prop · GX03225 · 2010-06-09 00:00:00 — Genom att en särskiljande firma vägleder konsumenter och kunder till det inköp dessa anser mest förmånligt bidrar också kravet på särskiljningsförmåga till en effektiv konkurrens mellan olika företag. De nu anförda skälen som med tyngd talar för ett generellt krav på särskiljningsförmåga måste beaktas vid den samlade bedömningen av frågan om kravet på särskiljningsförmåga. Härtill kommer att det inte framkommit att och de andra registreringsmyndigheterna i sin praxis ställer sådana krav på firmors särskiljningsförmåga att detta skapar problem för sökandena att välja firmor som uppfyller kraven. När det gäller intresset av att förkorta handläggningstiden i registreringsärendena, skulle förslaget sannolikt bara få marginell effekt. En bedömning av en sökt firmas särskiljningsförmåga kan i regel göras enkelt och utan särskilda efterforskningar. I jämförelse med undersökningen och prövningen av relativa registreringshinder är detta moment i handläggningen inte särskilt tidsödande. Till detta kommer att enligt uppgift har avsevärt kortare handläggningstider än vad PRV (i vilket den verksamhet som nu driver tidigare fanns inordnad) hade när kommittén lämnade sitt betänkande, varför behovet av att vidta åtgärder för att komma till rätta med detta problem har minskat. Att ett lägre krav på särskiljningsförmåga tillämpas i förhållande till firmor leder, precis som pekat på, till vissa samordningsproblem mellan varumärkes- och firmaområdena. dock inte något stöd för att ett borttagande av kravet på Prop. 2009/10:225 särskiljningsförmåga vid registreringar av firmor skulle innebära att en firmas skyddsomfång får en mer förutsättningslös prövning när den anförs mot en sökt varumärkesregistrering än vad som är fallet . Till detta kommer vad remissinstanserna anfört om att ett borttagande av kravet på särskiljningsförmåga kan komma att leda till omfattande missförstånd vad gäller firmaskyddet, även om betydande informationsinsatser görs i samband med en eventuell regeländring. Stor osäkerhet kommer enligt dessa remissinstanser att råda bland näringsidkare, kunder och allmänheten, och det är enligt remissinstanserna inte osannolikt att förslaget också skulle leda till ett större antal processer på firmarättsområdet. Regeringen delar dessa farhågor. Slutsatsen av det nu anförda är att även om det finns vissa skäl som talar för att avskaffa särskiljningsförmåga som ett villkor för registrering av firma, talar fler och starkare skäl för att behålla gällande ordning. Regeringen anser därför att det inte är lämpligt att göra den ändring som kommittén föreslagit. Kravet på att en firma för att få registreras ska ha särskiljningsförmåga bör därför behållas. Regeringens bedömning: Det bör inte göras någon ändring av de bestämmelser som reglerar utformningen av de verksamhets- beskrivningar som registreras för olika slags näringsidkare. Kommitténs bedömning överensstämmer med regeringens. Kommittén uttalar emellertid också att det finns skäl för berörda myndigheter att närmare överväga en klassificering med utgångspunkt i Svensk näringsgrensindelning (SNI 92) av de verksamhetsbeskrivningar Klassificeringen skulle inte ha någon firmarättslig betydelse, utan användas endast som ett administrativt hjälpmedel. SOU 2001:26 s. 384 f. Remissinstanserna: (numera Lantmäteriet) har förklarat sig dela kommitténs uppfattning. PRV har, liksom kommittén, anfört att de som vill bedriva näringsverksamhet bör få beskriva verksamhetsföremålet som de själva önskar och att en eventuell branschkodsättning endast bör användas som ett administrativt Verket har emellertid föreslagit att ändringar ska tas in i den förra aktiebolagsförordningen (1975:1387), numera ersatt av en ny aktiebolagsförordning (2005:559), handelsregisterlagen (1974:157) och förordningen om ekonomiska föreningar (1987:978), för att ge verket författningsstöd för att åsätta objekten i näringslivsregistret av verket