prop · GX0385 · 2010-01-08 00:00:00 — slutade brottsutredningar skulle emellertid kunna innebära stora integ- I avsaknad av särskilda gallringsbestämmelser bör det därför gälla begränsningar bl.a. i fråga om hur länge uppgifter i en förunder- sökning får vara tillgängliga i den brottsbekämpande verksamheten. Dessa begränsningar som kompletterar den generella bestämmelsen om längsta tid för bevarande bör endast gälla gemensamt tillgängliga upp- gifter och bör inte hindra att uppgifterna arkiveras eller gallras enligt be- stämmelserna i arkivlagen. För att uppnå det integritetsskydd som efter- strävas med bestämmelser om tidsbegränsning av behandlingen av upp- gifter i den brottsbekämpande verksamheten bör regeringen också med- dela kompletterande föreskrifter om att uppgifter som arkiveras digitalt ska avskiljas (se avsnitt 14.1 där frågan om digital arkivering behandlas). Lagrådet har ansett att lagrådsremissens förslag i 3 kap. 9 § inte tillför något och därför föreslagit att paragrafen utmönstras. Mot bakgrund av att flera remissinstanser anser att regleringen av bevarande och gallring är svårtillgänglig finns det enligt regeringens mening skäl att behålla paragrafen, som syftar till att skapa en bättre överblick av regleringen. Behandling av uppgifter om brottsmisstankar I 10 och 11 §§ polisdatalagen finns det särskilda bestämmelser om be- handling av uppgifter om brottsmisstankar som förekommer i avslutade förundersökningar. En sådan uppgift får, om förundersökningen har lagts ned på grund av bristande bevisning, behandlas enbart om den misstänkte fortfarande bedöms vara skäligen misstänkt för brottet och uppgifterna behövs för att förundersökningen ska kunna tas upp på nytt. Har åtal mot personen lagts ned eller ogillats, får uppgiften behandlas för annat ända- mål än arkivering endast om förundersökningen tas upp på nytt eller för prövning av om resning bör ske. Motsvarande bestämmelser finns i 17 och 18 §§ lagen om behandling av uppgifter i brottsbekäm- pande verksamhet. En utgångspunkt bör vara att den nya lagen ska innehålla bestämmelser som fyller en liknande funktion som reglerna i 10 och 11 §§ polisdata- lagen, vilket också föreslås i promemorian. Av hänsyn till enskildas integritet bör givetvis en domstols dom eller beslut, som innebär att den åtalade frias från ansvar för brott, få genomslag även hos polisen på det sättet att en sådan person inte längre anges såsom misstänkt. Detsamma bör gälla när en förundersökning har lagts ned. Med detta avses dock inte att alla handlingar som rör brottsmisstanken måste rensas ut, utan enbart att den åtalade personen inte får utpekas såsom misstänkt och att man vid olika typer av sökningar inte ska få träff på honom eller henne i egenskap av misstänkt. uppgifterna i ärendet får behandlas i den brottsbekämpande verksamheten bör det däremot vid en sökning kunna vara möjligt att få fram en uppgift om att personen har varit misstänkt (se avsnitt 11.3). Detta gäller oavsett om beslut angående brottsmisstanken har meddelats av polisen eller av annan myndighet. Den föreslagna ordningen förutsätter att polisen följer upp avslutade ärenden. Genom kravet på att det ska framgå att personen i fråga är misstänkt minskar risken för integritetsintrång. Härtill kommer att poli- sen sannolikt kommer att bevara flertalet av sina ärenden efter att de har avslutats. Den fortsatta behandlingen har då inte sin grund i att det finns kvarstående misstankar mot personen i fråga utan i all- männa polisiära behov av att bevara avslutade ärenden. Sammantaget väger polisens behov av att kunna ha tillgång till ärenden efter att de har avslutats tyngre än det integritetsintrång som det kan innebära för en tidigare misstänkt person att uppgifter om honom eller henne förekommer i polisens datasystem. Tillgång till avslutade förundersökningar I det inledande avsnittet om bevarande och gallring redovisas polisens allmänna behov av att bevara uppgifter i ärenden efter det att ärendet