prop · GX03150 · 2010-03-31 00:00:00 — Det finns inte något exempel på att transfereringsbestämmelsen i investeringsskyddsavtalen har förhindrat från att genomföra åtgärder enligt artiklarna 57.2 EG, 59 EG eller 60.1 EG. Det ankommer på kommissionen att visa att avtalen verkligen ger upphov till en folkrättlig förpliktelse i förhållande till aktuella tredjeländer som är av det slaget att skulle vara förhindrat att genomföra eventuella restriktiva åtgärder enligt artiklarna 57.2 EG, 59 EG och 60.1 EG som kan komma att beslutas . Regeringen bestrider att så är fallet. När det gäller beslut om restriktiva åtgärder enligt artikel 60.1 EG, dvs. åtgärder som grundar sig på en gemensam åtgärd eller gemensam ståndpunkt som beslutats med stöd av bestämmelserna om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, kan ett åtagande om rätt till fri transferering i ett investeringsskyddsavtal inte utgöra hinder för att genomföra denna typ av åtgärd. I de fall de unionsrättsliga åtgärderna grundas på en resolution av , följer det direkt av artikel 103 i att säkerhetsrådsbeslut enligt kapitel sju i utgör lex superior i förhållande till förpliktelser i traktat- och sedvanerätt. I ett sådant fall föreligger det inte bara en rätt för utan också en folkrättslig skyldighet att genomföra resolutionen framför ett åtagande om fri transferering i ett bilateralt investeringsskyddsavtal. Regeringen bestrider under alla omständigheter att investeringsskyddsavtalen innefattar en undantagslös transfererings- rätt. När det gäller att utröna den närmare innebörden av en förpliktelse enligt ett bilateralt investeringsskyddsavtal har man att utgå från folkrättsliga principer för avtalstolkning. Investeringsskyddsavtalen innebär inte något åtagande mot tredjeland om rätt till fri transferering om sådana exceptionella omständigheter som är en förutsättning för att unionen ska kunna besluta om skyddsåtgärder uppstår. har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 307.2 EG genom att inte vidta lämpliga åtgärder för att undanröja oförenligheter i de bestämmelser om överföring av kapital som finns i de aktuella bilaterala avtalen. upplyste kommissionen om att arbetet med att ändra de 17 investeringsskyddsavtal som berörs av domen kommer att ta tid. syfte att ändra avtalen i enlighet med domen har regeringen utformat ett tillägg till artikeln om kapitalöverföring i avtalen. Avsikten är att så snart som möjligt kommunicera med de 17 stater som är motparter i de avtal som berörs och anpassa avtalen med den nya bestämmelsen. Försenat genomförande av direktiv /43/EG om inrättandet av ett system för identifiering och spårning av explosiva varor för civilt bruk (ärendenummer /0482) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att , genom att inte genomföra och rapportera till kommissionen om genomförandet av direktivet, har brutit mot direktivet. har blivit försenat med hänsyn till att den på området behöriga myndigheten, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, ännu inte har det bemyndigande i lag som krävs för att utfärda nödvändiga Den arbetar därför för närvarande med att ta fram ett förslag till en ny lagstiftning om brandfarliga och explosiva varor som inbegriper ett sådant Den föreslagna lagtexten framgår av det betänkande som lagts fram av Utredningen om brandfarliga och explosiva varor, SOU 2006:16, se bilaga 3. En proposition förväntas läggas fram och de nya reglerna träda i kraft . för samhällsskydd och beredskap är väl medveten om det pågående lagstiftningsarbetet och är beredd att anta sina föreskrifter så snart bemyndigandet har trätt i kraft. Krav på registrering hos av importerade kosmetiska produkter (ärendenummer /4159) Kommissionen anförde följande i en formell underrättelse . Kommissionen har erhållit ett klagomål om kravet på registrering av importerade kosmetiska produkter (inklusive en avgift till ) och de återverkningar detta får på försäljningspriset. Klaganden