prop · GX03220 · 2010-05-06 00:00:00 — Dessutom bör uppgifter som samlats in gallras ur registret om granskningen inte har lett till några rättsliga åtgärder. Det bör därför i lagen anges att en uppgift ska gallras senast efter det att den insamlats, om den inte lämnats till en polismyndighet eller . Dessa kriterier och tidsgränser motsvarar i tillämpliga delar de som uppställs i 4 kap. 6 § lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Det bör dessutom anges i lagen att en betaltjänstleverantör eller en ansvarig för ett betalningssystem som får kännedom om en omständighet som innebär att en uppgift ska gallras ska underrätta de andra leverantörer eller ansvariga för betalningssystem som leverantören eller den ansvarige för betalningssystemet har lämnat ut uppgiften till. En skyldighet att lämna sådana underrättelser föreligger när den som lämnade ut uppgiften får kännedom om att ansvarig polismyndighet väljer att inte inleda eller att lägga ner utredningen om bedrägeri i samband med tillhandahållande eller användning av betaltjänster. Underrättelseskyldigheten inträder också när den som lämnade uppgiften får kännedom om att en förundersökning har avslutats utan att åtal har väckts med anledning av den lämnade uppgiften. Den leverantör eller ansvarig för ett betalningssystem som lämnat ut en uppgift ska på samma sätt underrätta de till vilka uppgiften lämnats om leverantören eller den ansvarige får kännedom om att en domstol har meddelat en lagakraftvunnen dom eller beslut med anledning av de lämnade uppgifterna. I de uppräknade fallen inträder således utöver gallrings- plikten också en skyldighet att underrätta dem till vilka uppgiften lämnats om den omständighet som föranleder att gallring ska ske. Enligt reglerna om rättelse i 28 § personuppgiftslagen är den person- uppgiftsansvarige i detta sammanhang betaltjänstleverantören eller den som ansvarar för ett betalningssystem och för register skyldig att på begäran av den registrerade rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som inte har behandlats i enlighet med personupp- giftslagen eller föreskrifter som utfärdats med stöd av lagen. Den personuppgiftsansvarige ska också underrätta tredje man till vilken uppgifterna har lämnats om denna åtgärd, om den registrerade begär det eller om mera betydande skada eller olägenhet för denne skulle kunna undvikas genom en underrättelse. Om det är omöjligt att lämna en sådan underrättelse, eller om det skulle innebära en oproportionerligt stor arbetsinsats, behöver underrättelse inte lämnas. I 48 § personuppgiftslagen finns regler om skadestånd. Enligt bestämmelsen ska en personuppgiftsansvarig ersätta en registrerad för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av Prop. 2009/10:220 personuppgifter i strid med personuppgiftslagen har orsakat. Denna ersättningsskyldighet kan jämkas i skälig utsträckning, om den personuppgiftsansvarige kan visa att felet inte berodde på honom eller Det framstår som lämpligt att i lagen om betaltjänster ange att person- uppgiftslagens bestämmelser om rättelse och skadestånd ska gälla även vid behandling av uppgifter enligt lagen om betaltjänster. Därutöver framstår det som angeläget att rättelse eller komplettering sker i de fall då den personuppgiftsansvarige har lämnat ut uppgifter i ett register till andra i enlighet med lagens bestämmelser. Enligt 28 § personuppgiftslagen ska rättelse ske på begäran av den registrerade. För de uppgifter som här kan komma ifråga framstår det som motiverat att därutöver i lag ange att de betaltjänstleverantörer och ansvariga för betalningssystem till vilka en uppgift har lämnats ska underrättas om vissa omständigheter som föranleder gallring av uppgifterna, även utan föregående begäran från den registrerade. Den personuppgiftsansvarige bör därför vara skyldig att underrätta dem till vilka en uppgift har lämnats, om den personuppgiftsansvarige får kännedom om att en ansvarig polismyndighet