avslutades. Behovet av bevarande gäller i hög grad för avslutade brottsutredningar. Liksom för andra uppgifter som behandlas inom poli- sen bör det, utöver den föreslagna generella bestämmelsen om längsta tid för bevarande av uppgifter, dock gälla en yttersta gräns för tillgången till uppgifter i avslutade brottsutredningar som har gjorts gemensamt till- gängliga. I stället för gallringsbestämmelser bör det, som tidigare nämnts, gälla begränsningar i möjligheten att behandla upp- gifterna i den brottsbekämpande verksamheten. De skäl som redovisas i promemorian till stöd för polisens särskilda behov av att kunna fortsätta att behandla uppgifter i avslutade brottsut- redningar är väl avvägda. Redovisningen överensstämmer i stort med de behov som redovisar i sitt remissvar. Polisen har exempelvis behov av uppgifterna för att lättare kunna utreda nya brott begångna av samma person eller mot samma person. Om en person åter- faller i brott, har ofta tidigare brottsutredningar intresse. Vet man att det nya brottet har begåtts tillsammans med andra, okända gärningsmän, kan uppgifter om medgärningsmän i en tidigare brottsutredning vara av in- tresse. Vidare kan det tillvägagångssätt som användes vid det tidigare brottet ha betydelse. En äldre utredning kan också underlätta framtagan- det av personutredning. Vid upprepade brott mot samma offer kan äldre utredningar utnyttjas bl.a. för att belysa förhållandet mellan förövare och offer och förekomsten av påtryckningar. Dessutom har polisen behov av att ta vara på information från brottsutredningar för att systematiskt samla information om vissa typer av brott eller vissa brottslingars bete- enden. Sådan information har framför allt betydelse för det brottsföre- byggande arbetet. Ett ytterligare behov är att kunna utnyttja tidigare brottsutredningar för utbildning och allmän kompetensutveckling inom polisen, eftersom både goda och dåliga exempel bör tas till vara. När det gäller förundersökningar som har lagts ned, eller avslutats genom annat beslut som inte har lett till domstolsprövning (exempelvis beslut om förundersökningsbegränsning eller åtalsprövning), finns det också som promemorian pekar på ett annat verksamhetsbehov, nämligen behovet av att kunna återuppta brottsutredningen. Ett beslut om att inte driva en brottsutredning vidare kan ha många olika orsaker, av vilka en del i princip utesluter att utredningen kan komma att tas upp på nytt medan det i andra fall är mer eller mindre troligt att förundersökningen kan komma att återupptas. En förundersökning som har lagts ned eller inte lett till åtal på grund av att bevisningen har bedömts vara otillräcklig kan när som helst aktualiseras på nytt, om det kommer fram nya upp- gifter. Likaså kan ett beslut att lägga ned en förundersökning, därför att det inte finns något uppslag om vem gärningsmannen är, snabbt bli in- aktuellt om polisen får tips om gärningsmannen eller det kommer fram nya vittnesuppgifter eller annan bevisning. Vidare bör givetvis en för- undersökning som har lagts ned för att den misstänkte har lämnat landet och inte kan förväntas återkomma kunna tas upp på nytt, om den miss- tänkte sedermera anträffas här i landet. Det är mot den angivna bakgrunden rimligt att uppgifter i förundersök- ningar får vara tillgängliga i polisens brottsbekämpande verksamhet även efter det att saken har avslutats. Denna tid bör dock inte vara alltför lång. utgör en rimlig avvägning mellan integritetsintressen och polisens verksamhetsbehov. Därför föreslås att personuppgifter i förundersökningar eller liknande brottsutredningar inte ska få behandlas i polisens brottsbekämpande verksamhet när det har förflutit efter utgången av det kalenderår då en dom, eller ett beslut med anledning av domstolsprövning, vann laga kraft eller förflutit från ut- gången av det kalenderår då förundersökningen lades ned eller avslutades på annat sätt. Om polisen redan innan femårsgränsen har löpt ut bedömer att uppgifterna i ärendet inte längre