prop · GX03150 · 2010-03-31 00:00:00 — Slutligen vill , under förutsättning att svaret på den första frågan är nekande, med sin fjärde fråga få veta om artiklarna 3 och 4 i rambeslutet utgör hinder mot att vägra verkställa en arresteringsorder på den grunden att det finns allvarliga skäl att tro att verkställigheten skulle åsidosätta den berörda personens grundläggande rättigheter som de fastslagits i artikel 6.2 i . har anfört följande. Ett överlämnande för verkställighet av en person som dömts i sin utevaro i förening med villkoret att denna garanteras en ny prövning i sin närvaro och ett överlämnande för lagföring är till sin natur så likartade att de i detta sammanhang är att likställa med varandra. Rambeslutet bör därför utifrån sitt ändamål och syfte ges den tolkningen att det inte hindrar att ett överlämnande för verkställighet på grund av en utevaro-dom som förenats med villkoret att den dömde har rätt till förnyad prövning också kan förenas med ett villkor om att personen i fråga ska återsändas för verkställighet av utdömt straff i enlighet med artikel 5.3 i rambeslutet. Artiklarna 3 och 4 i rambeslutet utgör inte hinder för den verkställande medlemsstaten att vägra verkställa en arresteringsorder på den grunden att det finns allvarliga skäl att tro att verkställigheten skulle åsidosätta den berörda personens grundläggande rättigheter som de fastslagits i artikel 6.2 i EU- fördraget. En medlemsstat har nämligen, vid sidan av dessa särskilda vägransgrunder, alltid rätt att med stöd av artikel 1.3 i rambeslutet vägra överlämnande av en person om det skulle strida mot mänskliga rättigheterna som de kommer till uttryck i artikel 6 i . C-327/09 (EUD2009/204:3) Mensch und mot Freistaat Begäran från Bayerischer Verwaltungsgerichtshof, Den nationella domstolens fråga: Den nationella domstolen vill veta om artikel 249 fjärde stycket EG utgör hinder mot att tolka ett kommissionsbeslut som enligt sin ordalydelse endast riktar sig till ett visst företag så att det även är bindande för andra företag. För det andra vill den veta om ett beslut av kommissionen om att neka tillstånd för saluföring av Stevia rebaudiana Bertoni: växter och torkade blad som nytt livsmedel eller ny livsmedelsingrediens, även är bindande för klaganden i målet vid nationella domstolen som saluför samma produkt. har anfört följande. Ett beslut som enligt sin ordalydelse endast riktar sig till ett visst företag är inte bindande för andra företag. Detta följer redan av ordalydelsen i artikel 249 EG. Dessutom är det av stor vikt för att kraven på rättssäkerhet och förutsebarhet för enskilda ska kunna tillgodoses att distinktionen mellan beslut och allmänt giltiga Kommissionens beslut /196/EG av den 22 är inte bindande för klaganden i målet vid den nationella domstolen eftersom beslutet inte riktar sig till det företaget. myndigheter kan emellertid inte bortse från beslutet när de bedömer om det ska tillåtas att samma produkt som beslutet gällde ska få saluföras på I den mån tvivel föreligger om beslutets riktighet ska frågan hänskjutas till . C-346/09 (EUD2009/213:3) mot Denkavit Begäran från Gerechtshofs-Gravenhage, Den nationella domstolens fråga: Rådet beslutade om att medlemsstaterna skulle vidta skyddsåtgärder vad gäller bovin spongiform encefalopati (BSE). Beslutet trädde i kraft För att genomföra beslutet antogs i en provisorisk förordning om förbud för animaliskt protein i allt foder för djur inom animalieproduktionen. förordningen trädde i kraft . uppkommit i om tillåtligheten av det nederländska Enligt sökandena var det nationella förbudet ogiltigt med hänsyn till att det började tillämpas än när gemenskapens beslut trädde i kraft och eftersom det även avsåg djurfoder som inte innehåller något annat animaliskt protein än fiskmjöl eller Den nationella domstolen önskar därför få veta om gemenskapsrätten utgör hinder mot ett sådant nationellt förbud. har anfört följande. Direktiv /425/EEG, beslut 94/381/EG och beslut /766/EG utgör inte hinder för ett provisoriskt nationellt förbud till skydd mot BSE som förbjuder produktion av och handel med bearbetat animaliskt protein avsett för utfodring av djur inom Detta förändras inte av att det förhållandet att det nationella förbudet trädde i kraft tidigare än beslut /766/EG eller att det även gällde för fiskmjöl och dikalciumfosfat. För det första var det aktuella området inte fullständigt harmoniserat. För det andra medgav artikel 10.1 fjärde stycket i direktiv /425/EEG att medlemsstaterna vidtog provisoriska skyddsåtgärder. För det tredje äventyrade inte de vidtagna åtgärderna det eftersträvade resultatet av beslut /766/EG, utan tvärtom syftade de till att