prop · GX0385 · 2010-01-08 00:00:00 — innebär en sådan behandling att ett flertal personer har tillgång till de behandlade uppgifterna. I avsnitt 9 konstateras att ju fler personer som har åtkomst till personuppgifter, desto större är risken för otillbörliga intrång i den personliga integriteten. Av samma skäl som anges där bör det i den nya lagen tas in särskilda be- stämmelser för behandlingen av uppgifter som görs eller har gjorts gemensamt tillgängliga i Säkerhetspolisens verksamhet. Vad som avses med görs eller har gjorts gemensamt tillgängliga utvecklas i avsnitt 9.1. Bestämmelserna bör, liksom för polisen i övrigt, innehålla bl.a. krav på särskilda upplysningar, gallring och sökbegränsningar. För polisen i övrigt föreslås en bestämmelse som begränsar och preci- serar vilka personuppgifter som får göras gemensamt tillgängliga. Frågan är om det behövs en motsvarande bestämmelse för Säkerhetspolisen. Säkerhetspolisen tillämpar bestämmelserna i 33 och 34 §§ polisdata- Prop. 2009/10:85 lagen om på det centralregister som myndigheten för. övervägande majoritet av de anteckningar som görs i registret grundar sig på att det finns särskilda skäl för registreringen med hänsyn till registrets ändamål (33 § första stycket 3 polisdatalagen). Att särskilda skäl används som registreringsgrund i flertalet fall har sin grund i att man i gällande lagstiftning inte har lyckats att precisera de olika kategorier av personuppgifter som Säkerhetspolisen behöver behandla. Den nuvarande lagstiftningen speglar alltså inte det konkreta behovet av behandling av personuppgifter. Regeringen delar utredningens och promemorians uppfattning att de intressen som Säkerhetspolisen har till uppgift att skydda motiverar att Säkerhetspolisen ges större handlingsfrihet än den övriga polisen i fråga om vilka uppgifter som får behandlas (se bl.a. SOU 1997:65 s. 243). Skälet till detta är bl.a. att Säkerhetspolisens verksamhet är inriktad mot brottslighet som till sin natur är svår att upptäcka och att tyngdpunkten i dess brottsbekämpande arbete ligger i underrättelsearbete och renodlat förebyggande arbete. Verksamhetens särdrag talar för att de begränsningar som föreslagits för polisen i övrigt för att göra uppgifter gemensamt tillgängliga inte bör gälla för Säkerhetspolisen. I samma riktning talar svårigheten att förutse och i lag uttrycka de olika kategorier av personuppgifter som bör få göras gemensamt tillgängliga hos . Vidare är Säkerhetspoli- sens verksamhet till sin natur sådan att informationen sprids i mindre utsträckning än inom polisen i övrigt. Därför bör Säkerhetspolisen få göra personuppgifter gemensamt tillgängliga om det behövs för något av de primära ändamål för vilka den får behandla personuppgifter. Undantag bör dock gälla för uppgifter om DNA-profiler. Något behov av att göra sådana uppgifter gemensamt tillgängliga torde inte finnas. Regeringens förslag: Vid behandling av gemensamt tillgängliga upp- gifter ska det genom en särskild upplysning eller på något annat sätt framgå för vilket närmare ändamål uppgifterna behandlas. Om en uppgift direkt kan hänföras till en person som inte är miss- tänkt vare sig för visst brott eller för att ha utövat eller komma att ut- öva brottslig verksamhet, ska det på samma sätt framgå att personen som uppgiften avser inte är misstänkt. Uppgifter, som avser en person som kan antas ha samband med brottslig verksamhet, ska som regel förses med en upplysning om upp- giftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. Någon sådan upplysning behöver dock inte lämnas om det på grund av sär- skilda omständigheter är onödigt, eller om 1.uppgifterna ingår i en uppgiftssamling som har skapats för att be- arbeta och analysera information och som enbart särskilt angivna tjänstemän har åtkomst till, och 2.bearbetningen och analysen befinner sig i ett inledande skede. Utredningen har inte något motsvarande förslag. Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 33 § andra stycket polisdata- lagen ska det av framgå på vilken grund varje registre- ring har skett. Säkerhetspolisen har inte någon skyldighet att förse personuppgifter med särskilda upplysningar om huruvida en person som behandlas är misstänkt eller inte eller om trovärdigheten hos en uppgiftslämnare. De behandlade uppgifterna förses ändå regelmässigt med sådana upplysningar. Syftet med särskilda upplysningar är dels att stärka skyddet för den enskildes integritet, dels att förhindra att uppgifter, vilkas tillförlitlighet och trovärdighet är begränsad, läggs till grund för bedömningar och åtgärder som inte är sakligt motiverade. I avsnitt 10 föreslås att det vid behandling av gemensamt tillgängliga uppgifter hos den övriga polisen ska framgå att en person inte är misstänkt. Vidare ska uppgifter som avser en person som kan antas ha samband med brottslig verksamhet som regel förses med upplysning om uppgiftslämnarens tro- värdighet och uppgifternas riktighet i sak, om det inte på grund av sär- skilda omständigheter är onödigt. De skäl som motiverar sådana bestämmelser har giltighet även för den behandling som utförs av Säkerhetspolisen. I likhet med vad som föreslås i promemorian bör därför sådana bestämmelser införas i den nya lagen. Dessa bör dock anpassas till Säkerhetspolisens verksamhet på så sätt att kravet på upplysningar om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgif- ternas riktighet i sak inte bör gälla upplysningar som har tillförts en upp- giftssamling som har skapats för att bearbeta och analysera information, så länge bearbetningen och analysen befinner sig i ett inledande skede. När arbetet har nått längre, exempelvis när ett underrättelseprojekt inrik- tat på viss brottslighet har påbörjats, måste dock kravet uppfyllas. Regeringens förslag: Känsliga personuppgifter får användas som sökbegrepp endast om det är absolut nödvändigt för de ändamål som gäller för Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter. Utredningen lämnar inte något motsvarande förslag. Remissinstanserna har inte yttrat sig i saken. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens när det gäller användningen av känsliga personuppgifter som sökbe- grepp. Därutöver föreslår promemorian bestämmelser om vilka uppgifter som får tas fram vid sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot promemorians förslag. Säkerhetspolisen av- styrker dock förslaget att fri sökning ska vara möjlig endast i en viss handling eller ett visst ärende. Enligt måste en behörig tjänsteman få söka fritt redan när han eller hon får en träffbild med ett visst antal ärenden. Säkerhetspolisen anser vidare att frågan om vilka databaser som vissa tjänstemän ska få söka fritt i inte bör regleras i lag och pekar på ambitionen att lagstiftningen ska vara teknikneutral. dagens ombudsmän ifrågasätter om känsliga personuppgifter bör få an- Prop. 2009/10:85 vändas som sökbegrepp för samtliga de ändamål för vilka Säkerhetspoli- sen föreslås få behandla personuppgifter. Skälen för regeringens förslag Polisdatalagen innehåller inte några bestämmelser om sökbegränsningar. Det innebär att det inte finns några begränsningar i fråga om användning av vissa uppgifter som sökbegrepp. Det enda undantaget kan sägas vara bestämmelsen i 5 § polisdatalagen om behandling av känsliga person- uppgifter, men den bestämmelsen gäller behandlingen generellt. I avsnitt 11.2 föreslås att känsliga personuppgifter inte ska få användas som sökbegrepp inom den övriga polisverksamheten. Det innebär exempelvis att uppgifter som avslöjar politisk åsikt eller religiös övertygelse eller som rör hälsa eller sexualliv inte får utgöra sökbegrepp. Frågan är om detsamma bör gälla för Säkerhetspolisen. I Säkerhetspolisens verksamhet kan uppgifter av de angivna slagen ha stor betydelse. I arbetet med att förebygga och upptäcka terroristbrott kan t.ex. uppgifter om en persons politiska åsikt eller