prop · GX03160 · 2010-03-23 00:00:00 — kan med hänsyn till försvarsberedskapen föreskriva att inskrivningen inte Ingen totalförsvarspliktig ska emellertid stå kvar i utbild- ningsreserven efter att hon eller han har fyllt . Om försvarsberedskapen kräver det, kan regeringen föreskriva att total- försvarspliktiga som har skrivits in i utbildningsreserven i stället ska skrivas in för värnplikt eller för civilplikt med längre grundutbildning än Tjänstgöring enligt lagen om totalförsvarsplikt kan som har nämnts fullgöras som värnplikt, civilplikt eller allmän tjänsteplikt. Värnplikt och civilplikt innefattar grundutbildning, repetitionsutbild- ning, beredskapstjänstgöring och krigstjänstgöring. pliktiga som har skrivits in för värnplikt eller civilplikt är skyldiga att fullgöra sådan tjänstgöring. När en kvinna väl har samtyckt till inskriv- ning och har skrivits in för värnplikt eller civilplikt med lång grundut- bildning omfattas hon av samma regler som män, dvs. fullgöra den tjänstgöring hon är inskriven för. Värnplikt ska fullgöras inom Försvarsmakten och ska alltid inledas Civilplikt ska fullgöras inom de verksamheter inom totalförsvaret som regeringen föreskriver och kan inledas med Allmän tjänsteplikt tillämpas bara vid höjd beredskap och omfattar alla Till skillnad för vad som gäller för värnplikt eller civilplikt behöver en totalförsvarspliktig inte ha skrivits in för att kunna åläggas att fullgöra allmän tjänsteplikt. Allmän tjänsteplikt fullgörs ge- nom att den totalförsvarspliktige kvarstår i sin anställning eller fullföljer ett uppdrag, tjänstgör enligt avtal om frivillig tjänstgöring inom totalför- svaret, eller genom att han eller hon utför arbete som har anvisats av Att totalförsvarspliktiga som skrivits in för värnplikt eller civilplikt kan åläggas att genomgå utbildning syftar till att de ska få kunskaper och färdigheter för att kunna krigsplaceras och ytterst vid behov tjänstgöra i en befattning inom totalförsvaret i händelse av högsta beredskap, dvs. då landet är i krig. Enligt lagen om totalförsvarsplikt ska grundutbildningen för både värnpliktiga och civilpliktiga ge de kunskaper och färdigheter som krigsuppgiften kräver. Omfattningen av repetitionsutbildningen bestäms för varje totalförsvarspliktig mot bakgrund av dennes krigsupp- gift och utbildningsbehovet för den funktion där han eller hon är krigs- placerad. Repetitionsutbildningen ska sedan vidmakthålla och utveckla skicklig- heten för krigsuppgiften. Både grundutbildning och repetitionsutbildning får innehålla utbildning för fredsfrämjande verksamhet, om denna utbild- ning ger eller vidmakthåller sådana färdigheter som krävs för krigsupp- giften. Grund- och repetitionsutbildning får också innehålla uppgifter som syftar till att upprätthålla försvarsberedskapen. Den sammanlagda tiden för grund- och repetitionsutbildning får för varje totalförsvarspliktig omfatta . Längden på grundutbildningen ska för totalförsvarspliktiga som har skrivits in för värnplikt vara minst lång och får omfatta . För totalförsvarspliktiga som har skrivits in för civilplikt får grundutbildningen vara lång. Något lägsta antal dagar finns inte. Om inga särskilda skäl talar emot det ska grundutbildningen både för värnpliktiga och civilpliktiga genomföras i en följd. Repetitionsutbildningen får för varje totalförsvarspliktig totalt omfatta . Om det inte finns särskilda skäl, är ingen totalförsvars- pliktig heller skyldig att fullgöra repetitionsutbildning vid mer än två tillfällen , tillsammans omfattande som mest . För att kunna åläggas att fullgöra beredskapstjänstgöring och krigstjänst- måste en totalförsvarspliktig först ha krigsplacerats av Totalför- svarets pliktverk i enlighet med lagen om totalförsvarsplikt. Detta kräver att de har gått igenom föreskriven utredning om sina personliga förhål- landen samt inskrivning för tjänstgöring och grundutbildning. Om de får godkända vitsord kan de sedan krigsplaceras. Efter att de har krigsplace- rats kan de kallas in för krigs- eller