prop · GX03184 · 2010-03-30 00:00:00 — De nu- varande miljökvalitetsnormerna för vatten ska därför hänföras till normer enligt 5 kap. 2 § första stycket 4 , dvs. sådana övriga normer som följer av medlemskap i unionen. Rådets direktiv /659/EEG av om kvaliteten på så- dant sötvatten som behöver skyddas eller förbättras för att upprätthålla fiskbestånden (EGT L 222, , s. 1, Celex 31978L0659) genom- förs i svensk rätt med förordningen (2001:554) om miljökvalitetsnormer för fisk- och musselvatten. I förordningen finns miljökvalitetsnormer som anger dels värden som inte får överskridas eller underskridas annat än i viss angiven utsträckning och som definieras som gränsvärden, dels värden som ska eftersträvas och som definieras som riktvärden. Miljö- kvalitetsnormerna rör halter av vissa ämnen men även temperatur och pH-värden. För musselvatten finns också normer om t.ex. vattnets färg- ämnen och salthalt. har konstaterat att de av fastställda mil- jökvalitetsmålen inte har formen av föreskrifter och att de därför inte är bindande i den bemärkelsen, även om de, tillsammans med miljökvali- Prop. 2009/10:184 tetsnormerna, utgör en viktig del av beslutsunderlaget för myndigheter Miljökvalitetsmålen är alltså inte miljökvalitetsnormer i mening. har lämnat en omfattande redovisning av vad miljökvalitetsnormer står för i ett EU-rättsligt och nationellt perspektiv och kommit till slutsatsen att det bör vara en skillnad mellan gränsvär- desnormernas och målsättningsnormernas rättsverkan. Ett skäl till detta är att en medlemsstats möjligheter att frångå sina förpliktelser i fråga om gränsvärden är synnerligen begränsade och gäller uttryckliga undantag från direktiven eller att det är absolut fysiskt omöjligt att följa ett sådant värde. Ett antal remissinstanser delar denna uppfattning och har pekat på behovet av att systemet tydliggörs för såväl tillämpande myndigheter som enskilda. Det finns alltså skäl att tydliggöra skillnaden mellan gränsvärdesnor- mer och andra miljökvalitetsnormer. En sådan skillnad är även motiverad i ett nationellt perspektiv. Detta förutsätter dock, vilket har pekat på, att det måste vara tydligt vilka miljökvalitetsnormer som är gränsvärdesnormer och vilka som inte är det. Detta bör därför anges i de förordningar och andra föreskrifter som innehåller miljökvalitetsnormer. I detta samman- hang bör även terminologin generellt ses över, så att en ökad tydlighet uppnås. Gränsvärdesnormernas särställning när det gäller deras rättsver- kan vid individuella prövningar framgår av förslagen i det följande av- snittet. 4.5Miljökvalitetsnormerna och den individuella prövningen Regeringens förslag: bestämmelser om miljökvalitets- normernas inverkan vid den individuella prövningen av och tillsynen över enskilda verksamheter och åtgärder ska innebära följande. Det ska alltid göras en rimlighetsavvägning enligt de allmänna hän- synsreglerna. De krav ska dock ställas som behövs för att följa en mil- jökvalitetsnorm som är en gränsvärdesnorm. Om det finns ett åtgärds- program för att följa gränsvärdesnormen, ska programmet vara vägle- dande för bedömningen av vilka krav som behöver ställas. En verksamhet eller åtgärd ska inte tillåtas om den medför ökad för- orening eller störning som inte är obetydlig och bidrar till att en gräns- värdesnorm inte följs. Verksamheten eller åtgärden kan dock tillåtas om det följer av ett åtgärdsprogram, det vidtas kompensationsåtgärder eller om försämringar eller i ett begränsat om- råde vägs upp av väsentligt ökade förutsättningar att följa på eller i ett större område. förslag överensstämmer i huvudsak med re- geringens. Kommittén har föreslagit att de nya bestämmelserna ska tas in i två nya paragrafer, 2 kap. 7 a och 7 b §§ . Remissinstanserna: (), länsstyrelser- na i , , och har tillstyrkt förslaget. har ansett att det bör finnas en undan- tagsregel som anger att högre krav än de allmänna hänsynsreglerna inte får ställas på verksamheter med helt försumbara bidrag till den föroren- ing eller