prop · GY034 · 2010-11-03 00:00:00 — respektive 1,4-butandiol, vilket räknas som tillverkning enligt gällande regelverk i . har från Kemikalieinspektionen bl.a. fått upp- gifter om årliga anmälda kvantiteter GBL och 1,4-butandiol som förts in till . Det bör här framhållas att den som yrkesmässigt tillverkar eller till för in mindre än av en kemisk produkt eller bioteknisk organism, inte behöver anmäla produkten eller organismen, om inte Kemikalieinspektionen föreskriver annat. Så har inte skett. Kemikalieinspektionen har alltså till lämnat uppgifter om årliga anmälda kvantiteter GBL och 1,4-butandiol som förts in till eller tillverkats i landet. Med tillverkning avses här bered- ningar eller blandningar där GBL eller 1,4-butandiol ingår. Av Kemi- kalieinspektionens siffror framgår att GBL med en halt på eller mer hanterades i drygt och att GBL med en halt på hanterades i drygt . Av Kemikalieinspektionens siffror framgår vidare att 1,4-butandiol med en halt på eller mer hanterades i , medan substansen i en halt på hanterades i . Viss osäkerhet i fråga om denna statistik får anses råda. Vilka handlingsalternativ finns för att försöka åstadkomma en begränsning av användningen av GBL och 1,4-butandiol för missbruksändamål? Utredningen bedömer att det finns två alternativ för att försöka begränsa användningen av GBL och 1,4-butandiol för missbruksändamål; antingen att kontrollsystemet för hantering av GBL och 1,4-butandiol skärps inom ramen för lagstiftningen om förbud mot vissa hälsofarliga varor eller att GBL och 1,4-butandiol regleras som narkotika istället för som hälso- farliga varor. Medger att narkotika även får hanteras för industriellt ändamål? Enligt mening utgör och FN- konventioner i fråga om narkotika (se avsnittet Narkotika under huvud- rubriken i fråga om narkotika, hälsofarliga varor och dopningsmedel ovan) inte hinder mot att narkotika får hanteras även för industriellt ändamål. Det skulle därmed inte strida mot FN-kon- ventionerna om GBL och 1,4-butandiol skulle klassificeras som narko- tika. Är det praktiskt möjligt att narkotikaförklara substanser med stor industriell användning och, om så är fallet, bör GBL och 1,4- butandiol förklaras som narkotika? Oavsett om GBL och 1,4-butandiol klassificeras som hälsofarliga varor eller narkotika krävs att det finns ett väl fungerande kontrollsystem. fråga om narkotika finns ett detaljerat sådant. För det fall att GBL och 1,4-butandiol förklaras som narkotika kommer dessa substanser att omfattas av föreskrifter om narkotika. mycket omfattande industriella användningen av GBL och 1,4-butandiol i ett sådant fall inte ska försvåras mer än vad som kan krävas för att upp- rätthålla en tillfredsställande kontroll av substanserna, skulle Läke- medelsverket med stöd av bemyndigande behöva meddela särskilda föreskrifter eller undantag. Även skulle i ett sådant fall behöva Det är således praktiskt möjligt att narkotika- förklara även substanser som har stor industriell användning. anser att starka argument kan anföras för att GBL och 1,4-butandiol ska regleras som narkotika. sådan reglering finns också. Argumenten för en narkotikaförklaring har dock en sådan tyngd att de inte kan frångås. att GBL och 1,4-butandiol ska regleras som narkotika. Det är viktigt att kontrollen av GBL och 1,4-butandiol inte blir mer långtgående än vad som kan krävas. Hänsyn måste så långt möjligt tas till att GBL och 1,4-butandiol är industrikemikalier som har stor legal Detta är inte fallet med de substanser som regleras som Mot bakgrund av att GBL och 1,4-butandiol hanteras industriellt i mycket stora mängder krävs att och får möjlighet att anpassa gällande bestämmelser till dessa särskilda förhål- För att möjliggöra detta föreslås ett bemyndigande av regeringen att dessa båda myndigheter, i fråga om narkotika som används för indust- riellt ändamål, får meddela undantag från föreskrifter. Enligt utredningens mening är det endast GBL eller 1,4-butandiol i en sådan form som har narkotisk effekt och