prop · GX03200 · 2010-04-09 00:00:00 — följa kollektivtrafikens utveckling och främja utvecklingsarbete Prop. 2009/10:200 hos myndigheter, trafikhuvudmän och kollektivtrafikföretag som syftar till en bättre kollektivtrafikförsörjning för såväl allmän kollektivtrafik som färdtjänst, riksfärdtjänst och skolskjuts, arbeta för att kollektivtrafiken är tillgänglig för personer med funktionsnedsättning, hantera anslaget för trafikavtal som syftar till att skapa en bättre interregional tillgänglighet än vad som åstadkoms av kommer- siellt lönsam kollektivtrafik, utveckla och samordna den interregionala kollektiva person- trafiken och särskilt kartlägga brister i denna trafik, arbeta med metoder för att utveckla samhällsplaneringen i syfte att förbättra förutsättningarna för kollektivtrafik, hantera statlig medfinansiering till regionala kollektivtrafik- anläggningar, finansiera forskning om kollektivtrafik, reglera och utöva tillsyn vad gäller fordon, anläggningar etc. och producera statistik om kollektivtrafik och samhällsbetalda resor. Dessa uppgifter var fram till fördelade mellan , , , , , , () och (). har och verksamheter, liksom bl.a. delar av verksamhet, förts över till den nya myndig- heten . 9.2Statens uppgifter samlas och preciseras Regeringens bedömning: Statens uppgifter på kollektivtrafikområdet bör samlas hos så få myndigheter som möjligt. har i uppdrag att verka för kollektivtrafikens utveckling. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Utredningen föreslår till skillnad från regeringen att den nationella myndigheten ska vara Rikstrafiken, och att den ska ges ett ansvar för att underlätta prissamordning . Ett stort antal instanser däremot förslaget och menar istället att eller Transport- styrelsen bör vara nationell kollektivtrafikansvarig myndighet. menar att uppgifter som rör utvärdering och uppföljning bör läggas på Trafikanalys och att uppgifter som rör samordning respektive normering eller standardisering bör läggas på eller Transportstyrelsen. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med Remissinstanserna: Har inga invändningar mot bedömningen i utkastet till lagrådsremiss. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen lämnar i andra delar av denna proposition förslag som syftar till att kommuner och landsting ska ges bättre möjligheter att ta sitt ansvar för kollektivtrafik. Det är viktigt att även statens arbete med kollektivtrafik stärks. En nödvändig åtgärd är, enligt regeringens mening, att minska sektoriseringen av statens uppgifter på kollektivtrafikområdet. I vissa fall har flera myndig- heter haft likartade uppgifter vilket har skapat en otydlighet i fråga om roller och ansvar. Dessutom har myndigheterna i vissa fall inte förmått samordna sina insatser på ett effektivt sätt. Därför bör uppgifterna i möjligaste mån koncentreras till så få myndigheter som möjligt. Det underlättas av den förändring av myndighetsstrukturen på transport- området som regeringen genomfört . De nya trafikslag- sövergripande myndigheterna passar kollektivtrafiken väl eftersom den till sin karaktär berör flera trafikslag. En resenär använder sig inte sällan av både av väg- och spårbundna transporter, och ibland även av sjö- transporter eller flyg, under en och samma resa. Regeringen menar därför att det blir naturligt att ge det nya de uppgifter på kollektiv- trafikområdet som inte naturligt faller på andra myndigheter. Trafik- verket har enligt sin instruktion i uppdrag att verka för kollektivtrafikens utveckling. I fall där det är lika motiverat att ge en viss uppgift på kollektivtrafikområdet till som till någon annan myndighet avser regeringen att välja för att därmed koncentrera kompetensen och aktiviteterna i så stor utsträckning som möjligt. Utredaren anser att inte bör få uppgiften att vara nationell kollektivtrafikansvarig myndighet eftersom han anser att det bör vara en från infrastrukturförvaltarna, tillsynsmyndigheterna och forsknings- myndigheterna