störning som normer anger. har delat uppfatt- ningen att strängare krav än baskraven i 2 kap. bör kunna ställas då en miljökvalitetsnorm av gränsvärdeskaraktär riskerar att inte följas, men har ansett att det inte är rimligt att nya verksamheter, som försvårar möjligheten att följa , tillåts när en målsättningsnorm redan är överskriden. har välkomnat de allmänna förtydligan- den som uttrycks i författningsförslaget till 2 kap. 7 b § . i har ansett att det är nödvändigt att skilja mellan gränsvärdesnormer och målsättningsnormer och att de senare bör beaktas på samma sätt som är föreskrivet under hänsynsreglerna i 2 kap. , men inte under avvägningsregeln i 7 §, utan som en basregel. i har ansett att den föreslagna ut- formningen av 2 kap. ger en bra grundstruktur för förstå- elsen av miljökvalitetsnormer, genom att de allmänna hänsynsreglerna i 26 §§ följs av en ny bestämmelse med koppling till gränsvärdesnormer. i har ansett att de föreslagna tilläg- gen i 2 kap. bör mildras, så att avvägningar kan göras för att förhindra orimliga konsekvenser. i län har delat den uppfattningen och är tveksam till förslaget. i har ansett att den nuvarande skälighetsregeln ger ett stort utrymme för avvägningar och att de föreslagna 2 kap. 7 a och 7 b §§ redan är införlivade i 2 kap. 7 § andra stycket . har anfört att syftet med alla kvalitetsnormer är att en viss miljökvalitet ska upprätthållas och att den typ av bestämmelser som kommer att krävas för att följa gränsvärdesnormer bör användas även för målsättningsnormer. Alrutz´ Advokatbyrå har tillstyrkt upphävandet av stoppregeln i 16 kap. 5 § och anfört att skärpta kravregler ska kunna tillämpas endast i fråga om gränsvärdesnormer. Svenskt När- ingsliv har delat bedömningen att 2 kap. 7 § och 16 kap. 5 § är en i många delar orimlig reglering och anser att fokus måste flyttas från de tillståndsprövade punktkällorna till de diffusa utsläppen. har vidare anfört att förslaget till 2 kap. 7 a § går onödigt långt och kan skapa osäkerhet om förutsättningarna för enskilda verksamhetsutövare, även om det är positivt att sådana krav endast ska kunnas ställas för att följa gränsvärdesnormer. , Plast- & Kemiföretagen, Svensk handel, SveMin och SBMI Bergmate- rialindustri har instämt i Svenskt Näringslivs yttrande. Skogsindustrierna har ansett att den föreslagna bestämmelsen i 2 kap. 7 a § fått ett för omfattande och svårgreppbart tillämpningsområde och att betänk- andetexten inte stämmer överens med lagtextens utformning. har tillstyrkt förslaget att knyta de skärpta kravreglerna till gräns- värdesnormer. Skälen för regeringens förslag När frågor om tillåtlighet, tillstånd, godkännande, dispens och vissa vill- kor prövas samt vid tillsyn är verksamhetsutövare och de som vidtar åt- gärder skyldiga att visa att de förpliktelser som följer av 2 kap. miljöbal- I 2 kap. 7 § finns en bestämmelse om rimlighets- avvägningar, som innebär att krav på en verksamhet eller en åtgärd ska gälla i den utsträckning det inte anses orimligt att uppfylla dem. rimlighetsavvägning får enligt paragrafens andra stycke inte medverka till att en miljökvalitetsnorm inte följs. Bestämmelsen i 16 kap. 5 § är en s.k. stoppregel för till- stånd till nya verksamheter som medverkar till att en miljökvalitetsnorm De ger dock en möjlighet till undantag, om sökanden vidtar åt- gärder vid någon annan verksamhet för att på så sätt skapa utrymme för de nya störningarna, dvs. Om en verksamhet med någon betydelse medverkar till att en miljö- kvalitetsnorm inte följs får tillstånden för verksamheten omprövas enligt 24 kap. 5 § i fråga om tillåten produktionsmängd eller lik- nande förutsättningar för verksamhetens omfattning. eller andra bestämmelser får ändras eller upphävas och det får meddelas Villkor eller andra bestämmelser får inte meddelas, om de innebär att verksamheten kan bedrivas eller avsevärt försvå- De nuvarande bestämmelserna i 2 kap. 7 § och 16 kap. 5 § har, tillsammans med den nuvarande bestämmelsen i 5 kap. 3 § miljöbal- ken, en