som i denna form kan komma att missbrukas, som bör vara tillståndspliktig. Hur kan Statens folkhälsoinstituts och sätt att arbeta med okontrollerade missbrukssubstanser förbättras? Narkotikaförklaring nationellt samt förklaring av en substans som hälsofarlig vara Som framgått ovan är det och () som ansvarar för utredningen av om en substans, som inte är nar- kotika enligt internationell överenskommelse, ska förklaras som narko- tika i . Den närmare arbetsfördelningen mellan och , när det gäller förklaring av en substans som narkotika, är följande. bereder ärenden om narkotikaförklaring dels av nya läkemedel, dels av redan godkända läkemedel. även ärenden i fråga om narkotikaförklaring av andra substanser, om det gäller en substans som har potentiell medicinsk användning. Om sub- stansen inte har potentiell medicinsk användning bereder istället FHI ärendet. Den myndighet som har berett ärendet anmäler sedan till rege- ringen att narkotikaförklaring bör ske. Som anförts ovan är det FHI som har till uppgift att bevaka och utreda behovet av kontroll av varor enligt lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Detta är en uppgift som FHI haft sedan lagen trädde i kraft . Även om ansvaret rent formellt åvilar FHI, krävs det att FHI har kontakt med och hjälp av andra myndigheter, däribland , t.ex. när det gäller att ta fram faktaunderlag i fråga om oreglerade missbrukssubstanser. Ett viktigt instrument i arbetet med kontroll av missbrukssubstanser är Nätverket för den Aktuella Drogsituationen i (NADiS). Nätver- ket startade . ingår även , och i samarbetet kring NADiS som därmed bytt namn till Nätverket för den Aktuella Drogsituationen i (NADiS). Syftet är att bredda kunskapen och kompetensen till en skandi- navisk arena. Nätverket utbyter information om nya substanser, gamla substanser samt förändringar i drogmissbruk. Fokus ligger på narkotika. En kombination av hård och mjuk in- formation eftersträvas. Enligt de uppgifter som utredningen inhämtat från företrädare för och fungerar samarbetet och arbetsfördelningen mellan de båda myndigheterna väl, när det gäller att utreda om en sub- stans bör bli föremål för kontroll i . Av detta skäl och eftersom utredningen anser att den faktiska arbetsfördelningen mellan Läke- medelsverket och FHI är logisk och funktionell när det gäller att utreda om en substans bör kontrolleras som narkotika eller hälsofarlig vara, föreslår utredningen ingen förändring av myndigheternas ansvarsområ- den i denna del. Nya tider och nya sätt att komma över droger kräver nya arbetssätt från myndigheternas sida, i en ambition att försöka hålla jämna steg med samhällsutvecklingen. Internet är en viktig del av dagens samhälle, som erbjuder många stora fördelar i fråga om bl.a. informationssökning och informationshantering. Internet har dock även negativa sidor, t.ex. ett omfattande utbud av både lagliga och olagliga droger samt vad som när- mast är att ses som reklam för sådana varor. En viktig och angelägen uppgift för samhället blir då att hantera dessa negativa sidor. Internet i drogsammanhang är inte enbart av ondo. Internet erbjuder ju nämligen myndigheterna möjlighet att få kännedom om vad som är på gång. Detta förutsätter dock självfallet att berörda myndigheter intar ett aktivt förhållningssätt i förhållande till Internet och att de kontinuerligt, aktivt och systematiskt söker sådan information som är värdefull och användbar i kampen mot droger. föreslår att () får en mer aktiv och offensiv roll för att snabbare än kunna identifiera nya missbrukssubstanser som bör utredas och kontrolleras som narkotika eller hälsofarlig vara. I detta arbete är det viktigt att FHI kontinuerligt följer utvecklingen på de hemsidor framför allt svenska sådana som säger sig erbjuda lagliga alternativ till kontrollerade substanser samt bildar sig en uppfattning om vilka droger som vid varje given tidpunkt tycks vara de mest frekvent använda. Det är vidare viktigt att FHI konti- nuerligt besöker olika chattfora på