fristående statlig myndighet som hanterar rådgivning, utvärdering och uppföljning av den nya kollektivtrafiklagens genom- förande. Av den anledningen föreslår utredaren att statens uppgifter ska samlas på Rikstrafiken genom att myndigheten ska få överta uppgifter som legat främst på och . Regeringen menar dock att det saknas starka skäl för att ha en särskild myndighet just för detta sakområde. Istället bör de trafikslagsövergripande myndigheterna som har bildats användas. Att lägga uppgiften på en särskild myndighet tror regeringen skulle riskera att marginalisera arbetet med kollektivtrafik. Dessutom finns det inte samma behov av statlig verksamhet på kollek- tivtrafikområdet när regeringen inte går vidare med utredarens förslag till trafikförklaringsmodell. Regeringen anser följaktligen att det inte bör finnas en myndighet som benämns nationell kollektivtrafikansvarig myndighet. och har en lång tradition av att arbeta med kollektivtrafik ur olika perspektiv och den kompetensen kommer att föras in i den nya organisationen. kommer att ha djup kunskap om samhällsplanering och infrastrukturplanering, vilket passar utmärkt att ha i samma organisation som kollektivtrafikfrågor. I planering av infrastruktur krävs det god kunskap om hur kollektivtrafiken fungerar för att kunna skapa en infrastruktur som ger goda förutsättningar för kollek- tivtrafiken att effektivt bidra till transportpolitisk måluppfyllelse. Med sin storlek och regionala närvaro i alla delar av landet kommer att få tyngd, genomslag och gehör även i andra frågor än infrastruktur- Prop. 2009/10:200 frågor gentemot de regionala kollektivtrafikmyndigheterna och kollek- Den regionala närvaron ger förutsättningar för ett effek- tivt förankringsarbete och spridning av kunskap. I har, som ett exempel, personer runt om i landet arbetat med att främja kvaliteten i färdtjänsten. Genom tydliga uppdrag och utvecklad styrning av Trafik- verket kan rätt prioritering av kollektivtrafikfrågorna säkerställas och åtgärder få mätbara resultat. Transportstyrelsen har viktiga uppgifter för viss normering och tillsyn för att det ska finnas en bra kollektivtrafik. Vidare har Trafikanalys en viktig uppgift att sammanställa statistik om kollektivtrafik och samhälls- betalda resor samt att följa upp och utvärdera hur väl styrmedlen är utformade på kollektivtrafikområdet för att nå de transportpolitiska målen. En viktig sådan uppgift blir att granska hur väl arbetet med att göra kollektivtrafiken användbar för personer med funktionsnedsättning utförs. och kommer att ha kvar samma uppgifter som . Regeringen avser att återkomma med precisering av hur uppgifterna på kollektivtrafikområdet ska fördelas mellan berörda myndigheter. Det är viktigt att ansvarsfördelningen mellan myndigheterna blir tydlig. Regeringens bedömning: Rikstrafikens verksamheter bör i sin helhet föras över till . Som en konsekvens därav bör Rikstrafiken avvecklas. Regeringen avser att återkomma med förslag till i budgetpropositionen . Utredningens förslag: förslag överensstämmer med regeringens bedömning. Utredningen om en ny kollektivtrafiklags förslag överensstämmer inte med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Se avsnitt 9.2 för synpunkter på Utredningen om en ny kollektivtrafiklags förslag. Rikstrafiken har yttrat sig över Trafik- verksutredningens förslag och stöder därvid tanken på ett sammanslaget , men delar inte utredarens bedömning att Rikstrafikens samordningsuppgifter för kollektivtrafiken bör samlas på . De anser däremot att ansvaret för kollektivtrafiken är splittrat, att det bör preciseras och ansvaret samlas hos en myndighet. Rikstrafiken instämmer i att det regionala ansvaret för interregional kollektivtrafik bör förstärkas. Den föreslagna utredningen bör förutsättningslöst pröva behovet av statligt köpt trafik och hur statlig kompensation för kollektiv- trafik till regionerna ska hanteras. Tills detta har utretts, beretts och beslutats bör Rikstrafikens