prop · GX03170 · 2010-03-23 00:00:00 — Bestämmelsen i 17 kap. 21 a § i den nuvarande lagen bör flyttas till det nya 8 kap. om krav på byggnadsverk, byggprodukter, tomter och all- männa platser. Regeringen har föreslagit ändringar i bl.a. expropriationslagens (1972: 719) och plan- och bygglagens ersättningsregler (se prop. 2009/10:162). Ändringarna föreslås träda i kraft och är försedda med övergångsbestämmelser. Den nya bör förses med övergångsbestämmelser för att övergångsregleringen till änd- ringarna i den äldre i tillämpliga fall fortfarande ska kunna gälla. Ändring i lagen om byggfelsförsäkring Regeringens förslag: En byggfelsförsäkring ska finnas vid en ny- byggnad eller ombyggnad, om byggnaden helt eller till övervägande del är avsedd att användas som bostad för permanent bruk. I fråga om en- eller tvåbostadshus (småhus) ska en byggfelsförsäk- ring finnas vid en nybyggnad och tillbyggnad eller en åtgärd som är anmälningspliktig om det finns behov av en sådan försäkring. byggfelsförsäkring behövs inte för åtgärder som inte kräver bygglov eller åtgärder som utförs av byggherren i egenskap av konsument av Ett färdigställandeskydd ska finnas i fråga om småhus vid en ny- byggnad, en tillbyggnad eller en åtgärd som är anmälningspliktig om det finns behov av ett sådant skydd. inte för åtgärder som inte kräver bygglov. förslag överensstämmer med regeringens. Utredningen föreslog att kravet på byggfelsförsäkring skulle slopas för arbeten som utförs av byggherren själv eller byggherrens anställda. Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna är positiva till förslag att undanta s.k. självbygg- are från kravet på byggfelsförsäkring. Ett antal remissinstanser anser dessutom att försäkringssystemets utformning bör ses över och att lagen om byggfelsförsäkring bör avskaffas. har anfört att ett slopande av försäkringskravet bör ske då nyttan av en byggfels- försäkring för en självbyggare är försumbar. fört att lagen bör ses över i större utsträckning, att förslaget medför kvar- stående tolkningsproblem om ansvarförhållandet om att teckna försäk- delar utredningens slutsats att byggförsäkrings- skyddet kan slopas för den renodlade självbyggaren och har anfört att byggnadsnämnderna kan hamna i svåra beslutssituationer när det handlar om gränsdragningar och bedömningar av behovet av byggfelsförsäkring. AB Bostadsgaranti har anfört att det undantag som utredningen föreslår bör gälla i de fall där byggherren själv, utan anlitande av näringsidkare, uppför småhuset, men även i de fall när byggherren anlitar näringsidkare i begränsad omfattning. mot att byggfelsförsäkring inte längre ska behövas för arbeten som utförs av byggherren själv eller av byggherrens anställda samt har anfört att lagen om byggfelsförsäkring bör avskaffas och ersättas med ett insol- vensskydd för enskilda bostadskonsumenter. har anfört att lagen om byggfelsförsäkring undantar beställarens egna ar- beten från försäkringsskyddet och att det enda logiska är att det förblir så. () har avstyrkt utred- ningens förslag och anfört att byggfelsförsäkringen i första hand bör ses som ett konsumentskydd samt att det inte finns skäl för att göra byggfels- försäkringen beroende av vem som har utfört arbetet och att lagstift- ningen bör utformas som ett insolvensskydd för konsumenter som endast omfattar egnahem och bostadsrättshus. Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen (1993:320) om byggfels- försäkring m.m. ska en byggfelsförsäkring finnas vid uppförande av en byggnad för permanentboende eller vid utförande av åtgärder i fråga om en sådan byggnad som kräver bygganmälan och som avsevärt förlänger byggnadens brukstid. Försäkringskravet omfattar även uppförande och tillbyggnad av småhus samt åtgärder som avses i nuvarande 9 kap. 2 § första stycket 35 , om det finns behov av en sådan försäkring. Det är som prövar behovet av en byggfels- försäkring vid tillbyggnad av småhus, vid åtgärder enligt 9 kap. 2 § första stycket 35 samt vid nybyggnad av