eller väljer att inte inleda eller att lägga ner utredningen om bedrägeri i samband med tillhandahållande eller användning av betaltjänster, att en förunder- sökning har avslutats utan att åtal har väckts med anledning av den lämnade uppgiften eller att en domstol har meddelat en lagakraftvunnen dom eller beslut med anledning av de lämnade uppgifterna. Underrättelse ska tillställas var och en som uppgiften har lämnats ut till. En bestämmelse med denna innebörd tas in i lagen om betaltjänster. Det bör framgå av lagen om betaltjänster att den som är verksam inom en betaltjänstleverantör eller den som ansvarar för ett betalningssystem inte obehörigen får röja uppgift i ett sådant register som förs i enlighet med lagen. Tystnadsplikten bör även omfatta sådana uppgifter som en betaltjänstleverantör eller den som är ansvarig för ett betalningssystem mottagit från andra leverantörer eller ansvariga för betalningssystem enligt de bestämmelser som föreslås i avsnitt 10.2. Det bör, på motsvarande sätt som i 1 kap. 10 § tredje stycket lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, anges att ansvar enligt 20 kap. 3 § inte följer för den som bryter mot förbudet. Detta motsvarar också vad som anges i motsvarande bestämmelse om tystnadsplikt avseende registeruppgifter i 4 kap. 9 § lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. I promemorian föreslås en ändring i 5 a § kreditupplysningslagen (1973:1173) som ger betalningsinstitut möjlighet att, på samma sätt som kreditinstitut och värdepappersbolag, utväxla uppgifter om lämnade krediter, betalningsförsummelser och kreditmissbruk för kredit- upplysningsändamål. 10.4.2 utväxlande av uppgifter för kredit- upplysningsändamål Regeringens förslag: får utväxla uppgifter för kredit- upplysningsändamål. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I promemorian föreslås en ändring i 5 a § kreditupplysningslagen (1973:1173) som innebär att betalningsinstitut omfattas av de möjligheter att utväxla uppgifter för kreditupp- lysningsändamål som framgår av bestämmelsen. Promemorians förslag motiveras kortfattat med att ett nytt institut, betalningsinstitutet, nu föreslås introduceras på marknaden. Om den i promemorian föreslagna bestämmelsen införs ges betal- ningsinstitut samma möjligheter som kreditinstitut och värdepappersbolag att utväxla vissa typer av uppgifter dock inte uppgifter om lagöverträdelser inom ramen för kreditupplysningsverksamhet. I detta sammanhang bör det dock noteras att den kreditgivning som ett betalningsinstitut kan komma att ägna sig åt är begränsad på det sätt som anges i lagen om betaltjänster. Eftersom betalningsinstitut föreslås omfattas av regler om tystnadsplikt enligt 3 kap. 12 § i den nu föreslagna lagen om betaltjänster krävs det uttrycklig reglering för att de i likhet med kreditinstitut och värdepappersbolag ska kunna utväxla uppgifter om lämnade krediter, betalningsförsummelser och kreditmissbruk för kreditupplysnings- ändamål. Det bör därför, på det sätt som föreslås i promemorian, anges i 5 a § kreditupplysningslagen att även betalningsinstitut omfattas av bestämmelsen. 11.1Betaltjänstleverantörers rätt att få tillträde till betalningssystem Betaltjänstdirektivets artikel 28 behandlar frågan om betaltjänst- leverantörers rätt att få tillträde till betalningssystem. I artikel 28.1 anges att de regler som styr huruvida auktoriserade eller registrerade betaltjänstleverantörer får tillträde till betalningssystem ska vara objektiva, icke-diskriminerande och proportionella, och att reglerna inte får hindra tillträde i större utsträckning än vad som är nödvändigt för att värna systemets stabilitet och skydda mot olika angivna risker. I artikel 28.2 görs en uppräkning av olika kategorier av betalnings- system som inte omfattas av de krav avseende tillträdesreglerna som följer av artikel 28.1. De regler som omfattas av föreskrifterna i artikel 28 är de regler som den som ansvarar för