verksamhet fortsätta i nuvarande form. är tveksamt till att Rikstrafiken får en mer undanskymd roll eftersom interregional persontrafik även är en viktig nationell fråga. anser att genom Rikstrafiken har ett enhetligt och systematiskt grepp kunnat tas på dessa frågor. Bedömning i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- ringens bedömning. Remissinstanserna: Har inga invändningar mot bedömningen i utkastet till lagrådsremiss. Skälen för regeringens bedömning: Vid bildandet av Rikstrafiken 1999 fick myndigheten två verksamhetsgrenar. Dels gavs myndigheten i uppdrag att verka för utveckling och samordning av den interregionala kollektiva persontrafiken, dels skulle myndigheten svara för statens upp- handling av transportpolitiskt motiverad interregional kollektiv person- trafik som inte upprätthålls i trafikhuvudmännens regi och där det saknas förutsättningar för kommersiell drift. Motivet för bildandet var att få en myndighet som hade ett trafikslagsövergripande perspektiv i sitt arbete (prop. 1997/98:56, bet. 1997/98:TU10, rskr. 1997/98:266). Myndigheten skulle verka för ett samverkande kollektivtrafiksystem som bidrar till transportpolitisk måluppfyllelse. Till verksamhetsgrenen för upphandling överfördes medel från de myndigheter som tidigare haft uppgiften att finansiera olönsam interregional trafik. Det gällde främst Delegationen för köp av viss kollektivtrafik och . Övriga uppgifter på kollektivtrafikområdet som låg på andra myndigheter, bl.a. och , fördes dock inte över till Rikstrafiken. Rikstrafiken har, speciellt , utfört en mängd aktiviteter inom verksamhetsgrenen utveckling och samordning av kollektivtrafiken. Myndigheten genomförde bristanalyser och lämnade ett antal förslag till hur kollektivtrafiken skulle kunna utvecklas. Bland förslagen fanns att införa ett gemensamt telefonnummer för kollektiv- trafik i landet och att främja samordning av gemensamma system för betalning, bokning och information. Rikstrafiken bistod också i arbetet med utredningen med människan i centrum (SOU 2003:67) åren 20012003. Därutöver bedrevs viss samordning av trafikverkens insatser för att förbättra tillgängligheten för funktionshindrade. har Rikstrafiken emellertid endast tilldelat förhållandevis små resurser till samordningsuppgifter av nämnda slag. Det beror framförallt på en medveten prioritering av avtalsverksam- heten. Inom verksamhetsgrenen Upphandling av interregional kollektiv persontrafik, sedermera namnändrat till Trafikavtal, har Rikstrafiken genomfört åtgärder för att systematisera prioriteringar av anslaget för trafikavtal samt effektivisera hanteringen av avtalen. Regeringen menar att Rikstrafikens verksamheter i sin helhet bör föras över till . Som en konsekvens därav bör Rikstrafiken avvecklas. Ett huvudskäl till att skapa en ny myndighet som Rikstrafiken var att det behövdes en trafikslagsövergripande myndighet för kollektiv- trafik. Genom bildandet av finns inte detta behov kvar efter- som kommer att ha verksamhet som omfattar alla fyra trafikslag. De verksamheter som ligger på Rikstrafiken, och avseende kollektivtrafik kommer att kunna sammanfogas och utgöra en viktig kärnuppgift för . Det är i linje med regeringens avsikt att i första hand tilldela uppgifterna på kollektivtrafik- området till . Om Rikstrafikens kunskap om interregional kollektivtrafik integreras i stärks detta ytterligare. Det ger förutsättningar för samordningsvinster i utförandet av de verksamheter som åligger Rikstrafiken. Rikstrafiken leds av en styrelse som fattat beslut främst om hur Prop. 2009/10:200 anslaget för trafikavtal ska användas. Regeringen menar att det har varit en bra ordning att ha en särskild styrelse för denna verksamhet då verksamheten byggdes upp och systematiserades. I den situation som gäller anser regeringen inte att det längre behövs en särskild styrelse för denna verksamhet utan verksamheten bör kunna ingå i . Regeringen anser att förändringen bör ske och avser att återkomma med förslag om detta i budgetpropositionen samt med redovisning av eventuella konsekvenser. 