prop · GX03200 · 2010-04-09 00:00:00 — kungörelsedelgivning den delgivningsform som kommer i fråga. Genom bestämmelsen säkerställs att besvärstiden enligt 23 § förvalt- ningslagen (1986:223) börjar löpa för de klagoberättigade. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 11.2. 6 kap. 2 § I paragrafen föreskrivs en rätt att överklaga de beslut om allmän trafik- plikt som regionala kollektivtrafikmyndigheter får fatta. Genom bestäm- melsen möjliggörs framförallt en domstolsprövning av om den trafik som trafikplikten avser håller sig inom de territoriella och funktionella begränsningar som lagen anger. Om beslutet om allmän trafikplikt avser trafik inom flera regionala kollektivtrafikmyndigheters område förutsätts såsom tidigare beskrivits en överenskommelse mellan berörda myndigheter. Det är emellertid endast den myndighet som fattar beslutet om allmän trafikplikt vars beslut kan överklagas enligt förevarande paragraf. De inblandade myndigheternas beslut att ingå överenskommelsen torde dock kunna bli föremål för laglighetsprövning enligt kommunallagen (1991:900). Paragrafen innehåller även en särskild reglering av den krets som är klagoberättigad. Det innebär att denna särreglering ska tillämpas i stället för den allmänna regeln om klagorätt i 22 § förvaltningslagen (1986:223). Regeln anger kretsen klagoberättigade som de som på kommersiell grund tillhandahåller eller avser att tillhandahålla kollektiv- trafiktjänster som berörs av trafikplikten, dvs. kommersiella operatörer vars verksamhetsförutsättningar kan komma att påverkas om den tilltänkta offentligfinansierade trafiken kommer till stånd. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 11.2. 6 kap. 3 § I paragrafen anges att tillsynsmyndighetens beslut i enskilt fall enligt lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. I fråga om vilka som är klagoberättigade gäller den allmänna regeln om klagorätt i 22 § förvaltningslagen. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 11.2. 6 kap. 4 § I paragrafen anges att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten av beslut enligt 2 och 3 §§. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 11.2. 6 kap. 5 § I paragrafen anges att ett beslut enligt lagen som huvudregel gäller . I beslutet kan dock förordnas att det inte ska gälla förrän det har vunnit laga kraft. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 11.2. 14.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1649) om byggande av järnväg 5 kap. 3 § Ändringen innebär att begreppet trafikhuvudmän ersätts med begreppet regionala kollektivtrafikmyndigheter och att hänvisningen till lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik ersätts med en hänvisning till lagen (2010:000) om kollektivtrafik. Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:735) om Eftersom den regionala kollektivtrafikmyndigheten inte kan organiseras i form av aktiebolag blir paragrafens hänvisning till förvaltningslagen (1986:223) överflödig. Ändringarna innebär att begreppen trafikhuvudmän och i förekommande fall länstrafikansvariga ersätts med begreppen regionala kollektivtrafik- myndigheter respektive dem som ansvarar för kollektivtrafik i länet samt att hänvisningen till lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik ersätts med en hänvisning till lagen (2010:000) om kollek- tivtrafik. Vidare ändras 3 § på så sätt att bestämmelsen om att kommunens uppgifter enligt lagen får överlåtas även till trafikhuvudman som är aktiebolag tas bort då motsvarande möjlighet att organisera den regionala kollektivtrafikmyndigheten som aktiebolag inte finns. Ändringen innebär att regleringen av vad som gäller när tillståndsgivaren är aktiebolag tas bort då den regionala kollektivtrafikmyndigheten inte kan organiseras i form av aktiebolag. 14.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:736) om färdtjänst Eftersom den regionala kollektivtrafikmyndigheten inte kan organiseras i form av aktiebolag blir paragrafens hänvisning till förvaltningslagen (1986:223) överflödig. 