prop · GX03155 · 2010-03-23 00:00:00 — Trots ökade insatser fortsätter förlusten av den biologiska mångfalden, även om takten har minskat något. Det finns många arter vars populationer inte är långsiktigt livskraftiga. För dessa arter räcker det inte att tillbakagången stoppas. De måste öka i populationsstorlek för att bli långsiktigt livskraftiga. är trenden för hotade arter dock den motsatta, dvs. de blir mer hotade. Det är viktigt att inse att det är mångfaldens komponenter, både gener, arter och naturtyper, som utgör eller levererar de produkter, tjänster och upplevelser som sammantaget betecknas som ekosystemtjänster, se vidare kapitel 6. Förloras den biologiska mångfalden, förloras även en stor del av ekosystemtjänsterna. Det går dock inte att peka ut exakt vilka arter eller gener som måste finnas i ett ekosystem för att det ska fungera, eller exakt hur mycket mångfald som kan förloras utan att systemet för- lorar sina ekosystemtjänster. Detta understryker vikten av att tillämpa försiktighetsprincipen vid allt nyttjande av naturens resurser. En funktio- nell diversitet, dvs. många arter som utför liknande funktioner, ger en viktig form av riskspridning. Kunskapen om ekosystemens funktioner och processer är i många fall fortfarande bristfällig. Klimatförändringarna kan utsätta ekosystemen för nya eller mer intensiva prövningar som medför förändringar av de eko- systemtjänster som produceras. Om dessa processer inte uppmärksam- mas och åtgärdas kan effekterna av klimatförändringarna innebära en stor risk för ekosystemens levererande och buffrande förmågor utarmas vilket påverkar förutsättningarna för människans välfärd på lång sikt. Biologiska processer tar ofta . Även om utvecklingen skulle peka i rätt riktning skulle det inte vara givet att miljökvalitetsmålet nås inom en generation efter det att målsystemet antogs. Den s.k. ut- döendeskulden bör uppmärksammas. Den innebär att vissa arter kan finnas kvar i landskapet efter det att deras livsmiljöer har förlorat den kvantitet eller kvalitet som behövs för arternas överlevnad . En positiv utveckling kan dock konstateras inom vissa områden. Ex- empelvis har utvecklingen för bevarande av biologisk mångfald inom miljökvalitetsmålet Levande sjöar och vattendrag vänt och flera hotade arter återkommer till vatten som de tidigare försvunnit från. Delmål 1 om hejdad förlust av biologisk mångfald Delmålet innebär att förlusten av biologisk mångfald ska vara hejdad . Delmålet är ett internationellt åtagande för såväl EU som globalt. De internationella 2010-målen har fått stor genomslagskraft i miljömåls- arbetet. Under ordförandeskap för EU rikta- des arbetsinsatserna mot att sätta upp nya mål för tiden . Inom EU och globalt görs omfattande insatser för att ta fram indikatorer för biologisk mångfald med sikte på det globala 2010-målet att signifikant minska förlusten av biologisk mångfald. Trots kraftigt ökade insatser fortsätter förlusten av ar- ter, naturtyper och ekosystemtjänster. Tillståndet för den biologiska mångfalden utvecklas till största delen negativt. Till svårigheterna med att nå delmålet hör att det finns en inneboende tröghet i systemet och att det krävs åtgärder som inte kan genomföras med resultat på kort sikt. Förändrad markanvändning, infrastruktur och bebyggelse har tillsam- mans med utvecklingen inom jord- och skogsbruket och andra verksam- heter påverkat och omvandlat det svenska landskapet . En del naturtyper har ökat i omfattning, andra har blivit färre och vissa har i princip försvunnit helt. Det har inneburit att vissa arter gynnas, men huvudsakligen har det lett till en omfattande förlust av biologisk mång- Denna utveckling har dock i och med att problemen har identifierats motverkats genom exempelvis åtgärder inom ramen för landsbygdspro- grammet som miljöersättningar till lantbruket och informationsinsatser som "Greppa näringen". Nya verksamheter på landsbygden som jakt- företag, hästnäring och golfanläggningar, har också bidragit positivt till en