framtagna branschkoder eller SNI-koder. föreningen har framfört att en indelning enligt SNI 92 skulle kunna vara intressant som ett administrativt hjälpmedel. föreningen har emellertid betonat att användningen av SNI 92, ett system skapat för ett annat ändamål än det nu avsedda, skulle kunna få konsekvenser som är svåra att överblicka. Skälen för regeringens bedömning: Kravet på beskrivning av verksamheten vid registrering av firmor skiljer sig i hög grad från kravet på angivande av varor och tjänster vid registrering av varumärken. För verksamhetsbeskrivningar finns det ingen motsvarighet till den klassifi- cering för varumärken som fastställs av PRV (16 § VML) och som grundar sig på den s.k. klasslistan enligt Niceöverenskommelsen (Överenskommelsen i rörande den internationella klassificeringen av varor och tjänster för vilka varumärken gälla, se SÖ 1961:40). Skyldigheten att ange verksamhetsbeskrivning regleras inte i firmalagen, utan i de associationsrättsliga författningar som innehåller bestämmelser om registrering. Ett aktiebolag ska t.ex. i sin bolagsordning ange föremålet för bolagets verksamhet, angivet till sin art, se 3 kap. 1 § 3 aktiebolagslagen (2005:551). Verksamhetens art ska anges med viss precision, t.ex. genom hänvisning till en viss bransch. Det ställs emellertid inte några större krav på utformningen av beskrivningen. Verksamhetsbeskrivningen fyller både en firmarättslig och en associationsrättslig funktion. I sin firmarättsliga funktion har verksamhetsbeskrivningen, på samma sätt som varu- eller tjänsteförteckningen för varumärken, direkt betydelse för det grundläggande firmaskyddet. Ensamrätten på grund av firmaregistrering omfattar nämligen i princip all den verksamhet som är angiven i verksamhetsbeskrivningen. Ur ett immaterialrättsligt perspektiv är det bra om verksamhets- beskrivningen för en registrerad firma är preciserad. Preciserade verksamhetsbeskrivningar gör det lättare att bedöma firmaskyddets omfattning och minskar risken för att registrerade firmor tillerkänns ett större skyddsomfång än de bör ha. Det gäller särskilt vid bedömningen av frågor om förväxling mellan varukännetecken och registrerade firmor. Ett krav på större precision vid utformningen av verksamhets- beskrivningarna kan också bidra till att dessa bättre svarar mot det verkliga behovet av skydd. Mot denna bakgrund övervägde kommittén om det borde ställas högre krav på precision av verksamhetsbeskrivningen vid registrering av firma, eventuellt genom införande av ett klassificeringssystem liknande det som gäller för varumärken. Kommittén fann att det i och för sig skulle vara möjligt att använda näringsgrensindelningen Standard för svensk näringsgrensindelning (SNI 92) för detta ändamål. Svensk näringsgrensindelning är en klassificering av olika associationsformer och branscher som tagits fram som ett verktyg vid behandling av statistiska uppgifter. Det bör tilläggas att sedan kommittén lade fram sitt förslag har SNI 92 reviderats . Resultatet av den senaste revisionen är en ny standard för svensk näringsgrensindelning (SNI 2007, Standard för svensk näringsgrensindelning 2007) som trädde i kraft . SNI 2007 är, liksom sina föregångare SNI 92 och SNI 2002, samordnad med EU:s statistiska näringsgrensindelning NACE, som även den finns i en reviderad version (NACE Rev. Som kommittén har anfört måste de känneteckensrättsliga fördelarna med en sådan precision vägas mot de nackdelar som kan finnas ur associationsrättslig synvinkel. Verksamhetsbeskrivningen är för olika slags rättssubjekt nära kopplad till det avtalsdokument som ligger till grund för bildandet av rättssubjektet och ett krav på att verksamhets- Prop. 2009/10:225 beskrivningarna ska utformas på ett visst närmare angivet sätt skulle innebära en inskränkning av avtalsfriheten. I vissa fall skulle ett sådant krav också kunna leda till ett merarbete för den som vill starta ett företag. Särskilt för små och medelstora