prop · GX03160 · 2010-03-23 00:00:00 — Det är endast om det framstår som uppenbart obehövligt med en personlig kontakt som detta bör underlåtas, t.ex. om den enskilde är anställd i Försvarsmakten och har sådana arbetsförhållanden att syftet med en personlig kontakt kan tillgodoses på annat sätt. Exempel på situationer där det inte är möjligt med en personlig kontakt kan vara att det inte går att få kontakt med den tidigare anställde eller att denne uttryckligen har avböjt vidare kontakt med Försvarsmakten. Av tredje stycket följer att Försvarsmaktens särskilda uppföljningsan- svar enligt första och andra stycket kvarstår efter det att tjänstgöringen i insatsområdet har avslutats. Till följd av Försvarsmaktens uppföljningsansvar kan beslut riktade till enskilda komma att fattas i fråga om stödåtgärder enligt 8 och 9 §§. Av paragrafen, som är ny, följer att Försvarsmakten vid utredning enligt 6 § ska bistå den enskilde med information och vägledning och att så ska ske även som anges i 6 § sista stycket. Försvarsmakten har därmed ett begränsat ansvar i detta avseende, även . Den information och den vägledning som ska lämnas ska ha koppling till uppföljningsansvaret som sådant och är därmed avgränsat till frågor kopplade till tjänstgöringen i en internationell militär insats och därtill konstaterade besvär eller andra problem. Det kan bli fråga om att vidare- förmedla sådan information som Försvarsmakten har om försäkringsfrå- gor, uppgifter om kontaktvägar m.m. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar i huvudsak 6 § LUF och 20 § förordningen om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. Av bestämmelsen följer att Försvarsmakten ska stödja och bistå en an- ställd som fått fysiska eller psykiska besvär under tjänstgöringen i insats- området, eller under resa till eller från tjänstgöring i sådant område. Detta ska ske i syfte att underlätta för drabbade att återgå till arbetslivet och, i vissa allvarliga fall, leva ett aktivt och självständigt liv. Stöd ska lämnas vid besvär såväl till följd av t.ex. en olyckshändelse som till följd av sjukdom. Ansvaret enligt denna bestämmelse omfattar såväl fysiska som psykis- ka besvär som den enskilde drabbats av till följd av sin tjänstgöring i den internationella militära insatsen. Av bestämmelsen följer att Försvars- makten, när en anställd drabbats av sådana besvär, har att ta ställning till vilket stöd som kan lämnas av myndigheten. Omfattningen av stödet och när det ska lämnas regleras i 10 §. Försvarsmakten har att i samråd med den enskilde och i enlighet med vad som följer av 11 §, i samarbete med andra berörda myndigheter och organisationer, utreda behovet av åtgärder för att kunna bidra till att stärka den enskildes möjligheter att återfå full arbetsförmåga eller att försörja sig genom förvärvsarbete. Av andra stycket följer att Försvarsmakten om det är möjligt ska ge den skadade lämplig arbetsträning inom ramen för Försvarsmaktens verksamhet. Av tredje stycket följer att om besvären kan antas leda till bestående funktionshinder eller annars är av allvarlig art, ska Försvarsmakten före- slå åtgärder som kan bidra till att den drabbades möjlighet att leva ett aktivt och självständigt liv stärks. Försvarsmaktens ansvar enligt denna bestämmelse innebär att myndig- heten ska vara aktiv och vid behov ta egna initiativ för att stödja personal som ådragit sig fysiska eller psykiska besvär i samband med tjänstgöring i internationella militära insatser. Det är dock även i dessa fall Försäk- ringskassan som har det övergripande ansvaret för att utreda behovet av rehabiliteringsinsatser och verka för att eventuella rehabiliteringsåtgär- der, t.ex. i form av arbetsträning eller utbildning, kommer till stånd inom skälig tid. Om det genom Försvarsmaktens egna utredningar uppkommer fråga om rehabiliteringsåtgärder enligt allmänna socialförsäkringsrättsli- ga bestämmelser ska myndigheten uppmärksamma på det eventuella behovet av rehabiliteringsinsatser. Försvarsmakten