beredskapstjänstgöring. De totalför- svarspliktiga som skrivs in till civilplikt utan grundutbildning kan där- emot krigsplaceras direkt efter inskrivning. Efter avslutad grundutbildning ska totalförsvarspliktiga som har fått tillräckliga kunskaper och färdigheter för en krigsuppgift, alltså krigspla- ceras i en befattning eller en verksamhet. Krigsplaceringen ska inte kvar- stå efter det senaste tjänstgöringstillfället. I enskilda fall får beslut dock fattas om att krigsplaceringen ska förlängas. Även totalförsvarspliktiga som har skrivits in för civilplikt utan grund- utbildning ska krigsplaceras i en befattning. beslutar om krigsplacering efter framställan från bemanningsansvariga myndigheter. En bemanningsansvarig myn- dighet får ändra ett beslut om krigsplacering till en annan placering inom får även i vissa fall besluta om Prop. 2009/10:160 krigsplacering även utan framställan från bemanningsansvarig myndig- Den som har fullgjort grundutbildning längre än krigsplaceras i den verksamhet där grundutbildningen har fullgjorts om det inte ur totalförsvarssynpunkt är bättre med en annan placering. Totalförsvars- pliktiga som har skrivits in för civilplikt utan grundutbildning ska krigs- placeras i den befattning som hon eller han ska upprätthålla. Den som efter avslutad grundutbildning inte har krigsplaceras, får skri- vas in för civilplikt utan grundutbildning eller för civilplikt med grundut- bildning som inte överstiger . Totalförsvarspliktiga som har krigsplacerats kan således kallas in till krigstjänstgöring eller till beredskapstjänstgöring när det råder höjd be- redskap och är då skyldiga att fullgöra sådan tjänstgöring. Om det i annat fall, alltså även utan att det föreligger höjd beredskap, behövs för för- svarsberedskapen kan regeringen föreskriva om att totalförsvarspliktiga ska vara skyldiga att fullgöra beredskapstjänstgöring. Denna får för varje totalförsvarspliktig omfatta högst . Regeringen ska för varje tillfälle bestämma hur många totalförsvars- pliktiga som ska kallas in till krigs- eller beredskapstjänstgöring. 4.2.1Säkerhets- och försvarspolitiska utgångspunkter Regeringen har i propositionen Ett användbart försvar redovisat sina bedömningar i fråga om målen för vår säkerhet och konsekvenser för svensk säkerhetspolitik samt utgångspunkter för den svenska försvarspo- litiken (prop. 2008/09:140). Vidare har regeringen i propositionen redo- visat sin bedömning av insatsorganisationens beredskap m.m. har med anledning av propositionen beslutat om mål för det militära försvaret och Försvarsmaktens operativa förmåga samt inriktningen för insatsorganisationens utformning (bet. 2008/09:FöU10, rskr. 2008/09:292). Förmågan till väpnad strid utgör grunden för att upprätthålla och utveck- la ett militärt försvar. Målet för det militära försvaret är att enskilt och tillsammans med andra, inom och utom landet, för- svara och främja vår säkerhet. Detta kan ske genom att hävda suveränitet, värna suveräna rättigheter och nationella intressen, förebygga och hantera konflikter och krig, samt skydda samhället och dess funktionalitet i form av stöd till civila myndigheter. Försvarsmakten ska bidra till målen för vår säkerhet och till målet för det militära försvaret genom att enskilt, och tillsammans med andra myndigheter, länder och organisationer, -försvara och främja vår säkerhet genom insatser på vårt eget territorium, i närområdet och utanför närområdet - upptäcka och avvisa kränkningar av det svenska territoriet och Prop. 2009/10:160 i enlighet med internationell rätt värna suveräna rättigheter och nationella intressen i områden utanför detta och -med befintlig förmåga och resurser bistå det övriga samhället och andra myndigheter vid behov. ska Försvarsmakten ha en operativ förmåga som möjliggör genomförande av omvärldsbevakning, insatser och utveckling av insatsorganisationen. Denna operativa förmåga ska uppnås enskilt och med andra. Den operativa förmågan bör möta kraven på ett användbart, tillgängligt och flexibelt försvar för