variation i hävden av landskapet. Delmål 2 om minskad andel hotade arter Delmålet innebär att ska bevarandestatusen för hotade arter ha förbättrats så att andelen bedömda arter som klassificerats som hotade har minskat jämfört med , och utan att andelen försvunna arter har ökat. Delmålet är möjligt att nå, men det kräver ytterligare kraftfulla insatser och redan beslutade åtgärder måste genomföras som planerat. Till de senare hör åtgärdsprogrammen för hotade arter. inledde 2004 arbetet med att upprätta åtgärdsprogram för hotade arter. Totalt planeras 210 åtgärdsprogram för hotade arter. är 120 program fastställda, 45 är eller har varit ute på remiss, men ännu inte fastställts. Det finns även en rad äldre program som är i behov av revidering och uppdatering. I samband med detta arbete bör också möjligheterna att effektivisera arbetet med åtgärdsprogrammen tas till vara. De 210 planerade programmen täcker in ett brett spektrum av artgrupp- er och därmed också en stor variation i livsmiljöer. Programmen är väg- ledande insatser för att bevara och gynna ca 400 särskilt utpekade arter. Insatserna innebär bl.a. att arternas livsmiljöer restaureras. Detta kommer att gynna betydligt fler arter än dem som särskilt utpekas i programmen. Åtgärdsprogrammen för hotade arter är ett komplement till arbetet med områdesskydd och insatser inom jord- och skogsbruket som syftar till att bevara och hållbart nyttja skogs- och odlingslandskapet t.ex. miljöersätt- ningar och andra åtgärder inom ramen för landsbygdsprogrammet. Detta betyder att arter/artgrupper som i mindre grad än andra arter/artgrupper gynnas av dagens arbete med områdesskydd är överrepresenterade bland de som omfattas av åtgärdsprogrammen. Utvecklingen för hotade sötvattensarter inklusive fiskar är positiv. I marin miljö har bevarandet av arter och bestånd inte kommit lika långt. Åtgärderna behöver här intensifieras för att målet ska nås och skadade eller försvunna bestånd bör i möjligaste mån restaureras respektive åter- skapas. Delmål 3 om hållbart nyttjande Delmålet innebär att ska det finnas metoder att följa upp att biologisk mångfald och biologiska resurser såväl på land som i vatten nyttjas på ett hållbart sätt. Vidare ska biologisk mångfald och biologiska resurser såväl på land som i vatten nyttjas på ett hållbart sätt så att biologisk mångfald upprätthålls på landskapsnivå. Delmålet kommer inte att nås. Vanliga arter, som fåglar i jordbruks- landskapet, minskar fortfarande. Den första analysen av de arter och naturtyper som omfattas av art- och habitatdirektivet visar att nästan tre Prop. 2009/10:155 fjärdedelar av dessa naturtyper och ca hälften av arterna inte har gynn- Detta är starka indikationer på att nytt- jandet av de biologiska resurserna inte är hållbart . Omställ- ningar för att nå delmålet tar tid att genomföra för såväl jordbruk, skogs- bruk och fiske, som i industri och samhällsbyggande. Även om begreppet hållbart nyttjande tolkas så att det leder till klara och användbara rikt- linjer i sektorerna är det mindre troligt att samtliga verksamhetsutövare har hunnit anpassa sig till dessa . För att nå delmålet måste dessutom landskapsperspektivet genomsyra arbetet så att hänsyn kan tas till effekterna av aktörers handlande utanför det direkt berörda området. Insatser för att nå miljökvalitetsmålet Ett rikt växt- Regeringens bedömning: För att nå miljökvalitetsmålet Ett rikt växt- och djurliv krävs förutom formellt skydd av naturområden, ytterligare åtgärder för ett hållbart nyttjande av landskapet och ekosystemen med dess arter, funktioner och ekosystemtjänster. målet är beroende av åtgärder även under andra miljökvalitetsmål. Skydd av områden och hållbart nyttjande kompletterar varandra. dessa sammanhang bör även långsiktiga förändringar till följd av ett förändrat klimat beaktas. Användningen av naturvårdsavtal och nya metoder inom Komet- programmet bör öka. Det behövs också ökade insatser för att bevara värdefull tätortsnära natur. Arbetet med åtgärdsprogrammen