företag skulle ett sådant krav i vissa fall kunna upplevas som betungande. Det skulle därigenom kunna upplevas som ett hinder för dem som vill starta nya företag. Dessutom kan det vara svårt för den som startar ett företag att i detalj förutse vilka verksamhetsgrenar som företaget kommer att ägna sig åt . Kravet på verksamhetsbeskrivningen bör alltså inte sättas så högt att det leder till avsaknad av rimliga möjligheter att utveckla en verksamhet inom ramen för den ursprungliga beskrivningen. När det gäller aktiebolags firma har i proposition 2004/05:85 Ny aktiebolagslag anförts att firmarättsliga hänsyn inte bör vara avgörande för vilka krav som bör ställas på verksamhetsbeskrivningen (se prop. 2004/05:85 s. 228). Slutsatsen var då att samma krav som redan gällde enligt aktiebolagslag skulle gälla enligt den nya aktiebolagslagen. Det saknas skäl att nu göra en annan bedömning. Samma bedömning bör även göras när det gäller andra associationsformer än aktiebolag. Mot bakgrund av detta delar regeringen kommitténs uppfattning att det intresse av större precision som finns ur känneteckensrättslig synvinkel inte kan anses väga så tungt att det motiverar särskilda, tvingande föreskrifter som kan få negativa associationsrättsliga konsekvenser. Någon ändring bör därför inte göras av de bestämmelser som reglerar utformningen av verksamhetsbeskrivningarna för olika slags rättssubjekt. Kommittén utvecklade hur registreringsmyndigheterna skulle kunna klassificera verksamhetsbeskrivningar med användning av SNI-koder som ett rent administrativt hjälpmedel, utan firmarättslig betydelse. Regeringen ser dock inte något behov av att genomföra något sådant. För det fall det i ett senare skede framkommer att det finns ett stort behov av en sådan administrativ reform så får den frågan liksom PRV:s förslag om förordningsändringar som skulle ge registrerings- myndigheterna författningsstöd för att åsätta objekten av registrerings- myndigheterna framtagna branschkoder eller SNI-koder övervägas då. Regeringens bedömning: Inga nya bestämmelser om förfarandet vid firmaregistrering bör införas i firmalagen. Kommitténs förslag: Kommittén föreslår, mot bakgrund av dess förslag att avskaffa officialprövningen av relativa hinder vid firmaregistrering, att det i firmalagen ska tas in bestämmelser om handläggningen av ärenden om firmaregistrering. De föreslagna bestämmelserna är i huvudsak utformade på samma sätt som motsvarande bestämmelser i förslaget till ny varumärkeslag. Kommittén föreslår vidare att det ska införas dels en bestämmelse som anger att en firma registreras i samband med registrering av det rättssubjekt som firman avser eller, om rättssubjektet redan är registrerat, i ett särskilt Prop. 2009/10:225 ärende, dels en bestämmelse om att hävning av en firmaregistrering inte påverkar registreringen av det rättssubjekt som firman avser. (se SOU 2001:26 s. 401 f. och 408 f.) Remissinstanserna: (numera Lantmäteriet) har påpekat att för att eventuella rättighetshavare ska ha möjlighet att framställa invändning bör registreringsbeslutet offentliggöras i en vidare krets än vad som är fallet och att det enligt nuvarande regler saknas författningsstöd för att kungöra ett sådant beslut. har anfört att det är självklart att hävning av en firmaregistrering inte påverkar registreringen av näringsidkaren och att detta inte behöver tas in i lagen. I övrigt har remissinstanserna inte haft några synpunkter på förslaget Skälen för regeringens förslag: Firmalagen innehåller inte någon reglering av förfarandet vid firmaregistrering. Sådana bestämmelser finns i stället i de olika associationsrättsliga författningarna (jfr 2 § andra stycket FL). Kommittén föreslog, med utgångspunkt i dess förslag att officialprövningen av de relativa registreringshindren skulle avskaffas, att det i firmalagen skulle tas in handläggningsregler om undersökning av hinder, kompletteringsföreläggande m.m. utformade med utgångspunkt från