Internet där personliga erfarenheter av användning av olika droger rapporteras och utbyts. Information om dro- ger bör även sökas i vetenskapliga publikationer och medicinska tid- skrifter m.m. föreslår att FHI får en författningsreglerad rätt att från Internet köpa in varor som saluförs som lagliga alternativ till kontrollerade substanser för att låta analysera dem i syfte att undersöka innehåll och aktiv substans. Ett sådant förfarande krävs för att klassifice- ringsprocessen i fråga om nya droger ska bli mer effektiv och snabb. I detta arbete bör FHI samverka med andra myndigheter, närmare bestämt och . Det förekommer oftare att en substans kommer under kontroll efter ut- redning och anmälan av FHI än efter utredning och anmälan av Läke- medelsverket. Skälet till detta är att framställningen av s.k. designer drugs fått stort genomslag och att dessa designer drugs huvudsakligen omfattas av FHI:s ansvarsområde. I den mån substanser som faller inom ansvarsområde blir aktuella för missbruk, gäller vad som ovan sagts om FHI i tillämpliga delar även för . En utbyggd bevakningslista över okontrollerade substanser () upprättar klassificeringsdokument för varor som utreds för kontroll som narkotika eller hälsofarlig vara. Dessa dokument bygger vanligen på den bevakningslista som upprättas av FHI. bedömer att, så snart användning av en icke reglerad drog uppmärksammats i eller i närområde, FHI bör med utgångspunkt i sitt ansvar att utreda substanser för kontroll som narkotika eller hälsofarliga varor upprätta ett klassificeringsdoku- ment och påbörja en informationssökning om drogen. De okontrollerade substanser som är under utredning och som torde komma att omfattas av FHI:s utbyggda bevakningslista, bedöms bli fler än vad som är fallet med den lista över substanser som den s.k. NADiS-gruppen (se avsnittet Narkotikaförklaring nationellt samt förklaring av en substans som hälsofarlig vara ovan) har under observation för övervägande av eventuell kontroll. Även fortsättningsvis bör frågan om en reglering av nya missbrukssubstanser bli aktuell inom ramen för NADiS-gruppens arbete. För att försöka hålla jämna steg med den marknad som bjuder ut nya okontrollerade missbrukssubstanser till försäljning bör FHI utreda flera missbrukssubstanser . I den mån substanser som faller inom ansvars- område blir aktuella för missbruk, gäller vad som sagts om FHI även för . Det förtjänar särskilt att påpekas att i den mån flera substanser som faller inom ansvarsområde blir aktu- ella för missbruk även bör ha möjlighet att utreda Ett mer institutionaliserat NADiS-samarbete föreslår att den s.k. NADiS-gruppen (se avsnittet Narkotikaförklaring nationellt samt förklaring av en substans som hälso- farlig vara ovan) ska bestå och aktivt medverka i det förberedelsearbete som () och har ansvar för när det gäller förklaring av missbrukssubstanser som narkotika eller föreslår att NADiS-gruppen ska vara FHI:s roll som administrativt ansvarig för referens- gruppen ska regleras i institutets instruktion. FHI ska vara ansvarig för att referensgruppen sammankallas eller på annat sätt kan bli delaktig i förberedelsearbetet vid utredning och bevakning av nya missbrukssub- stanser inför en eventuell förklaring som narkotika eller hälsofarlig vara. För vissa statliga myndigheter främst de som deltar i arbetet ska i deras instruktioner anges att de ska medverka i referensgruppen. föreslås medverka i referensgruppen. Liksom är det självfallet av stor betydelse att även företrädare för andra än statliga myndigheter kan delta i gruppen, t.ex. Gift- informationscentralen, Dopinglaboratoriet och för alkohol- och narkotikaupplysning (CAN) samt landstingskommunala Det bör ankomma på FHI att ta ställning till vilka andra aktörer än statliga sådana som ska delta i samarbetet. Tillståndsmyndigheter samt tillstånds- och tillsynsverksamhet m.m. vid hantering av narkotika och hälsofarliga varor Tillståndsmyndigheter vid hantering av narkotika och hälsofarliga varor Det har inte