2 och 46 samt 11 §§ Ändringarna innebär att begreppen trafikhuvudmän och i förekommande fall länstrafikansvariga ersätts med begreppen regionala kollektivtrafik- myndigheter respektive dem som ansvarar för kollektivtrafik i länet samt att hänvisningen till lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik ersätts med en hänvisning till lagen (2010:000) om kollek- tivtrafik. Vidare ändras 4 § på så sätt att bestämmelsen om att kommunens uppgifter enligt lagen får överlåtas även till trafikhuvudman som är aktiebolag tas bort då motsvarande möjlighet att organisera den regionala kollektivtrafikmyndigheten som aktiebolag inte finns. Ändringen innebär att regleringen av vad som gäller när tillståndsgivaren är aktiebolag tas bort då den regionala kollektivtrafikmyndigheten inte kan organiseras i form av aktiebolag. Förslaget till lag om ändring i yrkestrafiklagen 2 kap. 1617 §§ och rubriken närmast före 2 kap. 16 § Ändringarna innebär att det led i prövningen av linjetrafiktillstånd som avser den avsedda trafikens skadlighet tas bort. Den framtida prövningen av linjetrafiktillstånd kommer därefter endast att avse sökandens yrkes- kunnande, ekonomiska förhållanden, goda anseende och ekonomiska resurser enligt 2 kap. 5 och 9 §§. För den regionala kollektivtrafik- myndigheten krävs emellertid inte något trafiktillstånd alls (se vidare kommentaren till 2 kap. 1 §). Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 5.3. 7 kap. 12 § Ändringen föranleds av att den skadlighetsprövning som beskrevs i före- gående kommentar tas bort. Den prövning som ska göras för linjetrafik- tillstånd kommer därmed att sammanfalla med den som gäller för övriga trafiktillstånd. Det finns därmed inte längre skäl till särskilda över- klagandebestämmelser för linjetrafiktillstånd. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 5.3. 1 kap. 2 § Ändringen består i att definitionen av begreppet trafikhuvudman byts ut mot en definition av begreppet regional kollektivtrafikmyndighet samt att hänvisningen till lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv person- trafik ersätts med en hänvisning till lagen (2010:000) om kollektivtrafik. 2 kap. 1 § Ändringen innebär att den dispens från kravet på linjetrafiktillstånd för linjetrafik inom länet som lagen medger trafikhuvudman utsträcks till att gälla även länsgränsöverskridande linjetrafik. Det kommer därmed att stå den regionala kollektivtrafikmyndigheten fritt att anordna länsgräns- överskridande linjetrafik under förutsättning av dels en överenskommelse med andra berörda kollektivtrafikmyndigheter, dels att trafiken kan karakteriseras som regional kollektivtrafik (se 3 kap. 1 § förslaget till lag om kollektivtrafik). Om myndigheten anlitar någon annan för att utföra trafik ska dock även fortsättningsvis denne ha tillstånd till yrkesmässig trafik för persontransporter. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 7.3. Förslaget till lag om ändring i järnvägslagen 5 kap. 2 b § Bestämmelsen om att regeringen får meddela föreskrifter om i vilken utsträckning en trafikhuvudman får utföra eller organisera persontrafik på järnvägsnät som förvaltas av staten upphävs. därigenom att sakna möjlighet att inskränka de regionala kollektivtrafik- myndigheternas frihet att på samma villkor som andra organisatörer och järnvägsföretag organisera respektive utföra persontrafik på det statliga Utöver lagändringen påkallas följdjusteringar i järnvägs- Prop. 2009/10:200 förordningen (2004:526). Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 7.3. 