10Krav på den som utför eller organiserar kollektivtrafik För att kunna bedriva allmän kollektivtrafik med buss krävs för kommer- siella aktörer enligt yrkestrafiklagen (1998:490) ett särskilt tillstånd till linjetrafik. Trafiktillstånd får endast ges till den som med hänsyn till yrkeskunnande, ekonomiska förhållanden och gott anseende bedöms vara lämplig att driva verksamheten. Tillstånd till linjetrafik får endast ges om den avsedda trafiken inte i betydande mån skulle komma att skada förut- sättningarna för den trafik som bedrivs av trafikhuvudmannen i länet (den s.k. skadlighetsprövningen). En trafikhuvudman får utan särskilt tillstånd driva linjetrafik inom länet. Om trafikhuvudmannen anlitar någon annan för att utföra trafiken ska denne ha tillstånd till yrkesmässig trafik för persontransporter. För att utföra järnvägstrafik krävs enligt järnvägslagen (2004:519) tillstånd i form av licens och säkerhetsintyg. Licens ska beviljas den som med hänsyn till yrkeskunnande, ekonomisk förmåga och gott anseende anses vara lämplig att utföra verksamheten samt genom försäkring eller annat likvärdigt arrangemang täcker den skadeståndsskyldighet som kan uppkomma till följd av järnvägstrafik. Säkerhetsintyg ska ges under vissa förutsättningar som anges i lagen. Den som utför eller organiserar persontrafik på järnväg ska lämna information om sitt trafikutbud till ett gemensamt system för trafikantinformation. Vidare ska de uppgifter som behövs för att följa och utvärdera marknaden för persontrafik lämnas till den myndighet som regeringen bestämmer. Den ensamrätt som enligt järnvägsförordningen (2004:526) haft till kommersiell persontrafik på järnvägsnät som förvaltas av staten avskaffas enligt tidigare beslut stegvis för att helt upphöra . En trafikhuvudman har enligt förordningen rätt att inom länet utföra och organisera lokal och regional persontrafik på järnvägsnät som förvaltas av staten. Spåranläggningar eller spårtrafik får enligt lagen (1990:1157) om säkerhet vid tunnelbana och spårväg drivas endast av den som har tillstånd till verksamheten. Tillstånd får beviljas den som med hänsyn till yrkeskunnande, laglydnad samt ekonomiska och andra förhållanden kan Prop. 2009/10:200 anses uppfylla de krav som ställs upp avseende säkerhet m.m.. Marknadstillträdet inom sjöfarten regleras i rådets förordning (EEG) 3577/92 av om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage). Rederier vars fartyg är registrerade i en medlemsstat kan i princip fritt tillhandahålla sjötransporttjänster för passagerare inom gemenskapen, förutsatt att fartygen uppfyller de villkor som gäller i den medlemsstat där de är registrerade. Behöriga myndigheter får ingå avtal om allmän trafik med rederier som utför regelbundna transporttjänster till, från och mellan öar. Fartygssäkerhetslagen (2003:364) föreskriver allmänna krav på fartyg och deras bemanning samt på rederiverksamhet. Passagerarfartyg ska inneha ett flertal olika certifikat, däribland ett passagerarfartygscertifikat som visar att fartyget befunnits lämpligt att transportera passagerare, för att få användas i trafik. I lagen (1979:558) om handikappanpassad kollektivtrafik föreskrivs att den som utövar kollektivtrafik ska se till att trafiken anpassas med hänsyn till resenärer med funktionshinder. De färdmedel som används ska så långt det är möjligt vara lämpade för resenärer med funktions- hinder. I förordningen (1980:398) om handikappanpassad kollektivtrafik bemyndigas , , och Transportstyrelsen att inom sina respektive områden meddela föreskrifter om färdmedlens och terminalernas konstruktion, utrustning och drift. Lagen (2006:1116) om information till passagerare m.m. föreskriver att den som utför eller organiserar transporter av passagerare i linjetrafik ska ge tydlig och tillförlitlig information om sina transporttjänster och om sitt ersättningssystem. och rådets förordning (EG) nr 1371/2007 av om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer10 trädde i kraft . Förordningen innehåller bl.a. bestämmelser om järnvägsföretags ansvar vid dödsfall och skador på passagerare, om ansvar vid förseningar, uteblivna anslutningar och inställda avgångar samt om rättigheter för resenärer med funktionshinder eller nedsatt rörlighet. 