framkommit annat än att och Statens folkhälsoinstitut (FHI) som tillståndsmyndigheter för legal hantering av narkotika eller hälsofarliga varor i huvudsak fungerar väl. för inte anledning att överväga någon förändring i denna del. Tillstånds- och tillsynsverksamhet vid hantering av narkotika Enligt vad inhämtat fungerar regelverket kring tillstånds- och tillsynsverksamhet vid hantering av narkotika i huvudsak väl. Det finns därför inte skäl till ändringar i detta. Föreskrifter samt tillsyn vid hantering av hälsofarliga varor () får meddela föreskrifter om undan- tag från kravet på tillstånd vid hantering av hälsofarliga varor. tikautredningen föreslår att FHI även får meddela ytterligare föreskrifter vid sådan hantering. Detta ska gälla i fråga om införsel, överlåtelse, framställning, förvärv i överlåtelsesyfte, utbjudande till försäljning och anser att det är uppenbart att lagstiftarens avsikt varit att FHI, förutom rollen som tillståndsmyndighet, även ska vara den myndighet som utövar tillsyn över efterlevnaden av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor, trots att detta inte framgår av lag- För att kunna åstadkomma detta ska i nämnd lag ut- tryckligen anges att den myndighet som regeringen bestämmer har tillsyn över efterlevnaden av lagen samt av de föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av lagen. I förordningen (1999:58) om förbud mot vissa hälsofarliga varor föreslås vidare en reglering om att FHI utövar tillsyn över efterlevnaden av lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor samt av de föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av Härutöver föreslår att lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor ska kompletteras med bestämmelser om vilka befogenheter FHI har i sin egenskap av tillsynsmyndighet. stämmelser föreslås utformas efter förebild av bestämmelserna i lagen (1992:860) om kontroll av narkotika. Överväganden om skyddsregleringar i fråga om narkotika och hälsofarliga varor, m.m. Enligt tilläggsdirektiven ska dels se över möjlig- heterna att införa ett förfarande, som inte bygger på kriminalisering, men som ändå förhindrar befattning med ett ämne som kan antas bli klassifi- cerat som narkotika eller hälsofarlig vara, dels belysa vilka EG-rättsliga krav av primärrättslig och sekundärrättslig natur, när det gäller informa- tionsförfaranden och särskilt underlag som kan behöva ställas med hän- syn till förbud eller andra hinder mot att tillverka, importera, saluföra eller använda en produkt, dels uppskatta hur det skulle ta att låta ett ämne omfattas av ett sådant nytt förfarande i jämförelse med hur det tar att klassificera ett ämne som narkotika eller hälsofarlig vara. Närmare överväganden om skyddsregleringar Nya hälsofarliga ämnen dyker kontinuerligt upp på marknaden. Dessa ämnen kan, som anförts, orsaka stora skador och mycket lidanden innan deras egenskaper, av ansvarig myndighet, hunnit utredas och ämnena kan klassificeras som narkotika eller hälsofarlig vara. Enligt är det viktigt att poängtera att de personer som använder sig av ämnen som är oreglerade, dvs. ämnen som inte är förklarade som narkotika eller hälsofarlig varor men som marknadsförs för sina narkotikaliknande effekter, självfallet har ett ansvar för sina egna handlingar när de intar dessa ämnen. Att ett ämne inte är klassificerat som narkotika eller hälsofarlig vara är inte liktydigt med att ämnet är Eftersom oklassificerade substanser även används av minder- åriga, har även deras vårdnadshavare ett ansvar. Det nu sagda innebär dock inte att samhället inte ska försöka skydda sina medborgare från vill dock betona att det är viktigt att den enskildes ansvar i sammanhanget inte glöms bort. Enligt mening bör ett system med tillfälliga generella beslut om omhändertaganden av ett ämne i avvaktan på för- av ämnet som narkotika eller hälsofarlig vara inte införas, efter- som den utredning som måste föreligga för att ett sådant tillfälligt förbud ska kunna införas knappast torde komma