4 kap. 1 a och 3 §§ och 5 kap. 5 och 6 §§ samt rubrikerna närmast före 5 kap. 5 och 6 §§ De paragrafer som föreslås upphävas innebär att den som utför eller organiserar persontrafik enligt järnvägslagen dels till den myndighet regeringen bestämmer ska lämna de uppgifter som behövs för att myndigheten ska kunna följa och utvärdera utvecklingen av marknaden för kollektivtrafik, dels ska lämna information om sitt trafikutbud till ett gemensamt system för trafikantinformation. Vidare föreslås bemyn- digandena till regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om skyldigheterna att lämna uppgifter respektive information om trafikutbud upphävas. Motsvarande bestämmelser införs nu i kollektivtrafiklagen för all kollektivtrafik på väg, järnväg, spårväg och tunnelbana. Tillämpnings- områdena för bestämmelserna i kollektivtrafiklagen och i järnvägslagen är i huvudsak överlappande eftersom den som utför eller organiserar persontrafik enligt järnvägslagen också får anses vara kollektivtrafik- företag enligt kollektivtrafiklagen. En marginell skillnad finns emellertid däri att begreppet persontrafik även omfattar viss trafik som inte är kollektivtrafik, nämligen chartertrafik. Sådan trafik kommer fortsätt- ningsvis inte att omfattas av upplysnings- och informationsskyldig- heterna. Bestämmelsen behandlas även i avsnitten 10.4 och 10.5. 14.7Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:1116) om information till passagerare m.m. Ändringen innebär att begreppet trafikhuvudman ersätts med begreppet regional kollektivtrafikmyndighet och att hänvisningen till lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik ersätts med en hänvisning till lagen (2010:000) om kollektivtrafik. 14.8Förslaget till lag om ändring i lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter 3 kap. 3 § Ändringen innebär att begreppet trafikhuvudmän ersätts med begreppet regionala kollektivtrafikmyndigheter och att hänvisningen till lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik ersätts med en hänvisning till lagen (2010:000) om kollektivtrafik. I punkt 12 av ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till kollek- tivtrafiklagen anges att lagen träder i kraft och att trafikhuvudmannalagen upphävs. I punkt 3 föreskrivs för de regionala kollektivtrafikmyndigheterna och för kommunerna en tidsfrist från det att lagen träder i kraft att upprätta sina respektive trafikförsörjningsprogram. Punkt 4 möjliggör för regionala kollektivtrafikmyndigheter som påbörjar en upphandling innan lagen träder i kraft att slutföra upp- handlingen utan att behöva uppfylla kravet på att först fatta ett beslut om allmän trafikplikt. En sådan upphandling ska dock ha lett till tilldelnings- beslut efter det att lagen trätt i kraft. Övergångsbestämmelserna i punkterna 3 och 4 har införts på Lagrådets inrådan. Övriga lagändringar i denna proposition föreslås träda i kraft . Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagförslagen i 14.18 behandlas även i kapitel 13. Sammanfattning av betänkandet En ny kollektivtrafiklag (SOU 2009:39) Mitt uppdrag har varit att med utgångspunkt ur ett tydligt resenärs- perspektiv se över och ge förslag till en ny reglering av den lokala och regionala kollektivtrafiken. I uppdraget har även ingått att överväga hur lagstiftningen kan utformas för att underlätta en flexibel samordning mellan allmän och särskild kollektivtrafik. Vidare har det ingått i mitt uppdrag att analysera vad det offentliga åtagandet på kollektivtrafikområdet bör innehålla och hur långt det bör sträcka sig. En annan uppgift har varit att analysera hur ett öppnare marknads- tillträde kan utformas i syfte att bättre ta tillvara drivkrafterna inom den kommersiella trafiken. Den grundläggande utgångspunkten för mitt utredningsarbete har varit att den nya kollektivtrafiklagen ska utformas så att resenären i större utsträckning sätts i centrum. För att attrahera fler resenärer krävs nya produkter och tjänster inom kollektivtrafiken. Möjligheten att göra individuella val ska öka. Resenären ska själv ges ett större inflytande att genom sitt aktiva val påverka kollektivtrafiksystemet. Resenären ska i större utsträckning kunna välja sin resa utifrån olika kvalitetsaspekter, service- och prisnivåer. Kollektivtrafikföretagen ska därför ges större möjlighet att utveckla kollektivtrafiken på ett sätt som stämmer med resenärernas behov. måste långsiktighet, stabilitet och enkelhet för resenärerna tryggas. Mitt förslag till ett öppnare marknadstillträde grundar sig på min