genomföra beslutet. Bilaga 2 Pågående överträdelseärenden I det följande redovisas de ärenden som vid utgången av var föremål för formellt överträdelseförfarande mot . Redovisningen upptar under separata rubriker de ärenden som är föremål för talan vid , motiverat yttrande respektive formell underrättelse. Redovisningen sker departementsvis. Försenat genomförande av direktiv /83/EG, skyddsgrundsdirektivet (ärendenummer /0901, mål C-322/08) Kommissionen yrkade fastställelse av att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktiv /83/EG om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet (skyddsgrundsdirektivet), genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att genomföra direktivet eller, i vart fall, genom att inte underrätta kommissionen om detta. anförde i svaromål att svensk lagstiftning och rättstillämpning redan i allt väsentligt motsvarar skyddsgrundsdirektivets bestämmelser, men att vissa ändringar av lagteknisk karaktär emellertid krävdes för att full överensstämmelse med direktivet ska uppnås. De nya reglerna planerades träda i kraft , varför regeringen inte bestred kommissionens talan. Lagstiftningsärendet om genomförandet av skyddsgrundsdirektivet behandlas tillsammans med genomförandet av direktiv /85/EG om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus (asylprocedurdirektivet). Som ett led i arbetet med att utarbeta en lagrådsremiss skickades ett utdrag ur utkast till lagrådsremissen ut på remiss . Beslut om proposition avsågs att fattas . Genom dom fällde för fördrags- brott. upplyste kommissionen om att regeringen har fattat beslut om en lagrådsremiss lämnade ett kompletterande svar till kommissionen och översände proposition som lämnades över till samt informerade om att de nya reglerna planeras träda i kraft . Försenat genomförande av direktiv /24/EG (ärendenummer 2007/1181, mål C-185/09) Kommissionen yrkade att domstolen skulle fastställa att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt direktiv /24/EG om lagring av uppgifter som genererats eller behandlats i samband med tillhandahållande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikations- tjänster eller allmänna kommunikationsnät genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet eller, i vart fall genom att inte underrätta kommissionen om detta. anförde i svaromål att även om åtgärder för att genomföra direktivet nu håller på att vidtas är det riktigt att vid den för bedömningen av målet relevanta tidpunkten inte hade genomfört Rättshjälpslagen (ärendenummer /4709) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att bestämmelser i rättshjälpslagen (1996:1619), särskilt 26 § rättshjälps- lagen och lagen (1996:1620) om offentligt biträde, såsom de tolkas och tillämpas av de svenska myndigheterna, de facto begränsar möjligheten att anlita advokat/juridisk rådgivare som är etablerad i andra medlemsstater, eftersom de inte tillåter den rättsökande att fritt välja advokat/juridisk rådgivare om det medför avsevärt ökade kostnader, vilket är oförenlig med artikel 49 EG. Den aktuella regleringen i rättshjälpslagen har inte en sådan inskränkande karaktär som kommissionen har uppfattat. I den svenska rättshjälpsregleringen har gällt att om den rättssökande själv föreslagit någon lämplig person, ska denne förordnas, om inte anlitandet skulle medföra en väsentlig ökning av kostnaderna, varvid resekostnader och liknande får särkskild betydelse i sammanhanget. Det finns de facto inte någon särskild begränsning i fråga om förordnande av rättshjälpsbiträden som är etablerade utomlands. Den begränsning som finns i fråga om det fria biträdesvalet genom regleringen om kostnadshänsyn, som återfinns i 26 § rättshjälpslagen, står i proportion till den svenska målsättningen av allmänt intresse att säkerställa alla medborgares, oberoende av inkomst, rätt till tillgång till rättslig prövning. Kommissionen vidhöll i ett motiverat yttrande sin inställning beträffande bestämmelserna i rättshjälpslagen men återkom däremot inte beträffande de offentliga biträdena. svarade i huvudsak följande. den aktuella regleringen som är motiverad av det trängande samhälls- intresset att säkerställa tillgång till rättslig prövning inte har en sådan inskränkande karaktär som kommissionen gjort gällande, att den är ändamålsenlig och att den står i proportion till den angivna mål- Regleringen är därför förenlig med artikel 49 EG. Följaktligen har uppfyllt sina skyldigheter enligt nämnda artikel. Trots detta kommer regeringen att ta initiativ till en ändring av den ifrågasatta regleringen och då tillgodose kommissionens synpunkter. anförde i ett kompletterande svar att en promemoria (Ds 