fritidshus. En byggfelsförsäkring ska omfatta en skälig kostnad för att avhjälpa fel i byggnadens konstruktion, i materialet som har använts eller i utförandet av arbetet. Försäkringen ska dessutom omfatta en skälig kostnad för att avhjälpa skador på byggnaden som orsakats av felet. Vidare ska försäk- ringen omfatta fel och skador som har upptäckts och anmälts från slutbesiktningen av huset eller, i fråga om småhus, efter det att byggnadsarbetet annars har avslutats. Med fel avses en avvikelse från en fackmässigt godtagbar standard vid den tid då arbetet utfördes. En bygg- felsförsäkring ska finnas oavsett om byggherren är näringsidkare eller konsument. Byggherren är ansvarig för att byggfelsförsäkringen finns in- nan bygget påbörjas. Om byggherren är en konsument och anlitar en när- ingsidkare för ett småhusbygge, ska det förutom byggfelsförsäkringen även finnas ett färdigställandeskydd för det åtagande som näringsidkaren har. Lagens tillämpningsområde utvidgades till att omfatta s.k. självbyggare genom en lagändring (se prop. 2003/04:45 och bet. 2003/04:LU25). Med självbyggare menas i det här sammanhanget en byggherre som i egenskap av konsument och inte i egenskap av när- ingsidkare utför arbetet själv. Av författningskommentarerna till lagen (2004:552) om ändring i la- gen om byggfelsförsäkring m.m. framgår att det inte ska ha någon bety- delse om byggherren är näringsidkare eller konsument. Det saknar också betydelse om den som faktiskt uppför huset är näringsidkare eller inte. Vid införandet av 1 a § angavs att skyldigheten att ha en byggfelsförsäk- ring när ett småhus uppförs gäller på samma sätt som . Om någon försäkring inte tecknas, kan alltså småhuset inte uppföras. Detta gäller även om byggherren är konsument och utför merparten av arbetet själv. Med andra ord omfattas även s.k. självbyggare av den obligatoriska byggfelsförsäkringen. Detta framgår av 1 c §. angavs det i för- fattningskommentarerna i fråga om 1 b § att det ibland kan te sig mindre rimligt att kräva att en byggherre som avser att utföra merparten av arbe- tet själv tecknar en byggfelsförsäkring. Detta motiveras av att byggfels- försäkringar ofta innehåller ett villkor om att kostnader för fel som har vållats av byggherren själv ersätts endast om felet har vållats även av någon annan eller om det finns särskilda skäl för det. Bestämmelserna om kravet på byggfelsförsäkring för s.k. självbyggare kan till viss del te sig otydliga. Vidare har behovet av en sådan försäkring starkt ifrågasatts av bland annat konsumenter, kommuner och bransch- aktörer. Mot bakgrund av detta har föreslagit att kra- vet på byggfelsförsäkring inte ska gälla vid arbeten som utförs av bygg- själv eller hans anställda. Skälen för förslaget angavs vara följ- ande. När det gäller den renodlade självbyggaren som inte handlar upp några som helst moment av utförandet har självbyggaren ett fullgott skydd för eventuella fel i materialet genom bestämmelserna i konsument- köplagen (1990:932). I de fall det upptäcks fel i utförandet av byggarbe- ten, har konsumenten ingen motpart att ställa kravet mot, eftersom han eller hon har utfört allt arbete själv. Detta moment är redan eliminerat i det gällande försäkringsskyddet i enlighet med villkor som grundas på 6 § första stycket 1 lagen om byggfelsförsäkring m.m. Det är också mycket ovanligt att fel i konstruktionen är orsaken till de byggfel som uppdagas. Mot bakgrund av detta bör den renodlade självbyggaren utan olägenheter kunna undantas från det obligatoriska försäkringsskyddet. Den delade entreprenaden faller också utanför vad man med normalt språkbruk betecknar självbyggeri, så länge som allt utförande handlas upp av byggherren. Gränsdragningsproblemen börjar uppstå i de fall där byggherren själv utför en arbetsinsats, medan övriga delar av bygget utförs av olika sidoentreprenörer. Utredningen föreslog att det i sådana situationer bör finnas en byggfelsförsäkring som täcker allt utom de arbetsmoment som byggherren väljer att själv