religiösa övertygelse vara viktiga. Vid brott mot rikets säkerhet kan uppgifter av det slaget bidra till att utröna om det finns något motiv för gärningen. Ett totalt förbud mot att använda sådana uppgifter som sökbegrepp skulle därför innebära en risk för att nödvändig analys och bearbetning av information inte kan genomföras. Verksamhetsskäl talar alltså för att man för Säker- hetspolisens del inte bör förbjuda användningen av känsliga personupp- gifter som sökbegrepp. Som anförs i promemorian måste emellertid verksamhetsintresset vägas mot intresset av att skydda de personer, vil- kas uppgifter behandlas, mot intrång i den personliga integriteten. Huvudregeln bör vara att det är förbjudet att använda känsliga person- uppgifter som sökbegrepp. Om en sådan användning är absolut nödvän- dig för något av de ändamål som Säkerhetspolisen får behandla person- uppgifter för, bör den dock vara tillåten. Med en sådan regel kan känsliga personuppgifter inte rutinmässigt användas som sökbegrepp utan först sedan det vid en prövning av behovet i det enskilda fallet konstateras att det finns ett påtagligt behov. ombudsmän ifrågasätter om känsliga personuppgifter bör få användas som sökbegrepp för samtliga de ändamål för vilka Säkerhetspolisen får behandla personuppgifter. Mot bakgrund av de höga krav som ställs för användningen av känsliga per- sonuppgifter som sökbegrepp torde det vid behandling av personuppgif- ter inom ramen för vissa delar av Säkerhetspolisens verksamhet knappast bli aktuellt med sådana sökningar, t.ex. vid tekniskt biträde till andra brottsbekämpande myndigheter. Det kan dock inte uteslutas att ett sådant behov kan föreligga. Möjligheten att använda känsliga per- sonuppgifter som sökbegrepp bör därför inte begränsas till att gälla endast för vissa ändamål. Hos Säkerhetspolisen behandlas ett stort antal kategorier av personupp- I avsnitt 16.4.1 bedöms att det inte är möjligt eller lämpligt att, på samma sätt som för den övriga polisverksamheten, ange vilka olika kate- gorier av personuppgifter som får göras gemensamt tillgängliga. samma skäl bör man inte för Säkerhetspolisen införa det slag av sökbe- gränsningar som föreslås för polisen i övrigt. ningar finns inte heller i nuvarande lagstiftning. I promemorian föreslås att de begränsningar i möjligheterna att göra sökningar som tillämpas av Säkerhetspolisen i centralregistret bör gälla även i fortsättningen. Förslaget avstyrks av Säkerhetspolisen som anför att den föreslagna bestämmelsen innebär att den enskilde tjänstemannen får svårt att hitta alternativa sökvägar och i stället måste granska varje ärende i träffbilden för att finna det eller de relevanta ärendena. sådant förfarande är enligt Säkerhetspolisen tidsödande och ineffektivt och kan dessutom leda till att tjänstemannen granskar sådana ärenden som han eller hon egentligen inte har behov av. håller också vikten av att skapa en teknikneutral lagstiftning som tar hänsyn till utvecklingen och anser det olyckligt om den nya lagen utfor- mas med utgångspunkt i dagens tekniska lösningar. Säkerhetspolisens brottsbekämpning avser särskilt svårupptäckt brotts- lighet och tyngdpunkten ligger på underrättelsearbete och förebyggande arbete, där informationen inte kan vara lika konkretiserad som när det gäller enskilda brott. Säkerhetspolisen har därför större behov än polisen i övrigt att fritt kunna söka i sin information. De uppgifter som behandlas inom är som regel av sådan karaktär att de inte sprids inom myndigheten i samma utsträckning som uppgifter inom polisen i Generellt sett är också tillgången till uppgifter mera begränsad hos än hos den övriga polisen och styrs i större ut- sträckning av den enskilde tjänstemannens behörighet. som tar sin utgångspunkt i nuvarande system riskerar att motverka syf- tena med den nya lagen, som teknikutvecklingen kan komma Detta motiverar att det inte införs några särskilda sökbe- gränsningar för Säkerhetspolisen