insatser i , i och utanför när- området. I förhållande till vad som tidigare gällt innebär den nya försvarspolitiska inriktningen betydligt högre krav på insatsorganisationens tillgänglighet, användbarhet och flexibilitet. I den framtida insatsorganisationen ska samtliga förband, utom hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna, kunna användas i insatser såväl nationellt som internationellt. Inget för- band som kräver återtagning och komplettering för att bli användbart ska finnas i insatsorganisationen. kompletteras med en personalreserv som innehåller militär personal som tidigare tjänstgjort i Försvarsmakten. Vid beslut om höjd beredskap ska huvuddelen av förbanden vara användbara och samtli- ga förband inom . Vid sidan av de krav som är kopplade till höjd beredskap kommer förbandens beredskap för insatser att variera över tiden. Huvuddelen av förbanden kommer dock att vara tillgängliga för insats . Förbandens ökade tillgänglighet och kvalitet vilket leder till ökad operativ effekt skapas genom uppsättandet av stående förband, kontraktsförband och ett utvecklat hemvärn med natio- nella skyddsstyrkor. Enligt regeringens uppfattning måste nationella och internationella in- satser betraktas som kärnan i Försvarsmaktens ordinarie verksamhet. Övergången till ett insatsförsvar innebär att sannolikheten för att våra förband ska bli insatta i stridssituationer är större än förr och att persona- lens och förbandens förmåga kommer att prövas allt mer. Insatsförban- den ska ofta lösa kvalificerade uppgifter tillsammans med multinationell trupp i, ur ett svenskt perspektiv, främmande miljö och klimat. Detta förutsätter förmåga att verka tillsammans med andra länder, och ställer stora krav på materiel och personal. Kvalificerad personal i välövade förband är en förutsättning för att kunna hantera högt ställda och snabbt skiftande krav i framtidens insat- ser. All personal i insatsförbanden måste på ett ändamålsenligt och kost- nadseffektivt sätt ges utbildning och övning som ger dem bästa möjliga förutsättningar för att lösa sina nya uppgifter framgångsrikt och säkert. Totalförsvar består av militär verksamhet (militärt försvar) och civil verksamhet (civilt försvar). Den säkerhetspolitiska utvecklingen har medfört att förberedelser inom det civila försvaret inte behöver bedrivas i samma omfattning som . Åtgärder som vidtas för att stärka sam- hällets förmåga att hantera kriser och extrema händelser i fred utgör grunden för sådana satsningar som kan behöva vidtas inom det civila försvaret vid ett förändrat säkerhetspolitiskt läge. I linje med denna ut- veckling har civilpliktsutbildningen minskat successivt under de senaste Civilplikt med lång grundutbildning har upphört helt. Med krisberedskap avses förmågan att genom utbildning, övning och andra åtgärder samt genom den organisation och de strukturer som ska- pas före, under och efter en kris förebygga, motstå och hantera krissitua- 4.2.2Utgångspunkter för Försvarsmaktens personalförsörjning Som redovisats ovan innebär den försvarspolitiska inriktningen och kra- ven på operativ förmåga att alla delar av insatsorganisationen bör vara tillgängliga för Försvarsmaktens samtliga uppgifter utan föregående beslut om t.ex. mobilisering eller höjd beredskap. Mot denna bakgrund bör Försvarsmaktens personalförsörjning i alla delar vara utformad för att på ett kostnadseffektivt sätt gagna insatsorganisationens tillgänglighet och användbarhet. En reformerad personalförsörjning är en avgörande förutsättning för att genomföra den försvarspolitiska inriktning som har beslutat om. Förändringsbehovet är särskilt tydligt i fråga om principerna för att tillgodose behovet av soldater och sjömän. Regeringen anser att en över- gång till en personalförsörjning som grundas på frivillighet för samtliga personalkategorier i insatsorganisationen väsentligt skulle förbättra förut- sättningarna att skapa en insatsorganisation som motsvarar dagens krav på säkerhetspolitisk handlingsfrihet. Utvecklingen mot