att skilja sig från den utredning som nu krävs för att en substans direkt ska förklaras som narkotika eller Till detta kommer att och rådets direktiv /34/EG av om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter blir tillämpligt, trots att det i detta fall enbart är fråga om ett tillfälligt generellt förbud . innebär att medlemsstaten enligt huvudregeln till kommissio- nen ska överlämna alla utkast till tekniska föreskrifter (dvs. om att utfärda ett tillfälligt generellt förbud mot en viss substans) och att medlemsstaten också till kommissionen ska redovisa skälen till varför det är nödvändigt att utfärda en teknisk föreskrift, om dessa inte framgår av Kommissionen ska underrätta de övriga medlems- staterna om utkastet och alla dokument som lämnats in. får en medlemsstat inte anta ett utkast till teknisk föreskrift före utgången av från den tidpunkt då kommissionen mottog informationen Eftersom syftet med den inre marknaden är att skapa en miljö som stärker företagens konkurrensförmåga, utgör en ökad tillgång till information ett sätt att hjälpa företagen att bättre utnyttja fördelarna med denna marknad. Av detta skäl har det bedömts nödvändigt att ge aktörerna på marknaden möjlighet att ta ställning till de nationella tek- niska föreskrifter som föreslås av andra medlemsstater genom att försla- gens rubriker regelbundet offentliggörs. Av det ovan anförda framgår att någon tidsvinst vid införandet av till- fälliga generella beslut mot en viss substans knappast skulle uppnås i jämförelse med att direkt införa ett permanent förbud mot samma sub- Det finns därför inte skäl att överväga ett sådant system. Åberopande av den s.k. nödfallsproceduren enligt direktiv /34/EG i fler notifieringsärenden än Om användningen av en ny substans lett till allvarliga och oförutsedda händelser kan den s.k. nödfallsproceduren enligt och rådets direktiv /34/EG av om ett informationsför- farande beträffande tekniska standarder och föreskrifter åberopas, när tekniska föreskrifter snabbt måste utarbetas och antas utan att samråd med kommissionen och de övriga medlemsstaterna först skett. Inför klassificeringen av en ny substans som narkotika eller hälsofarlig vara bör regeringen vid notifiering hos Europeiska kommissionen i varje enskilt fall överväga huruvida en tillämpning av den s.k. nödfallsproce- duren kan åberopas. Konsekvenser av att notifieringsbestämmelserna inte tillämpas Om en medlemsstat inte uppfyller kravet att anmäla sitt utkast till teknisk föreskrift till kommissionen eller att iaktta de frysningsperioder som fastställts i och rådets direktiv /34/EG av den om ett informationsförfarande beträffande tekniska standar- der och föreskrifter, kan Europeiska kommissionen inleda ett överträ- delseförfarande mot medlemsstaten. Om den berörda medlemsstaten inte uppfyller kraven kommer förfarandet att leda till att meddelar en dom om fördragsbrott. Tekniska föreskrifter som enskilda måste uppfylla, men som inte blivit anmälda, kan inte göras gällande mot de enskilda. Även en åtgärd som anmälts men som senare antas enligt artikel 9 i direktivet, kan inte göras gällande mot enskilda. Det ovan anförda belyser vikten av att direktivet 98/34/EG tillämpas på ett korrekt sätt. I detta sammanhang vill framhålla att det före- kommer uppgifter om att flertalet EU-länder inte tillämpar direktivet 98/34/EG inför klassificering av nya substanser som narkotika och alltså inte notifierar sådana utkast till tekniska föreskrifter hos kommissionen. Denna fråga har från svensk sida på tjänstemannanivå vid ett antal till- fällen tagits upp med kommissionen. Kommissionen har därvid enligt uppgift alltid svarat att anmälningsplikt föreligger. regeringen bör ta upp frågan med kommissionen, då det anförda är ett trovärdighetsproblem som bör behandlas i kommissionen. Ett system med s.k. skyddsomhändertaganden införs Det stora utbudet av nya missbruksämnen utgör ett stort samhälls- problem, som det är av största vikt att försöka lösa. unga människor har