i den nya lagen, med undantag för an- vändandet av känsliga personuppgifter som sökbegrepp. den myndighet regeringen bestämmer har dock möjlighet att meddela föreskrifter om sökbegränsningar. Om det exempelvis vid tillsynen över Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling visar sig finnas behov av sökbegränsningar kan alltså föreskrifter om sådana meddelas. Regeringens förslag: Personuppgifter som har gjorts gemensamt till- gängliga ska gallras senast efter utgången av det kalenderår då den senaste registreringen avseende personen gjordes. Personuppgifter som behandlas i en uppgiftssamling som har ska- pats för att bearbeta och analysera information ska dock gallras senast efter utgången av det kalenderår då den senaste registreringen avseende personen gjordes. Säkerhetspolisen får, om det finns särskilda skäl, besluta att person- uppgifter får behandlas än vad som har sagts, om upp- gifterna fortfarande behövs för det ändamål för vilket de behandlas. Om uppgifter bevaras med stöd av ett sådant beslut, ska de gallras, eller frågan om bevarande prövas på nytt, senast vid utgången av det tionde kalenderåret efter beslutet eller, i fråga om uppgifter i en upp- giftssamling som skapats för att bearbeta och analysera information, senast vid utgången av det tredje kalenderåret efter beslutet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har möjlighet att meddela föreskrifter om att uppgifter, trots bestämmelser om gallring, får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. Bestämmelserna om gallring ska inte tillämpas på uppgifter i ären- den om utredning eller beivrande av brott. För behandling av sådana uppgifter ska samma bestämmelser gälla som i den övriga polisens verksamhet. Utredningen föreslår inte några särskilda regler om gallring för Säker- Den allmänna bestämmelsen, att personupp- gifter inte ska bevaras än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen, föreslås gälla. Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot promemorians förslag. håller dock vikten av att gallring sker inom rimlig tid och föreslår bl.a. att man i det fortsatta arbetet överväger kortare gallringsfrister för vissa Skälen för regeringens förslag: De allmänna utgångspunkter för be- varande och gallring som föreslås gälla för övriga polisen bör som tidi- gare nämnts gälla i tillämpliga delar för Säkerhetspolisen. ärenden om utredning eller beivrande av brott bör inte omfattas av lagens När sådana uppgifter har gjorts gemensamt till- gängliga bör det dock hos på samma sätt som för övriga polisen gälla begränsningar i möjligheten att behandla uppgifterna (se När det gäller övriga uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga bör dessa, på samma sätt som motsvarande uppgifter hos den övriga poli- sen, omfattas av särskilda gallringsbestämmelser. dessa gallringsbestämmelser bör vara att samma regler ska tillämpas, oavsett var i Säkerhetspolisens verksamhet uppgiften behandlas. alltså, som huvudregel, inte gälla olika gallringsfrister beroende på i vilken uppgiftssamling uppgiften förekommer. Gallringsbestämmelserna bör anpassas till Säkerhetspolisens särskilda verksamhet. Den nuvarande bestämmelsen om gallring av uppgifter i (35 § polis- datalagen) bör tas som utgångspunkt. Där föreskrivs att uppgifter ska gallras senast efter det att en sådan uppgift om personen som kan föranleda registrering senast infördes. Flera omständigheter talar för att gallringsfristerna för Säkerhetspoli- sen bör vara förhållandevis korta. Uppgifter som behandlas av Säkerhets- polisen är till sin natur ofta särskilt känsliga ur integritetssynpunkt. Mängden av känsliga uppgifter torde också, allmänt sett, vara förhållan- devis större hos än hos polisen i övrigt. Det finns dock omständigheter som talar i motsatt riktning. I den speciella verksamhet som Säkerhetspolisen bedriver kan det ofta vara nödvändigt att bevara uppgifter än inom polisen i övrigt. Som