ett betalningssystem ställer upp och som anger vilka krav som ställs på en aktör som vill få tillträde till betalningssystemet ifråga. I direktivets skäl 16 anges att syftet med bestämmelsen är att säkerställa lika behandling i hela gemenskapen av de olika kategorierna av betaltjänstleverantörer med tillstånd, så att betaltjänstleverantörer som konkurrerar på den inre marknaden kan använda tjänsterna i betalningssystemens tekniska infrastruktur på lika villkor. sägs att betaltjänstleverantörerna har att uppfylla tillträdeskrav som garanterar systemens integritet och stabilitet, och att varje betaltjänstleverantör bör visa att dess interna organisation har tillräcklig motståndskraft mot alla former av risker. Dessutom sägs att medlemsstaterna bör kunna begränsa åtkomsten till systemviktiga system. Vidare anges att tillträdes- bestämmelserna inte bör gälla för system som inrättas och drivs av en enda betaltjänstleverantör. Syftet i denna del är att stimulera den konkurrens som sådana system kan erbjuda de etablerade betalnings- systemen. Regeringens förslag: De regler som styr betaltjänstleverantörers rätt att få tillträde till betalningssystem ska vara objektiva, icke-diskriminerande och proportionella. Reglerna får inte hindra tillträde i större utsträckning än vad som krävs för att skydda mot risker och värna systemets stabilitet. Regler som uppfyller dessa krav ska tillämpas gentemot banker, kreditmarknadsföretag, pengar och institut som undantagits från tillståndsplikt enligt lagen (2002:149) om elektroniska pengar, betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer som är juridiska personer samt motsvarande utländska företag. Promemorians förslag: I promemorian föreslås att banker, kredit- marknadsföretag, pengar och institut som undantagits från tillståndsplikt enligt lagen (2002:149) om elektroniska pengar, betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer som är juridiska personer samt motsvarande utländska företag ska tillförsäkras rätt till tillträde till generella betalningssystem. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnat det utan erinran. välkomnar regler som innebär att generella betalningssystem ska tillämpa objektiva, icke- diskriminerande och proportionella tillträdesregler. anser dock att promemorians lagförslag undantar så många aktörer från dessa krav att förslaget inte får någon större effekt, eller till med inverkar negativt på konkurrensen. anser att det är viktigt att avtalen med ägarna till betalningssystem inte innehåller regler som begränsar betalningsleverantörernas tillträde i större utsträckning än nödvändigt, och att avtalen inte diskriminerar någon leverantör t.ex. på grund av dennes status. ställer sig kritiskt till att inkludera kortsystemen VISA och MasterCard i gruppen generella betalningssystem, eftersom de är väsensskilda från direkt bankanknutna system som Bankgirocentralens betalningssystem och Dataclearingen eller RIX-systemet. Systemskyddsmotivet och behovet framstår som starkast när det gäller de sistnämnda. Enligt träffas däremot inte VISA och MasterCard av de systemskyddsargument (motpartsrisker) som promemorian framför, eftersom varje bank som ger ut VISA:s eller MasterCards kort svarar för såväl den praktiska hanteringen som den ekonomiska risken för kundens utnyttjande av kortet. Föreningen anser att kortsystem som VISA och MasterCard bör öppnas upp för samtliga aktörer som står under tillsyn. Vidare noterar föreningen att den föreslagna lagstiftningen innebär att betalningsinstitut, till skillnad från kreditmarknadsföretag, får tillgång till de generella betalsystemen. anser att dess clearingsystem inte ska tas upp som ett exempel på ett generellt betalningssystem, eftersom det i promemorian föreslås att detta system ska undantas från tillträdeskraven i den föreslagna lagen om betaltjänster. MasterCard framför att dess egna tillträdesregler bl.a. kräver att deltagare är reglerade och