10.2Tydliga spelregler för marknadstillträde Den modell för kollektivtrafiken som behandlas i denna proposition bygger på öppet tillträde för kollektivtrafikföretag till alla geografiska marknader. En viktig förutsättning för detta är att tydliga spelregler för marknaden läggs fast. Regeringen bedömer att vissa krav på kollektivtrafikföretag, i syfte att säkerställa rättvisa och icke-diskriminerande villkor, bör läggas fast i den nya kollektivtrafiklagen och vara lika i hela landet. Det gäller t.ex. krav på anmälningsplikt för kommersiell trafik och skyldighet att lämna information om trafikutbud till ett gemensamt system för trafikant- 10 EUT L 315, 3.12.2007, s. 14 (Celex 32007R1371). Dessa krav gäller för all kollektivtrafik på väg, järnväg och Prop. 2009/10:200 andra spåranläggningar, dvs. såväl regional som interregional trafik. 10.3Anmälan av kommersiell trafik Regeringens förslag: Ett kollektivtrafikföretag som har för avsikt att på kommersiell grund bedriva kollektivtrafik ska anmäla detta till berörd regional kollektivtrafikmyndighet. Detsamma gäller när ett kollektivtrafikföretag avser att upphöra med sådan trafik. Om anmälan berör trafik i fler än ett län ska den mottagande kollektivtrafikmyndig- heten informera övriga berörda myndigheter. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Enligt utredningens förslag ska dock anmälan jämställas med ett bindande avtal mellan kollektivtrafikföretaget och kollektivtrafik- myndigheten. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser kommenterar utredningens förslag i denna del. Vissa remissinstanser menar att krav på att anmälan ska vara bindande som anmälaren ska lämnas ovetande om andra företags anmälningar riskerar att minska kvalitet och stabilitet. Svensk kollektivtrafik, och befarar att med för korta in- och utträdestider en ryckighet riskerar att uppkomma i det framtida kommersiella utbudet. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- ringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget. Några, däribland , Svensk Kollektivtrafik, Kommuner och Landsting, , och Länstrafiken i , påpekar att de närmare bestämmelserna angående anmälningsskyldigheten behöver göras tydligare. Svensk Kollektivtrafik menar att tillkommande anmäld kommersiell trafik åtminstone bör omfatta en tidtabellsperiod för att säkerställa stabilitet och enkelhet för resenären. Skälen för regeringens förslag: För att berörda myndigheter ska ha möjlighet att följa och utöva tillsyn även över kommersiell trafik bör föreskrivas en skyldighet för kollektivtrafikföretag att anmäla sin kommersiella trafik. Ett kollektivtrafikföretag kan när som helst till den regionala kollektivtrafikmyndigheten anmäla att det avser att kommersiellt trafikera en linje eller att upphöra med trafiken. Den myndighet som får anmälan har skyldighet att vidarebefordra den till eventuella övriga berörda regionala kollektivtrafikmyndigheter. Rege- ringen eller den myndighet regeringen bestämmer föreskriver inom vilken tid före trafikstart respektive före upphörande av trafik som anmälan ska inges för att regionala kollektivtrafikmyndigheter ska kunna genomföra administrativa åtgärder och för att anpassa informations- systemet till den nya linjen. I dessa föreskrifter, som bör utfärdas i nära anslutning till lagens ikraftträdande, kommer de närmare bestämmelserna angående anmälningsskyldigheten att framgå. Regeringen vill poängtera att det är viktigt att föreskrifterna inte blir Prop. 2009/10:200 onödigt detaljerade och att anmälningsskyldigheten inte innebär en börda En anmälan ska därför kunna vara enkel till formen. Anmälan ska inte jämställas med ett tillstånd och det ställs därför heller inte några krav på att berörda myndigheter ska pröva eller acceptera anmälan innan trafiken får starta. In- och utträde på marknaden behöver vara enkelt för att skapa bra dynamik och flexibilitet. Därför bör anmälningstiderna inte vara längre än nödvändigt. 