utföra. Följden av detta blir att den delen av bygget som byggherren utför själv faller utanför den obligatoriska försäkringen. Inför startbeskedet bör det således klarläggas i vilken utsträckning som byggherren själv avser att utföra arbeten och i vilka delar som upphandling av entreprenörer kommer att ske. Enligt ut- redningen blir denna gränsdragning sedan avgörande för byggnads- nämndens ställningstagande till huruvida det behövs någon byggfelsför- säkring eller inte och, om en försäkring behövs, vilka arbetsmoment den ska omfatta. Utredningen föreslog att det i 1 a § lagen om byggfels- försäkring m.m. förs in en bestämmelse om att en byggfelsförsäkring inte behövs för arbeten som utförs av byggherren själv eller dennes anställda. När det gäller nyckelfärdiga hus faller de utanför ramen för vad som betecknas som självbyggeri. Utredningen ansåg att den kategorin även i fortsättningen bör omfattas av byggfelsförsäkringen. Regeringen delar uppfattningen att ett särskilt skydd mot byggfel i första hand bör ses som en del av konsumentskyddet vid bostadsbygg- ande. Kravet på byggfelsförsäkring bör begränsas till de byggnadsarbeten där det finns ett särskilt behov av konsumentskydd. En byggfelsförsäk- ring behövs inte vid arbeten som utförs av byggherren i egenskap av konsument av huset. Bestämmelserna bör ändras i enlighet med detta. En sådan ändring bedöms sammantaget minska byggkostnaden utan att inne- bära någon försämring av rättsläget för byggherren. Undantaget bör rim- Prop. 2009/10:170 ligtvis gälla såväl självbyggaren själv som hans eller hennes anställda. Det är uppgift att pröva behovet av en försäkring. Vidare bör det i lagen om byggfelsförsäkring m.m. göras följdänd- ringar med anledning av den nya . För det första bör det nuvarande uttrycket uppförande av en byggnad i 1, 1 a och 13 §§ lagen om byggfelsförsäkring m.m. ersättas av nybyggnad i enlighet med den nya definitionen i föreslagna 1 kap. 4 § i den nya . Av samma skäl bör uttrycket åtgärd på byggnad som avse- värt förlänger byggnadens brukstid ersättas av ombyggnad och ut- trycket hus byggs till ersättas av tillbyggnad. För det andra behöver ändringar göras i lagen om byggfelsförsäkring m.m. som en följd av att de åtgärder i 9 kap. 2 § första stycket 35 i den nuvarande som endast kräver bygganmälan inte längre kommer att regleras i lag. Följdändringar i andra lagar Regeringens förslag: Följdändringar görs i andra lagar dels med an- ledning av förslaget av att nuvarande bestämmelser om fastighetsplan och bygganmälan inte finns i den nya lagen, dels med anledning av att nuvarande byggsamråd byter namn till tekniskt samråd. görs följdändringar med anledning av att (1987:10) och lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, I fastighetsbildningslagen (1970:988) införs en ny bestämmelse för att klargöra förhållandet mellan prövningen i föreslagna 4 kap. 18 § och de fastighetsbildningsbeslut som ska medde- las för genomförande av detaljplanen enligt fastighetsbildningslagen. I väglagen (1971:948) görs en följdändring med anledning av för- slaget om olika huvudmän i samma detaljplan. förslag överensstämmer i huvudsak med regering- Remissinstanserna har endast haft synpunkter som följer av synpunkt- erna på den nya . Skälen för regeringens förslag: Som en följd av regeringens förslag om upphävande av den nuvarande (1987:10) och lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. samt införande av en ny plan- och bygglag behöver följdändringar göras i flera andra lagar. För det första behöver alla hänvisningar till plan- och bygglagen byta SFS-nummer. För det andra behöver hänvisningar till lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. strykas. ringar med anledning av detta behöver göras i följande lagar: fastighets- bildningslagen (1970:988), väglagen (1971:948), anläggningslagen (1973:1149), arbetsmiljölagen (1977:1160), lagen (1979:558) om handi- kappanpassad kollektivtrafik, fastighetstaxeringslagen (1979:1152), la- gen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, konsumenttjänstlagen (1985: 716), lagen (1987:11) om exploateringssamverkan, lagen (1987:147) om regionplanering för kommunerna i , lagen (1988:950) om Prop. 2009/10:170 kulturminnen m.m., prisregleringslagen (1989:978), minerallagen (1991: 45), lagen (1995:1649) om byggande av järnväg, , lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skylt- ning, lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster, lagen (2006:418) om säkerhet i vägtunnlar, lagen (2006:545) om skyddsrum, lagen (2008:112) om ekodesign. Följdändringar behöver också göras till följd av att instrumenten fastig- hetsplan och bygganmälan slopas i den nya lagen. Detta innebär att följande lagar behöver ändras: lagen (1933:269) om ägofred, fastighets- bildningslagen (1970:988), ledningsrättslagen (1973:1144), anläggnings- lagen (1973:1149), fastighetstaxeringslagen (1979:1152), lagen (1993: 320) om byggfelsförsäkring, m.m. och lagen (2006:545) om skyddsrum. bör i fastighetsbildningslagen (1970:988) en ny bestämmelse (5 kap. 4 a §) införas för att förtydliga relationen mellan prövningen i föreslagna 4 kap. 18 § och de fastighetsbildnings- beslut som ska meddelas för genomförande av detaljplanen enligt fastig- hetsbildningslagen. Enligt 4 kap. 18 § ska detalj- planebestämmelser om fastighetsindelning och servitut vara förenliga med 5 kap. 4 § första stycket fastighetsbildningslagen. När ett fastighets- bildningsbeslut meddelas ska därför inte det s.k. båtnadsvillkoret prövas på nytt. I lagen om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144) och lagen om änd- ring i anläggningslagen (1973:1149) tydliggörs att nuvarande bestämmel- ser även i fortsättningen ska gälla för ledningsrätter respektive gemen- samhetsanläggningar om de omfattas av en gällande fastighetsplan. I 27 § väglagen (1971:948) görs en följdändring med anledning av för- slaget i avsnitt 10.3 om olika huvudmän i samma detaljplan. Till följd av att termen byggsamråd ersätts av termen tekniskt sam- råd behöver en följdändring göras i lagen (2006:545) om skyddsrum. Förslaget innebär att möjligheten att överklaga vissa av de beslut som fattas redan enligt nuvarande bestämmelser tas bort. Detta avser beslut att avbryta ett planarbete, beslut om ingripandebesked, beslut om kontroll- ansvarig och beslut om sakkunnig. innebär förslaget att rätten att överklaga begränsas på ett sätt som överensstämmer med nuvarande bestämmelser i förvaltningslagen. Enligt förslaget ska endast den som berörs av beslutet kunna överklaga. Ytterligare en förutsättning för att få överklaga är att beslutet har gått den klagande emot. Även om en ny möjlighet med en rätt för sökanden att överklaga beslut om startbesked införs så bör det totala antalet överklagade ärenden minska. Även det faktum att bestämmelserna i lagen blir tydligare genom förslaget, bl.a. genom införandet av nya definitioner av viktiga termer, bör leda till färre Prop. 2009/10:170 prövningsprocesser hos domstolarna och därmed till minskade kostnader. Regeringen föreslår att prövning enligt ska sam- ordnas med prövningen enligt annan lag i samma fråga. För sådana verksamheter för vilka tillstånd har meddelats enligt 9 kap. 6 § miljö- balken eller för sådana åtgärder som har prövats i en arbetsplan enligt väglagen eller i en järnvägsplan enligt lagen om byggande av järnväg införs ytterligare bestämmelser om samordning i föreslagna 35 kap. Syftet med bestämmelserna är att undvika dubbelarbete och se till att samhällsresurser används på ett mer ändamålsenligt och effektivt sätt. Förslaget kan tillfälligt innebära något ökade administrativa kost- nader för länsstyrelser eftersom ändrade arbetsrutiner kommer att krävas. Den nya bestämmelsen bör dock leda till omfattande tids- och kostnadsbesparingar eftersom prövningarna av ärenden blir mer effek- tiva. I syfte att förbättra arbetet med aktualitetsprövningen av översikts- planerna föreslås att minst en gång under den kommunala mandatperioden till