2008:85) har utarbetats med förslag till lagändringar, inte bara av den ifrågasatta regleringen utan även motsvarande bestämmelser beträffande exempelvis offentliga försvarare. upplyste kommissionen om att regeringen beslutat och överlämnat en proposition till . kunde meddela kommissionen att antagit lagändringarna och att de träder i kraft . Försenat genomförande av direktiv /85/EG (ärendenummer /0214) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att , genom att inte genomföra och rapportera till kommissionen om genomförandet av direktiv /85/EG om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus, har brutit mot direktivet. svarade att regeringen tillsatt en särskild utredning, , som har haft uppdrag att föreslå hur direktivet ska genomföras i svensk rätt. Detta redovisades i betänkandet (SOU 2006:61) Asylförfarandet genomförandet av asylprocedur- direktivet i svensk rätt. Enligt utredningen är flera av direktivets artiklar redan genomförda i svensk rätt, medan andra artiklar innebär att utlänningslagen (2005:716) och utlänningsförordningen (2006:97) måste ändras för att full överensstämmelse med direktivet ska uppnås. Anmälan om att direktivet delvis redan är genomfört gjordes . Vad gäller frågor om den svenska hanteringen av terrormisstänkta asyl- sökande, krävs en omfattande beredning vilket har lett till en försening med genomförandet. Lagstiftningsarbete pågår och har hög prioritet. Lagstiftningsärendet om genomförandet av asylprocedurdirektivet behandlas tillsammans med genomförandet av direktiv /83/EG om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet (skyddsgrundsdirektivet). upplyste kommissionen om att regeringen har fattat beslut om en lagrådsremiss och att de nya reglerna planeras träda i kraft . Kommissionen vidhöll sin inställning i ett motiverat yttrande I samband med att svarade på en skrivelse från kommissionen i ärende 2006/0901 om genomförande av direktiv /83/EG över- lämnades proposition, som även avser genomförande av direktiv 2005/85/EG. svarade på det motiverade yttrandet att behandlingen av propositionen i pågår och att de föreslagna lagändringarna förväntas träda i kraft . Uppehållstillstånd för familjemedlemmar (ärendenummer /2235) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att den svenska lagstiftningen och förfarandet i när det gäller utfärdande av uppehållstillstånd till medborgare i tredjeland som är familje- medlemmar till medborgare i EU och som vill utnyttja bestämmelserna i direktiv /148/EEG om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom unionen för medborgare i medlemsstaterna i fråga om etablering och tillhandahållande av tjänster är oförenliga med artikel 18 EG och direktiv /148/EEG. Detta eftersom det ställs krav på att personen först vistas lagligt i unionen, att ekonomiskt oberoende i ursprungslandet kan bevisas och att det finns ett åtagande från unions- medborgaren som garanterar en viss levnadsnivå. svarade i huvudsak följande. Kommissionens påståenden återspeglar varken innehållet i svensk lagstiftning eller svenska myndigheters praxis. Några krav på bevis om ekonomisk oberoende eller åtagande från unionsmedborgaren som garanterar en viss levnadsnivå finns inte. Vad som däremot följer av den svenska lagstiftningen är att det ska finnas ett beroendeförhållande mellan unionsmedborgaren och den anhöriga tredjelandsmedborgaren. Det ska vara fråga om ett faktiskt beroendeförhållande som uppstått i hemlandet. Medlemsstaten behöver därför inte nöja sig med en åtagandeförklaring från unionsmedborgarens sida. Det uppställs inte något krav på att personen ska vistas lagligen i unionen för att uppehållstillstånd ska kunna utfärdas. När det gäller rätten till skydd för familjeliv enligt artikel 8 i om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna måste en bedömning göras utifrån omständlig- heterna i det enskilda fallet. Den formella underrättelsen har sin grund i ett enskilt ärende som har har i det ärendet beslutat inhämta förhandsavgörande från enligt artikel 234 EG (mål C-1/05). och uttalade beträffande tolkningen av artikel 6 b i direktiv /148/EEG att bestämmelsen ska tolkas på så sätt att bevis för att det föreligger behov av materiellt bistånd får föras med varje lämpligt medel, men att en medlemsstat kan anse att enbart det faktum att en unionsmedborgare eller dennes make eller maka har åtagit sig att försörja familjemedlemmen i fråga inte bevisar att det föreligger ett faktiskt I samband med att lades ned i överfördes ärendet till Migrationsdomstolen i . Migrationsdomstolen i fann i dom att sökandena i det aktuella ärendet hade uppehållsrätt i . överklagade domen, men Migrationsöverdomstolen