för hotade arter behöver intensifieras, i synnerhet för arter. av skyddade områden behöver utvecklas så att även rekrea- tionsinriktad skötsel av tätortsnära natur genomförs i ökad utsträck- Kraftfulla åtgärder kommer att behöva vidtas för att hindra att inva- siva främmande arter (Invasive Alien Species, IAS) orsakar stora pro- blem för biologisk mångfald och ett hållbart nyttjande av mångfalden. Ökad samverkan mellan myndigheter och sektorer i arbetet med att bevara och övervaka ekosystem och arter är nödvändigt liksom ökad bl.a. om ett förbättrat kunskapsunderlag. bedömning överensstämmer i huvudsak med reger- redovisar åtgärdsförslagen i strategin för hus- hållning med mark, vatten och bebyggd miljö. Regeringen har valt att be- handla åtgärdsförslagen i relevanta propositioner och under respektive Skälen för regeringens bedömning Möjligheterna att nå miljökvalitetsmålet är beroende av åtgärder även under andra mål, främst Levande sjöar och vattendrag, Hav i balans samt levande kust och skärgård, Myllrande våtmarker, Ett rikt odlings- landskap, Storslagen fjällmiljö och Levande skogar. Grunden i bevarandet av biodiversiteten, ekosystemen och deras tjäns- ter är ett hållbart nyttjande av den biologiska mångfalden på landskaps- nivå. Skydd av områden och skötsel av dessa är av stor vikt för att bevara och förstärka den biologiska mångfalden men även för att höja rekrea- tionsvärdena. Förlusten av biologisk mångfald behöver hejdas och andelen hotade ar- ter ska minska inom alla naturtyper och habitat. En strategi för att kom- ma till rätta med problemet med invasiva främmande arter (IAS) behöver fastställas. Vi bedömer dock att vi behöver avvakta den gemen- samma EU-strategin på området som är under utarbetande. För att nå miljökvalitetsmålet måste flera olika sektorer, myndigheter och aktörer samverka i ökad utsträckning. Ekologiska landskapsplaner och regionala landskapsstrategier är nödvändiga verktyg. En förbättring behöver ske av de hotade arternas status i samtliga de stora ekosystemen (hav, skog, fjäll etc.) och genom att situationen för samtliga berörda grupper av arter förbättras. För sötvattensmiljöer har situationen för hotade arter förbättrats. I miljöer har bevarandet av arter och bestånd inte kommit lika långt. Åtgärderna behöver här intensifieras för att målet ska kunna nås och skadade eller försvunna bestånd bör restaureras respektive återska- pas. Det är viktigt att och utvecklar nya program så att hotade arter och fiskbestånd så långt det är möjligt kan återkomma i sina ursprungliga utbredningsområden och så långt som möjligt bevara sin genetiska variation inom och mellan bestånden. För övrigt är det ytterst angeläget att sektorerna inom ramen för sitt sektors- ansvar tar det utpekade ansvaret för hotade arter inom ramen för de verk- samheter som bedrivs inom olika näringar. Det pågår omfattande insatser på EU- och global nivå för att ta fram indikatorer med sikte på det globala 2010-målet att signifikant minska förlusten av biologisk mångfald. har tagit fram ett upp- följningssystem för miljökvalitetsmålet, där bl.a. indikatorer som är gemensamma för som helhet föreslås. Skydd och skötsel av de skyddade områdena Skydd av områden är nödvändigt för att skapa förutsättningar för ett rikt växt- och djurliv och för att bevara den biologiska mångfalden. Av pro- positionen Hållbart nyttjande av naturområden (prop. 2008/09:214, bet. 2009/10:MJU9, rskr. 2009/10:28) framgår att verktygen nationalpark, naturreservat, biotopskyddsområden och naturvårdsavtal även fortsätt- ningsvis ska vara centrala i arbetet med bevarande av naturområden. Naturvårdsavtal har stor betydelse i det långsiktiga skyddet. Komplette- rande metoder behöver utvecklas och användas för att i allt större ut- sträckning ta till vara den enskilde markägarens initiativ, kunskap och engagemang så att det bidrar till att bevara naturområden. givit och i uppdrag att utveckla former- na för naturvårdsavtal samt att påbörja verksamheten med