exempel kan nämnas att främmande agenter kan befinna sig länge i ett land innan de påbörjar verksamhet som är brottslig. Det kan exempelvis vara nödvän- digt att kontrollera och följa personer under en betydligt när misstanken avser brottslig verksamhet riktad mot rikets säkerhet än vad som är sakligt motiverat när det gäller brottslig verksamhet av annat slag. Vidare har flertalet av de brott som Säkerhetspolisen bekämpar en straff- skala som innebär att brotten preskriberas först . Promemorians slutsats att en allmän gallringsfrist om, som längst, utgör en lämplig avvägning mellan verksamhetens behov och den enskildes krav på att uppgifter inte ska bevaras alltför är enligt regeringens mening rimlig. Huvudregeln bör därför vara att uppgifter i Säkerhetspolisens verksamhet ska gallras efter utgången av det kalenderår då den senaste registreringen avseende personen gjordes. I fråga om vissa personuppgifter bör det dock gälla en kortare gallrings- frist. Personuppgifter som förekommer i en uppgiftssamling som skapats för att bearbeta och analysera information bör sålunda gallras tidigare, lämpligen efter det kalenderår då den senaste registreringen avseende personen gjordes. Det bör framhållas att de gallringsbestämmelser som föreslås avser den senaste tidpunkt när uppgifterna måste gallras. Om det redan före gall- ringstidens utgång står klart att uppgifterna saknar betydelse för Säker- hetspolisens brottsbekämpande verksamhet ska de gallras redan då. Den nuvarande gallringsregeln för medger att uppgifter bevaras även sedan tioårsfristen har löpt ut, om det finns särskilda skäl. Vad som är särskilda skäl utvecklas inte närmare i förarbetena. Det finns inte heller någon regel som anger uppgifterna då ska gallras. I promemorian föreslås att det i den nya lagen införs en motsva- rande möjlighet till förlängning av gallringsfristen. Justitiekanslern anför att en sådan bestämmelse som föreslås i promemorian i praktiken innebär att Säkerhetspolisen får behandla gemensamt tillgängliga personuppgifter under i stort sett obegränsad tid. Som framhålls i promemorian kan en tioårig gallringsfrist i vissa fall vara alltför kort, varför det även i fortsätt- ningen bör finnas en möjlighet att i enskilda fall bevara uppgifterna längre. Av integritetsskäl bör dock möjligheten till förlängning av gall- ringsfristen snävas in i förhållande till nuvarande reglering. Det bör för det första, liksom , krävas särskilda skäl för att kunna förlänga gall- ringsfristen. Ett särskilt skäl kan vara att ärendet rör en företeelse eller en person som kan antas få ny aktualitet. Varje avsteg från den normala Prop. 2009/10:85 gallringsfristen bör vidare dokumenteras i ett särskilt beslut, där behovet av längre tids bevarande motiveras. Dessutom bör beslut av detta slag vara tidsbegränsade. Härigenom säkerställs att gallringsfristerna inte rutinmässigt förlängs. En särskild regel som innebär att Säkerhetspolisen ska kunna fatta beslut om bevarande under viss ytterligare tid bör således införas. Den tiden bör inte kunna vara längre än den ursprungliga tiden för bevarande. Liksom enligt gällande rätt bör regeringen eller den myndighet som re- geringen bestämmer ha möjlighet att meddela föreskrifter om att uppgif- ter får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. 17 Informationssäkerhet och tillsyn m.m. 17.1 Säkerheten vid behandling av uppgifter I takt med att polisen utvecklar nya IT-lösningar måste man också ut- veckla rutinerna för dataskydd och säkerheten vid behandlingen. allmänheten ska ha förtroende för den informationsbehandling som sker hos polisen så krävs det nämligen inte bara en modern lagstiftning. sen måste också aktivt verka för att den tillämpas på avsett sätt. gäller både när man bygger nytt IT-stöd, i förvaltningen av befintliga system och i den dagliga användningen av olika IT-system. också polisen att följa upp att lagstiftningen tillämpas med respekt för Slutligen