meddelade inte prövningstillstånd. Registrering av dubbelt efternamn (ärendenummer /4454) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att de svenska myndigheternas agerande att på barn som innehar dubbelt svensk-spanskt medborgarskap använda samma regel som är tillämplig på de som bara har svenskt medborgarskap utgör en diskriminering på grund av nationalitet som strider mot artikel 12 och 17 EG, enligt EU- domstolens tolkning i målet C-148/02 . Kommissionen anförde vidare att det också utgör ett hinder för dessa barn att utöva sin rätt enligt unionsrätten att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, vilket strider mot artikel 18 EG och direktiv /38/EG av om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier. svarade i huvudsak följande. Enligt namnlagen förvärvar barn till föräldrar med olika efternamn det av föräldrarnas efternamn som anmäls till efter födseln. Om ingen anmälan görs förvärvar barnet moderns efternamn. Genom en anmälan till enligt 25 § namnlagen, vilken är kostnadsfri, kan barnet få bära den andre förälderns efternamn som mellannamn. Den som vill byta efternamn kan ansöka om namnbyte hos enligt 11 § namnlagen. Som nybildat efternamn får normalt inte godkännas dubbelnamn men undantag kan göras om det finns synnerliga skäl. Skäl för byte av efternamn har ansetts föreligga när barn med dubbelt medborgarskap har eftersträvat att få samma efternamn registrerat i båda medborgarstaterna. Förfarandet hos PRV är avgiftsbelagt men avgiften kan efterges om det finns särskilda skäl. Den svenska internationella namnrätten bygger i huvudsak på nationalitetsprincipen, vilket innebär att namnförvärv för svenska medborgare prövas av svensk myndighet enligt svensk lag. Det finns således goda möjligheter för en person med hemvist i och med medborgarskap i både och en annan medlemsstat att få ett efternamn som utgår från namnrätten i den andra staten. Mot bakgrund av kommissionens synpunkter avser emellertid regeringen att ta initiativ till en ändring av namnlagen så att personer med dubbla medborgarskap inom EU på ett enklare sätt kan få sitt utländska namn godtaget i . Ersättning för skäliga kostnader vid distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter (ärendenummer /2142) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte på rätt sätt har genomfört artikel 7.1 i direktiv /65/EG distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter i svensk lagstiftning. Enligt artikel 7.1 i direktivet kan konsumenten endast åläggas att betala för den tjänst som faktiskt har tillhandahållits, dvs. som har tagits emot av konsumenten. Enligt 3 kap. 11 § första stycket i den svenska distans- och hemförsäljningslagen har leverantören ([...] också rätt till []) ersättning av konsumenten för kostnader för tjänsten. Det framgår således att kostnader för tjänsten omfattar leverantörens egna kostnader i samband med tillhandahållandet av tjänsten, utöver den tjänst som konsumenten har tagit emot, även om någon faktisk tjänst inte har tagits emot. Enligt den svenska lagen innebär detta att de belopp som konsumenten kan komma att få betala kan vara högre än de belopp som avses i artikel 7.1 i direktivet. Kommissionen anser därför att artikel 7.1 i direktivet inte har införlivats korrekt i svensk lagstiftning. svarade i huvudsak följande. Den uppfattning är att bestämmelserna avseende ersättning för kostnader i 3 kap. 11 § första stycket andra meningen i distans- och hemförsäljningslagen ryms inom ordalydelsen av bestämmelserna i artikel 7.1. Inte heller förfelas tillnärmningssyftet enligt artikel 1.1 i direktivet genom utformningen av den svenska regleringen. Direktivet ger utrymme för att lösa frågan om kompensation för kostnader på så sätt att full ersättning kan utgå för sådana kostnader som är hänförliga till tiden före det att ångerrätten utövades; kostnaderna ska dock alltid vara skäliga och alltså inte så stora att de innebär en påföljd för att motverka ett utövande av ångerrätten. Avräkningen mellan näringsidkaren och konsumenten blir på så sätt mera neutral i ekonomiskt hänseende. Detta motverkar vidare att näringsidkaren redan av ekonomiska skäl tvingas skjuta upp fullgörandet av avtalet till dess ångerfristen har löpt ut, något som annars skulle ligga nära till hands och vore särskilt olyckligt vid avtal om just finansiella tjänster. Kommissionen har gjort gällande att med direktivets angivande av den tjänst som [] faktiskt har tillhandahållits avses vad som tagits emot av konsumenten, och att endast detta får ligga till grund för betalningsåläggande för konsumenten. Den anser emellertid att kommissionens tolkning är alltför snäv och i många