programmet Komet (Kompletterande metoder för bevarande av värdefull natur), i syfte att initiativet för en eventuell skyddsåtgärd främst ligger hos mark- ägaren. Vi anser att nya metoder för bevarande av naturområden och en ökad användning av naturvårdsavtal är angeläget. Skyddade natur- områden ska skötas så att natur- och kulturmiljövärdena bibehålls eller ökar och att områdena i stor utsträckning görs tillgängliga för besökare. Vid planering av skötsel och skydd är det angeläget att beakta de förändringar i ekosystem och av biologisk mångfald som kan uppkomma till följd av ett förändrat klimat. Nationalparker, naturreservat och annan skyddad natur är en resurs för hela . Bevarandearbete och skötsel av skyddade områden bidrar till hållbart nyttjande, lokal och regional tillväxt, turism och landsbygds- utveckling. Skyddad natur är också en tillgång för rekreation, folkhälsa, pedagogisk verksamhet i bl.a. förskolor och skolor samt för integration mellan olika grupper, t.ex. funktionshindrade, äldre och människor med annan etnisk bakgrund. Vi avser att ge i uppdrag att i samråd med Riksanti- kvarieämbetet och andra berörda myndigheter ta fram en strategi för hur det biologiska kulturarvet kan förvaltas så att viktiga natur- och kultur- värden består. I strategin bör det biologiska kulturarvet tydliggöras och viktiga natur- och kulturvärden som är knutna till det biologiska kultur- arvet definieras. De skötselinsatser som genomförs behöver kompletteras med skötsel- åtgärder för att höja områdenas värde för rekreation samt natur- och/eller kulturvärden. En sådan skötsel bör involvera brukare och ägare av mar- ken. Rekreationsinriktad skötsel kan innebära planering och skötsel med det uttalade målet att bevara och utveckla områdets rekreationsvärden i kombination med natur- och/eller kulturmiljövärden. Detta medför att ett visst virkesuttag ofta kan göras för att uppnå syftet med skötseln. Det medför även att skyddet i normalfallet inte ska utgöra något hinder för möjligheten att bedriva jakt annat än på just de arter som området är upprättat för att skydda eller i den utsträckning jakt är förenligt med syftet med skyddet. Rekreationsinriktad skötsel kan tillämpas vare sig området är formellt skyddat eller ej. Ytterligare arealer behöver planeras för rekreationsinriktad skötsel i syfte att göra områden intressanta och lättillgängliga för besökare. I arbetet med den biologiska mångfalden kan landskapet ses i många olika skalor, beroende på de problem eller lösningar man för tillfället arbetar med. Många arter är beroende av att det finns en variation i land- skapet. Att naturtyperna nyttjas hållbart var för sig ger däremot inte auto- matiskt ett tillräckligt skydd för dessa arter. Ett landskapsperspektiv underlättar planering för skydd och hållbart nyttjande. I det samman- hanget är påverkansområden runt värdekärnorna, terrängavsnitt med de högsta naturkvaliteterna, viktiga liksom möjligheten för djur och växter att sprida sig i landskapet bibehålls eller utvecklas. brukande av vardagslandskapet och genom att det finns spridningskorri- dorer av olika slag. Här har verksamhetsutövare inom de areella näring- arna ett särskilt ansvar. Frivilliga certifieringssystem, t.ex. inom skogs och fiskesektorn, kan möjliggöra att visa för bl.a. konsumenter att varor och produkter är producerade med ett hållbart nyttjande av naturresurser som grund. Certifieringssystem bör även kunna vidareutvecklas inom andra sektorer. Den statliga transportinfrastrukturen har i många fall goda förutsätt- ningar att hysa artrika miljöer och därmed ge ett viktigt bidrag till miljö- kvalitetsmålet Ett rikt växt- och djurliv. Inventeringar visar att artrika vägkanter finns i viss utsträckning i det statliga vägnätet. Slåtter av vägars sidoområden har visat sig vara en viktig och effektiv möjlighet att bidra till att säkra biodiversiteten i slåttermarker, dels genom arealen som sådan och dels genom att områdena kan fungera som spridningskorrido- rer för