övervakade finansiella institutioner alternativt att de kontrolleras (direkt eller indirekt) av sådana finansiella institutioner. Vidare tillämpas särskilda riskhanteringsstandarder för att bedöma om en aktör ska beredas tillträde. Som MasterCard tolkar promemorians lagförslag ska det även i fortsättningen vara möjligt att tillämpa kriterier för tillträde och riskhantering samt fatta beslut avseende ansökningar så längre kriterierna, policyn och besluten har legitima affärsintressen som mål (t.ex. skydd av varumärkesrättigheter och mot specifika risker som avvecklingsrisk, operativ risk, affärsrisk). Skälen för regeringens förslag Regler om tillträde till betalningssystem får inte vara diskriminerande Enligt direktivets artikel 28.1 ska regler om tillträde till betalningssystem vara objektiva, icke-diskriminerande och proportionella. Reglerna får inte hindra tillträde till betalningssystem i större utsträckning än vad som är nödvändigt för att skydda mot särskilda risker som avvecklingsrisk, operativ risk och affärsrisk och för att skydda betalningssystemets finansiella och operativa stabilitet. I direktivets skäl 16, där motiven bakom regleringen tas upp, anges att tillträde till betalningssystem bör vara underställt lämpliga krav och att varje betaltjänstleverantör som vill delta bör uppvisa en intern organisation som har tillräcklig motståndskraft mot alla former av risker. Dessutom uttalas att diskriminering mellan betalningsinstitut och kreditinstitut måste förhindras så att alla betaltjänstleverantörer som konkurrerar på den inre marknaden kan använda betalningssystemen på lika villkor. bör olika behandling fastställas för betaltjänstleverantörer med tillstånd respektive registrerade betaltjänstleverantörer och de betaltjänstleverantörer som omfattas av undantaget i artikel 8 i direktiv /46/EG,4 eftersom deras verksamhetsramar är olika. Vidare uttalas i direktivets skäl 16 att skillnader i prisvillkor endast bör tillåtas när det motiveras av skillnader mellan betaltjänstleverantörernas kostnader. Kravet på objektivitet, icke-diskriminering och proportionalitet innebär bl.a., enligt artikel 28.1 andra stycket, att betalningssystem (i) inte får ställa krav på betaltjänstleverantörer som begränsar dessas faktiska deltagande i andra betalningssystem, (ii) att betalningssystem inte får införa regler som diskriminerar mellan betaltjänstleverantörer med tillstånd eller mellan registrerade betaltjänstleverantörer i fråga om rättigheter, skyldigheter och befogenheter, samt (iii) att tillträdet till betalningssystem inte får begränsas på grundval av institutets status. I promemorian föreslås att en bestämmelse införs enligt vilken de betaltjänstleverantörer som omfattas av lagstiftningen ska tillförsäkras rätt till tillträde till generella betalningssystem. I samma bestämmelse anges en definition av generella betalningssystem som är identisk med definitionen av generella betalsystem i 1 kap. 3 § andra stycket lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. I promemorians författningskommentar anges att bestämmelsen inte innebär något tillträde till generella betalningssystem per automatik, utan att systemägarna får ställa upp nödvändiga krav och villkor om kapitalstyrka, interna riskhanteringsprocesser och annat som krävs för att skydda systemets stabilitet. Av promemorians förslag framgår att samtliga de företag som kan tillhandahålla betaltjänster i enlighet med sitt tillstånd, eller som uppfyller kraven för att bedriva betaltjänstverksamhet som registrerade betaltjänst- leverantörer, ska omfattas av icke-diskriminerande regler om tillträde till 4 och rådets direktiv /46/EG av om rätten att starta och driva affärsverksamhet i pengar samt om tillsyn av sådan verksamhet (EGT L 275, 27.10.2000, s. 39, Celex 32000L0046). Detta innebär banker och kreditmarknadsföretag, pengar och företag som undantagits från tillståndskrav enligt den lagen, betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer samt motsvarande utländska företag förutom utländska registrerade betaltjänstleverantörer som är verksamma i . har framfört att den reglering som föreslås i promemorian innebär att betalningsinstitut, till skillnad från kredit- marknadsföretag, erhåller tillgång till de generella betalsystemen. I denna del bör noteras att direktivets artikel 28.1 uppställer ett krav på icke- diskriminerande regler om tillträde till betalningssystem för auktoriserade eller registrerade betaltjänstleverantörer som är juridiska personer. Av promemorians förslag (den föreslagna 8 kap 1 § lagen om betaltjänster jämförd med samma lags 1 kap. 1 § andra stycket) framgår, som nämnts ovan, att såväl banker som kreditmarknadsföretag omfattas av lagens bestämmelser om tillträde till betalningssystem. I promemorians lagförslag anges att de som har ägaransvar för betalningssystem ska se till att reglerna om tillträde till systemen är objektiva, icke-diskriminerande och proportionella. Dessutom anges att reglerna inte får hindra tillträde i större utsträckning än vad som är nödvändigt för att skydda mot särskilda risker som affärsrisk, avvecklingsrisk, operativa risker och för att skydda betalningssystemets finansiella och operativa stabilitet. Vidare anges att reglerna inte får begränsa faktiskt deltagande i andra betalningssystem eller diskriminera betaltjänstleverantörer på grundval av deras status. Artikel 28 i betaltjänstdirektivet syftar till att bereda betalningsinstitut och vissa andra betaltjänstleverantörer tillträde till betalningssystem på samma villkor som exempelvis kreditinstitut. De relativt allmänt hållna kriterier som uppställs i artikel 28.1, och som är tillämpliga på de betalningssystem som inte är undantagna enligt artikel 28.2, bör läsas i ljuset av detta uttalade syfte. När det i direktivet och i promemorians förslag talas om att tillträde till betalningssystem inte får begränsas på grundval av ett instituts status, är det den form i vilken institutet bedriver betaltjänstverksamhet som avses. Detta innebär bl.a. att betalningsinstituts tillträde till betalningssystem inte får begränsas genom att vissa regler uttryckligen uppställer striktare krav på dessa än vad som gäller för t.ex. kreditinstitut. Det bör dock i detta sammanhang noteras att kravet på icke-diskriminering avser de regler som uppställs för tillträde till betalningssystem. Den lagstiftning som reglerar verksamheten i finansiella företag kan uppställa krav som innebär att vissa företag måste ansöka om ytterligare tillstånd om de önskar ansluta sig till ett generellt betalsystem. Som nämnts i avsnitt 7.3.2 ovan måste exempelvis ett inlåningsföretag som mottar medel som efter uppsägning är tillgängliga för fordringsägaren (inlånaren) inom , ansöka om tillstånd att driva bankrörelse enligt tillämpliga bestämmelser i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse om företaget vill ansluta sig till ett generellt betalsystem och tillhandahålla betaltjänster. Samma krav gäller för kreditmarknadsföretag som på motsvarande sätt vill ansluta sig till ett generellt betalsystem och tillhandahålla betaltjänster. Kravet på att i dessa fall ansöka om tillstånd att driva bankrörelse inträder dock oberoende av vilka tillträdeskrav som uppställs av det eller de generella betalsystem som företaget vill ansluta sig till. Om ett betalningssystem som omfattas Prop. 2009/10:220 av kravet på icke-diskriminerande tillträdesregler uppställer regler enligt vilka deltagare måste ha erforderliga tillstånd för att beredas tillträde, bör detta inte anses som en diskriminerande tillträdesregel. Europeiska kommissionen har i ett tolkningsuttalande framfört att krav som syftar till att säkra integriteten och stabiliteten i ett betalningssystem inte får utformas olika för olika typer av deltagare baserat på den form i vilken dessa bedriver sin verksamhet, deras s.k. institutionella status (eng. institutional