ska aktivt samarbeta med och vid behov stödja och andra berörda myndigheter, t.ex. hälso- och sjukvården, samt eventuell annan arbetsgivare i syfte att säkerställa att den enskilde erhåller stöd och reha- bilitering inom skälig tid. Om den enskilde är fortsatt anställd i Försvarsmakten har myndighe- ten, såsom alla arbetsgivare, ett arbetsgivaransvar för rehabiliteringen enligt allmänna socialförsäkringsrättsliga bestämmelser. I de fall där den enskilde är anställd av en annan arbetsgivare än För- svarsmakten och endast tillfälligt tjänstgjort i en internationell militär insats, är det den andra arbetsgivaren som enligt allmänna socialförsäk- ringsrättsliga bestämmelser ansvarar för att rehabiliteringsåtgärder genomförs för att den skadade ska kunna återgå i arbete hos den arbets- givaren, se 12 §. och arbetsgivaren har i dessa fall i första hand ansvaret för att den skadade får en adekvat rehabilitering. Om den andra arbetsgivaren inte har resurser eller på annat sätt inte förmår fullgöra sin rehabiliteringsskyldighet ska Försvarsmakten erbjuda stödåt- gärder i form av arbetsträning om det är möjligt. Av 10 § följer att Försvarsmaktens stöd enligt denna paragrafs första stycke ska ges endast om det inte ska tillhandahållas av någon annan till följd av andra bestämmelser och då i den utsträckning som framstår som skälig med hänsyn till besvären samt omständigheterna i övrigt. Paragrafen motsvarar i allt väsentligt 6 § punkten 3 och 7 § första och andra styckena LUF. Av paragrafen följer att Försvarsmakten i vissa fall ska ge ekonomiskt stöd till åtgärder som främjar den enskildes återgång till arbetslivet och till anskaffande av hjälpmedel som denne behöver. Av första stycket följer att Försvarsmakten, när sådana besvär som av- ses i 8 § första stycket föranleder behov av tillgång till lämplig yrkesut- bildning eller fortbildning för att stärka den enskildes förvärvsförmåga, ska ge ekonomiskt stöd till sådan utbildning. Det kan även handla om att ge stöd till utbildning som förlängs till följd av skadan. Av andra stycket följer att Försvarsmakten också ska ge ekonomiskt stöd till andra åtgärder som främjar den enskildes återgång till arbetslivet samt till anskaffande av hjälpmedel som denne behöver. Stycket har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Den enskildes sociala och arbetslivsinriktade rehabilitering kan i vissa fall gynnas av att den allmänna sjukvården kompletteras. Det kan avse sådana åtgärder som inte omfattas av den allmänna vården, t.ex. vissa former av psykosocialt stöd. Försvarsmakten bör ha möjlighet att vid behov bekosta sådana åtgärder som bidrar till att den enskilde kan återgå till arbetslivet tidigare än annars eller får tillgång till hjälpmedel i övrigt. I de fall besvären lett till ett fysiskt handikapp kan den enskilde vara i behov av hjälpmedel för att kunna leva ett aktivt och självständigt liv eller återgå till att försörja sig själv genom förvärvsarbete. Det kan i dessa fall t.ex. vara fråga om ekonomiskt bidrag till en handikappanpas- sad bostad eller bil. Försvarsmakten bör i dessa fall inte ensam bekosta hjälpmedlen i den mån sådana ska erbjudas på annat sätt, t.ex. genom kommunen. Det kan däremot finnas anledning för Försvarsmakten att lämna stöd för att ytterligare förbättra den skadades situation genom att lämna bistånd så att hjälpmedel av särskild art eller kvalitet kan anskaf- fas. Försvarsmakten bör i vissa fall kunna ge den enskilde ekonomiskt stöd till utbildning. Ekonomiskt stöd till utbildning bör avvägas med hänsyn till den enskildes kvarstående funktionshinder och andra konsekvenser av besvären. Det kan t.ex. vara frågan om att den skadade erbjuds ekono- miskt stöd för att kunna omskola sig till ett annat yrke. Försvarsmakten ska dock inte ge ekonomiskt stöd till kostnader som normalt ska betalas av andra myndigheter för omskolning eller utbildning. Försvarsmaktens beslut ska således fattas med beaktande av andra ak- törers ansvar, se 10 §. Paragrafen motsvarar 