behöver vara tillgängliga i den brotts- bekämpande verksamheten får uppgifterna i ärendet inte bevaras där. Detta följer av den generella bestämmelsen om längsta tid för bevarande. Bland annat mot denna bakgrund får de av Datainspektionen åberopade kraven på bestämmelser om bevarande och gallring som ställs bl.a. i dataskyddskonventionen anses uppfyllda. Inspektionens invändning att de i promemorian föreslagna gallringsfristerna som anger längsta tid för bevarande inte är tillräckligt preciserade bemöts även i avsnitt 14.1. I sammanhanget är det viktigt att påminna om att lagens övriga bestämmelser innebär att tillgången till uppgifter i förundersökningar kommer att begränsas på olika sätt. Tillgången till uppgifter ska t.ex. anpassas till tjänstemännens behov av uppgifterna. Alla uppgifter får inte heller vara sökbara. Tillgång till förundersökningar även Uppgifter i avslutade förundersökningar får behandlas längre än om uppgifterna behövs i en ny förundersökning eller för ett underrättel- seprojekt som inletts före femårsfristens utgång. anser dock att polisen behöver ha tillgång till uppgifter i avslutade förunder- sökningar även i andra fall. Styrelsen fram- håller särskilt behovet av uppgifter i förundersökningar som lett till fällande domar och uppgifter i nedlagda förundersökningar där det aktu- ella brottet ännu inte preskriberats. I fråga om sistnämnda förundersök- ningar föreslås i promemorian att dessa bör få behandlas än under förutsättning att förundersökningsledaren i samband med nedläggningsbeslutet har konstaterat att brottet trots beslutet kan komma att bli föremål för lagföring. Syftet med promemorians förslag var att, i förekommande fall, skapa utrymme för behandling fram till dess att brottet preskriberas. En sådan ordning är, som på- pekar, inte lämplig. Därför bör förslaget i den delen inte genomföras. Som framhåller kan det finnas verksamhetsskäl som talar för att polisen ska kunna ha fortsatt tillgång till vissa uppgifter ur förundersökningar även efter det att förflutit. Av hänsyn till en- skildas integritet finns det dock efter femårsfristen inte skäl att tillåta fortsatt behandling av hela förundersökningen i den brottsbekämpande verksamheten utan tillgången bör begränsas till vissa kategorier av upp- gifter. Det skulle exempelvis sannolikt räcka att i en förundersökning som lett till fällande dom behandla uppgifter om den dömde, omständig- heterna kring brottet och ärendenummer eller liknande referensuppgift. Med hjälp av dessa uppgifter skulle ärendet kunna återfinnas i myndig- hetens arkiv (om handlingarna arkiverats). Motsvarande torde gälla be- träffande nedlagda förundersökningar. Som konstate- rar kan det också finnas skäl att ha tillgång till vissa uppgifter i brottsan- mälningar och förundersökningar som avser brott där det är särskilt van- ligt med återfall. Vidare kan det finnas skäl för fortsatt behandling av vissa andra kategorier av uppgifter, exempelvis vissa uppgifter om gods, uppgifter om efterlysta personer eller pornografiska skildringar av barn. Föreskrifter om behandling av vissa kategorier av uppgifter i avslutade brottsutredningar bör vara väl preciserade. De närmare ändamålen för behandlingen bör anges liksom när uppgifterna senast ska gallras. Bland annat med hänsyn till att sådana föreskrifter kommer att vara detaljerade och till att polisens behov kan komma att förändras över tiden bör föreskrifterna inte meddelas i lag utan i förord- ning. I avsnitt 14.1 föreslås att regeringen ska ha möjlighet att meddela föreskrifter om att vissa kategorier av uppgifter ska få behandlas längre än de i lagen angivna fristerna. I promemorian föreslås bestämmelser i lag som begränsar möjligheten att efter femårsfristen använda uppgifter som arkiverats, bl.a. möjligheten att återföra arkiverat material till den brottsbekämpande verksamheten. Som tidigare anförts bör föreskrifter om behandlingen och tillgången till digitalt arkiverade uppgifter i stället meddelas av