är ett litet företag som via Internet säljer kosmetiska produkter i . Syftet är att genom parallellimport från andra EU- länder sälja kosmetiska produkter från välkända märken till konkurrenskraftiga priser. Enligt klaganden kräver att alla kosmetiska produkter som importeras till ska registreras. Dessutom påförs en avgift på för varje produkt utan hänsyn till produktens enhetspris eller hur stor mängd som importeras. Denna registrering är obligatorisk även om samma produkt har registrerats av en annan firma. Klaganden anför att det p.g.a. registrerings- och avgiftssystem är billigare och enklare att handla från svenska leverantörer än från grossister från andra EU-länder. Klagandena anser att detta system utgör ett hinder mot handeln i EU. För att kunna ta ställning till detta klagomål behöver kommissionen mer information om anmälnings- och avgiftssystemet i . Kosmetikadirektivets utform- ning, särskilt artikel 3 och artikel 7a.4 i direktivet, ger medlemsstaterna utrymme att i viss ån bestämma de krav som ställs på företag i fråga om informationslämnande. Den har vid genomförandet av direktivet ansett att ett krav på registrering av alla kosmetiska produkter, både de som är tillverkade i och importerade produkter, är nödvändigt för att uppfylla artikel 3 i direktivet. Kravet bedöms vara nödvändigt för att som är tillsyns- myndighet ska kunna utöva tillsyn över produkterna. behöver kontrollera produktinformation, att svensk text finns och hållbarhetstid. Även kommissionen har bl.a. vid det offentliga samrådet inför förenklingsarbetet med direktivet konstaterat att direktivet är oklart beträffande vilka som ska informeras när en produkt släpps för omsättning och vilken information företagen är skyldiga att lämna. I finns inga specifika regler för parallellimport. Förordningen (1998:900) om tillsyn enligt , förordning (1993:1283) om kosmetiska och hygieniska produkter och föreskrifter (LVFS 2004:12) om kontroll av kosmetiska och hygieniska produkter är tillämpliga för alla produkter. Alla produkter som tillverkas i eller förs in i från ett EU- land eller tredjeland måste registreras hos för att kunna uppfylla direktivets krav på säkerhet och skydd för folkhälsa. Syftet med registreringen är marknadskontroll (tillsyn). Samtliga produkter och aktörer behandlas lika. Anmälan behöver bara göras en gång då produkten sätts på den svenska marknaden. Enligt föreskrifter (LVFS 2006:17) om avgifter för kontrollen av kosmetiska och hygieniska produkter ska en årlig avgift betalas av den som tillverkar eller i för in dylika produkter. Vidare ska en årlig avgift om betalas per produkt för tillsyn. och rådets direktiv /47/EG om ändring av rådets direktiv /385/EEG om tillnärmning av medlemsstaterna lagstiftning om aktiva medicintekniska produkter för implantation, rådets direktiv /42/EEG om medicintekniska produkter och direktiv /8/EG om utsläppande av biocidprodukter på marknaden (ärendenummer /0212) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att , genom att inte genomföra och rapportera till kommissionen om genomförandet av direktivet, har brutit mot direktivet. anförde i svar att direktivets bestämmelser delvis redan är genomförda genom befintligt regelverk; 2021 §§ förvaltningslagen (1986:223), 7 § myndighetsförordningen (1998:515) och 10 § SWEDACS föreskrifter (2002:6). De två förstnämnda författningarna har redan anmälts i kommissionens databas och den sistnämnda kommer att anmälas . Direktivet har vidare genomförts genom lagen (2009:271) om ändring i lagen (1993:584) om medicintekniska produkter. Lagändringarna anmäldes i kommissionens databas . Även nödvändiga förordningar (SFS 2009:391 och SFS 2009:392) har antagits . anmäldes i kommissionens databas . Därefter har ändringar av föreskrifter anmälts till kommissionens databas . Samtliga författningsändringar kommer i enlighet med direktiv /47/EG att börja tillämpas då de träder i kraft. Direktivet har