bedöm- ning att kollektivtrafikföretagen har bättre förmåga än det offentliga att snabbare uppmärksamma och anpassa sig till resenärernas behov. De kollektivtrafikansvariga myndigheterna ges ett mer övergripande och strategiskt ansvar i förhållande till trafikhuvudmännens nuvarande ansvar. För att resenärerna i större utsträckning än ska kunna påverka systemet genom sina aktiva val ska den lokala och regionala kollektiv- trafikmarknaden öppnas upp för konkurrens. Grundprincipen ska vara att marknaden är öppen för kollektivtrafikföretagen och att det offentliga endast ingriper på marknaden när det behövs tätare trafik eller trafik av bättre kvalitet, än vad marknaden kan erbjuda. En lokal kollektivtrafikansvarig myndighet i varje län ges behörighet att ingripa på marknaden i syfte att säkra ett visst trafikutbud. ingripande på marknaden får bara ske efter att ett förfarande tillämpats som först prövat marknadens förmåga att på kommersiella grunder Ingripandet på marknaden ska ske på sådant sätt att principerna om proportionalitet, insyn och icke-diskriminering följs. Förfarandet ska vara öppet och rättvist och innehålla en konkurrens- För att underlätta en flexibel samordning av alla former av kollektiv- trafik samlas reglerna om färdtjänst, riksfärdtjänst, skolskjuts och sjuk- resor i en och samma lag. Ansvaret för samordningen läggs på den lokala I varje län ska det finnas en lokal kollektivtrafikansvarig myndighet som ytterst ska se till att medborgarna i länets kommuner får en tillfreds- ställande kollektivtrafik även om inte marknaden kan erbjuda en tillräck- och kommunerna i länet är gemensamt ansvariga för kollektivtrafiken om de är överens om att låta ett samverkansorgan, enligt lagen (2002:34) om samverkansorgan i länet, vara kollektivtrafik- Om och kommunerna i länet inte kan komma överens om att låta ett samverkansorgan vara kollektivtrafikansvarig myndighet ska landstingen i varje län och kommunen i ha detta ansvar. skatteväxling ska i sådant fall göras mellan kommuner och . Även det kommunalekonomiska utjämningssystemet ska justeras. ska också framgå av lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter att kommuner får bidra med ekonomisk ersättning till kollektivtrafiken. Med utgångspunkt i de transportpolitiska målen ska den lokala kollektivtrafikansvariga myndigheten definiera och precisera det offent- liga åtagandet för kollektivtrafiken i länet. säkerställa att de mål för kollektivtrafikförsörjningen som fastställts av Det innebär ett ansvar för att tillräcklig trafik kommer till stånd och att det finns en fungerande infrastruktur för Myndigheten ska bland annat ansvara för processen att söka marknaden i syfte att ta reda på vilken trafik som kollektivtrafik- företagen kan bedriva kommersiellt. Myndigheten ska även ingå trafik- avtal med kollektivtrafikföretag där trafik inte kan upprätthållas på Myndigheten kan lämna ekonomisk ersättning för trafik under förut- sättning att inget kollektivtrafikföretag är beredd att driva trafiken på kommersiella villkor samt att samhällsnyttan är tydligt motiverad i för- hållande till den skada som kan drabba kommersiella företag. kommuner och landsting genom direkta subventioner till individer möjliggöra kollektivtrafikresor för ekonomiskt svaga grupper i samhället. Kollektivtrafik till och från flygplatser ska inte vara ett obligatoriskt Tillskillnad från ges det offentliga en mer strategisk roll och mindre direkt operativ roll inom kollektivtrafiken. tagen får istället ett större ansvar för det operativa arbetet och det direkta ansvaret för resenären. En viktig uppgift för det offentliga är att säker- ställa ett sammanhängande kollektivtrafiksystem, som karaktäriseras av stabilitet och långsiktighet, något resenärerna också behöver för att kunna fatta långsiktiga beslut om boende, utbildning och investeringar. Slutligen ska myndigheten uttrycka kollektivtrafiksystemets krav på Som en följd av detta föreslås ett antal ändringar i plan- och bygglagen (1987:10). Den lokala kollektivtrafikansvariga