7 § tredje stycket LUF. Av paragrafen följer att Försvarsmakten ska ge stöd enligt 8 § första stycket och ekonomiskt stöd enligt 9 § endast om sådant stöd inte ska tillhandahållas av någon annan till följd av andra bestämmelser och då i den utsträckning som framstår som skälig med hänsyn till besvären samt omständigheterna i övrigt. Det är således och andra ansvariga myndigheter samt eventuell annan arbetsgivare, som i första hand ska fullgöra sina skyldigheter att erbjuda stöd och adekvata rehabiliteringsåtgärder inom skälig tid. Försvarsmaktens skyldighet att stödja den enskilde ska i dessa fall vid behov utgöra ett komplement till de åtgärder som andra aktörer har att vidta. Av bestämmelsen följer att beslut om eventuellt stöd ska fattas med beaktande av besvären som så och omständigheterna i övrigt. Det blir därmed fråga om en prövning i det enskilda fallet. I den skälig- hetsbedömning som ska göras enligt bestämmelsen ligger att Försvars- makten har att beakta om myndighetens stöd framstår som ändamålsen- ligt för att uppnå de syften som anges i 8 och 9 §§ och, om så är fallet, . Paragrafen motsvaras av 9 § första stycket LUF. Av paragrafen följer att Försvarsmakten ska samarbeta med andra myn- digheter och organisationer. Paragrafens första stycke motsvarar i huvudsak 10 § LUF och andra stycket motsvarar 9 § andra stycket LUF. Av första stycket följer att den skadades eventuella arbetsgivare har kvar sitt rehabiliteringsansvar. Försvarsmakten tar inte över detta ansvar. Hänvisningarna till arbetsmiljölagen har justerats mot bakgrund av Lag- rådets yttrande. Av andra stycket följer att Försvarsmaktens stödåtgärder enligt 8 och 9 §§ ska samordnas med en eventuell annan arbetsgivares åtgärder. I de fall där en annan arbetsgivare finns med i bilden bör Försvarsmaktens åtgärder i de flesta fall kunna inskränkas till enbart en kontakt om vilka åtgärder som vidtagits. En sådan avstämning kan dock förutsätta att den enskilde lämnat sitt samtycke till att sådana uppgifter lämnas. I särskilt svåra fall som kräver omfattande åtgärder och resurser kan det dock finnas skäl för Försvarsmakten att mer aktivt stödja arbetsgivaren och även ta ställning till om annat stöd bör erbjudas. Paragrafen motsvarar i allt väsentligt 5 § första och andra styckena LUF. I stället för att tala om vid tjänstgöring utomlands och tjänstgöringsplats används dock uttrycken tjänstgöring i internationell militär insats och insatsområde. Några ändringar i sak är inte avsedda. Av första stycket följer att all tid, från det att den första färden till in- satsområdet påbörjats till det att den sista färden från samma område avslutats, är att betrakta som arbetstid när det prövas om skadan eller sjukdomen uppkommit i arbetet. Vad som avses med insatsområde har behandlats i kommentaren till 1 §. Av andra stycket följer att skador som inträffar även under fritid kan medföra ersättning enligt bestämmelserna om arbetsskadeförsäkring i socialförsäkringsbalken. Skyddet omfattar dock endast skador som den enskilde drabbas av under ledighet som tillbringas i annat område än insatsområdet om det finns särskilda skäl. Särskilda skäl kan föreligga när den enskilde under sin ledighet vistas i ett område där hotbilden är densamma som i insatsområdet. Exempel på en annan så kallad fritids- skada som omfattas av undantaget är när den anställde , vid vistelse i ett angränsande geografiskt område till insatsområdet, ut- sätts för misshandel eller annat våld med anledning av sin tjänstgöring i den internationella militära insatsen. Tredje stycket innebär att vid prövning av om en skada är en arbetsska- da ska socialförsäkringsbalkens regler om skadebegreppet för det statliga personskadeskyddet tillämpas i stället för reglerna om arbetsskadebe- greppen inom arbetsskadeförsäkringen, om en sådan tillämpning blir förmånligare för den enskilde. En arbetsskada kan uppstå till följd av såväl olyckshändelse som sjuk- dom eller händelse i verksamheten. Det kan vara fråga om såväl