stor betydelse när det gäller miljökvalitetsnormernas roll vid indi- Ytterligare krav om det behövs har konstaterat att bestämmelsen i 2 kap. 7 § andra stycket är utformad så att krav, som går utöver vad som nor- malt anses rimliga, kan ställas på en verksamhet så snart en miljökvali- tetsnorm riskerar att inte följas och att den inte gör någon skillnad mellan normer av olika karaktär lika stränga krav kan ställas oavsett om det är fråga om en gränsvärdes- eller målsättningsnorm. sen ingen hänsyn till helhetsperspektivet, exempelvis om det går att upp- nå samma miljöförbättring på ett mindre ingripande eller kostsamt sätt och det finns ingen begränsning för hur stränga kraven kan vara. balkskommittén har därför ansett att bestämmelsen kan leda till orimliga Den verksamhet som råkar vara föremål för prövning kan träffas av så stränga krav att den kan bedrivas, även om den har en mycket obetydlig roll för att miljökvalitetsnormen inte följs och den aktuella dessutom är en målsättningsnorm. föreslagit att bestämmelsen i 2 kap. 7 § andra stycket om att rimlighetsavvägningen inte får medföra att en miljökvalitetsnorm inte följs bör utgå. I likhet med flera remissinstanser delar regeringen balkskommitténs bedömning och förslag. bestämmelser ger långtgående möjligheter att ställa strän- ga krav på verksamheter och åtgärder, oavsett om det är svårt att följa en miljökvalitetsnorm eller inte. För att följa målsättningsnormer och andra miljökvalitetsnormer som inte är gränsvärdesnormer räcker det med att kunna tillämpa de grundläggande hänsynskraven i 2 kap. . har därför föreslagit att de längre gående krav som följer av 2 kap. 7 § andra stycket bör begränsas till att bara avse gränsvärdesnormer och att paragrafens andra stycke ersätts med en ny bestämmelse i 2 kap. 7 a § . Regeringen delar upp- fattningen att de längre gående kraven bör begränsas till de fall som gäl- ler gränsvärdesnormer, men anser att det är lämpligare att bestämmelsen bör tas in som ett omformulerat andra stycke i 2 kap 7 § . Den föreslagna bestämmelsen är formulerad så att den kan tillämpas när en gränsvärdesnorm inte följs eller när den riskerar att inte följas. Inte bara en konstaterad överträdelse utan även en risk för överträdelse är där- för tillräcklig för att ställa längre gående krav. Den innebär att om det be- hövs för att följa en gränsvärdesnorm, ska sådana krav kunna ställas och att åtgärdsprogram, om sådana finns, ska vara vägledande för behovet av sådana krav. Bestämmelsens formulering innebär vissa restriktioner i fråga om dess tillämpning. Längre gående krav ska bara ställas om det behövs för att gränsvärdesnormen ska följas. Om en verksamhet eller åtgärd i ett bre- dare perspektiv bidrar på ett obetydligt sätt till att inte följs finns inte ett sådant behov. För att i det enskilda fallet avgöra sådana frågor krävs normalt ett sådant perspektiv som åtgärdsprogrammen ger i fråga om vilka typer av källor som behöver åtgärdas, hur förbättrings- kraven ska fördelas och hur mycket de olika typerna av källor behöver begränsas. Åtgärdsprogrammen bör därför vara vägledande vid bedöm- ningen av om det enskilda fallet motiverar längre gående krav och av hur omfattande kraven ska vara. När en gränsvärdesnorm inte följs eller ris- kerar att inte följas och det saknas ett åtgärdsprogram, ska det därför nor- malt sett inte ställas sådana krav. Det är myndigheterna och kommunerna som har överblicken över de åtgärder som behöver vidtas för att följa en miljökvalitetsnorm. Det är myndigheterna och kommunerna som föreslår och fastställer åtgärdsprogram. Därför är det ofrånkomligt att myndig- heterna och kommunerna har bördan att visa behovet av längre gående krav än vad som följer av en normal rimlighetsavvägning. Om det saknas ett åtgärdsprogram, eller den aktuella verksamheten eller åtgärden inte berörs av programmet, är det också myndigheterna och kommunerna, trots bevisbörderegeln i 2 kap. 1 § , som i det enskilda fallet ska kunna visa att behovet finns. Orsaken