avlidit eller fått allvarliga skador p.g.a. användningen av nya ämnen. Det finns all anledning att försöka hindra att de nya missbruksämnena, även fram till dess att ämnet kan förklaras som narkotika eller hälsofarlig vara, når ut till an- vändarna och att detta sker på det sätt som kan förväntas leda till ett gott Förutsättningar för skyddsomhändertaganden, m.m. Som angetts ovan dyker nya hälsofarliga ämnen kontinuerligt upp på Dessa ämnen kan, som anförts, orsaka stora skador och mycket lidanden innan deras egenskaper, av ansvarig myndighet, hunnit utredas och ämnena kan klassificeras som narkotika eller hälsofarlig Enligt är det, som ovan nämnts, viktigt att poängtera att de personer som använder sig av ämnen som är oreglerade, ämnen som inte är förklarade som narkotika eller hälsofarlig varor men som marknadsförs för sina narkotikaliknande effekter, självfallet har ett ansvar för sina egna handlingar när de intar dessa ämnen. Att ett ämne inte är klassificerat som narkotika eller hälsofarlig vara är, som Narko- tikautredningen anfört, inte liktydigt med att ämnet är ofarligt. Eftersom oklassificerade substanser även används av minderåriga, har även deras vårdnadshavare ett ansvar. Det nu sagda innebär dock inte att samhället inte ska försöka skydda sina medborgare från sådana ämnen. Narkotika- utredningen vill dock betona att det är viktigt att den enskildes ansvar i sammanhanget inte glöms bort. föreslår att en lag om individuella skydds- omhändertaganden av icke kontrollerade missbrukssubstanser införs till skydd för enskildas liv och hälsa mot skador av sådana varor som rege- ringen kan antas komma att förklara som narkotika eller hälsofarlig vara. Detsamma gäller för varor som är förklarade som narkotika eller hälso- farliga varor enligt en författning som ännu inte har trätt i kraft, eller som är förklarade som narkotika enligt en internationell överenskommelse som har biträtt, men där beslutet om tillägg till den internatio- nella överenskommelsen ännu inte har trätt i kraft i . En sådan lag bedöms inte komma i konflikt med reglering om skyddet för äganderätten. Reglerna om skyddsomhändertagande är enligt rätts- praxis att betrakta som åtgärder med motsvarande verkan som kvantita- tiva importrestriktioner enligt artikel 28 i EG-fördraget. Enligt utredning- ens mening är den form för skyddsomhändertagande som valts förenlig med EG-rätten. Åtgärderna är nödvändiga för att skydda människors liv och hälsa. De är också proportionerliga eftersom utredningen jämfört med allmänna förbud valt ett system med omhändertagande i enskilda fall. En lagstiftning om skyddsomhändertagande bedöms inte som anmäl- ningspliktig enligt och rådets direktiv /34/EG av om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter. och rådets förordning nr 764/2008 av om förfaranden för tillämpning av vissa nationella tekniska regler på produkter som lagligen saluförs i en annan medlemsstat och om upphävande av beslut nr 3052/95/EG, bedöms inte heller vara tillämplig på de beslut om omhändertagande av varor som kommer att fattas enligt den föreslagna lagen. Ett skyddsomhändertagande föreslås gälla en vara som inte är förklarad som narkotika eller hälsofarlig vara enligt en författning som har trätt i kraft, eller som är förklarad som narkotika enligt en internationell över- enskommelse som har biträtt men som ännu inte har trätt i kraft här i landet. En sådan vara får omhändertas, om det kan antas att varan har sådana egenskaper eller effekter som avses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) eller att varan har sådana egenskaper som avses i 1 § lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor, och det av omständig- heter i det enskilda fallet kan antas att varan är avsedd att brukas så att den kan förorsaka skada eller dödsfall. Med skada avses personskada. För att omfattas av den nya lagstiftningen ska varan tillföras kroppen. Detta behöver enligt utredningens mening dock inte regleras uttryckligen utan är underförstått.