handläggningsreglerna i den nya varumärkeslagen. Som redovisats tidigare i avsnitt 6.3 föreslår regeringen att officialprövningen vid firmaregistrering ska behållas och att det inte ska inrättas något invändningsförfarande vid firmaregistrering. Den nuvarande ordningen för firmaregistrering föreslås alltså vara oförändrad. En följd av detta ställningstagande är att det inte finns något behov av att införa nya handläggningsbestämmelser av nu angivet slag. Kommittén föreslog därutöver att det skulle införas en bestämmelse som anger att en firma registreras i samband med registrering av det rättssubjekt som firman avser eller, om rättssubjektet redan är registrerat, i ett särskilt ärende. Vidare föreslogs att det skulle införas en anknytande bestämmelse som klargör att hävning av en firmaregistrering inte påverkar registreringen av det rättssubjekt som firman avser. Även med en bibehållen officialprövning skulle det i och för sig vara möjligt att införa sådana bestämmelser. Enligt regeringens uppfattning är det emellertid inte lämpligt att det i firmalagen förs in enstaka bestämmelser av detta slag som övriga handläggningsregler beträffande registreringsförfarandet finns i de associationsrättsliga lagarna. Sammanfattningsvis anser regeringen alltså att det inte bör föras in några bestämmelser om registreringsförfarandet i firmalagen. 16.5.1Geografiska ursprungsbeteckningar för vin och Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon bestämmelse om registreringshinder för firma som innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som en geografisk ursprungsbeteckning för vin eller spritdrycker, om firman avser verksamhet med vin eller sprit- drycker av annat ursprung. Kommitténs förslag innebär att det ska införas ett registreringshinder för det fall en firma innehåller eller består av något som är ägnat att upp- fattas som en geografisk ursprungsbeteckning för vin eller spritdrycker, om firman avser verksamhet med vin eller spritdrycker av annat ursprung (SOU 2001:26 s. 484). Remissinstanserna har inte lämnat några synpunkter i anledning av förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Kommitténs förslag avser att återspegla det registreringshinder som kommittén föreslog på varumär- kesområdet när det gäller varumärken som innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som en geografisk ursprungsbeteckning för vin eller spritdrycker, om varumärket avser vin eller spritdrycker av annat ursprung. Regeringen har i avsnitt 9.6.2 förklarat sig dela kommitténs uppfatt- ning att ett varumärke inte ska få registreras om det innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som en geografisk ursprungsbeteck- ning för vin eller spritdrycker, om varumärket avser vin eller spritdrycker av annat ursprung. Regeringens överväganden i den delen har sin grund i att det i den nuvarande varumärkeslagen inte finns någon bestämmelse som motsvarar bestämmelsen i artikel 23 i avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter, förkortat . Enligt den bestämmelsen ska varje medlem göra det möjligt att oberoende av vilseledande förhindra användning av sådana geografiska ursprungsbeteckningar för vin eller spritdrycker som inte har sitt ursprung i det av ursprungsbeteckningen angivna området. Vidare ska varumärken som innehåller oriktiga ursprungsbeteckningar enligt artikel 23.2 i kunna vägras registrering och om en sådan beteckning har registrerats ska registreringen kunna hävas. Av definitionen av begreppet geografiska ursprungsbeteckningar i artikel 22.1 framgår att bestämmelserna om geografiska ursprungs- beteckningar i endast reglerar beteckningar för varor, inte beteckningar för verksamheter. Det innebär i sin tur att förpliktelsen att förhindra användning av oriktiga ursprungsbeteckningar avseende vin och spritdrycker endast gäller varumärkesrättslig användning. Detsamma gäller förpliktelserna avseende registrering och hävning. ålägger alltså inte medlemmarna