myndighetens ansvar omfattar kommuninvånarna i länet och verksamheten i länet men åtagandet kan även sträcka sig långt utanför länsgränsen så länge det syftar till att gynna invånarna i kommunerna i länet. Med ett öppnare tillträde även till den lokala och regionala kollektiv- trafikmarknaden och ett tydligt åtagande även utanför länsgränsen samt ett tydligare regionalt huvudmannaskap för kollektivtrafiken, anser jag att flera av de linjer eller turer som Rikstrafiken ensam eller tillsammans med trafikhuvudmännen subventionerar faller inom regionens ansvar. Jag anser därför att de medel som staten, via Rikstrafiken, lämnar för kollektivtrafik i stället ska fördelas via det kommunalekonomiska utjämningssystemet, alternativt i form av specialdestinerade statsbidrag. Kollektivtrafikansvariga myndigheter får bedöma behovet av denna trafik. Process för sökande av marknaden Kollektivtrafikansvarig myndighet ska i en årlig trafikförklaring uttrycka samhällets behov av trafik. Behoven ska exempelvis uttryckas i form av tillgänglighet till olika målpunkter. Efter offentliggörandet av trafik- förklaringen kan kollektivtrafikföretag anmäla vilken trafik de avser bedriva på kommersiella villkor. Företagen ska i anmälan ange vilka linjer de avser trafikera samt tidtabell. Anmälan är bindande för före- taget. Myndigheten tar därefter ställning till om den anmälda trafiken är tillräcklig i förhållande till de samhälleliga mål och behov som uttryckts i trafikförklaringen. I de fall den anmälda trafiken inte bedöms vara tillräcklig kan myndigheten inleda en anbudsprocess för att komplettera med trafik. Anbudsprocess för komplettering med trafik Kollektivtrafikansvarig myndighet kan besluta om att införa allmän trafikplikt på linjer där det kommersiella inte klarar av att upprätthålla de samhälleliga behoven av trafik. Myndigheten ska i en årlig trafikplan tydliggöra vilka krav på frekvens och eventuella pristak eller kvalitets- system som ska gälla på linjer med allmän trafikplikt. närernas behov av trafik säkras även på linjer med ett svagare trafik- Vid inrättande av allmän trafikplikt ska en proportionalitetsbedömning göras mellan den samhällsnytta som kan uppnås med linjen i förhållande till den skada som den kommersiella trafiken kan drabbas av. trafikföretagen ska kunna överklaga beslut om att låta en linje omfattas av allmän trafikplikt. Med utgångspunkt i den beslutade allmänna trafikplikten inleds ett Efter avslutat anbudsförfarandet ska myndigheten, i de flesta fall, ingå ett tjänstekoncessionsavtal om allmän trafik med kollek- tivtrafikföretag i enlighet med bestämmelserna i och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av om kollek- tivtrafik på järnväg och väg och om upphävandet av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/70. innebär att kollektivtrafikföretaget tar det direkta ansvaret för resenären på samma sätt som i den rent kommersiella trafiken. Den kollektivtrafikansvariga myndigheten får i koncessionsavtalen besluta om ekonomisk ersättning. Vidare har myndigheten även en möjlighet att bevilja ensamrätter, vilket bör användas restriktivt. rätter får inte beviljas för järnväg. Av trafikplanen ska även de helt kommersiella linjerna framgå samt linjer med löpande avtal som omfattas av allmän trafikplikt. kan därigenom få en samlad bild av trafiken i sin region. Ett öppnare marknadstillträde innebär att den enskilde resenären får flera relationer till olika kollektivtrafikföretag. De nätverksvinster som finns när bara ett kollektivtrafikföretag hanterar ett nätverk får inte gå förlorade för resenären när marknaden öppnas för fler kollektivtrafik- företag. En öppnare marknad ställer därför krav på samordning av kollektivtrafikföretagen för att kollektivtrafiken ska fungera som ett sammanhållet system. Följande krav ska ställas på kollektivtrafikföretag för att säkra resenärernas behov av enkelhet, trygghet och effektivitet: Grundläggande krav på transportslagen. Trafiktillstånd för person- transporter på väg ska kompletteras med krav