arterna. Bangårdar och dess torra sand- och grusmiljöer, miljöer som i övrigt minskat drastiskt genom att sådana ytor i stor utsträckning asfalteras eller växer igen, är ett annat exempel på hur transportinfra- strukturen är viktig för biodiversiteten i landskapet. pågår att arbete inom och med att ytterligare konkretisera hur transportsektorn kan bidra till miljökvalitetsmålet Ett rikt växt- och djurliv. För miljöer under miljökvalitetsmålet Levande sjöar och vattendrag utgör vattenregleringar och dämmen problem sett med ett landskaps- perspektiv. Det är väsentligt att länsstyrelserna samråder med vatten- myndigheterna och andra berörda aktörer vid utarbetande av gemen- samma strategier och åtgärdsplaner för avrinningsområden, inklusive de landbaserade delarna som påverkar vattensystemen. Detta för att det är en operativ nivå för vattenvårdsåtgärder med koppling till regionala landskapsstrategier som länsstyrelserna har ansvar för och för att länssty- relserna har rätt tvärsektoriell kunskap för det. För att optimera miljö- nyttan och reducera de totala kostnaderna är det väsentligt att åtgärder i första hand vidtas där de gör den största totala nyttan. Vattensystem och avrinningsområden måste hanteras som en helhet från både biologisk, kemisk och fysikalisk synpunkt och med hänsyn till påverkan på land- ekosystem. Syftet med de två europeiska naturvårdsdirektiven, art- och habitat- direktivet (92/43/EEG) och fågeldirektivet (79/409/EEG), är att säkers- tälla den biologiska mångfalden bl.a. genom att livsmiljöer och arter bevaras. För att nå målen ska en rad särskilt angivna naturtyper och arter av europeiskt intresse, förtecknade i en bilaga till art- och habitatdirek- tivet, nå s.k. gynnsam bevarandestatus. För många av naturtyperna och arterna är ett hållbart nyttjande en förutsättning för detta. Arbetet med att nå gynnsam bevarandestatus är till stor del beroende av åtgärder som hör till de naturtypsinriktade målen i miljömålssystemet. menar att det för att bedöma om landskapet nyttjas hållbart och tillräcklig hänsyn tas till den biologiska mångfalden ska följande miljötillstånd och åtgärder vara uppnådda: -Ekosystem, processer, naturtyper och strukturer förekommer i en så- dan omfattning i landskapet att alla i landet naturligt förekommande arter som inte är hotade fortlever i livskraftiga populationer inom sina naturliga utbredningsområden och att inga tidigare livskraftiga arter är hotade. -Ett landskapsperspektiv anläggs vid genomförande och tillämpning av åtgärder och styrmedel i naturvården. -Hänsyn tas till effekterna på det större landskapet vid åtgärder i are- ella och övriga näringar. -Naturens resiliens (motståndskraft och återhämtningsförmåga) upp- rätthålls eller ökas. -Åtgärder som genomförs i arbetet med de övriga miljökvalitetsmålen får inte äventyra den biologiska mångfalden. -Landskapet nyttjas på ett sätt som ökar den biologiska mångfaldens möjligheter att anpassa sig till klimatförändringen så att risken för förlust av arter och naturtyper till följd av klimatförändringen har minskat. -Andelen naturtyper i art- och habitatdirektivet som har gynnsam be- varandestatus har ökat. Vi delar uppfattning. Under konventionen om biologisk mångfald (CBD) har man identifie- rat traditionell kunskap som betydelsefull för bevarandet och det hållbara nyttjandet av biologisk mångfald. Den traditionella kunskapen om nytt- jandet av de biologiska naturresurserna utgår från erfarenheter som gjorts och har anpassats till lokala kultur- och miljöförhållanden. Den traditionella kunskapen bedöms utgöra ett betydande bidrag till hållbar utveckling. Många traditionella metoder och nyttjandeformer har visat sig främja biologisk mångfald på lokal nivå samt bidra till att upp- rätthålla ekosystemens funktioner. Vi har uppdragit åt logisk mångfald att i samråd med inrätta ett nationellt pro- gram (Nationellt program för lokal och traditionell kunskap NAPTEK) som syftar till att bevara och förstärka traditionell kunskap i . Arbetet