regeringen (se avsnitt 14.1). Tillgång till brottsanmälningar som inte har lett till förundersökning Anmälningar om brott är en typ av uppgifter som förtjänar särskild regle- ring. Ett stort antal brottsanmälningar leder till ett beslut att inte inleda förundersökning. Skälet till detta är i flertalet fall att det sak- nas uppgifter om vem som kan misstänkas för brottet och att det inte heller i övrigt finns några uppgifter som kan bidra till utredningen om brottet. Som konstateras i promemorian utesluter emellertid inte detta att brottsanmälan kan aktualiseras . Det kan komma fram nya om- ständigheter som kan leda till att brottet upp, t.ex. att någon grips för likartade brott eller att gärningsmannen självmant erkänner brottet. Fram till den tidpunkt när brottet preskriberas finns det därför alltid ett latent behov av att kunna återuppta behandlingen av en brottsanmälan som inte har lett till förundersökning eller annan utredning. Bland annat mot den bakgrunden bör en brottsanmälan få vara tillgänglig i polisens brottsbekämpande verksamhet även efter det att ärendet avslutats. Upp- gifterna bör dock aldrig få behandlas i den brottsbekämpande verksam- heten efter det att det brott som anmälan avser har preskriberats. En sär- skild bestämmelse om detta bör införas i den nya lagen. Vad som har sagts bör dock inte gälla för de brottsanmälningar som Prop. 2009/10:85 har avskrivits på den grunden att det inte har förekommit något brott. Sådana anmälningar bör enligt huvudregeln inte kunna behandlas längre än vad som behövs för handläggningen. Som exempel kan bl.a. nämnas vad som brukar kallas okynnesanmälningar (som oftast sker i syfte att trakassera eller svärta ned den anmälde) och anmälningar som bygger på bristande verklighetsuppfattning (t.ex. på grund av sjukdom hos anmäla- ren). Det skulle strida mot de allmänna principerna för behandling av personuppgifter i polisens verksamhet att tillåta en längre tids behandling av brottsanmälningar som avser beteenden som inte utgör något brott i juridisk mening. Som framhåller bör undantaget dock inte omfatta grundlösa anmälningar i allmänhet utan, som prome- föreslagit, endast sådana anmälningar som avser ett handlande som, enligt behörig beslutsfattare, över huvud taget inte utgör något brott. 15 Särskilda bestämmelser om vissa register Regeringens förslag: I den nya lagen införs särskilda bestämmelser om register över DNA-profiler, fingeravtrycks- eller signalementsre- gister, penningtvättsregister och ett internationellt register. Utredningens förslag överensstämmer delvis med promemorians. Ut- redningen har dock föreslagit att även det allmänna spaningsregistret ska regleras särskilt i den nya lagen. Utredningen föreslår inte någon särreg- lering av penningtvättsregister eller det internationella registret. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte haft någon in- vändning mot utredningens förslag. Datainspektionen har ansett att även Rationell anmälningsrutin (RAR) bör författningsregleras. har ansett att särskilda regler bör övervägas beträffande ändamål, innehåll och gallring när det gäller det digitala referensbibliote- ket över barnpornografiska framställningar. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås dock inget särskilt register för behandlingen av internationella ärenden. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser ställer sig bakom eller har inget att invända mot promemorians förslag. ombudsmän anser dock att registerbegreppet bör reserveras för manuellt förda register och över huvudtaget inte användas i den nya lagstiftningen. Rikspolissty- relsen anser att även IT-systemet Digitalt referensbibliotek över barn- pornografiska framställningar bör regleras särskilt. Styrelsen framhåller vidare att den behandling som sker i det internationella dokument- och ärendehanteringssystemet benämnt DAR II inte kommer att kunna fort- sätta på ett ändamålsenligt sätt om förslaget genomförs. Skälen för regeringens förslag Vissa