fall oförenlig med innebörden av finansiella tjänster såsom t.ex. krediter eller försäkringar. Exempelvis innefattar tillhandahållandet av en kredittjänst ofrånkomligen även andra element än själva utbetalningen av pengar till låntagaren. En kreditgivare måste, både till följd av krav i lagstiftningen (jfr konsumentkreditdirektivet) och av marknadsmässiga skäl, normalt göra vissa kontroller för att kunna bedöma kredittagarens möjligheter att återbetala krediten. Detta arbete är en oavskiljbar del av själva kredittjänsten och tillika en del som faktiskt har tillhandahållits när kredittagaren får besked om huruvida krediten beviljats och får lånesumman utbetald. På motsvarande sätt måste ett försäkringsbolag, för att kunna bedöma om försäkringen ska meddelas och för att avgöra premienivån, initialt göra en bedömning av försäkringstagaren och risken i det aktuella fallet. Det är initiala moment som dessa som avses med näringsidkarens kostnader för tjänsten enligt den svenska bestämmelsen. Bestämmelsen tar således sikte på sådana moment som är hänförliga till tiden före utövandet av ångerrätten och som inte går att särskilja från övriga delar av den finansiella tjänst som har tillhandahållits . Det bör i detta sammanhang framhållas att det ofta är en tillfällighet om näringsidkaren väljer att lägga ut sina kostnader för sådana moment i särskilda avgifter eller i det löpande priset genom en högre ränta eller premie. bestämmelsen är att klargöra att det inte spelar någon roll om ett visst moment prissatts särskilt genom en avgift eller om det ingår i det löpande priset (dvs. räntan eller premien). Den svenska regleringen möjliggör alltså ett varierat sätt att prissätta finansiella tjänster, eftersom näringsidkarens ersättning för utlägg och andra kostnader kan fördelas mellan avgifter av olika slag och ränta eller premie. Försenat genomförande av direktiv /36/EG om utnyttjande av vissa aktieägares rättigheter i börsnoterade företag (ärendenummer /0481) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att , genom att inte genomföra och rapportera till kommissionen om genomförandet av direktivet, har brutit mot direktivet. Direktivet är delvis genom- fört i svensk rätt och genomförandet har anmälts i kommissionens genomförandedatabas. Resterande bestämmelser kommer att genomföras genom en lagändring som planeras kunna träda i kraft . vägran att utfärda ett uppehållskort (ärendenummer /4081) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 18 EG samt artiklarna 3.1, 9, 10 och 16.3 i direktiv /38/EG om unions- medborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier genom att vägra att för en specifik person utfärda ett uppehållskort för en unionsmedborgares familjemedlem och genom att begära registrering i folkbokföringsregistret i enlighet med folkbokföringslagen, förutom den registrering som krävs hos i kraft av utlänningslagen samt att ställa krav som inte förutses i direktiv /38/EG. ska besvara den formella underrättelsen . Bilaterala investeringsskyddsavtal (ärendenummer /2055, mål C- 249/06) Kommissionen yrkade att domstolen skulle fastställa att , genom att inte vidta alla lämpliga åtgärder för att undanröja oförenligheter med artiklarna 57.2, 59 och 60.1 EG i form av bestämmelsen om fria transfereringar av kapital relaterade till investeringar inom ramen för bilaterala investeringsskyddsavtal med , liksom i sexton ytterligare investeringsskyddsavtal (, , , , , , , , , , , , , , och ), har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 307 andra stycket EG. Enligt kommissionen skulle artikel 5 i investeringsskyddsavtalet med , som gäller rätt till fri transferering av kapital relaterat till investeringar som omfattas av avtalet, innebära att är förhindrat att i förhållande till genomföra eventuella restriktiva åtgärder avseende kapital och betalningar som kan komma att beslutas av unionen enligt artiklarna 57.2 EG (generella undantag från förbudet mot restriktioner för kapital och betalningar i förhållande till tredjeland), 59 EG (restriktiva åtgärder till skydd för EMU:s funktion) och 60.1 EG (ekonomiska sanktioner grundade på en gemensam åtgärd eller gemensam ståndpunkt beslutad enligt bestämmelserna om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken). Detsamma skulle gälla också i förhållande till övriga nämnda länder med hänsyn till motsvarande bestämmelse om fri transferering i respektive avtal. Enligt kommissionens uppfattning kan bestämmelsen om fri transferering i investeringsskyddsavtalen inte inskränkas eftersom det inte finns någon uttrycklig bestämmelse i avtalen om undantag från transfereringsrätten. bestred talan och anförde följande.