ett mer användbart och tillgängligt försvar kan bara ske i den takt ekonomin medger. Detta gäller även övergången till en insatsorganisation där all personal tjänstgör på frivillig grund. Ett mer kostnadseffektivt system för rekrytering och grundläggande utbildning är av avgörande betydelse för att frigöra en del av de resurser som kommer att krävas för att rekrytera personal till stående och kontrakterade för- band. Därutöver kommer ytterligare resurser att behöva frigöras genom fortsatta förändringar och rationaliseringar i fråga om personal-, materiel- och logistikförsörjning samt övrig stödverksamhet. På är Försvarsmaktens möjlighet att uppfylla de krav som ställs på insatsorganisationen beroende av ett kontinuerligt inflöde av kvinnor och män som vill verka som yrkes- eller reservofficerare, sjömän och soldater i kontrakterade eller stående förband eller hemvärnssoldater. Förmågan att attrahera och behålla personal dvs. rekryteringskraften måste enligt regeringens mening ställas i förgrunden vid utformningen av det nya personalförsörjningssystemet. I syfte att stärka personalförsörj- ningen måste därutöver ytterligare ansträngningar göras för att såväl kvinnor som män ska utgöra en självklar rekryteringsbas för både militär Prop. 2009/10:160 och civil personal inom Försvarsmakten. Enligt regeringens mening finns även ett tydligt behov av olika tjänstgöringsformer för den militära personalen. Regeringen avvisar därför ståndpunkten att det redovisade reformbehovet skulle innebära en utveckling mot ett yrkesförsvar. Merparten av personalen kommer att tjänstgöra i insatsorganisationen. Detta gäller bl.a. reservofficerare, soldater i de kontrakterade förbanden samt soldater i hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna. tjänstgöring innebär att personalens huvudsakliga värv finns utanför Försvarsmakten. Tjänstgöring inom Försvarsmakten sker dock regelbundet i form av utbildning, övning, beredskap eller insatser. En jämförelse kan här göras med dagens tjänst- göringsförhållanden för reservofficerare. Vid sidan av tjänstgöran- de personal kommer att finnas en mindre andel soldater och sjömän som anställs för kontinuerlig tjänstgöring i de stående förbanden. Endast i fråga om yrkesofficerare och eventuellt vissa kategorier av specialistofficerare kommer militär personal att kunna anställas tills vidare. Den utredning som regeringen tillsatt om personalförsörjningen (Dir. 2009:58, Personalförsörjning för det reformerade försvaret) kom- mer bl.a. att lämna förslag till hur längre tidsbegränsade anställningar kan uppnås och vilka författningsändringar som kan behövas. Utredning- en ska redovisa sitt uppdrag . I enlighet med den försvarspolitiska inriktningen kommer tre fjärdedelar av soldaterna inom arméstridskrafterna att tjänstgöra , medan personalen inom marin- och flygstridskrafterna huvudsakligen kommer att bestå av konti- nuerligt tjänstgörande. Förekomsten av olika tjänstgöringsformer är bl.a. nödvändigt för att över tiden kunna upprätthålla eller anpassa insatsorganisationen till vari- erande krav på beredskap eller insatser. eller tidsbegränsad tjänst- för soldater och sjömän innebär vidare att den belastning som insatser kan innebära begränsas för den enskilde. Den tidsbegränsade tjänstgöringen har också betydelse för att skapa bästa möjliga förutsätt- ningar för den enskilde att övergå till civil verksamhet. Enligt regering- ens mening finns därutöver ett värde i att en stor del av insatsorganisa- tionens personal har sin huvudsakliga sysselsättning utanför Försvars- makten. Detta innebär bl.a. att den militära personalen kan bidra med civila kompetenser och kunskaper i verksamheten, som den bidrar till att kunskap om Försvarsmakten sprids till andra delar av sam- hället och därmed stärker försvarets folkliga förankring. 