register bör särregleras Såväl som promemorian innehåller förslag om särbestämmelser för några av polisens nuvarande register, trots att ut- gångspunkten har varit att åstadkomma en generell reglering. Målsättningen bör vara att i möjligaste mån undvika särreglering av vissa speciella informationssamlingar eller viss personuppgiftsbehand- ling. Det huvudsakliga skälet för detta är, som utvecklas närmare i avsnitt 6.1, att den nya regleringen så långt som möjligt bör vara teknikneutral. Genom att utforma den nya lagen som en rättslig ram för vilka uppgifter som får behandlas och på vilket sätt uppgifterna får användas blir det möjligt för polisen att bygga upp datasystem som bättre tillgodoser både intresset av att mer effektivt utnyttja tillgänglig information och intresset av att skydda enskildas personliga integritet. Inom den brottsbekämpande verksamheten finns det emellertid viss behandling av personuppgifter som av olika skäl inte bör inordnas under de generella bestämmelserna. Det är därför enligt regeringens mening nödvändigt att i några fall ha särskilda bestämmelser om vissa register, vilket även Polisdatautred- ningen och promemorian förespråkar. Dessa bestämmelser bör tillämpas på behandlingen av uppgifter i respektive register och gälla i stället för de särskilda bestämmelserna om gemensamt tillgängliga uppgifter. Det finns, på samma sätt som , skäl att ha särskilda bestämmelser om dels register över DNA-profiler, dels fingeravtrycks- eller signalementsregis- ter. Detsamma bör, som anges i promemorian, gälla för behandling av uppgifter om misstänkt penningtvätt och misstänkt finansiering av terro- rism i penningtvättsregister. Vidare finns det enligt regeringens mening skäl att särreglera viss behandling av uppgifter i det internationella polis- samarbetet. Därför föreslås bestämmelser om ett internationellt register. Skälen för en särreglering varierar och redovisas därför för varje register för sig (avsnitt 15.25). Även det allmänna spaningsregistret bör regleras särskilt. Detta register bör dock, som föreslås i promemorian, regleras i en särskild lag (avsnitt 19). föreslår att även IT-systemet Digitalt referensbib- liotek över barnpornografiska framställningar ska regleras särskilt. Huvudskälet är att barnpornografiska framställningar behöver bevaras än vad de föreslagna gallringsbestämmelserna tillåter. Med hänsyn till målsättningen att undvika särregleringar av register, bör det, enligt regeringens mening, i stället för en särreglering meddelas föreskrifter på förordningsnivå om undantag från lagens bestämmelser om gallring och om längsta tid för bevarande. I avsnitt 14.1 föreslås att regeringen ska ha möjlighet att meddela sådana föreskrifter. På motsvarande sätt bör frågan om att bevara uppgifter som behandlas i det centrala brottsspaningsregistret kunna lösas. Någon särreglering av det registret behövs därför inte heller. I promemorian övervägs frågan och samma bedömning görs där. Det centrala brottsspaningsregistret bildar ett särskilt register över anmälda allvarligare brott och är avsett att kunna utnyttjas för såväl spaning som brottsutredning. I registret be- handlas bl.a. uppgifter om tillvägagångssätt vid brott (modus operandi). Som konstateras i promemorian kommer de uppgifter som behandlas i det centrala brottsspaningsregistret i allt väsentligt att kunna behandlas Prop. 2009/10:85 även i fortsättningen, dock inte . bedömningen att polisen, med stöd av bestämmelser på förordningsnivå, bör tillåtas att bevara vissa kategorier av uppgifter, bl.a. uppgifter ur avslutade förundersökningar, än den i lagen föreslagna femårsfristen (se avsnitt 14.1 och 14.4). Om det skulle visa sig att det finns ett behov av att bevara visst slag av uppgifter som behandlas i det centrala brottsspaningsregistret än de i lagen föreslagna fristerna, har regeringen således möjlighet att meddela föreskrifter om detta. Frågor som hör samman med särregleringen ombudsmän anför att begreppet register bör