är att den enskilde verksam- hetsutövaren, som ska visa att verksamheten uppfyller förpliktelserna i 2 kap. , normalt inte kan förväntas ha det bredare perspektiv som åtgärdsprogrammen ska ha. Stopp för tillkommande påverkan har även konstaterat att den s.k. stoppregeln i 16 kap. 5 § är ingripande för de verksamheter som berörs, genom sin koppling till miljökvalitetsnormer. Kommittén har därför före- slagit att bestämmelsen i 16 kap. 5 § bör utgå. I likhet med flera remiss- instanser delar regeringen bedömning och förslag. För att uppfylla målsättningsnormer och andra normer som inte är gränsvärdesnormer räcker det med att kunna tillämpa de grundläggande hänsynskraven i 2 kap. . Mot den angivna bakgrunden har föreslagit att även stoppregeln bör begränsas till att bara avse gränsvärdesnormer och att det är systematiskt lämpligare att placera bestämmelsen i 2 kap., som en ny bestämmelse i 2 kap. 7 b § . Regeringen delar uppfattningen att även stoppregeln bör be- gränsas till de fall som gäller gränsvärdesnormer. Bestämmelsen bör tas in som ett tredje stycke i 2 kap. 7 § . För att åtgärda en miljösituation som är oacceptabel är det naturligt att i första hand försöka att komma till rätta med den tillkommande föroren- ingen eller störningen, i stället för att stoppa verksamheten i sig. Den föreslagna bestämmelsen är formulerad så att den kan tillämpas vid pröv- ning av tillåtlighet, tillstånd, godkännande och dispens för verksamheter och åtgärder som innebär ökade föroreningar eller störningar i det av- seende som en gränsvärdesnorm reglerar. Med det nya synsättet dvs. att utgå från ökade föroreningar eller störningar kan man undvika de oklarheter som är förenade med att avgöra vad som utgör en ny verksam- het på tidigare oexploaterad mark eller vad som är tillbyggnader och pro- duktionsökningar i befintliga verksamheter. Det blir också tydligt att be- stämmelsen inte träffar sådana utbyggnader av industriella anläggningar, som medför att utsläppen minskar. Den nya bestämmelsen får således en ändrad och vidgad tillämpning genom att alla fall av sådan ökad förorening eller störning ska omfattas av bestämmelsen. Förutsättningarna för att tillämpa undantag från be- stämmelsen bör därför utvidgas. Det är inte genom individuella prövningar som man ska försöka att komma till rätta med de många men små bidragen till föroreningar eller störningar. För det fordras i stället mer generellt verkande styrmedel. Det bör därför vara möjligt att tillåta verksamheter och åtgärder som enbart ger obetydliga bidrag till den förorening eller störning som an- ger. Det kan finnas ett samhällsintresse av att ett projekt kommer till stånd, trots att det innebär ökade föroreningar eller störningar av det slag som en gränsvärdesnorm reglerar. Det kanske inte heller är möjligt eller lämp- ligt att finna kompensationsåtgärder. Även i sådana situationer bör åt- gärdsprogram ha en viktig roll och förutse behovet av sådana projekt och ange krav som fördelas på olika typer av bidragande källor. Om ett åt- gärdsprogram tar hänsyn till och kompenserar de störningar som projek- tet medför, ska det kunna tillåtas. Kompensationsåtgärder som en verksamhetsutövare vidtar ska vara så kostnadseffektiva som möjligt. Det nuvarande undantaget, som gäller när verksamhetsutövaren vidtar kompensationsåtgärder på annan verksam- het, bör därför kompletteras så att verksamhetsutövaren i stället för att faktiskt vidta åtgärderna ska kunna finansiera dem. Undantagets formu- lering tydliggör att sådana åtgärder kan vidtas på andra verksamheter än den som är föremål för prövning, oavsett vilka ägandeförhållanden som råder. För att följa gränsvärdesnormer kan det krävas omfattande utbyggnads- projekt, som under byggnadsfasen medför ökade föroreningar eller stör- ningar. Det finns därför ett behov av att projekt kommer till stånd som, trots de inledande föroreningarna eller störningarna, syftar till en långsik- tig förbättring. Exempel på sådana projekt är utbyggnad av