4.2.3Behovet av en förändrad tillämpning av totalförsvarsplik- ten Enligt regeringens mening måste de principer som styr rekryteringen, utbildningen, bibehållandet och avvecklingen av soldater och sjömän soldatförsörjningssystemet ytterst kunna motiveras utifrån kraven på Försvarsmaktens operativa förmåga och insatsorganisationens behov. Principerna för soldatförsörjningen måste betraktas som ett medel för att uppnå verksamhetens mål. Under vissa förutsättningar har det varit moti- verat att använda totalförsvarsplikten som ett sådant medel. Totalför- svarsplikten kan däremot aldrig betraktas som ett mål i sig. För att uppnå de försvarspolitiska målen krävs enligt regeringen ett soldatförsörjningssystem som i betydligt större utsträckning präglas av kostnadseffektivitet, ändamålsenlighet och flexibilitet. Den grundläggan- de militära utbildningen måste vara tydligt kopplad till de uppgifter som Försvarsmakten ska utföra. Ett effektivt utbildningssystem innebär att andelen utbildade som inte kan användas för Försvarsmaktens samtliga uppgifter måste minimeras. Systemet måste vidare kunna svara mot nya inriktningar i verksamheten och stödja Försvarsmaktens rekryteringsbehov i ett bredare perspektiv främst vad avser officersre- krytering och rekrytering till hemvärnet med de nationella skyddsstyr- korna. Därutöver finns starka skäl för att inom soldatförsörjningssyste- met tillmäta den enskildes vilja till tjänstgöring en större betydelse och ta vara på kvinnors kompetens på ett bättre sätt än . Regeringen vill betona att totalförsvarsplikten även fortsättningsvis kommer att vara ett viktigt instrument för att i en förändrad omvärldssi- tuation med tider av krig eller krigsfara ytterst kunna säkra självständighet som stat. Totalförsvarsplikten är avgörande för möjlighe- terna att i ett sådant läge kunna tillskapa en väsentligt större insatsorgani- sation än . Tjänstgöring med plikten som grund kan även vara avgö- rande under andra förhållanden för att upprätthålla den befintliga insats- organisationens förmåga och beredskap. Detta innebär att regeringen ser ett fortsatt tydligt behov av en lagstiftning som ger förutsättningar att använda en plikt att tjänstgöra när försvarsberedskapen så kräver, även om tillämpningen anpassas för att bättre svara mot dagens krav avseende insatsorganisationen. Brister i den nuvarande tillämpningen av totalförsvarsplikten Totalförsvarsplikten och dess föregångare den allmänna värnplikten, har sin grund i när det militära försvarets personalbehov bestämdes av uppgiften att kunna möta en storskalig militär invasion av . I förhållande till denna uppgift var plikten ett väl fungeran- de soldatförsörjningssystem. Ännu är systemet till viss del effektivt i det avseendet att Försvarsmakten förmår att bemanna krigsförbanden med grundutbildade och krigsplacerade totalförsvarspliktiga. Tillämp- ningen av totalförsvarsplikten är dock ett av de viktigaste skä- len till att samma krigsförband har en alltför låg omedelbar tillgänglighet, användbarhet och flexibilitet i förhållande till dagens uppgifter för För- svarsmakten. De krigsförband som till största delen består av totalförsvarsplik- tiga kan inte användas med mindre än att personalen genom regeringsbe- slut kallas in för tjänstgöring. Trots att personalen omsätts i en hög takt är förbanden i allmänhet heller inte användbara efter en even- tuell inkallelse till tjänstgöring. Tvärtom krävs i många fall komplette- rande övning, utbildning och utrustning. Regeringen har möjlighet att besluta om partiell eller allmän mobilisering för att möta ett väpnat an- grepp mot . I fråga om möjligheten att svara mot plötsliga eller begränsade händelser eller kriser med militära inslag i närområdet är mobiliseringsinstrumentet dock långt ifrån alltid användbart. Utifrån den säkerhetspolitiska inriktning som redovisats ovan måste detta betraktas som en allvarlig brist. Till detta kommer att förband bestående av totalförsvarspliktiga inte kan användas för insatser utanför , i närområdet eller utanför närområdet. Denna begränsning är det huvudsakliga skälet till att en dubblerad förbandsstruktur har uppkommit dels för krigsförband och dels för förband med internationella