reserveras för manuellt förda register. I och med att de system som föreslås bli sär- reglerade är avgränsade uppgiftssamlingar och att flertalet av dem redan benämns register bör denna benämning användas även fortsättningsvis. Det kan anmärkas att det är relativt vanligt att begreppet register används för automatiserade uppgiftssamlingar. Detta gäller även för nyinrättade sådana, se t.ex. den beslutade lagen (2009:619) om djurskydds- kontrollregister. Lagrådet har, i fråga om lagrådsremissens bestämmelser om ändamål för dels register över DNA-profiler, dels fingeravtrycks- eller signale- mentsregister, föreslagit att det i 4 kap. 1 och 11 §§ ska tydliggöras att får föra de särskilda registren för ändamål som anges i 2 kap. 7 och 8 §§. Regeringen delar inte den uppfattningen. Det följer av lagens struktur att bestämmelserna i 1 och 2 kap. även gäller för be- handlingen av personuppgifter i de särskilda register som regleras i 4 kap. Bestämmelserna i 4 kap. om för vilka ändamål respektive register får föras kompletterar, och i vissa fall preciserar, de i lagen angivna pri- mära ändamålen. I övrigt påverkas inte tillämpningen av bestämmelserna i 1 eller 2 kap. av bestämmelserna i 4 kap. Mot denna bakgrund skulle de av Lagrådet föreslagna hänvisningarna kunna skapa osäkerhet om hur andra bestämmelser i 4 kap. förhåller sig till bestämmelserna i 2 kap. Regeringens förslag: får behandla DNA-profiler i särskilda register dels för brottsbekämpande ändamål, dels för att underlätta identifiering av avlidna personer i andra fall. Gallring i registren ska i huvudsak regleras på samma sätt som . Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med promemorians. Sedan utredningen lämnade sitt förslag har dock bestämmelserna om register över DNA-profiler varit föremål för behandling i ett annat lag- stiftningsärende (se prop. 2005/06:29) och nya bestämmelser har trätt i kraft (SFS 2005:877). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft någon in- vändning mot utredningens förslag. har föreslagit att det ska införas en möjlighet att föreskriva om undantag från gallring för histo- riska, vetenskapliga och statistiska ändamål. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. att brottskod och misstankenummer registreras i DNA- registren och anser att sådana uppgifter behöver kunna registreras även Vidare föreslår myndigheten att uppgift om kön bör få Laboratoriet stödjer förslaget att registren bör få användas i syfte att identifiera avlidna personer och väcker frågan om inte registren även skulle kunna användas för att underlätta identifiering av levande personer som inte kan identifieras på något annat sätt. kan det också vara lämpligt att i lagtexten använda en mindre kategorisk skrivning vad gäller förbudet mot att registrera analysresultat som kan ge upplysningar om personliga egenskaper. Den del av DNA som typbe- stäms hör till den icke kodande delen av DNA:t, dvs. egenskaper är kopplade till dessa. Enligt laboratoriet går det dock antag- ligen inte att helt utesluta att man upptäcker att någon av dessa ändå är kopplad till en gen som t.ex. kan ge en viss sjukdom. arkivet föreslår att det ska införas en möjlighet att föreskriva om undan- tag från gallring för historiska, vetenskapliga och statistiska ändamål. Skälen för regeringens förslag: Nya bestämmelser om användningen av DNA-tekniken inom brottsbekämpningen trädde i kraft 2006 (prop. 2005/06:29, bet. 2005/06:JuU7, rskr. 2005/06:58). melserna har tillämpats och har visat sig vara ändamåls- Det har inte framkommit något som ger anledning att i detta sammanhang göra några mera omfattande ändringar i polisdatalagens reglering av register över DNA-profiler. Att registren särregleras motive- ras av att det är ett speciellt slag av uppgifter som behandlas. även anmärkas att Prümrådsbeslutet (se nedan) förutsätter att varje med- lemsstat har nationella register över DNA-profiler. melserna i polisdatalagen bör därför i allt väsentligt oförändrade föras