vidare delvis genomförts genom ändringar i Kemikalieinspektionens föreskrifter (KIFS 1998:8). Anmälan om genomförandet gjordes i kommissionens databas . För genomförandet av denna del ansvarade . Beräkning av sjukersättning i form av garantiersättning (ärendenummer /4294) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att den svenska lagstiftningen beträffande beräkning av garantiersättning i 9 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) och tillämpning av samordningsreglerna i förordning (EEG) nr 1408/71 diskriminerar migrerande arbetstagare och därför strider mot artikel 3 i förordningen. anförde i svar att efter att ha tagit del av kommissionens synpunkter vid en närmare analys av beräkningen i förhållande till förordningen (EEG) nr 1408/71 kommit fram till en ny tolkning av samordningsreglerna. Med det nya beräkningssättet kommer garantersättningen att beräknas lika för personer som endast varit omfattade av svensk lagstiftning och personer som varit omfattade av två eller flera medlemsstaters lagstiftning. Importtull för krigsmateriel (ärendenummer /2143 och 2003/2185, mål C-294/05) Kommissionen yrkade att skulle fastställa att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt artiklarna 2, 9, 10 och 11 i förordning (EEG) nr 1552/89 om genomförande av beslut 88/376/EEG, Euratom om systemet för unionernas egna medel i dess lydelse före och för tiden därefter i enlighet med förordning (EEG) nr 1150/2000 om genomförande av beslut 94/728/EG, Euratom om systemet för unionernas egna medel, genom att för tiden till och med underlåta att fastställa och kreditera egna medel i samband med import av krigsmateriel och varor med civil och militär användning samt genom att underlåta att betala dröjsmålsränta på beloppen. bestred talan i svaromål och anförde att möjligheten att befria denna import från tullavgift framgår av artikel 296 EG. Av artikel 296.1 b EG framgår funktionsfördelningen mellan unionen och medlemsstaterna liksom att unionen inte har behörighet inom det försvarspolitiska området. Denna ordning syftar till att bevara medlemsstaternas handlingsfrihet på vissa områden som rör nationellt försvar och nationell säkerhet. Artikelns placering bland fördragets allmänna bestämmelser och slutbestämmelser bekräftar att den har en allmän räckvidd i fråga om de verksamheter som den avser och på de villkor som ställs däri. Bestämmelsen kan således påverka alla allmänt tillämpliga bestämmelser i fördraget, däribland de som avser tullreglerna. Det är upp till varje medlemsstat, beroende på förhållandena just i den medlemsstaten, att avgöra om det föreligger en rätt att göra undantag. artikel 296 EG följer att hänsyn ska tas till medlemsstatens specifika situation och villkor. Det har varit omöjligt för att vid import av militär utrustning använda sig av unionens regelverk enligt tullkodexen för att erlägga importtull eller instrumentet tullsuspension för att få militär utrustning undantagen från importtull eftersom båda dessa regelverk saknar skydd för känslig nationell säkerhetsinformation för Därför återstod endast för att importera dessa varor under artikel 296 EG, enligt vilken hänsyn tas till nationell säkerhet och därmed skydd lämnas för information. meddelade dom i målet och fällde för fördragsbrott i enlighet med kommissionens yrkande. Lotterilagen (ärendenummer /4087) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att tillämpningen av 9, 15 och 45 §§ lotterilagen (1994:1000) samt 38 § lotterilagen i den del den hänför sig till främjande och annonsering, innebär en inskränkning i friheten för utländska spelbolag att tillhandahålla sina tjänster i . Sådana undantag från fördragets grundläggande rättigheter är endast tillåtna om de kan motiveras av tvingande skäl av allmänintresse och under förutsättning att detta intresse inte skyddas i den medlemsstat där tjänsteleverantören är etablerad samt om åtgärderna är proportionella. Rent ekonomiska