någon förpliktelse i förhållande till firmor. Medlemmarna behöver varken förhindra firma- rättslig användning av oriktiga ursprungsbeteckningar för vin och spritdrycker, vägra registrering av firmor eller häva sådana firmaregistre- ringar, förutsatt att inte annan grund för förbud, annat hinder mot registrering eller annan grund för hävning föreligger. Kommittén lämnade inte någon närmare motivering till varför den internationella förpliktelse som följer av skulle införas på ett annat område än det som förpliktelsen faktiskt avser; det varumärkes- rättsliga. Kommittén redovisade inte heller någon analys av om det finns något behov av en sådan nydaning inom firmarätten samt vilka konsekv- enser ett sådant registreringsförbud skulle ha för svenska företagare. heller remissinstanserna har berört frågan, möjligen eftersom den inte Prop. 2009/10:225 berördes närmare av kommittén. Mot bakgrund av avsaknaden av analys av behov och konsekvenser av den föreslagna reformen, liksom av synpunkter från remissinstanserna, finner regeringen att det inte skulle vara lämpligt att nu införa en bestämmelse av det slag som kommittén föreslagit. Regeringens förslag: Bestämmelserna om registreringshinder på grund av äldre rättigheter utformas på i huvudsak samma sätt som motsvarande bestämmelser i den nya varumärkeslagen. Vidare införs en bestämmelse om att i de fall en sökt firma- registrering ska gälla i hela landet, ska en äldre rättighet som utgörs av ett inarbetat näringskännetecken eller ett varukännetecken eller namn som är skyddat som s.k. naturligt näringskännetecken bara utgöra registreringshinder om skyddet för den äldre rättigheten gäller inom en väsentlig del av landet. Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens (SOU 2001:26 s. (SFIR) har anfört att hindersbestämmelserna medför att registrering av firmor, i de fall hindret består i att det finns ett äldre varumärke, hindras i alltför stor utsträckning. I övrigt har remissinstanser inte framfört några synpunkter när det gäller utformningen av hindersbestämmelserna. Skälen för regeringens förslag: Den nuvarande bestämmelsen om hinder mot registrering av firma finns i 10 § FL. överensstämmer sakligt sett i huvudsak med hindersbestämmelsen i 14 § Några av de enskilda reglerna om vissa hinder i 10 § FL har dock en något annan utformning eller saknar motsvarighet i När det gäller firmaregistrering finns det vidare särskilda bestämmelser om firma i de associationsrättsliga författningarna. bestämmelsen i 28 kap 1 § första och andra stycket aktiebolagslagen, där det framgår bl.a. att ett aktiebolags firma ska innehålla ordet aktiebolag eller förkortningen AB och att den tydligt ska skilja sig från tidigare firmor i aktiebolags- eller filialregistret. Liknande regler finns för andra Kommitténs förslag innebar att bestämmelserna om registrerings- hindren, i de delar där det finns motsvarande hindersbestämmelser i varumärkeslagen, skulle utformas på i huvudsak motsvarande sätt som i förslaget till ny varumärkeslag (se avsnitt 9.7.3 och 9.8.2). behandlar i det följande några särskilda frågor om registreringshinder. övrigt anser regeringen liksom kommittén och remissinstanserna att registreringshindren bör utformas på samma sätt som motsvarande bestämmelser i den nya varumärkeslagen. I kommitténs förslag fanns en bestämmelse, på motsvarande sätt som i förslaget till ny varumärkeslag, om att hinder mot registrering skulle föreligga om firman var ägnad att uppfattas bl.a. som annans varukänne- Till skillnad från i varumärkeslagen finns det inte nu någon sådan bestämmelse i firmalagen. Det har inte framkommit att avsaknaden av en sådan bestämmelse i firmalagen skulle ha lett till några problem. Värdet av att behålla bestämmelsen i varumärkeslagen har dessutom ifrågasatts av vissa remissinstanser (se avsnitt 9.7.3). Regeringen anser mot denna bakgrund att det inte bör införas någon bestämmelse av detta slag i firmalagen. En särskild fråga är om det finns anledning att göra någon saklig förändring i fråga om hinder som utgörs av ett äldre varukännetecken. SFIR har, i anslutning till föreningens synpunkter beträffande officialprövningen (jfr avsnitt 6.3) anfört att de nuvarande bestämmels- erna om hinder mot firmaregistrering innebär att registrering av firmor hindras i alltför stor utsträckning och pekat på att den nuvarande ordningen med det s.k. korsvisa skyddet bör ses över. Föreningens slutsats bygger på uttalanden i bl.a. dess dom i mål C-17/06, mot , 2007 s. . Ingen av de andra remissinstanserna har framfört någon kritik mot kommitténs förslag i denna del. I det nämnda avgörandet har preciserat bl.a. vad som innefattas i användningsbegreppet enligt artikel 5.1 i och rådets direktiv /95/EG av om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar, förkortat varumärkesdirektivet. En förutsättning för att bestämmelsen ska vara tillämplig är bl.a. att det är fråga om användning av tredje man av ett tecken med avseende på varor eller tjänster. I domen har domstolen uttalat att det egentliga syftet med bl.a. firmor och näringskännetecken inte är att särskilja varor eller tjänster. Syftet med en firma är att identifiera bolaget medan näringskännetecken och beteckningar har till syfte att känneteckna en näringsverksamhet. När en firma, ett näringskännetecken eller en beteckning endast används för att identifiera ett bolag eller känneteckna en näringsverksamhet kan användningen följaktligen inte anses ske med avseende på varor och tjänster i den mening som avses i artikel 5.1 i varumärkesdirektivet. (Se punkt 21). Av domen framgår vidare att viss slags användning av t.ex. en firma däremot kan utgöra varumärkesrättslig användning. Så är fallet om en näringsidkare förser sina varor med ett tecken som utgörs av firman eller om näringsidkaren, utan att förse varorna med tecknet, använder tecknet på ett sådant sätt att man får intrycket av att det finns ett samband mellan firman och näringsidkarens varor eller tjänster (se punkterna 22 och 23). Användning av detta slag är dock enligt artikel 6.1 a i varumärkesdirektivet tillåten om näringsidkaren handlar i enlighet med god affärssed (se punkterna 3034). Den nuvarande ordningen enligt firmalagen innebär att även ett äldre varukännetecken utgör hinder mot registrering av en firma på samma sätt som ett äldre näringskännetecken (10 § första stycket 6 FL). Hinder mot registrering av en firma föreligger alltså om den är förväxlingsbar med ett äldre varukännetecken, även om den som har ansökt om firmaregistreringen inte använder eller har för avsikt att använda firman som varukännetecken. Att det föreligger hinder även i en sådan situation hänger samman med det vidsträckta känneteckensrättsliga skydd som registreringen av firman medför genom det s.k. korsvisa skyddet mellan firmor och varumärken. Firman får både ett firmarättsligt skydd och ett varumärkesrättsligt skydd. Även om firman inte används som varukännetecken utgör den hinder mot en senare registrering av ett förväxlingsbart varumärke. I det fallet kan skyddet sägas gälla för firman som potentiellt varukännetecken. Som framgått i avsnitt 7.2.3 har regeringen gjort bedömningen att det även i fortsättningen ska finnas ett korsvist skydd. En följd av detta är att det måste finnas en möjlighet för innehavare av registrerade varumärken (eller andra varukännetecken) att kunna hindra registreringen av senare firmor i samma utsträckning som det är möjligt att hindra registreringen av senare varumärken. I annat fall skulle en varumärkesinnehavare inte ha något skydd mot att det registreras firmor som potentiellt kan komma att användas som varukännetecken och som kolliderar med varumärket. Även i fortsättningen bör därför varukännetecken utgöra registrerings- hinder. En annan fråga är i vilken utsträckning närings- och varukännetecken som inte gäller i hela landet ska utgöra hinder mot registrering av en yngre firma.