prop · GX03152 · 2010-03-23 00:00:00 — An- svaret omfattar alla som vistas inom kommunens gränser oavsett skälet till vistelsen. Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning och för sin livsföring i övrigt (4 kap. 1 § samma lag). Den enskilde ska genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå och bidraget ska utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv. bör också verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp (5 kap. 11 § samma lag). ska härvid särskilt beakta bl.a. att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. Som beskrivits ovan ska enligt 5 kap. 15 § utlänningslagen ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas en utlänning om det behövs för att förunder- sökning eller huvudförhandling i brottmål ska kunna genomföras. De målsägande och vittnen som beviljas tidsbegränsade uppehållstillstånd enligt denna bestämmelse har samma rätt till bistånd enligt socialtjänst- lagen som i bosatta personer (prop. 2003/04:35 s. 35). Kommun- ernas ansvar gäller under hela den tid som exempelvis offer för män- niskohandel vistas här, oavsett om det är fråga om ansökningstiden eller tid då uppehållstillstånd löper. Enligt artikel 12.1 ska parterna även ge brottsoffren tillgång till akut- sjukvård (b). Enligt artikel 12.3 ska parterna också svara för nödvändig medicinsk eller annan hjälp till brottoffren som lagligen vistas inom dess territorium och som saknar tillräckliga resurser. Fysiskt och psykiskt stöd till brottsoffer är ofta en nödvändig förutsättning för att de ska ha möjlig- het att komma över de trauman som de tvingats genomleva. Landstingen har en primär skyldighet att erbjuda hälso- och sjukvård samt tandvård åt dem som är bosatta inom . Om någon som vistas inom ett landsting utan att vara bosatt där, är i behov av omedelbar hälso- och sjukvård eller tandvård är skyldigt att erbjuda sådan vård. Denna skyldighet omfattar både den som är medlem i en annan land- stingskommun och den som inte tillhör något landsting, t.ex. en utlänning på tillfälligt besök. Det finns också bestämmelser om landstingens skyl- dighet att erbjuda asylsökande m.fl. hälso- och sjukvård samt tandvård, bl.a. omfattas de utlänningar som vistas i med stöd av tids- begränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 § utlänningslagen. Sådana utlänningar ska erbjudas hälso- och sjukvård samt tandvård i samma omfattning som den som är bosatt inom (5 § andra stycket lagen [2008:344] om hälso- och sjukvård för asylsökande m.fl.). Enligt artikel 12.1 ska parterna också erbjuda offer för människohandel dels hjälp med översättning och tolkning vid behov (c), dels rådgivning och information om bl.a. sina lagliga rättigheter på ett språk de kan förstå (d). Dessa krav syftar till att garantera att offren inte isoleras språkligt och därigenom fråntas möjligheten att bevaka sin rätt. Brottsoffer anses i ha rätt till kostnadsfri tolkning under brott- målsförfarandet (se t.ex. JO 1999/2000:127). Rätten till tolkning gäller vid polisanmälan, under förundersökningen och under rättegången. Brottsoffren har även rätt till behövlig översättning. Under brottmålsför- farandet ges också brottsoffren information om sina rättigheter, antingen i skrift eller genom tolkning på ett språk de kan förstå. De relevanta be- stämmelserna finns i förvaltningslagen (1986:223) och . Enligt artikel 12.1 ska parterna också ge brottsoffren biträde så att deras rättigheter och intressen framförs och beaktas i brottmålsförfaran- den (e). Enligt svensk rätt finns möjlighet att förordna om ett målsägan- debiträde för ett offer för människohandel (lagen [1988:609] om målsäg- andebiträde). En målsägande, som hörs med anledning av åklagarens talan, har även rätt till en stödperson under rättegången (20 kap. 15 § RB). Enligt artikel 12.1 ska parterna också bereda barn som är offer för människohandel tillgång till utbildning (f). Barn och ungdomar som inte är folkbokförda i och som vistas här enligt ett beslut om tidsbe- gränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 § utlänningslagen ska ges till- träde till utbildningsväsendet på i princip samma villkor som barn som är bosatta i . Skyldigheten för kommunen i detta avseende gäller förskoleverksamhet och skolbarnomsorg, förskoleklass, grundskola, gymnasieskola samt vid behov särskola (förordningen [2001:976] om ut- bildning, förskoleverksamhet och skolbarnomsorg för asylsökande barn m.fl.). Enligt artikel 12.2 ska parterna beakta brottsoffrens behov av trygghet och skydd. Även artikel 28 tar upp frågor om skydd för bl.a. brottsoffer och deras familjer, dock med särskild inriktning på brottmålsförfarandet. När det gäller behandlingen av brottsoffren, t.ex. i fråga om trygghet och skydd, görs i svensk rätt ingen skillnad mellan personer som har hemvist i och de som vistas här tillfälligt. Enligt artikel 12.4 ska varje part anta regler enligt vilka offer för män- niskohandel ska vara berättigade tillträde till arbetsmarknaden, yrkesut- bildning och undervisning. Ett liknande åtagande finns i artikel 11 i rådets direktiv /81/EG om offer för människohandel, som har genomfört (prop. 2006/07:53). För att en utlänning ska få arbeta i krävs normalt sett arbetstillstånd. Det gäller dock inte utlänning som har permanent uppehållstillstånd eller är medborgare i , , , eller EES-medborgare, och deras familjemedlem- mar. Regeringen får också föreskriva undantag för andra utlänningar. Ett sådant undantag föreskrivs för personer med tidsbegränsade uppehålls- tillstånd enligt 5 kap. 15 § utlänningslagen. Undantaget infördes i sam- band med genomförandet av ovannämnda EG-direktiv med följande motivering. Erfarenheterna kring människohandel och liknande brottslig- het visar att offer för människohandel ofta levt under enkla förhållanden i hemlandet. har de också en försörjningsbörda i hemlandet som drivit dem hit. Möjligheten att få arbeta här kan vara ett incitament till att samverka med myndigheterna, men en sådan möjlighet kan också under- lätta vägen tillbaka till ett normalt socialt liv (prop. 2006/07:53 s. 38). Som framgår ovan har barn och ungdomar som vistas här med ett tidsbe- Prop. 2009/10:152 gränsat uppehållstillstånd tillträde till utbildningsväsendet på i princip samma villkor som de som är bosatta här. Enligt artikel 12.5 ska parterna vidta åtgärder, vid behov och på de villkor som anges i dess nationella lagstiftning, för att samarbeta med icke-statliga organisationer, andra berörda organisationer eller andra delar av det civila samhället som ägnar sig åt att bistå brottsoffer. Sam- arbete med det civila samhället behandlas även i artikel 35. Som framgår av redovisning i avsnitt 4.2 vidtar regeringen sektorsövergripande åt- gärder mot människohandel som innefattar bl.a. myndighetssamverkan och samarbete med delar av det civila samhället. Enligt artikel 12.6 får den hjälp som erbjuds brottsoffer inte villkoras med att han eller hon ska vilja vittna.Något sådant krav uppställs inte i svensk rätt. Enligt artikel 12.7 ska den hjälp som omtalas i artikeln lämnas på grundval av samförstånd och information med brottsoffret. Den lagstift- ning som redovisats ovan är huvudsakligen utformad på ett sätt som tar sin utgångspunkt i den enskildes behov av stöd och hjälp inom olika områden. Sammantaget gör regeringen bedömningen att lever upp till de åtaganden som konventionen föreskriver när det gäller hjälp till brotts- offer. Period för återhämtning och eftertanke (artikel 13) Enligt artikel 13.1 ska varje part i sin nationella lag fastställa en period på minst för återhämtning och eftertanke, om det finns skälig anledning att tro att den som berörs är offer för människohandel. ska det inte vara möjligt att verkställa ett utvisningsbeslut mot personen. Enligt artikel 13.2 ska offret ha rätt till den hjälp till brottsoffer som föreskrivs i artikel 12.1 och 2. Enligt artikel 13.3 är parterna inte skyldiga att iaktta om det strider mot den allmänna ordningen eller om det framkommer att den berörda per- sonen inte är ett brottsoffer. Som framgår ovan har det införts en möjlighet för en utlänning att be- viljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för att han eller hon ska kunna återhämta sig och ta ställning till om han eller hon vill samarbeta med de brottsutredande myndigheterna (5 kap. 15 § UtlL). Om det finns särskilda skäl får tillståndet förlängas. som tillståndet gäller får den berörde inte avvisas eller utvisas. Bestämmelsen infördes vid genomförandet av EG-direktivet om offer för människohandel (prop. 2006/07:53 s. 29). Brottsoffrens hjälp enligt artikel 12.1 och 12.2 har behandlats ovan. Vidare kan nämnas att de undantagssituationer som omnämns i artikel 13.3 har sina motsvarigheter i 5 kap. 15 § utlänningslagen. Sammantaget anser regeringen att uppfyller åtagandena enligt artikel 13. Uppehållstillstånd (artikel 14) Enligt artikel 14.1 ska parterna utfärda förnyelsebara uppehållstillstånd för brottsoffer i endera eller båda av följande situationer. höriga myndigheten anser att deras vistelse är nödvändig på grund av deras personliga situation (a) eller när den behöriga myndigheten anser att deras vistelse krävs för deras samarbete med de behöriga myndighet- erna i utrednings- eller straffrättsliga förfaranden (b). bevilja tidsbegränsade uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 § utlännings- lagen som beskrivits ovan får anses uppfylla kraven i artikel 14.1. Enligt artikel 14.2 ska uppehållstillstånd för brottsoffer som är barn ut- färdas om det är för barnets bästa och vid behov förnyas på samma Till en början kan konstateras att även barn omfattas av möjlig- heterna till tidsbegränsade uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 § utlän- I förarbetena till denna bestämmelse uttalades bl.a. att för- längning av betänketiden särskilt kan komma i fråga när det gäller barn som utsatts för brott (prop. 2006/07:53 s. 48). också en rad andra bestämmelser som innebär att barnets bästa ska ges särskild uppmärksamhet vid bedömningen av om uppehållstillstånd ska meddelas (bl.a. 1 kap. 10 och 11 §§ samt 5 kap. 6 §) Genom dessa be- stämmelser får anses uppfylla det krav som ställs i artikel 14.2. Enligt artikel 14.3 ska vägran att förnya ett uppehållstillstånd eller åter- kallelse av ett sådant följa av föreskrifter i parternas nationella lag. ligheterna att vägra en förlängning av tidsbegränsade uppehållstillstånd som beviljats enligt 5 kap. 15 § utlänningslagen och att återkalla ett sådant uppehållstillstånd framgår av nämnda paragraf och 7 kap. 7 b § Enligt artikel 14.4 ska parterna om ett offer ansöker om en annan form av uppehållstillstånd beakta att han eller hon har eller har haft ett uppehållstillstånd enligt artikel 14.1. Vid en tillämpning av utlän- ningslagens bestämmelser får sådana omständigheter beaktas. artikel 14.5 ska varje part se till att beviljandet av ett tillstånd enligt artikel 14 inte ska påverka rätten att söka och få asyl. Rätten att söka och få asyl enligt utlänningslagen påverkas inte av att sökanden beviljats tids- Sammantaget anser regeringen att uppfyller åtagandena enligt Gottgörelse och rätt till skadestånd (artikel 15) Enligt artikel 15.1 ska parterna se till att brottsoffren, från deras första kontakt med de behöriga myndigheterna och på ett språk som de kan för- stå, får information om rättsliga och administrativa förfaranden av betyd- Enligt svensk rätt ska de brottsbekämpande myndigheterna lämna en målsägande information om bl.a. handläggningen av enskilda anspråk, rätten till målsägandebiträde samt vilka myndigheter, organisationer och andra som kan lämna stöd och hjälp. Ett offer för människohandel som kan beviljas ett uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 § utlänningslagen ska ges information om den möjligheten. Denna skyldighet att lämna infor- mation framgår av förundersökningskungörelsen (1947:948). går ovan har brottsoffer rätt till behövlig tolkning och översättning. Enligt artikel 15.2 ska varje part i sin nationella lag fastställa rätt till rättsligt stöd och fri rättshjälp för brottsoffer enligt bestämmelserna i dess nationella lag. När förundersökning inletts ska målsägandebiträde förord- nas i bl.a. mål om människohandel om det kan antas att målsäganden har behov av sådant biträde (1 § lagen om målsägandebiträde). Biträdet ska ta tillvara målsägandens intressen samt lämna stöd och hjälp till målsäg- anden. Målsägandebiträdet ska också bistå målsäganden med att föra talan om enskilt anspråk i anledning av brottet om inte detta görs av åklagaren. Enligt artikel 15.3 ska varje part i sin nationella lag fastställa brotts- offers rätt till skadestånd från gärningsmännen. I svensk rätt finns de grundläggande reglerna om skadeståndsansvar för person- och sakskada samt vid kränkning genom brott i 2 kap. 1 § och 3 § skadeståndslagen (1972:207). Enligt svensk rätt har målsäganden rätt att föra talan mot gärningsmannen om enskilt anspråk i anledning av brott som han eller hon utsatts för i samband med åtal för brottet (22 kap 1 § RB). Skade- ståndsanspråket kan bl.a. avse ersättning för kränkning och utgifter som målsäganden haft till följd av brottet. Enligt artikel 15.4 ska parterna garantera gottgörelse till brottsoffer. Enliggt brottsskadelagen (1978:413) utgår ersättning från staten för skada till följd av brott. För att lagen ska vara tillämplig krävs att den brottsliga handlingen företagits i eller att brottet fullbordats här. Vid personskada och kränkning genom brott är lagen även tillämplig då brottet begåtts utomlands mot någon som har hemvist i . Ersätt- ning utgår för personskada och för skada som orsakats av att brottsoffrets personliga integritet allvarligt kränkts. Det finns även viss möjlighet att få ersättning för sakskada som tillfogats i samband med personskadan. Sammantaget gör regeringen bedömningen att svensk lagstiftning upp- fyller de krav som uppställs i artikel 15 om brottsoffers rätt till gott- görelse och skadestånd. Brottsoffrens repatriering och återvändande (artikel 16) Artikel 16 behandlar parternas skyldighet att vidta åtgärder som ska underlätta för offer för människohandel att återvända till sitt hemland. Enligt artikel 16.1 ska brottsoffrets hemland underlätta och godta person- ens återvändande. Enligt artikel 16.2 ska den återsändande staten ta vederbörlig hänsyn till brottsoffrets rättigheter, säkerhet och värdighet. Enligt artikel 16.3 ska parterna lämna varandra information om en person är dess medborgare eller har permanent uppehållstillstånd. Enligt artikel 16.4 ska parterna underlätta för brottsoffer som saknar korrekta handlingar genom att utfärda inresetillstånd. Artikel 16.14 överensstämmer i huvudsak med artikel 8 i FN-proto- kollet mot människohandel. Inför tillträdet av FN-protokollet gjorde reg- eringen bedömningen att uppfyller de krav som uppställs i artikel 8 eftersom innehållet överensstämmer med den svenska åter- sändarpolitiken som bygger på respekt för de mänskliga rättigheterna och den enskildes integritet (prop. 2003/04:111 s. 37 och 38). Enligt artikel 16.5 ska parterna inrätta repatrieringsprogram under samverkan med organisationer med syftet att förebygga att personer åter blir brottsoffer. Enligt artikel 16.6 ska parterna bereda brottsoffer tillgång till kontaktinformation som kan hjälpa dem i det mottagande landet. Enligt artikel 16.7 ska barn som är brottsoffer inte återsändas om detta skulle strida mot barnets bästa. Beträffande återsändande av offer finns det i fungerande rutiner som skapats inom de sociala myndigheternas och polismyndighet- ernas ansvarsområden. Enligt uppgifter från sker en hemresa i samråd med offret, polisen och . Finns det en returbiljett så används den, i annat fall bekostas resan av . Brottsoffren tillfrågas också om de vill ha kontakt med myndigheter eller frivilligorganisationer i hemlandet. åtgärder för att underlätta för brottsoffrens rehabilitering, utbildning och tillträde till arbetsmarkna- den har behandlats ovan. När det gäller brottsoffer som är barn så utreds deras situation i hemlandet i samråd med och polisen. Mot- tagandet ska vara klart och förberett innan barnet sänds tillbaka. Barn som återsänds blir ledsagade antingen av en företrädare för eller av företrädare för och polis. antogs direktivet 2008/115/EG om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i med- lemsstaterna. Enligt artikel 5 i direktivet ska medlemsstaterna när de genomför direktivet ta vederbörlig hänsyn till bl.a. barnets bästa. Av artikel 10.1 framgår vidare att innan ett beslut fattas om att ett ensam- kommande barn ska återvända ska barnet få stöd av ett lämpligt organ, som inte är verkställande organ, och hänsyn ska tas till barnets bästa. Enligt artikel 10.2 ska myndigheterna, innan de avlägsnar ett ensamkom- mande barn, försäkra sig om att barnet kommer att överlämnas till en familjemedlem, en utsedd förmyndare eller en lämplig mottagningsenhet i mottagarlandet. Behovet av lagändringar till följd av direktivet över- vägs inom . Sammantaget gör regeringen bedömningen att lever upp till konventionens bestämmelser i artikel 16 om repatriering och återvänd- ande. Jämställdhet (artikel 17) Enligt artikel 17 ska parterna när de vidtar åtgärder för att skydda och främja brottsoffers rättigheter, sträva efter att främja jämställdhet och tillämpa jämställdhetsintegrering vid utformning, tillämpning och utvärd- ering av åtgärderna. Med beaktande av den gällande regleringen inom jämställdhetsområdet och det pågående arbetet för jämställdhet mellan män och kvinnor anser regeringen att uppfyller åtagandena enligt artikel 17. Regeringens bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de krav som ställs upp i konventionen gällande straffrätts- liga bestämmelser. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna yttrar sig i denna del. Skälen för regeringens bedömning Kriminalisering av människohandel (artikel 18) Enligt artikel 18 ska parterna anta lagstiftning och vidta andra åtgärder för att straffbelägga sådana gärningar som omfattas av definitionen i artikel 4. Enligt artikel 4 avses med människohandel värvning, transport, överlämnande, inhysande eller mottagande av personer genom hot om eller bruk av våld eller andra former av tvång, bortförande, bedrägeri, vilseledande, missbruk av makt eller av en persons utsatta ställning, eller erläggande eller mottagande av betalning eller förmåner för att få sam- tycke från en person som har kontroll över en annan person i syfte att ut- nyttja denna person. Utnyttjande ska minst innebära utnyttjande av andras prostitution eller andra former av sexuellt utnyttjande, tvångs- arbete eller tvångstjänster, slaveri eller bruk som kan jämföras med slaveri, träldom eller borttagande av organ (a). Samtycke från ett offer för människohandel till sådant planerat utnyttjande som anges i punkt a i denna artikel ska sakna betydelse om något av de medel som anges där har använts (b). Värvning, transport, överlämnande, inhysning eller mot- tagande av barn i syfte att utnyttja dessa ska betraktas som människo- handel även om inget av de medel som anges i punkten a har använts (c). Med barn avses person (d). Kravet på kriminalisering enligt artikel 18 och definitionen av män- niskohandel enligt artikel 4 är identiska med artiklarna 3 och 5 i FN- protokollet mot människohandel och i huvudsak överensstämmande med artikel 1 i EU-rambeslutet om människohandel. Inför antagande av rambeslutet gjorde regeringen bedömningen med hänvisning till för- slaget om införandet av 4 kap. 1 a § att uppfyller åtagandet enligt rambeslutet om människohandel (prop. 2001/02:99 s. 2325). Vid genomförandet av FN-protokollet föreslogs de lagänd- ringar som ledde fram till den nuvarande lydelsen av 4 kap. 1 a § brotts- balken (prop. 2003/04:111 s. 4263). Mot denna bakgrund anser rege- ringen att uppfyller åtagandet som följer av artikel 18 i Europa- rådets konvention om människohandel. Kriminalisering av användningen av ett brottsoffers tjänster (artikel 19) Enligt artikel 19 ska parterna överväga att anta lagstiftning och vidta andra åtgärder som krävs för att straffbelägga användningen av tjänster från en person som är föremål för sådant utnyttjande som definieras i artikel 4, som begås med vetskap om att den som erbjuder tjänsten är ett Användande av andras prostitution eller andra former av sexuellt ut- Prop. 2009/10:152 nyttjande är straffbelagda gärningar enligt svensk rätt, bl.a. som våldtäkt av barn, olika former av sexuellt utnyttjande och köp av sexuell tjänst (6 kap. BrB). Även användande av tvångstjänster, slaveri eller borttagande av organ kan föranleda straffansvar enligt svensk rätt. För ocker döms den som vid avtal eller någon annan rättshandling begagnar sig av någons trångmål, oförstånd, lättsinne eller beroendeställning till att bereda sig förmån, som står i uppenbart missförhållande till vederlaget eller för vilken vederlag inte ska utgå (9 kap. 5 § BrB). Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet har en utlänning i tjänst fastän utlänningen inte har föreskrivet arbetstill- stånd döms för brott mot 20 kap. 5 § utlänningslagen. Användande av den här typen av utnyttjanden kan även föranleda ansvar för skattebrott (skattebrottslagen [1971:69]) och arbetsmiljöbrott (3 kap. 10 § BrB). När det gäller användningen av människohandel som sker i syfte att avlägsna organ kan utöver straffbestämmelsen om ocker också nämnas dels 14 § transplantationslagen (1995:831) som straffbelägger att i strid med lagen uppsåtligen utföra ingrepp eller ta medicinskt material från en levande människa, dels lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. som straffbelägger viss handel med biologiskt material. Utöver de nämnda bestämmelserna kan användningen av människo- handelsoffrens tjänster aktualisera tillämpningen av en rad andra straffbe- stämmelser, bl.a. människorov, olaga frihetsberövande eller olaga tvång (4 kap. BrB). Sammantaget gör regeringen bedömningen att lever upp till de åtaganden som konventionen uppställer i artikel 19. Kriminalisering av gärningar som rör rese- och identitetshandlingar (artikel 20) Enligt artikel 20 ska varje part anta lagstiftning och vidta andra åtgärder som erfordras för att straffbelägga gärningar som begås uppsåtligen och i syfte att möjliggöra människohandel innefattande förfalskning av rese- eller identitetshandling (a), anskaffande eller tillhandahållande av en rese- eller identitetshandling (b) samt behållande, undanröjande, döljan- de, skadande eller förstörande av annan persons rese- eller identitets- handling (c). Till en början kan konstateras att de ovannämnda gärningarna typiskt sett ingår i förberedelse av eller genomförandet av ett människohandels- förfarande. Dessa gärningar kan således föranleda ansvar för människo- handel (4 kap. 1 a § BrB) eller försök, förberedelse, stämpling och med- verkan till detta brott (4 kap. 10 § och 23 kap. BrB). Olika typer av hand- havande med förfalskade urkunder utgör brott enligt svensk lag, bl.a. urkundsförfalskning (14 kap. 1 § BrB) och brukande av falsk urkund (14 kap. 9 § BrB). Även försök, förberedelse eller medverkan till dessa brott kan aktualiseras (14 kap. 11 § BrB). Därutöver kan ansvar för egen- mäktigt förfarande (8 kap. 8 § BrB) och olovligt förfogande (10 kap. 4 § BrB) aktualiseras för de gärningar som omnämns i artikel 20. Sammantaget anser regeringen att uppfyller de krav på krimi- nalisering som uppställs i artikel 20. Medverkan eller försök till brott (artikel 21) Enligt artikel 21.1 ska parterna straffbelägga uppsåtlig medverkan till eller främjande av att någon begår gärningar som anges i artiklarna 18 och 20. Enligt artikel 21.2 ska parterna även straffbelägga uppsåtliga försök att begå gärningar som anges i artikel 18 eller 20 a.