skäl, såsom att garantera intäkter till statskassan, är enligt praxis inte ett godtagbart skäl. Mot bakgrund av omfattningen av den marknadsföring som de statligt ägda monopolföretagen bedriver ställd i relation till de medel som avsätts för att motverka spelberoende samt med hänsyn till regeringens beslut att bevilja AB tillstånd för nätpokertjänster anser kommissionen att det är ytterst tveksamt om rimligen kan åberopa konsumentskyddet som motiv för att begränsa utländska bolags rätt att tillhandahålla speltjänster på den svenska marknaden. Kommissionen kan inte heller se att skäl för att förebygga ekonomisk brottslighet eller penningtvätt kan motivera inskränkningar för bolag som lagligen verkar i en annan medlemsstat. Kommissionen gör därför gällande att de aktuella bestämmelserna i lotterilagen inte är förenliga med artikel 49 EG. redogjorde i svar ingående för det svenska systemet och hur det uppfyller angivna skyddsintressen, något som framhållit måste bedömas i ett sammanhang. Vid en sådan helhetsbedömning anför regeringen att det framgår att regelverket är ändamålsenligt och konsekvent och tillgodoser syftena med regleringen, samt att de inskränkningar som förekommer i den svenska regelverket är nödvändiga och proportionella för att säkerställa den skyddsnivå som ska gälla i landet. Den av kommissionen ifrågasatta marknadsföringen, liksom tillståndet att bedriva nätpoker, måste ses mot bakgrund av att kommersiella spelbolag i stor utsträckning redan är verksamma på den svenska marknaden och att måste ges möjlighet att kanalisera det existerande spelintresset till reglerade speltjänster som erbjuder alternativ med bättre konsumentskydd och större socialt ansvarstagande. När det så gäller motverkande av olagliga handlingar och brott räcker det att konstatera att det i förekommer stora variationer vad gäller de krav och begränsningar som medlemsländerna ställer på speltjänsteleverantörer, och att det kan innebära att gränsöverskridande spelverksamhet därmed inte omfattas av något lands offentliga tillsyn. I ett motiverat yttrande vidhöll kommissionen sin inställning att 9, 38 och 45 §§ lotterilagen inte är förenliga med artikel 49 EG men inskränkte granskningen till idrottsrelaterade vadhållningstjänster. Kommissionen gjorde gällande att tillstånd som innehas av spelbolag etablerade i andra medlemsstater inte erkänns av den svenska lotteriinspektionen ens om samma hänsyn till allmänintresset som motiverar den svenska begränsningen redan har beaktats genom bestämmelser och kontroller i den utländske speltjänstleverantörens hemland. Kommissionen påpekade att villkoren för att bevilja tillstånd enligt 45 § lotterilagen inte är lagfästa, vilket medför att den kan agera på ett sådant skönsmässigt sätt att de unionsrättsliga bestämmelserna fråntas sin ändamålsenliga verkan. Kommissionen hänvisade till praxis och menade att tillståndsordningen ska grundas på objektiva kriterier som inte är diskriminerande och som är kända på förhand för att begränsa myndigheternas utrymme för skönsmässig bedömning och förhindra att bedömningen blir godtycklig. Kommissionen påstod att det viktigaste politiska syftet med spelregleringen är att garantera intäkter till statskassan, att skyddet för underåriga inte upprätthålls och att AB Svenska Spels beviljade tillstånd att bedriva nätpoker har skapat en ny spelmarknad. I svar vidhöll sin inställning att den svenska spelregleringen innebär begränsningar av artikel 49 EG men att dessa är motiverade av hänsyn till allmänintresset och är proportionerliga i enlighet med praxis på spel- och lotteriområdet. Härvid hänvisades till meddelade dom i Placanica-målen och avgöranden i mål E-1/06 angående spel i och E-3/06 beträffande . Regeringen tillbakavisade bestämt att syftet med regleringen skulle vara att berika statskassan och att det nya nätpokertillståndet skulle ha skapat en ny spelmarknad. Det huvudsakliga syftet med spelregleringen är