fysiska som psykiska skador. Paragrafen motsvarar 5 § 3 st LUF. Av paragrafen, som är ny, följer att i sin prövning av om den som tjänstgjort i en internationell militär insats ådragit sig en arbetsskada inte ska tillämpa 42 kap. 12 § socialförsäkringsbalken. Där- med är det inte en förutsättning för arbetsskadeprövningen att den som ansöker har gjort en inkomstförlust. Prövningen ska ske på begäran av den enskilde. Av bestämmelsen, som är ny, följer att Försvarsmakten ska svara för stöd i form av information till anhöriga till anställda som tjänstgör i en inter- nationell militär insats. Med anhörig avses i detta sammanhang en person som har en mycket nära social relation till den anställde som tjänstgör i en internationell militär insats, på motsvarande sätt som gäller enligt LUF. Av bestämmelsen följer att Försvarsmakten har att beakta även anhörigas behov av stöd i sin verksamhet. En viktig aspekt i detta arbete är att anhöriga ges information i olika frågor som har anknytning till insatsen och den närståendes tjänstgöring i denna, t.ex. vid allvarligare händelser i insatsområdet. Försvarsmakten ska ha en sammanhållen planering för sitt arbete med anhöriga. Paragrafen motsvarar 11 § LUF, dock med den ändringen att Försvars- makten får lämna skäligt bidrag till kostnader för psykosocialt stöd till anhöriga även i andra situationer än de där den som tjänstgör i en interna- tionell militär insats skadas så att sjukhusvård krävs eller förolyckas, om särskilda skäl finns. Med anhörig avses i detta sammanhang en person som har en mycket nära social relation till den skadade eller avlidne, eller när särskilda skäl anses föreligga, till den som tjänstgör i en internationell militär insats. Begreppet anhörig har samma innebörd som vid tillämpningen av 11 § LUF. Beslut om stöd enligt denna paragraf ska alltid föregås av en skälig- hetsprövning i det enskilda fallet. Alla omständigheter av betydelse bör vägas in, t.ex. den anhöriges relation till den skadade, behovet av stöd, skadans art och möjligheten att erhålla professionell hjälp från annat håll. I första stycket regleras att anhöriga till de anställda som allvarligt ska- dats eller förolyckats har rätt till ersättning för vissa kostnader som upp- kommer till följd av att den anhörige ska möta eller besöka den som skadats så svårt att sjukhusvård krävs eller ta emot den som förolyckats. Ersättning kan betalas ut för resekostnader samt kostnader för uppehälle och tidsspillan. Ersättningen ska bestämmas efter samma grunder som gäller i fråga om ersättning av allmänna medel till vittnen. Ingen be- gränsning har angetts för antalet resor som dock ska vara skäligt. Enligt förarbetena till LUF kan ett riktmärke vara en resa . I andra stycket regleras att Försvarsmakten efter ansökan ska ge skäligt ekonomiskt bidrag till krisstöd eller annat psykosocialt stöd till den anhö- rige i fall där den försvarsmaktsanställde skadats så svårt att sjukhusvård krävs eller förolyckats. Försvarsmakten får även i övrigt ge sådant bi- stånd om det finns särskilda skäl. Så kan t.ex. vara fallet när den anställ- de befinner sig i insatsområdet och den anhörige har akut behov av så- dant stöd med anledning av den anställdes tjänstgöring och detta inte går att få på annat håll. Försvarsmakten bör även i dessa fall kunna ersätta den anhörige för kostnader som uppstått när denne erhållit psykosocialt stöd av annan vårdgivare. Det bidrag som Försvarsmakten betalar ut ska vara skäligt. I skälighetsbedömningen ska beaktas att det i första hand är andra myndigheter eller vårdgivare, t.ex. den allmänna hälso- och sjuk- vården, som ska svara för kostnaderna. Ekonomiskt stöd i sådana här fall, särskilt när rekvisitet särskilda skäl används, bör endast ges i undantags- fall. I vissa fall kan det finnas ett behov av att någon anhörig till den skada- de medverkar vid rehabiliteringen. Av tredje stycket följer att Försvars- makten i dessa fall ska ge skälig ersättning för de kostnader som med- verkan i