måste det finnas god säkerhet mot externa försök att komma åt eller påverka informationen. Polisen eftersträvar hög informationssäkerhet eftersom information är ett av polisens viktigaste arbetsredskap. I takt med att den elektroniska informationshanteringen ökar ställs högre krav på IT-säkerheten. arbetar med en ny plan för informationssäkerhet som planeras vara genomförd vid utgången av . När det gäller skyddet mot externa angrepp har polisen generellt sett ett väl utbyggt system för tillträdesskydd och fysisk kontroll. brandväggar mot extern kommunikation och eget separat nätverk. används kryptering för viss kommunikation. Den interna kontrollen är under vidareutveckling. interna säkerhetsrutiner, rutiner för behörighet och åtkomstkontroll samt loggning av genomförda åtgärder. Ju mer omfattande ett informationssystem är och ju känsligare uppgif- ter det innehåller, desto viktigare är det att det finns olika behörighetsni- våer för skilda kategorier av uppgifter och användare. ningen ställer större krav än tidigare på att polisen genom tekniska åtgär- der begränsar den enskilde tjänstemannens tillgång till information till det han eller hon behöver för att fullgöra sina arbetsuppgifter. interna kontrollen finns redan system för autenticiering, dvs. användarens identitet, men systemet kommer att utvecklas ytterligare i samband med att polisen successivt tar ett nytt loggningssystem i bruk. Syftet är att polisen ska kunna försäkra sig om att varje användare får del endast av de uppgifter han eller hon behöver för sitt arbete. som en person vidtar noteras i polisens loggningssystem. Därmed kan man i efterhand kontrollera användningen. Polisen har utvecklat ett helt nytt system som förbättrar den tekniska kontrollen över IT-användningen benämnt polisens centrala säkerhets- logg (CSL). CSL innebär att man går över från logghantering för enskilda datasystem till ett enda centralt loggningssystem med hög in- byggd säkerhet. Det övergripande syftet med CSL är dels att skydda enskildas integritet, dels att skydda den information som polisen be- handlar mot otillåten behandling och angrepp. Tanken är att CSL ska logga all behandling som sker i polisens datasystem. Genom automatisk analys av inkomna loggar ska polisen kunna följa upp och kontrollera dataanvändningen på ett mera systematiskt sätt. Systemet ska slå larm vid felaktig eller obehörig hantering, t.ex. obehörig inloggning. CSL tas successivt i bruk för befintliga system. Avsikten är att det ska byggas in i nya system. Tekniska åtgärder är emellertid bara en del av säkerheten. Det är enligt regeringens mening också viktigt att polisen noga kontrollerar och följer upp tilldelningen av behörigheter. Den nya lagen ställer högre krav än tidigare i detta avseende. En annan viktig säkerhetsaspekt är personalens medvetenhet om ris- kerna för angrepp mot datasystemen och behovet av att kvalitetssäkra informationen. Polisen måste försäkra sig om att personalen har den ut- bildning som krävs för att garantera dataskydd och informationssäkerhet. Även detta ingår i polisens plan för att öka informationssäkerheten. En viktig aspekt för den enskilde när det gäller dataskydd är krav på att de uppgifter som behandlas ska vara aktuella och adekvata, dvs. hålla hög kvalitet. Med stora uppgiftsmängder följer en ökad risk att informa- tionen inte blir så användbar, eftersom uppgifterna kan vara inaktuella eller irrelevanta. Den nya lagstiftningen detaljreglerar inte polisens per- sonuppgiftsbehandling men ställer i gengäld högre krav på systematik och tydlighet vid behandlingen. I kvalitetskontrollen bör också ingå lämpliga tekniska lösningar för att kunna i efterhand kontrollera vem som har fört in eller bearbetat en viss uppgift och möjlighet att spåra sådana åtgärder. Som framgått ovan har polisen tagit i bruk ett nytt system för sådan kontroll. Härigenom skapas också ett skydd mot att informationen utsätts för interna angrepp.