på säkerhetsstyrnings- system. Stanna för på- och avstigning på bytespunkter med full tillgänglighet för alla resenärer för att möjliggöra en hel resa. Ansluta sig till ett öppet och samordnat informations-, betal- och bokningssystem för att det ska vara enkelt att hitta resmöjligheter och att resa i systemet. Delta i ett samarbete för att hantera störningar i trafiken. Endast stanna vid platser som är särskilt anordnade för att ta upp och lämna av resenärer. Senast en månad innan kvartalsskifte ska en indragning av trafik i en tidtabell anmälas till den kollektivtrafikansvariga myndigheten för att skapa förutsebarhet för resenären. En ny kommersiell linje måste anmälas till kollektivtrafikansvarig myndighet senast en månad innan trafikstart. Vid upphörande av kommersiell trafik måste företaget anmäla det till kollektivtrafikansvarig myndighet senast trafiken Detta för att garantera ett visst mått av stabilitet för rese- nären och ge en möjlighet för myndigheten att agera. Miljökrav och krav på fordonens tillgänglighetsanpassning. Den kollektivtrafikansvariga myndigheten ska i trafikförklaringen definiera vilka bytespunkter som ska vara fullt tillgängliga för alla rese- närer samt vid vilka bytespunkter kollektivtrafikföretagen måste samordna anslutningarna så att resenären inte drabbas av för långa väntetider vid byten. Den kollektivtrafikansvariga myndigheten har ett ansvar för att tillförsäkra att det finns en nödvändig infrastruktur för kollektivtrafiken. Infrastrukturen kan dock drivas av andra företag eller myndigheter, som exempelvis kommun, eller , och finansieras genom att avgifter tas ut av kollektivtrafikföretagen. Oavsett om infrastruktur ägs av det offentliga eller privata ska den upplåtas på icke-diskriminerande och konkurrensneutrala villkor. Vid begränsad kapacitet kan det finnas skäl för det offentliga att genom en tydlig och transparent process fördela kapaciteten utifrån principer om störst samhällsnytta. Resenärerna garanteras därmed en likvärdig behandling oberoende av om de reser med ett kollektivtrafikföretag som driver kommersiell trafik eller om de reser med trafik som anordnats av det offentliga efter en anbudsprocess. Uppgifter för en nationell myndighet En nationell myndighet får i uppdrag att följa och utvärdera effekterna av ett öppnare marknadstillträde, i synnerhet effekter för resenärerna. Den nationella myndigheten ska också ge stöd och rådgivning till lokala kollektivtrafikansvariga myndigheter i deras arbete med trafikför- klaringar och trafikplaner. Vidare ska myndigheten föreskriva standarder för driftskompatibla informations-, boknings- och betalsystem. Myndig- heten ska även ansvara för uppföljning av de transportpolitiska målen och utvecklande av ett samordnat informationssystem. Slutligen ska myndigheten offentliggöra varje läns trafikförklaring och trafikplan samt varje läns samlade rapport om den allmänna trafikplikten. Tidplan för genomförande av ett öppnare marknadstillträde En övergång till ett öppnare marknadstillträde ska göras successivt. Efterhand som dagens avtal löper ut ska modellen för ett öppnare mark- kommer det redan från och med att vara möjligt för kollektivtrafikföretag att starta ny trafik i konkurrens med den befintliga upphandlade trafiken. Den information och statistik som finns samlad hos trafikhuvud- männen om exempelvis antal resenärer och subventionsgrad på olika linjer och turer ska överlämnas till den lokala kollektivtrafikansvariga ta del av informationen för att bättre kunna bedöma möjligheterna att bedriva kommersiell trafik. Samordning av allmän och särskild kollektivtrafik Nuvarande lagstiftning hindrar, enligt min mening, inte en utvecklad samordning av allmän och så kallad särskild kollektivtrafik men under- lättar inte heller en sådan. Dagens frivilliga samordning har inte fungerat fullt ut. För att underlätta en mer utvecklad samordning anser jag därför att det i lag måste framgå att tillhandahållandet av allmän och särskild kollektivtrafik ska samlas hos en och samma myndighet.