kommunen ska redovisa sina synpunkter angående statliga och mellankommunala intressen som kan ha betydelse för över- siktsplanens aktualitet. ska lämna en sådan redogörelse även då kommunen begär det. Detta förslag innebär en ökad arbets- belastning och därmed ökade kostnader för länsstyrelserna. ska även fortsättningsvis ansvara för samordningen av de statliga och mellankommunala frågor i översiktsplanearbetet. Kom- munernas eventuella invändningar bör framgå av granskningsyttrandet. Enligt regeringens bedömning har en större möjlighet till regional överblick över och helhetssyn på viktiga strategiska frågor jämfört med exempelvis kommunerna och de regionala självstyrelse- och samverkansorganen. Förslaget ökar incitamenten för en mer aktiv och strategisk översiktsplanering. Det innebär ökade krav på läns- styrelsen att sammanställa och tillhandahålla underlag om skilda natio- nella och regionala mål och intressen. Det kan även innebära en något ökad arbetsbelastning för berörda centrala myndigheter som behöver pre- cisera och aktualisera underlaget om riksintressen. I budgetpropositionen anförde regeringen att ökade insatser behövs avseende bl.a. tillsynen över tillämpningen av plan- och bygglag- stiftningen, stöd till kommunerna och plan- och byggväsendets aktörer samt sammanställningen av planeringsunderlag för översiktsplanering. Regeringen aviserade också sin avsikt att lägga fram flera propositioner med detta syfte varav detta lagstiftningsärende är ett exempel. Mot denna bakgrund ökades anslaget 5:1 Länsstyrelserna m.m. med 30 miljoner kro- nor . Länsstyrelserna har således redan kompenserats för de kostnadsökningar föreliggande proposition medför. För övriga statliga myndigheter bedöms de ökade kostnaderna vara marginella varför de kan hanteras inom befintliga anslag. Sammanfattning av statsfinansiella konsekvenser Kostnaderna för de statliga myndigheterna kommer att hanteras enligt ovan inom befintliga anslagsramar. Förslagen föranleder ingen reglering mellan staten och kommunsektorn enligt den kommunala finansierings- principen (se avsnitt 27.2 Konsekvenser för kommuner). En särskild satsning planeras för att öka kunskapen om plan- och bygg- lagstiftningen och dess ansvarsfördelning hos de olika aktörerna (se av- snitt 27.5 Utbildning och information). Denna satsning ersätter nuvaran- de satsning för att öka kunskapen om plan- och bygglagstiftningen och även fortsättningsvis avsätter regeringen från anslaget 2:1 under utgiftsområde 18 för detta ändamål. Regeringens förslag att byggsanktionsavgifterna i huvudsak ska till- falla kommunerna i stället för staten innebär att statens inkomster kom- mer att minska med ca . döms konsekvenserna för staten vara försumbara. Genom ikraftträdandet av decentraliserades ansvaret för beslut om planläggning från till kommunerna. Detta innebär att kommunerna i huvudsak svarar för tillämpningen, när det gäller såväl planläggning som prövning av bygglov. och bygglagen reglerar främst de processer som kommunerna har att följa för arbetet med planer och för handläggningen av bygglov. ställer lagen, med några få undantag, inga precisa krav på det slutliga innehållet i planerna eller besluten, utan lämnar i hög grad ett betydande utrymme för kommunerna att, inom de ramar som lagen ger, göra de av- vägningar mellan olika intressen och krav som anges i lagen. Förslagen till en ny plan- och bygglag ändrar inte på dessa grundlägg- ande förhållanden, utan kommunernas beslutanderätt om markanvänd- ning och byggande ligger fast. Som framgår av betänk- ande finns en stor uppslutning kring de grundläggande syftena och an- svarsförhållandena i plan- och bygglagstiftningen. ledes också fortsättningsvis svara för beslutsprocesser som föregår plan- läggning och bygglov. Kommunerna har också huvudansvaret att göra de bedömningar och avvägningar som lagen ger utrymme för, med möjlig- heter för enskilda att överklaga vissa beslut och för statliga myndigheter, via , att ingripa på vissa preciserade