status). Det får exempelvis inte ställas högre kapitalkrav på betalningsinstitut jämfört med kreditinstitut. Motsatsvis innebär detta att kapitalkrav som i övrigt är berättigade med hänsyn till behovet av att värna stabilitet och skydda mot risker, och som tillämpas lika för de olika typer av betaltjänstleverantörer som har tillstånd att tillhandahålla betaltjänster, inte innebär diskriminering på grundval av ett instituts verksamhetsform. I ett annat tolkningsuttalande har kommissionen uttalat sig om möjligheten för fyrpartskortslösningar, i praktiken bl.a. VISA:s och MasterCards system, att uppställa villkor för tillträde som innebär krav på deltagarna avseende exempelvis riskhantering. Kommissionen anser att krav för att få tillträde kan uppställas i fråga om t.ex. ställande av säkerhet eller kvalitetskrav avseende hur verksamheten bedrivs, förutsatt att kraven är objektiva, icke-diskriminerande och proportionerliga. Ovanstående tolkningsuttalanden bör beaktas vid tolkningen av bestäm- melserna i lagen om betaltjänster om tillträde till betalningssystem. Prövningen av huruvida ett visst betalningssystems tillträdesregler begränsar betalningsleverantörernas tillträde i större utsträckning än nödvändigt får göras av ansvarig tillsynsmyndighet och ytterst avgöras i rättstillämpningen. Vilka betalningssystem omfattas av kravet på icke-diskriminerande tillträdesregler? I artikel 28.1 anges som huvudregel att reglerna för tillträde till betalningssystem ska vara icke-diskriminerande. Av artikel 28.2 framgår dock att det generella kravet på icke-diskriminerande tillträdesregler inte ska tillämpas på vissa angiva typer av betalningssystem. Dessa är (i) betalningssystem som betecknats som sådana enligt direktiv /26/EG, det s.k. finality-direktivet,5 (ii) betalningssystem som uteslutande består av betaltjänstleverantörer som tillhör en grupp bestående av enheter med inbördes kapitalanknytning om en av de anknutna enheterna har faktisk kontroll över de andra, samt (iii) betalningssystem när en enda betaltjänstleverantör en enda enhet eller en grupp är ensam ansvarig för systemets ledning och kan verka som både betalarens och betalningsmottagarens betaltjänstleverantör, och denne betaltjänstleverantör tillåter andra betaltjänstleverantörer att delta i systemet och sätta egna priser gentemot betalare och betalningsmottagare 5 och rådets direktiv /26/EG av om slutgiltig avveckling i system för överföring av betalningar och värdepapper (EGT L 166, , s. 45, Celex 31998L0026). men dessa andra betaltjänstleverantörer inte har rätt att förhandla sinsemellan om avgifter avseende betalningssystemet. När det gäller de system som omfattas av finality-direktivet, och därmed också undantaget i betaltjänstdirektivets artikel 28.2 a, så definieras de i finality-direktivets artikel 2 a. Av den bestämmelsen framgår att ett system i finality-direktivets mening är ett formellt arrangemang för att utföra överföringsuppdrag mellan tre eller flera deltagare som uppfyller vissa krav, är betecknat som ett system och anmält till Europeiska kommissionen av den medlemsstat vars lag är tillämplig på systemet. Finality-direktivet har i genomförts genom lagen (1999:1309) om system för avveckling av förpliktelser på finansmarknaden. I denna lags 2 § anges att ett anmält avvecklingssystem är ett avvecklingssystem som en stat inom EES har anmält till Europeiska kommissionen eller till Eftas övervakningsmyndighet. I är fyra system anmälda till Europeiska kommissionen i enlighet med finality-direktivets regler: RIX-system, Bankgirocentralen avvecklingssystem, Euroclear (tidigare VPC:s) avvecklingssystem samt OMX Derivatives Markets´ avvecklingssystem. Dessa fyra system omfattas därmed inte av kraven på icke-diskriminerande tillträdesregler i betaltjänstdirektivets artikel 28.1. I promemorians författningskommentar görs en uppräkning av ett antal betalningssystem som bedöms utgöra generella betalningssystem.