sociala skyddshänsyn och att skapa en sund och säker spelmarknad under kontroll och tillsyn, samt att motverka spelberoende och förebygga brott. Regeringen informerade att AB har infört åldersgräns på alla spel i butiker utom Triss-lotter. Regeringen medgav dock att vissa delar i spelregleringen kan förbättras, och informerade att en översyn av lotterilagstiftningen genomförs som syftar till att stärka de sociala skyddsaspekterna och modernisera spelregleringen så att den även framgent överensstämmer med unionsrätten. Utredaren har utöver att utreda kriterierna för tillståndsordningen även i uppdrag att utreda möjligheten till ömsesidigt erkännande av utländska tillstånd, om det är nödvändigt från unionsrättslig synpunkt och en effektiv kontroll och tillsyn kan upprätthållas. Mervärdesskatt på posttjänster (ärendenummer /2046) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 13.A.1 a och artikel 13.b e i direktiv /388/EEG om harmonisering av medlems- staternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdesskatt enhetlig beräkningsgrund (sjätte mervärdesskatte- direktivet) genom att inte undanta posttjänster som tillhandahålls av det offentliga postväsendet och därmed förenade varuleveranser från mervärdesskatteplikt, samt genom att inte undanta tillhandahållande till nominella värdet av frimärken giltiga för posttjänster inom landet från mervärdesskatteplikt. Sedan postområdet liberaliserats och monopolet avskaffats finns något offentligt postväsende i . har samma verksamhets- förutsättningar som övriga operatörer på den svenska postmarknaden och bedrivs som ett självständigt privaträttsligt subjekt utan någon ersättning från staten. har möjlighet enligt lag att utse vem som helst av de 35 postoperatörerna att, genom förpliktelse i tillstånd- villkoren, tillhandahålla samhällsomfattande posttjänster. finns sådana tillståndsvillkor för företaget . Den omständigheten kan inte medföra att Posten AB:s tjänster därmed betraktas som utförda av ett offentligt postväsende. Därutöver, om , till skillnad från övriga företag som bedriver likartad postverksamhet, inte skulle ta ut mervärdesskatt på sina tjänster skulle det medföra en allvarlig konkurrenssnedvridning på marknaden. Posten AB:s priser skulle då kunna bli förmånligare för personer som inte har rätt till avdrag för ingående mervärdesskatt (t.ex. enskilda, banker, försäkringsbolag) eftersom skulle kunna tillhandahålla sina tjänster utan mervärdesskatt. För företag som har rätt till avdrag för ingående skatt däremot, skulle det bli förmånligare att köpa posttjänsterna från en operatör vars tjänster är mervärdesskattepliktiga, eftersom mervärdes- skatten i det fallet inte skulle utgöra en kostnad för köparen. När det sedan gäller frimärken konstaterar att användningen av dessa har förändrats. Frimärken i kan inte längre lösas in mot kontanter. Att endast undanta det betalningssätt för posttjänster som innebär förskottsbetalning med frimärke från mervärdeskatt, skulle innebära att betalningssättet skulle vara avgörande för om tjänsten ska beskattas eller Det vore orimligt och skulle strida mot skatteneutralitetsprincipen. Undantaget i artikel 13.B.a för tillhandahållande av frimärken kan enligt regeringens uppfattning endast vara tillämpligt i de fall då frimärket används som betalningsmedel i stället för kontanter vilket var tillfället då direktivet antogs 1977 eller i de fall då frimärket utgör bevis för förskottsbetalda posttjänster som är undantagna från mervärdesskatt eftersom de tillhandahålls av ett offentligt postväsende. Kommissionen vidhöll sin inställning i ett motiverat yttrande . Kommissionen anser att det förhållandet att är ett privaträttsligt företag och drivs i vinstsyfte inte betyder att det inte längre kan karakteriseras som ett offentligt postväsende. stöds enligt kommissionen av dom i mål 107/84 där domstolen slog fast att postverksamhet fortfarande undantas även om den utförs av ett