10.4Gemensamma informations- och betalsystem Regeringens förslag: Ett kollektivtrafikföretag ska lämna information om sitt trafikutbud till ett gemensamt system för trafikantinformation. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldigheten att lämna information. Motsvarande bestämmelser i järnvägslagen (2004:519) om skyldigheten att lämna information om trafikutbud för den som utför eller organiserar persontrafik på järnväg upphävs. Regeringens bedömning: I första hand är det kollektivtrafik- branschens ansvar att utveckla gemensamma standarder för betal- system. Regeringen avser att noga följa utvecklingen inom området för att vid behov återkomma med förslag till lagstiftning om krav på gemensamma betalsystem. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen föreslår även gemensamma system för bokning och betalning av resor. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser är positiva och tillstyrker förslaget. Kommuner och Landsting, Region , Nordväst, , , , , Myndig- heten för handikappolitisk samordning (Handisam), , , , , kommun, , kommun, , kommun, och tillstyrker förlaget om att staten sätter standarder för informations-, boknings- och biljettsystem för de olika trafikutförarna. och avstyrker förslaget. Svensk Kollektivtrafik, , och anser att utvecklingen av betalsystem och biljett- system redan pågår inom Resekortet i och Samtrafiken. Svensk Kollektivtrafik menar att det i grunden är branschens ansvar att vidareutveckla dessa system och en samordnad standard. påpekar också att den största delen av kollektivtrafiken inte är boknings- bar. Det är därför onödigt och orealistiskt att ha ett gemensamt system för bokning. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer angående informationssystem med regeringens förslag. I utkastet till lagrådsremiss föreslogs även ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om krav på ett samordnat betalsystem. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget. Flera remissinstanser, däribland och Kommuner och Landsting, betonar att det är viktigt att gemensamma informations- och betalsystem är öppna och tillgängliga för alla kollektivtrafikföretag på ett konkurrensneutralt sätt. Rikstrafiken, Kommuner och Landsting, och Länstrafiken i anser att en statlig myndighet bör lägga fast standard för ett gemensamt betalsystem. Handisam menar att information måste lämnas på ett sådant sätt att den enskilde resenären själv kan avgöra om hela resan inklusive terminaler för på- och avstigning är tillgänglig. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Med kollektivtrafik- branschens ambitioner om ett fördubblat kollektivt resande måste informationen om kollektivtrafikens utbud vara tillförlitlig och lättill- gänglig för resenären. I ett system med ett öppnare marknadstillträde fordras att kollektivtrafikföretagen deltar i ett samordnat informations- system för att resenären på ett enkelt sätt ska kunna få samlad informa- tion om all kollektivtrafik i länet och kunna planera sin resa. Kollektiv- trafikföretagen bör därför åläggas att lämna information om sitt trafikut- bud till ett gemensamt system för trafikantinformation. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bör i föreskrifter närmare få ange vilken information kollektivtrafikföretagen ska vara skyldiga att lämna. Motsvarande skyldighet att lämna information om trafikutbud gäller enligt järnvägslagen (2004:519) för företag som utför eller organiserar persontrafik på järnväg. Den nya bestämmelsen i kollektiv- trafiklagen innebär att denna skyldighet utvidgas till att omfatta all kollektivtrafik.