kollektivtra- fiken som med inledande föroreningar eller störningar leder till en lång- På samma sätt kan det finnas behov av projekt som för- Prop. 2009/10:184 bättrar situationen inom ett stort geografiskt område, trots att situationen i ett litet område skulle bli försämrad. Sådana projekt som innebär lång- siktiga förbättringar eller förbättringar inom stora geografiska områden bör därför undantas. Exempel på sådana projekt kan vara tunnlar för bil- trafik, som innebär att ett större område avlastas från avgaser, som halterna ökar just vid tunnelmynningen. Omprövning av tillstånd och villkor Enligt de nuvarande bestämmelserna får tillstånd för en verksamhet om- prövas i fråga om tillåten produktionsmängd eller liknande förutsättning- ar för verksamhetens omfattning. Meddelade villkor eller andra bestäm- melser får ändras eller upphävas och det får meddelas nya sådana. En förutsättning för sådana ändrade villkor eller bestämmelser för verksam- heten är att den med någon betydelse medverkar till att en miljökvalitets- norm inte följs. En återkallelse av ett tillstånd, godkännande eller dispens kan göras med stöd av andra bestämmelser i 24 kap. 3 § , som gäller oavsett om en miljökvalitetsnorm inte följs. Mot den angivna bakgrunden har inte lämnat något förslag till ändringar vad gäller omprövningssituationer. De pro- blem med nuvarande bestämmelser som redovisat i fråga om orimliga resultat, som innebär att den verksamhet som råkar vara föremål för prövning kan träffas av så stränga krav att den kan bedrivas, har inte samma tyngd när det gäller omprövning av villkoren för en tillståndsgiven verksamhet. Tillståndet som sådant kan inte heller, med nuvarande bestämmelser, återkallas med stöd av en mil- jökvalitetsnorm. Regeringen delar därför uppfatt- ning att de nu gällande bestämmelserna inte bör ändras. Vid omprövning kommer de materiella bestämmelserna i 2 kap. miljö- balken att tillämpas. När det är fråga om gränsvärdesnormer kan således längre gående krav ställas i en omprövningssituation. Däremot blir den nya stoppregeln i 2 kap. 7 § tredje stycket inte tillämplig, eftersom den inte omfattar omprövning. Miljökvalitetsnormer som inte är gränsvärdesnormer förslag bygger på att det ska finnas en skillnad i rättsverkningarna av gränsvärdesnormer och målsättningsnormer. Det finns dock ett antal miljökvalitetsnormer som inte kan hänföras till den ena eller andra kategorin. Det tydliggörande och den skärpning som föreslås i fråga om gränsvärdesnormernas rättsverkan anges i de föreslag- na nya bestämmelserna i 2 kap. 7 § . För att följa de miljö- kvalitetsnormer som inte är gränsvärdesnormer bör det räcka med att vid individuella prövningar kunna tillämpa de grundläggande hänsynskraven i 2 kap. . Även om det inte regleras särskilt, har åtgärds- programmen en viktig roll även i dessa sammanhang när det gäller behov av åtgärder, bördefördelning och kostnader. Stora punktkällor är föremål för tillståndsprövning och tillsyn enligt mil- ställer stränga krav på sådana verksamheter oav- sett om det finns miljökvalitetsnormer eller inte. har därför inte sin största betydelse för att begränsa påverkan från de Utmaningen är i stället att minska påverkan från de många små och svåridentifierade källorna. Mot den angivna bakgrunden har konstaterat att det är betydelsefullt att kunna göra insatser mot diffusa utsläpp i syfte att har därför föreslagit att regeringen eller den myndighet eller kommun som regeringen bestämmer ska få meddela generella föreskrifter om förbud, skyddsåtgärder, be- gränsningar och andra försiktighetsmått som behövs för att följa en mil- jökvalitetsnorm och att sådana föreskrifter ska ha stöd i ett åtgärdspro- Det bemyndigande som föreslagit är mycket brett, även om det skulle begränsas till föreskrifter mot diffusa utsläpp som har stöd i ett åtgärdsprogram. Ett sådant brett bemyndigande på ett område där det inte är möjligt att förutse vilka behoven är i fråga om generella föreskrifter är mindre lämpligt. därför inget sådant bemyndigande. Det finns därmed inget behov av den straffsanktion och den ändring i fråga om miljöskyddsom- råden, som kommittén förslagit. 