rehabiliteringen medför för den anhörige. I vilka fall en anhörig bör medverka i rehabiliteringen bör bestämmas utifrån den skadades behov och det bör stå klart att en sådan medverkan främjar rehabiliter- ingen. Sådana kostnader kan vara ökade boendekostnader, kostnader för resor och kostnader för barntillsyn. Ersättning för förlorad arbetsinkomst eller ersättning för utfört arbete räknas inte hit. Ersättningen ska endast betalas ut så länge det står klart att den anhöriges medverkan är av sär- skild betydelse för den skadades rehabilitering. Paragrafens första och andra stycke motsvarar i allt väsentligt 12 § LUF. Uppräkningen är uttömmande. I tredje stycket, som är nytt, finns en upplysning om att beslut som För- säkringskassan fattar efter tillämpning av 13, 14 eller 15 § får ändras, omprövas eller överklagas i den ordning som föreskrivs i 113 kap. social- försäkringsbalken. Stycket har tillkommit på Lagrådets inrådan. De nya bestämmelserna ska tillämpas även på tidigare anställda i ut- landsstyrkan som skadats efter utgången av . Ersättning för kost- nader enligt 17 § andra stycket som uppkommit av annan anledning än den närståendes dödsfall eller skada som medfört sjukhusvård lämnas dock endast om kostnaderna uppkommit efter lagens ikraftträdande. Vidare ska tillämpliga bestämmelser i även fortsättningsvis tilläm- pas i fråga om Polisens utlandsstyrka. 6.4Förslag till lag om ändring i lagen (2003:169) om väpnad styrka för tjänstgöring utomlands Ändringen är en följd av att begreppet utlandsstyrkan tas bort (se bl.a. avsnitt 5.4). Ändringen innebär att begränsningen till högst tretusen per- soner ur Försvarsmaktens utlandsstyrka i väpnad tjänst ersätts med uttryckssättet att högst tretusen personer anställda i Försvarsmakten får tjänstgöra i väpnad tjänst utomlands i internationella militä- ra insatser. Någon förändring i sak är inte avsedd. 6.5Förslag till lag om ändring i Ändringarna innebär att skrivningarna om någon som är anställd i För- svarsmaktens utlandsstyrka byts ut mot någon som är anställd i För- svarsmakten och tjänstgör i en internationell militär insats. Avsikten är att bestämmelserna ska träffa samtliga anställda i Försvarsmakten som tjänstgör utom riket i en internationell militär insats. 6.6Förslag till lag om ändring i arbetsmiljölagen (1977:1160) Ändringen innebär att hänvisningen till LUF ersätts med en hänvisning till motsvarande bestämmelse i lagen om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser. Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om 3 kap. 5 § En ny sjunde punkt införs i tredje stycket. Härigenom ges rekryter som genomgår militär utbildning inom Försvarsmakten ett skydd mot en sänkning av sin sjukpenninggrundande inkomst. Ett tillägg görs även i paragrafens sjunde stycke. Sjunde stycket regle- rar den så kallade värnplikts-SGI:n, detta genom en hänvisning till para- grafens fjärde stycke. Värnplikts-SGI:n innebär att totalförsvarspliktiga som genomgår grundutbildning längre än , vid sjukdom kan få sjukpenning beräknad på inkomster som han eller hon har haft vid sidan av tjänstgöringen. Sjukpenning under tjänst- göringstiden utgår då endast enligt denna särskilt fastställda SGI och endast dagar när den totalförsvarspliktige skulle ha förvärvsarbetat. Ge- nom det föreslagna tillägget görs dessa bestämmelser tillämpliga även på rekryter som frivilligt genomgår militär utbildning inom Försvarsmakten. Liksom för totalförsvarspliktiga utges sjukpenning endast för dagar då den enskilde skulle ha förvärvsarbetat. Rekryt är den som genomgår sådan militär utbildning inom Försvars- makten på frivillig grund som ska träda i stället för grundutbildning en- ligt lagen om totalförsvarsplikt. Den som genomgår grundläggande offi- cersutbildning inom Försvarsmakten omfattas inte. Grundutbildning som är längre än syftar både på grundutbild- ning enligt lagen om totalförsvarsplikt och på den militära utbildning inom Försvarsmakten, på frivillig grund, som ska träda i stället för grundutbildningen enligt lagen om totalförsvarsplikt. 