licensierat företag. Undantaget från mervärdesskatt gäller dock endast postmyndighetens tillhandahållande av tjänster, oavsett om det är ett offentligrättsligt organ eller ett licensierat företag, och inte tjänster som andra företag tillhandahåller postmyndigheten. Kommissionen anser vidare att inte alla licenshavare ska betraktas som offentliga postväsendet utan endast det eller de företag som ålagts att säkerställa tillhandahållandet av samhällsomfattande posttjänster inom hela landet enligt artikel 3 i direktiv /67/EG av om gemensamma regler för utveckling av unionens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna. svarade att undantaget från skatteplikt i mervärdesskattedirektivet för posttjänster som tillhandahålls av det offentliga postväsendet inte är tillämpligt på en avreglerad och konkurrensutsatt postmarknad som den svenska. mening saknar kommissionens extensiva tolkning av begreppet offentligt postväsende och dess tillämpningsområde stöd i såväl mervärdes- skattedirektivet som i praxis. Mål 107/84 avser en monopolsituation och kan inte läggas till grund för slutsatser avseende en avreglerad och konkurrensutsatt marknad. principerna medger inte att undantaget tolkas och ges innehåll med hjälp av senare tillkommen lagstiftning inom ett annat rättsområde som Det finns inget stöd för kommissionens påstående att det finns ett samband mellan postdirektivets syfte att säkerställa samhällsomfattande posttjänster och mervärdesskattedirektivets undantag från skatteplikt för det offentliga postväsendet. resonemang leder till att principen om skatteneutralitet sätts ut spel och att konkurrensen mellan postoperatörerna påtagligt snedvrids, vilket skulle kunna slå ut konkurrerande postoperatörer. sätt strider mot de grundläggande principerna om fri rörlighet för tjänster och konkurrens enligt EG-fördraget. Uttagsbeskattning av företag som flyttar säte utomlands (ärendenummer /2372) inledde kommissionen ett ärende mot angående vissa bestämmelser om uttagsbeskattning av bolag. I ett motiverat yttrande gjorde Kommissionen gällande att vissa bestämmelser i svensk skattelagstiftning beträffande uttagsbeskattning av företag strider mot etableringsrätten. Enligt de svenska reglerna räknas som uttag ur en näringsverksamhet att inkomsten från en närings- verksamhet helt eller delvis inte längre ska beskattas i på grund av ett skatteavtal. Det innebär att tillgångarna i näringsverksamheten ska behandlas som om de hade avyttrats mot en ersättning som motsvarar marknadsvärdet vilket kan innebära att det uppstår skattepliktiga inkomster. I den angivna situationen ska också eventuella periodiserings- fonder återföras till beskattning. Kommissionen har bl.a. åberopat domarna i målen C-9/02 de Lasteyrie och C-470/04 N som stöd för att de svenska reglerna om uttagsbeskattning när förlorar beskattnings- rätten till en näringsverksamhet strider mot etableringsfriheten. har i huvudsak svarat följande. Det går inte att överföra domstolens resonemang i målen C-9/02 de Lasteyrie och C-470/04 N beträffande fysiska personer direkt på juridiska personer eftersom de till skillnad från fysiska personer kan fusioneras, fissioneras eller upphöra på andra sätt. Det går inte heller att direkt överföra domstolens uttalanden om aktier respektive inkomst av kapital till obeskattade reserver respektive inkomst av näringsverksamhet eftersom beskattningen av företag respektive dess ägare är utformad på olika sätt. Slutligen kan de aktuella bestämmelserna om uttagsbeskattning motiveras av sådana tvingande skäl av allmänintresse som domstolen har godtagit i målen C- 446/03 och C-231/05 Oy AA. meddelade , Regeringsrätten, dom i ett mål (mål nr 6639-06) angående uttags- beskattning enligt de bestämmelser som kommissionen ifrågasätter. Regeringsrätten fann att de aktuella bestämmelserna stred mot etableringsfriheten i artikel 43 EG men ansåg att de kunde motiveras av tvingande hänsyn till allmänintresset.