uppgifter. Detta förhållande har i sin tur lett till ineffektivitet i fråga om bl.a. samövning, resursutnyttjande och personalplanering. används en betydande del av grundutbildningen för att samöva det krigsförband som de totalförsvarspliktiga efter utbildningen ska krigsplaceras vid. Personal som ska genomföra internationella insatser (eller ingå i förband som upprätthåller beredskap för sådana insatser) samövas därefter i nya förband. Dessa förband upplöses dock i allmänhet efter insatsens eller beredskapens slut. Sammantaget innebär detta att de förhållandevis omfattande resurser som läggs ned på att samöva krigs- förbanden inte får något större genomslag i den internationella verksam- heten. kan de resurser som lagts ner på samövning av förban- den i utlandsstyrkan inte tas tillvara av de ordinarie krigsförbanden. Den dubbla förbandsstrukturen leder därutöver till påfrestningar för För- svarsmaktens organisation till följd av att personal, materiel och infra- struktur måste fördelas mellan produktionen av krigsförband och förband för internationella uppgifter. Dagens grundutbildning styrs vidare helt av de behov som finns vid krigsförbanden och inte av Försvarsmaktens samtliga uppgifter. Kompe- tensbehovet för internationella insatser är inte styrande för grundutbild- ningen vad avser innehåll och antal. I fråga om krigsförbanden som endast kan användas för insatser inom vid höjd beredskap tillgodoses däremot behovet väl. Befattningarna i dessa förband kan i allmänhet omsättas . Av de soldater som har genomgått värnpliktsutbildningen söker sig en- dast en mindre del vidare till annan tjänstgöring inom Försvarsmakten. Detta får till följd att en stor del av de som skrivits in för värnplikt ge- nomgår en utbildning som är resurskrävande utan att detta därefter kommer verksamheten till godo. finns brister i fråga om vissa kompetensområden inom den internationella verksamheten. Det rådande systemet med mönstring, inskrivning och efterföljande grundutbildning innebär att mellan och upp till förflyter från inskrivningen och till det att grundutbildningen kan på- börjas. Utbildningen kan i vissa fall vara avslutad först efter in- skrivningen, om soldaten efter värnpliktsutbildningen valt att genomgå den frivilliga tredje terminen. De långa ledtiderna försvårar Försvarsmak- tens personalplanering. Vidare kan den enskildes förutsättningar eller vilja att genomföra utbildningen ha hunnit ändras. Den förändrade plane- ring som kan behöva ske mellan inskrivningen och utbildningen innebär att grundutbildningens innehåll blir ett annat än vad som framgått vid mönstringen, vilket i sig kan påverka den enskildes inställ- ning negativt. Värnpliktsvolymerna bestäms mot bakgrund av Försvarsmaktens be- hov av personal för krig och för att upprätthålla den fredstida beredska- pen. riskerar det antal värnpliktiga som fullgör grundutbildning att inte räcka till som rekryteringsbas för militär personal. Ett tecken på detta är att det har varit nödvändigt att tillskapa nya ut- bildningsvägar för att uppfylla rekryteringsbehovet i fråga om officerare (aspirantutbildning) och hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna (direktutbildning). Utifrån krigsförbandens behov kan volymerna fortsät- ta att sjunka, som Försvarsmaktens rekryteringsbehov för andra uppgifter fortsätter att öka. Även om en högre andel av de värnpliktiga än fortsatte inom Försvarsmakten efter att de hade fullgjort grundut- bildning riskerar värnpliktsvolymerna ändå att visa sig otillräckliga som rekryteringsbas. Vidare innehåller dagens system inte tillräckligt bra ingångar för den som utan att ha fullgjort värnplikt vill engagera sig i Försvarsmakten. Att både kvinnor och män tjänstgör inom Försvarsmakten har betydel- se för verksamhetens kvalitet och Försvarsmaktens förmåga. I första hand handlar det emellertid om att Försvarsmakten inom sin verksamhet kan rekrytera personer med de rätta kvalifikationerna. I detta samman- hang saknar den enskilde personens kön betydelse.