3 kap. 5 d § Bestämmelsen hänvisar till bl.a. 5 § tredje stycket 16. Ändringen inne- bär att den nya punkten 7 i 5 § läggs till så att bestämmelsen omfattar även rekryterna. Förslag till lag om ändring i lagen (1977:263) om Paragrafen ändras genom att den som frivilligt genomgår militär utbild- ning inom Försvarsmakten en s.k. rekryt, nämns som en kategori i första Genom detta görs lagen tillämplig på dessa rekryter. Rekryt är den som genomgår sådan militär utbildning inom Försvars- makten på frivillig grund som ska träda i stället för grundutbildning en- ligt lagen om totalförsvarsplikt. Den som genomgår grundläggande offi- cersutbildning inom Försvarsmakten omfattas inte. De särregler som enligt 12, 13 och 13 a §§ lagen om statligt person- skadeskydd gäller för totalförsvarspliktiga, kommer även att gälla för Rekryterna omfattas av bestämmelsen endast som de genomgår utbildning. Skyddstiden kommer, enligt 4 §, att löpa från det att rekryten inleder första resan till utbildningen till dess att sista resan från utbildningen avslutas. Som en följd av att lagen (1994:1810) om möjlighet för kvinnor att Prop. 2009/10:160 fullgöra värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning upphör utgår hänvisningen till den lagen. Ändringar görs i paragrafens första och andra stycke. Ändringen i första stycket innebär att s.k. rekryter (se 1 §) kommer att omfattas av de bestämmelser om garantibelopp som enligt paragrafen gäller vid beräkning av sjukpenningunderlag för totalförsvarspliktiga som har skadas under utbildningen. Ändringen i andra stycket medför på motsvarande sätt att rekryter omfattas av de garantibelopp som enligt paragrafen gäller vid beräkning av livränteunderlag för totalförsvarsplik- tiga som har skadats under utbildningen. Militär utbildning inom Försvarsmakten avser såväl grund- eller repeti- tionsutbildning enligt lagen om totalförsvarsplikt som sådan militär ut- bildning inom Försvarsmakten, på frivillig grund, som är tänkt att träda i stället för utbildningen enligt lagen om totalförsvarsplikt. Ändringen innebär att s.k. rekryter (se 1 §) har rätt till särskild sjukpen- ning i samma utsträckning som totalförsvarspliktiga som fullgör längre grundutbildning än . Militär utbildning inom Försvarsmakten avser både grund- eller repeti- tionsutbildning enligt lagen om totalförsvarsplikt och sådan militär ut- bildning inom Försvarsmakten, på frivillig grund, som är tänkt att träda i stället för utbildningen enligt lagen om totalförsvarsplikt. Ändringen innebär att en s.k. rekryt (se 1 §) omfattas av bestämmelsen. Militär utbildning inom Försvarsmakten avser både grund- eller repeti- tionsutbildning enligt lagen om totalförsvarsplikt och sådan militär ut- bildning inom Försvarsmakten, på frivillig grund, som är tänkt att träda i stället för utbildningen enligt lagen om totalförsvarsplikt. 6.9Förslag till lag om ändring i socialförsäkringsbalken Ändringarna motsvarar de ändringar som redogjorts för ovan i lagen om allmän försäkring samt lagen om statligt personskadeskydd, se 6.7 och 6.8. Militär utbildning inom Försvarsmakten avser, i förekommande fall, både grund- eller repetitionsutbildning enligt lagen om totalförsvarsplikt och sådan militär utbildning inom Försvarsmakten, på frivillig grund, som är tänkt att träda i stället för utbildningen enligt lagen om totalför- svarsplikt. Rekryt är den som genomgår sådan militär utbildning inom Försvars- makten på frivillig grund som ska träda i stället för grundutbildning en- ligt lagen om totalförsvarsplikt. Den som genomgår grundläggande offi- cersutbildning inom Försvarsmakten omfattas inte. Förslag till lag om ändring i lagen (2010:111) om Övergångsbestämmelsen ska ge skydd till den som inställt sig till antag- ningsprövning enligt lagen om möjlighet för kvinnor att fullgöra värn- plikt eller civilplikt med längre grundutbildning. 6.11Förslag till lag om ändring i lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada