prop · GY0329 · 2010-11-04 00:00:00 — Vilka länders medborgare som är ålagda viseringsskyldighet respektive undantagna från detta krav vid inresa i Schengenområdet regleras i parlamentets och rådets förordning (EG) nr 539/2001 om fastställande av förteckningen över tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de 20 EUT L 115, 29.4.2008, s. 1 (Celex 32008R0380). tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav, Skr. 2010/11:29 viseringsförordningen (2001/539/EG).21 Enligt viseringsförordningen sker bedömningen om huruvida viseringsfrihet kan införas utifrån kriterier kopplade till bland annat irreguljär invandring, allmän ordning och säkerhet samt EU:s utrikespolitiska förbindelser. inledde kommissionen dialoger om viseringsfrihet med de länder på som har ett viseringsförenklingsavtal med EU. Separata så kallade färdplaner antogs med tydliga mål och kriterier för länderna att uppfylla för att komma i fråga för viseringsfrihet. Parterna enades om att när ett land uppfyller uppställda krav ska kommissionen anta ett förslag om ändring av viseringsförordningen. F.d. jugoslaviska republiken , och uppfyllde kriterierna i sina respektive färdplaner . Beslut om viseringsfrihet för dessa länders medborgare fattades av rådet (2009/1244/EG).22 presenterade kommissionen utvärderingsrapporter av vilka framgår att och Bosnien och nu endast har ett fåtal kriterier i färdplanerna kvar att uppfylla. Mot denna bakgrund antog kommissionen ett förslag om ändring i viseringsförordningen för att införa viseringsfrihet också för dessa länders medborgare ((2010)256slutlig, jfr Faktapromemoria 2009/10:FPM102). Beslut av rådet om viseringsfrihet för medborgare från och Bosnien och förväntas . 4 Migration och utveckling Regeringen reviderade 2009 målet för politikområdet Migration. I det nya målet förtydligar regeringen att migrationspolitik ska tillvarata och beakta migrationens utvecklingseffekter. I regeringens proposition Gemensamt ansvar politik för global utveckling (prop. 2002/03:122, bet. 2003/04:UU3, rskr. 2003/04:112) framgår det klart att migrationspolitiken är en viktig del av politik för global utveckling. Regeringen markerade en nystart för den globala politiken genom Globala utmaningar vårt ansvar: Skrivelse om politik för global utveckling (skr. 2007/08:89) till . I skrivelsen identifieras migrationsströmmar som en av sex globala utmaningar av central betydelse för att nå målet om att bidra till en rättvis och hållbar utveckling och där har möjlighet att bidra på ett effektivt sätt. I regeringens skrivelse Att möta globala utmaningar: Skrivelse om samstämmighet för utveckling (skr. 2009/10:129) klargörs att inriktningen på de sex globala utmaningarna ligger fast. I skrivelsen åtar sig regeringen att bidra till att öka de positiva effekterna 21EGT L 81, 21.3.2001, s.1 (Celex 32001R0539). 22EUT L 336, 18.12.2009, s. 1 ( Celex 32009R1244). för utvecklingsländer av cirkulär migration till och från och EU Skr. 2010/11:29 samt verka för att återvändande migranters kunskaper och erfarenheter bättre tas till vara. migrations- och asylpolitik ingår i ett större regionalt och globalt sammanhang. Den är en del av en helhet som bland annat omfattar utrikespolitiken, inklusive handels- och biståndspolitiken. arbetar aktivt, inom EU och internationellt, med att föra fram och stödja en fortsatt dialog om migration och utveckling. En central fråga inom migrationsområdet, som har drivit, har varit samstämmighet mellan migrations- och utvecklingspolitiken. Som ett bidrag till EU:s fortsatta arbete med samstämmighet för utveckling förhandlades särskilda rådsslutsatser om samstämmig politik för utveckling på migrationsområdet under det svenska ordförandeskapets ledning. Rådsslutsatserna ger kommissionen i uppdrag att titta närmare på en rad migrationsrelevanta områden som har koppling till hur migration kan bidra till utveckling. 4.1Globala forumet för migration och utveckling (GFMD) I syfte att fördjupa det internationella samarbetet inom området migration och utveckling efter FN:s högnivådialog på detta tema , hölls ett första möte med GFMD 2007 med som värd. Målet med GFMD är att skapa en plattform där de deltagande staterna ges möjlighet att identifiera och konstruktivt diskutera gemensamma intressen inom migration och utveckling. Frågor som har diskuterats vid GFMD:s möten är bl.a. hur arbetskraftsinvandring, cirkulär migration, remitteringar, engagemang av diasporagrupper och samstämmighet mellan politikområden kan bidra till utveckling. stod värd för det andra mötet med GFMD som hölls i . Det tredje ägde rum i . Under det svenska ordförandeskapet i EU antogs en EU-gemensam ståndpunkt gällande de områden som diskuterades vid det tredje mötet med GFMD. Syftet med den gemensamma ståndpunkten är att bidra till att stärka EU som global aktör i frågor rörande internationell migration, samt i frågor gällande kopplingen mellan migration och utveckling. Med den gemensamma ståndpunkten som utgångspunkt förhandlades även ett EU anförande fram som framfördes i . GFMD:s möten har varit framgångsrika då de har genererat ett stort deltagande (över 150 länder), en konstruktiv diskussion mellan alla parter, ett flertal projekt mellan länder och organisationer, samt enighet om att gemensamt fortsätta GFMD-processen. har varit aktivt bl.a. som ordförande och paneldeltagare för rundabordsdiskussioner om samstämmighet mellan migrations- och utvecklingspolitik. ingår i en inre krets av länder som finansiellt och på andra sätt stödjer GFMD- processen. Begreppet cirkulär migration har uppmärksammats alltmer internationellt , som ett migrationsmönster som kan bidra till att tillgodose behovet av arbetskraft i mottagarländer och bidra till positiva utvecklingseffekter i ursprungsländer, som det gynnar migranterna själva. Enligt svenskt synsätt är cirkulär migration ett naturligt förekommande fenomen som innebär att människor rör sig allt oftare mellan länder, ibland för längre, ibland kortare perioder, och lämnar viktiga bidrag i både mottagar- och ursprungsländerna. Den svenska uppfattningen är att många olika former av migration (bl.a. arbetskraftsmigration och studentmigration) ryms inom begreppet, och att cirkulär migration kan främjas bl.a. genom ett rättsligt ramverk som underlättar rörlighet. Mottagarländer kan främja cirkulär migration genom att exempelvis tillåta längre vistelser i ursprungslandet utan att migranten för den skull förlorar sitt uppehållstillstånd i landet, att tillåta naturalisering och dubbelt medborgarskap, att förenkla processen för beviljande av uppehållstillstånd för migranter som tidigare bott och arbetat i landet, samt att erbjuda en möjlighet att överföra sociala rättigheter som t.ex. pensioner. Ursprungsländer kan främja cirkulär migration bl.a. genom att erbjuda skattelättnader och gynnsammare regler för direktinvesteringar. Frågan har varit aktuell inom EU sedan kommissionen presenterade sitt meddelande om cirkulär migration och partnerskap för rörlighet, vilket ledde till antagandet av rådsslutsatser . Cirkulär migration är också en betydelsefull komponent i den internationella dialogen om migration och utveckling som inleddes vid FN:s högnivådialog i generalförsamlingen och som sker inom ramen för GFMD. Diskussionerna om cirkulär migration inom ramen för såväl EU som GFMD har präglats av ett fokus på specifika program eller bilaterala avtal som påminner om 70-talets gästarbetarprogram och som anger förutsättningarna för vistelsetid, utfärdande av tillstånd och återvändande, dvs. styrd cirkulär migration. har därför aktivt försökt bredda synsättet genom att verka för en diskussion som fokuserar på den spontana cirkulära migrationen. beslutade regeringen att tillsätta en parlamentarisk kommitté för att belysa kopplingarna mellan cirkulär migration och utveckling (dir. 2009:53). I ett delbetänkande som överlämnades (SOU 2010:40) presenterade kommittén en kartläggning av den cirkulära migrationen och en analys av vilka faktorer som påverkar migranters möjligheter att röra sig mellan och sina ursprungsländer. I ett slutbetänkande kommer presenteras ett förslag med syfte att i största möjliga mån undanröja hinder för ökad rörlighet och därigenom öka de positiva utvecklingseffekterna av denna migration. 5 Migrationsfrågor i EU:s yttre förbindelser I takt med en ökad globalisering har migrationsfrågorna blivit en alltmer integrerad del av EU:s yttre förbindelser. Nära och fördjupat samarbete med strategiska partner i tredjeländer och med internationella organisationer är en förutsättning för att kunna omsätta politiska prioriteringar i konkreta handlingar. Specifikt handlar det om ökade möjligheter för rörlighet men också om kapacitetsuppbyggnad i partnerländerna för att kunna hantera alla aspekter av migration, inklusive asyl- och skyddsfrågor. 5.1Den övergripande strategin för migration EU:s övergripande strategi för migration (EU Global Approach to Migration) är ett ramverk för EU:s yttre förbindelser på migrationsområdet. Målsättningen är att med ett brett angreppssätt, genom ett samstämmigt agerande mellan berörda politikområden och i partnerskap med tredjeländer, hantera migration och migrationsströmmar på ett effektivt, rättssäkert och humant sätt. Den övergripande strategin för migration antogs av (ST 15914/05) och hade inledningsvis fokus på och . Genom rådsslutsatser (ST 10746/07) tillämpas den övergripande strategin även i samarbete med länder i EU:s östra och sydöstra grannregioner. antogs ytterligare rådsslutsatser (ST 16041/08) om utvärdering av genomförandet av den övergripande strategin för migration och kommissionen presenterade även en framstegsrapport om genomförandet av strategin. Arbetet har vidareutvecklats och samarbetet med partnerländerna har stärkts. För genomförandet av den övergripande strategin tillämpas fyra partnerskapsinstrument: migrationsuppdragsresor, partnerskap för rörlighet, samarbetsplattformar för migration och utveckling och migrationsprofiler. Genomförandet sker vidare i dialog och partnerskap med strategiska tredje länder på de tre områden som ingår i den globala ansatsen, nämligen: främjande av laglig invandring och rörlighet, motverkande av olaglig invandring och främjande av de positiva kopplingarna mellan migration och utveckling. I enlighet med Europeiska rådets slutsatser (ST 16879/1/06) genomförs migrationsuppdragsresor (EU migration missions) till utvalda ursprungs- och transitländer för att etablera eller migrationsuppdragsresor har genomförts till (Kap , , , , , , , , /utblick ). har deltagit i uppdragsresorna till och samt under det svenska EU-ordförandeskapet Skr. 2010/11:29 till med regional utblick mot . har vidare deltagit i samtliga migrationsuppdragsresor österut, dvs. till och samt under svenskt EU-ordförandeskap till . Som ett konkret resultat av uppdragsresorna har det skapats aktiva lokala migrationsdialoger i flera av länderna, liksom det formella etablerandet av samarbetsplattformen med . Partnerskap för rörlighet är ett flexibelt instrument i form av ett politiskt ramverk för ett brett samarbete på migrationsområdet med utvalda tredje länder. Det fungerar som ett paraply för projekt och initiativ mellan intresserade medlemsstater och partnerlandet på de tre områden som ingår i den övergripande strategin, dvs. främjande av laglig invandring och rörlighet, motverkande av olaglig invandring och främjande av de positiva kopplingarna mellan migration och utveckling. Partnerskapen förhandlas bilateralt mellan EU och tredje land, på frivillig basis och med hänsyn till EU:s respektive medlemsstaters kompetenser, och innehåller ömsesidiga åtaganden från EU och tredjeland. Innehållet i partnerskapen varierar beroende på förutsättningarna och prioriteringarna i varje enskilt fall. EU har ingått partnerskap för rörlighet med (2008), (2008) samt (2009) och planerar sådana partnerskap även med och . deltar i partnerskapen för rörlighet med och och har för avsikt att delta i det planerade partnerskapet för rörlighet med . presenterade kommissionen en första utvärdering av instrumentet (SEC(2009) 1240 slutlig) på basis av erfarenheterna från partnerskapen för rörlighet med och . Med utgångspunkt i denna utvärdering förhandlades och antogs rådsslutsatser om instrumentet partnerskap för rörlighet under det svenska ordförandeskapets ledning (ST 15811/09). Rådsslutsatserna bekräftar värdet av partnerskapen som samarbetsinstrument samt fastställer kriterier för identifieringen av tredjeländer med vilka EU skulle kunna ingå nya partnerskap för rörlighet. Samarbetsplattformar för migration och utveckling Samarbetsplattformar för migration och utveckling har upprättats för att sammanföra partnerländers myndigheter, EU-medlemsstater samt EU- delegationen, internationella organisationer och andra relevanta aktörer på plats i ursprungs- och transitländer i syfte att förstärka samband och samverkan mellan migration och utveckling och att hantera migrationen mer effektivt. Den första plattformen upprättades mellan och på initiativ av . deltar aktivt i det lokala arbetet på plats i i samarbetsplattformens olika arbetsgrupper. På initiativ av godkändes genom Europeiska rådets slutsatser (ST 9432/07) etablerandet av Svartahavsplattformen för migration och utveckling. plattformen dock inte antagits i partnerländerna och det har inte heller Skr. 2010/11:29 påbörjats något operativt arbete. Syftet med migrationsprofilerna har ursprungligen varit att samla in och analysera information i tredje länder i frågor som är migrationsrelaterade, t.ex. situationen på arbetsmarknaden, diasporagrupper, migrationsströmmar, remitteringar etc. Från att ha varit en relativt standardiserad process har fokus alltmer kommit att handla om migrationsprofiler som ett instrument att utifrån ett mer heltäckande informationsinsamlande av fakta utarbeta en samstämmig och heltäckande utvecklingspolicy på migrationsområdet och på andra relevanta områden i det aktuella partnerlandet. Migrationsprofilerna används numer inte enbart som ett samarbetsinstrument inom ramen för den globala ansatsen för migration utan även av andra partner såsom IOM, ICMPD, GFMD. Inom ramen för EU:s yttre förbindelse på migrationsområdet och i genomförandet av den övergripande strategin för migration pågår ett antal samarbetsprocesser på regionala men också bilaterala nivåer. Nedan beskrivs några av de större regionala processerna. Härutöver kan nämnas att EU har mer eller mindre långt utvecklade dialoger på migrationsområdet med , , och med länderna i och . Vid en ministerkonferens i , på initiativ av i samarbete med , , och , etablerades en samarbetsprocess på migrationsområdet under namnet Migration Partnerships (BMP) mellan EU och 19 partnerländer österut (, , , , och södra ). I enlighet med den deklaration som antogs i (ST 9283/09) spänner BMP-partnerskapet över fem områden: (1) kampen mot olaglig invandring, (2) återtagande, frivillig återvandring och återintegration, (3) laglig invandring (4) integration, (5) migration och utveckling. deltar aktivt i denna process. Partnerskap (Migration, Mobility, Employment/MME) Vid toppmötet mellan och i antogs en gemensam EU-Afrikastrategi och handlingsplan. partnerskapen i strategin återfinns partnerskapet för migration, rörlighet och sysselsättning, MME (Migration, Mobility and Employment) i vilken Den övergripande målsättningen med MME är att implementera deklarationen från ministerkonferensen i (ST 15043/06) (med fokus på migration och utveckling), Skr. 2010/11:29 handlingsplan mot människohandel samt handlingsplan för sysselsättning och fattigdomsbekämpning i . Vid nästa toppmöte mellan och , som äger rum i , ska den andra handlingsplanen antas. Rabat-processen är ett subregionalt samarbete, på initiativ av , och med fokus på migration och utveckling, i förhållande till den Västafrikanska migrationsrutten. Den första ministerkonferensen ägde rum i då en deklaration och en handlingsplan antogs (ST 11578/06). En uppföljande ministerkonferens ägde rum i då en tre-årig handlingsplan antogs (ST 16149/08). Nästa ministerkonferens äger rum i då arbetet ska utvärderas och agendan bestämmas. har deltagit i de två ministerkonferenserna. 6 Övrigt internationellt samarbete 6.1FN:s flyktingkommissariat (UNHCR) UNHCR bildades genom beslut i och har sitt ursprungliga mandat bl.a. genom flyktingkonvention och dess tilläggsprotokoll . Organisationens verksamhet och inflytande har ökat . arbetar UNHCR operativt över hela världen, med störst närvaro i där de flesta flyktingsituationerna finns. UNHCR:s regionkontor för de baltiska och nordiska länderna är placerat i . Förutom det operativa arbetet har organisationen även en roll som övervakare och uttolkare av flyktingkonventionen och är aktiv i arbetet med harmoniseringen av migrations- och asylpolitiken inom EU. UNHCR finansieras huvudsakligen genom frivilliga bidrag, varav merparten utgörs av bidrag från en begränsad krets medlemmar; de tio största givarna står för av budgeten. är den fjärde största givaren till UNHCR: uppgick det svenska kärnbidraget till och för till . är det svenska kärnbidraget . Därutöver bidrar Sida med stöd till ett antal av UNHCR:s enskilda landprogram samt inom ramen för FN:s blixtappeller. Endast av UNHCR:s totala behov täcks av bidrag från FN:s reguljära budget. , (ExCom) består av 78 medlemmar som sammanträder en gång . ExCom har till uppgift att godkänna UNHCR:s program och budget, anta föreslagna s.k. skyddsslutsatser, vara rådgivande för högkommissarien i internationella skyddsfrågor samt inneha en konsultativ roll i viktiga policyfrågor. 2008 antogs skyddsslutsatser om utdragna flyktingsituationer och år 2009 om flyktingsituationer. Därutöver håller högkommissarien . 2010/11:29 en gång en skyddsdialog. håller även årliga bilaterala konsultationer med UNHCR då man bl.a. diskuterar aktuella frågor på skyddsområdet. UNHCR är även en viktig samarbetspartner i vidarebosättningsarbetet och i arbetet med att skapa ett EU-gemensamt vidarebosättningsprogram. 6.2International Organization for Migration (IOM) IOM är en mellanstatlig organisation för migrationsfrågor som verkar i nära samarbete med statliga, mellanstatliga och frivilliga organisationer. Organisationen bildades för att ta hand om de migrationsströmmar som uppstått i efter . internationell organisation för migrationsfrågor arbetar IOM med att möta de växande behoven bland världens migranter, öka förståelsen för migrationsfrågor, uppmuntra till social och ekonomisk utveckling genom migration samt att upprätthålla migranters värdighet och välbefinnande. IOM är dessutom en betydande och global humanitär aktör, med omfattande program för att bistå nödlidande, huvudsakligen flyktingar består IOM av 127 medlemsstater, däribland , och 17 stater med observatörsstatus. uppgick till 991 miljoner USD. Därtill kommer den administrativa budgeten som uppgick till omkring 36 miljoner USD. medlemsländer betalar ett mindre uttaxerat bidrag, vilket för I övrigt är IOM:s verksamhet helt och hållet frivilligfinansierad på projektbasis. medlem i IOM och såväl och som och Sida har samarbetat med IOM i olika migrationsrelaterade och humanitära projekt. IOM som ett viktigt forum för diskussion av migrationsfrågor på regional och global nivå och sätter stort värde på IOM:s roll inom det humanitära Som exempel på områden där samarbetar med IOM kan nämnas följande: har ett avtal med IOM som reglerar samarbetet avseende överföring av kvotflyktingar till . har ingått flera nya avtal med IOM med , i samarbete med kapacitetsutvecklingsprojektet som syftar till att bygga upp och vidareutveckla kapaciteten på asyl- och migrationsområdet i de deltagande staterna. Merparten av det svenska finansiella stödet till IOM kanaliseras via Sida och då huvudsakligen till humanitära program som ingår i olika former av gemensamma, FN-samordnade appeller. som genomförare när IOM föreslår insatser inom av Sida prioriterade insatsområden och då IOM bedöms ha tillfredsställande Sidas samlade stöd till IOM 2008 och 2009 avsattes för humanitärt stöd i huvudsak till flyktingar och internflyktingar Skr. 2010/11:29 i . Övrigt stöd från Sida har främst gått till att motverka människohandel framför allt i och HIV/AIDS-förebyggande i . IOM är vidare en viktig aktör för genomförandet av och EU:s migrationspolitik i de yttre förbindelserna och en stor del av EU:s budget på området går till IOM-projekt. Som en av IOM:s största biståndsgivare sjunde största 2006 och tionde största 2007 deltar också aktivt i . 6.3Intergovernmental Consultations on Migration, Asylum and Refugees (IGC) IGC är en pågående process för informationsutbyte, där 17 stater deltar.23 Sekretariatet har sitt säte i och leds av en koordinator. Syftet med IGC är att möjliggöra för de deltagande staterna att på tjänstemannanivå diskutera och utbyta information om frågor som rör asyl och migration. IGC kan också ses som ett serviceorgan för de deltagande staterna. Organisationen producerar bl.a. regelbundet statistik över antalet personer som sökt asyl i de deltagande staterna och publicerar uppgifter om staternas lagstiftning och praxis. IGC har ett antal arbetsgrupper som sammanträder cirka . Grupperna behandlar asyl och flyktingar, inresa och återvändande, invandring, integration, landdokumentation, statistik samt tekniska frågor. Utöver arbetet i arbetsgrupperna anordnas även seminarier på särskilda teman. Två möten på högre tjänstemannanivå äger rum . Därutöver sammanträder en styrgrupp . Ordförandeskapet inom IGC roterar mellan medlemsländerna . övertog ordföranderollen efter . hade senast ordförandeskapet juli 2007juni 2008 och hade då cirkulär migration som tema. () är en i baserad mellanstatlig organisation med huvudsakligen två syften; att utarbeta hållbara strategier och politik på migrations- och asylområdet samt att inom detta område verka som en plattform för diskussion och samarbete mellan de europeiska länderna och länderna i närområde. ICMPD bedriver också projektverksamhet. 23 , , , , , , , , , , , och samt , , och . grundades och har elva medlemsländer.24 blev Skr. 2010/11:29 medlem i organisationen 2002 och har därefter stött dess verksamhet med årliga bidrag. ICMPD fungerar också som sekretariat för Budapestprocessen, som är ett forum för dialog mellan 50 stater och tio organisationer, etablerad 1991 i syfte att i första hand motverka den olagliga invandringen till EU. Organisationen är även projektkoordinator för Migration Partnerships-processen samt operativ genomförare och koordinator för MME- och Rabat-processerna (se s. 44 f.). Söderköpingsprocessen lanserades under det dåvarande svenska ordförandeskapet som ett projekt för praktiskt samarbete på asyl- och migrationsområdet. Målländerna för samarbetet är , och . Vid sidan av deltar tio länder i samarbetet.25 , IOM och UNHCR är samarbetspartners. Processen har främst fokuserat på erfarenhets- och kunskapsöverföring mellan de deltagande EU-medlemsstaterna och målländerna i syfte att vidareutveckla den nationella kapaciteten på asyl- och migrationsområdet i målländerna. är processen inte längre ett projektsamarbete, utan ett mellanstatligt samarbete med roterande ordförandeskap. var ordförande i . lade då framför allt tonvikten på genomförandet av de mål som beslutades om vid i 2005. Dessa innebär att arbete ska koncentreras till dess kärnområden demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. Frågor om asyl-, flykting- och migration inom Frågor som rör integration och sociala relationer har sin huvudsakliga hemvist i styrkommittén för migrationsfrågor, CDMG, och dess expertkommittéer. CDMG:s uppgift är bl.a. att utveckla ett europeiskt samarbete på migrations- och integrationsområdena, anordna konferenser på ministernivå samt följa upp beslut och överenskommelser från dessa 24Österrike, , , , , , , , , , , och . 25Ukraina, , , , , , , , och . Kommittén svarar också för en stor del av det förberedande Skr.