5 Allmänt om åtgärdsprogram Om det behövs för att en miljökvalitetsnorm ska kunna följas, ska reger- ingen eller den myndighet eller kommun som regeringen bestämmer, upprätta ett förslag till åtgärdsprogram. Alla som berörs av åtgärdspro- grammet ska ges tillfälle att lämna synpunkter på förslaget, s.k. samråd. Förslaget till åtgärdsprogram ska fastställas av regeringen eller den eller de myndigheter eller kommuner som regeringen bestämmer. Ett åtgärds- program får omfatta all verksamhet och alla åtgärder som kan påverka möjligheten att följa miljökvalitetsnormer. I programmet ska det anges vilken miljökvalitetsnorm som ska följas, de åtgärder som behöver vidtas för att följa , vilka myndigheter eller kommuner som ska vidta åt- gärderna och när de behöver vara genomförda samt de uppgifter i övrigt som behövs till följd av medlemskap i unionen. Åt- gärdsprogrammet ska innehålla en analys av programmets konsekvenser från allmän och enskild synpunkt och det ska omprövas vid behov, dock minst . Regeringen får föreskriva att vissa åtgärdsprogram ska prövas av regeringen. Det är myndigheter och kommuner som inom sina ansvarsområden ska vidta de åtgärder som behövs enligt ett åtgärds- program. Regeringens förslag: Åtgärdsprogrammen ska utöver det som gäl- ler innehålla uppgifter om hur krav på förbättringar ska förde- las mellan olika typer av källor som påverkar möjligheterna att följa miljökvalitetsnormerna och mellan olika åtgärder. avser en gränsvärdesnorm, ska det innehålla uppgifter om den förbätt- ring som var och en av åtgärderna bedöms medföra och hur åtgärderna tillsammans bedöms bidra till att följs. också innehålla en analys av hur åtgärderna är avsedda att finansieras. förslag överensstämmer delvis med regering- har föreslagit att åtgärdsprogram i vissa fall ska kunna överklagas till miljödomstol och att miljöbedömningar av pla- ner och program enligt 6 kap. inte bör göras i fråga om åt- Remissinstanserna: () har tillstyrkt Det har även länsstyrelserna i och , liksom, i allt väsentligt, i . rätt har instämt i att överklagande av åtgärdsprogram bör ske till en mil- jödomstol men att bestämmelsen om överklagande bör innehålla precise- rade uppgifter om vilka typer av beslut som är överklagbara. serna i och län har delat denna uppfattning. i har ansett att åtgärdsprogram en- dast ska upprättas i de fall en miljökvalitetsnorm enligt EU-direktiv över- träds eller riskerar att överträdas. att det är märkligt att överklagande inte ska göras hos länsrätten enligt reglerna om laglighetsprövning enligt kommunallagen. har ställt sig frågande till möjligheten att överklaga åt- gärdsprogram och ansett att det exempel som redovisas känns långsökt. har vidare anfört att i det fall en omprövning faktiskt blir aktuell, har verksamhetsutövaren en möjlighet att överklaga grunderna för omprövningen i det enskilda ärendet. sett att det är bra att ett åtgärdsprogram ska innehålla en analys av kost- naderna för de åtgärder som behövs för att klara och hur finansi- ering ska ske. har delat kommitténs grundsyn på vilken funktion ett åtgärdsprogram bör ha samt hur de processuella reglerna om detta bör utformas. har vidare delat kommitténs be- dömning att det enligt huvudregeln inte ska behövas en miljöbedömning och miljökonsekvensbeskrivning av åtgärdsprogram, men att det i vissa lägen ändå kan vara lämpligt att en miljöbedömning görs, beroende på har instämt i bedömningen att åtgärdspro- gram inte bör vara överklagbara i normalfallet, men att det är viktigt att det finns en möjlighet att överklaga i de fall programmen bedöms få fak- tiska effekter för enskilda och att det görs till miljödomstol. har ansett att åtgärdsprogrammet får en nyckelroll för att fördela ansvar och kostnader utifrån ett helhetsperspektiv och att beslut om att fastställa åtgärdsprogram bör kunna överprövas. har ansett att åtgärds-