bedrivs genom kartläggning och dokumentation, åtgärder för att upprätthålla lokal och traditionell kunskap, spridning av lokal och tradi- tionell kunskap till vissa målgrupper som brukare av biologiska resurser och myndigheter, samt stimulera forskning. Vi anser att det nationella arbetet med bevarandet av traditionell kunskap, relevant för bevarandet och det hållbara nyttjandet av biologisk mångfald, är fortsatt viktigt och avser återkomma hur arbetet ska fortgå. Om de politiska målen för att hejda förlusten av biologisk mångfald ska nås behövs det frivilliga åtaganden i samhället som sträcker sig längre än vad gällande lagar och förordningar kräver. För att detta ska vara möjligt krävs ett ökat engagemang, inte minst från näringslivet. Arbetet med sektorsintegrering har i flera avseenden varit framgångsrikt men vi bedömer att detta kan utvecklas längre och dessutom involvera näringsgrenar som inte berörts av uppsatta sektorsmål. För att detta ska vara möjligt krävs att kunskapen om biologisk mångfald ökar inom näringslivet och bland medborgarna. I regeringens proposition Hållbart skydd av naturområden (prop. 2008/09:214 s. 90 ff.) redogörs för hur en process ska initieras som syftar till ett ökat engagemang från näringslivet för bevarandet och det hållbara nyttjandet av biologisk mångfald. Utgångspunkten för detta arbete är de exempel och principer som omfattas av EU-initiativet om ökat engage- mang hos näringslivet för den biologiska mångfalden (Business and Bio- Prop. 2009/10:155 diversity) samt liknande erfarenheter på området. Syftet med landskapsstrategier för biologisk mångfald är att se helheten för den biologiska mångfalden, kulturmiljövärden, friluftsliv och ett håll- bart nyttjande. Bevarandeinsatser ska kompletteras med utvecklings- och planeringsinsatser för ett hållbart nyttjande av biologiska resurser utifrån en helhetssyn på landskapet. Arbetet med regionala landskapsstrategier för biologisk mångfald bör fortsätta, utifrån den generella vägledning som har tagit fram. Det bör ske i en öppen process där markägare och övriga representanter från jord- och skogsbruket samt andra berörda organisationer och intressenter inbjuds att delta. För att arbetet ska komma i gång har vi därför angivit i regleringsbrevet för att medel ska anvisas till länen för detta. Landskapsstrategierna för biologisk mångfald utgör värdefulla under- lag för olika typer av framtida samråd och MKB-processer. planering av olika infrastrukturprojekt, översikts- och detaljplaner, plane- ring för skydd och skötsel av naturområden och arter och vattenmyndig- heternas åtgärdsprogram eller åtgärder för att förebygga t.ex. översväm- ningar och ras. Landskapsstrategierna utgör också ett värdefullt underlag för kommande regionala utvecklings- och tillväxtplaner. tegier för biologisk mångfald kan kombineras med bredare tvär- sektoriella frågeställningar, exempelvis strategier för landsbygdsutveck- Det är även viktigt att den enskilde markägaren gör bedömningar utifrån ett större sammanhang i sitt brukande av landskapet. uppdra åt att kontinuerligt följa och utvärdera länsstyrelsernas arbete och hur landskapsstrategierna för biologisk mång- fald kan bidra till att uppnå ett hållbart nyttjande och en bättre samord- ning av olika insatser. Nationellt program för bevarande av genetisk variation och invasiva redovisade 2008 en nationell handlingsplan för beva- rande av genetisk variation hos vilda växter och djur och en nationell strategi och handlingsplan för främmande arter och genotyper (dnr M2008/2740/Na). De föreslagna åtgärderna bidrar till att miljökvali- tetsmålet Ett rikt växt- och djurliv nås. Strategin för främmande arter och genotyper innehåller en övergripande redovisning av hur kan arbeta med främmande arter nationellt och internationellt. organismer som inte är hemmahörande i svenska ekosystem inte ska spridas och orsaka skada på biologisk mångfald, ekosystemens funk- tion, socioekonomiska och kulturella värden eller människors och djurs