grunder. Förtydliganden i den kommunala handläggningen av planerings- och Ett av syftena med översynen är att tydliggöra plan- och byggprocessen och lägga grunden för förenklingar och en ökad enhetlighet i tillämp- I lagen anges mer än tidigare vem som ansvarar för vad, vad som krävs och tidsgränser införs i vissa fall. Det införs också definitioner av vissa viktiga termer i lagen för att underlätta tillämpningen. både kommunen, den enskilde och företag ska ha en tydligare process att Därmed minskar risken för missförstånd och onödiga förseningar. Flera av förslagen kommer att innebära att nya moment införs i . För att finansiera dessa för kommunerna nya uppgifter ges kommunerna möjligheter att ta ut avgifter från företag och enskilda. Detta gäller i huvudsak sådana uppgifter som innebär en serviceskyl- dighet gentemot företag och enskilda och där det är frivilligt för dessa att begära tjänsten. Förslaget om tillsynsavgift i samband med kommunens besök på byggarbetsplatsen i de fall det inte anses obehövligt är dock obligatoriskt men är motiverat från kvalitetssynpunkt. Tillsynsbesök på byggarbetsplatsen är en precisering av vad som egentligen borde äga rum för att få en adekvat tillsyn av byggprojekt. En samlad bedömning av konsekvenser av ändrade avgifter för företag och enskilda framgår av avsnitt 27.4 Konsekvenser för företag. Förändringar inom allmänna och enskilda intressen (2 kap.) Bestämmelserna om allmänna och enskilda intressen ger allmänna ut- gångspunkter för vilka intressen och hänsyn som kommunerna ska ta hänsyn till vid sin planläggning och prövning. Bestämmelserna om loka- lisering, som anger de intressen som ska tillmätas betydelse vid bedöm- ning av om mark och vattenområden är lämpliga för bebyggelse får sin främsta betydelse vid översiktsplaneringen samt vid prövningen av bygglov i områden utan detaljplan. Vissa av de övriga bestämmelserna ger emellertid även utgångspunkter för utformning av såväl bebyggelse som enstaka byggnadsverk som man ska ta hänsyn till i arbetet med de- taljplaner eller områdesbestämmelser samt vid prövningen av bygglov. Det finns anledning att erinra om de materiella reglernas allmänna karak- tär och att tillämpningen i hög grad är en angelägenhet. Av- sikten är att det ska finnas ett brett spektrum för lokala bedömningar (jfr. 1985/86:1 s. 96 ). Som framgår av avsnitt 8 föreslås bestämmelserna i 2 kap. komplette- ras så att det blir tydligt att kommunernas planläggning och prövning även ska ta hänsyn till miljö- och klimataspekter samt möjligheterna till elektronisk kommunikation och avfallshantering. De tillägg som föreslås i 2 kap. 5 § om hänsyn till möjligheterna till elektronisk kommunikation och avfallshantering bör i första hand ses som ett förtydligande av vilka komponenter som kan anses ingå i en sådan grundläggande infrastruktur som behövs för bebyggelse. Bestämmelserna om hänsyn till klimatpåver- kan införs som nya faktorer som kommunen ska ha med i sin samlade be- dömning vid planering och lokaliseringsprövningar. Hänsyn till klimat- förändringarna och klimatförebyggande åtgärder är en central politisk frågeställning på alla nivåer i samhället, inte minst i kommuner- nas planering. Genom tillägget markeras att hänsyn bör tas till klimat- aspekterna vid de bedömningar som kommunen gör i sin planläggning och prövning samt väga de aspekterna mot andra allmänna och enskilda intressen i det enskilda fallet. Underlaget för bedömningarna kommer att variera med hänsyn till de lokala förutsättningarna. I sammanhanget bör uppgift att i planeringen tillhandahålla underlag och ge råd om tillämpningen av bestämmelserna i 2 kap. framhållas. Dessutom före- slår regeringen att ges ett utryckligt ansvar att verka för att lokaliseringen av bebyggelse inte blir olämplig med hänsyn till risken för översvämning och erosion. De förslag till kompletteringar av bestämmelserna i 2 kap. som reger- Prop. 2009/10:170 ingen föreslår bör sammantaget ses i ljuset av det som sagts om kommu-