prop · GX03173 · 2010-03-23 00:00:00 — Även om det anges i artikel 17 d) i att konventionen inte är tillämplig på tvister om gränsdragning i havsområden så ankom- mer det enligt artikel 13 d) på Europeiska energitribunalen att bedöma vilken stat som har domsrätt om en olycka inträffar i ett havsområde och parterna tvistar om områdets gränsdragning. Tribunalens bedömning ska göras på grundval av vem av parterna som har den närmaste anknyt- ningen till olyckan och som är mest drabbad av olyckans verkningar. Artikel 17 i den reviderade innebär att tvister mel- lan fördragsslutande parter som rör tillämpningen eller tolkningen av konventionen kan komma att prövas av Europeiska energitribunalen. Av artikel 13 följer att tribunalen kom komma att pröva en tvist som rör vilken konventionsstats domstolar som är behöriga att pröva en talan om ersättning enligt konventionen. Konventionens bestämmelser gäller en- bart om det uppkommer tvist mellan fördragsslutande parter. De tvister som Europeiska energitribunalen kan komma att pröva är tvister av folk- rättslig natur som det enligt svensk rätt inte ankommer på svensk domstol att pröva. Enligt regeringens bedömning kan det i fråga om de uppgifter som tillkommer tribunalen inte anses vara fråga om en sådan överlåtelse av rättskipningsuppgift som avses i 10 kap. 5 § fjärde stycket regerings- formen. Någon särskild beslutsordning i behövs därför inte, utan ratificeringen av tilläggsprotokollet till konventionen och antagandet av den nya lagen kan ske genom ett vanligt riksdagsbeslut med enkel majoritet. Regeringens förslag: Tillsyn över att denna lag och anslutande före- skrifter följs ska utövas av den myndighet som regeringen bestämmer. förslag överensstämmer i huvudsak med Regeringens förslag innebär att tillsynen får ett något mer Remissinstanserna har inte berört frågan utom Försäkrings- Prop. 2009/10:173 förbund, som har tillstyrkt förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt förordningen (1981:327) med förordnanden enligt atomansvarighetslagen (1968:45) har Strålsäkerhets- myndigheten till uppgift att i samband med transport av atomsubstans i vissa fall förordna att fraktföraren i stället för innehavaren av atomanläggningen ska vara an- svarig för atomolycka under eller i anslutning till transporten, i samband med internationella transporter intyga att berörd anlägg- ningshavare i är innehavare av en atomanläggning i Pariskonven- tionens mening, fastställa formulär för certifikat som försäkringsgivaren ska ställa ut i samband med internationella transporter, och ta emot skriftlig anmälan om att försäkringsavtal mellan försäkrings- givare och innehavare av atomanläggning har upphört. har till uppgift att godkänna den försäkring som en innehavare av en anläggning är skyldig att ta och vidmakthålla enligt atomansvarighetslagen. I avsnitt 7.6 behandlar regeringen frågan om vem som bör ha till upp- gift att pröva om anläggningshavarens ansvarsförsäkring eller annan eko- nomisk säkerhet ska godkännas. I lagstiftningen saknas dock regler som ger befogenheter i fråga om att utöva tillsyn över att bestämmelserna på detta område följs. Regeringen bör i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor bemyndigas att bestämma vem som är tillsynsmyn- dighet. Behovet av tillsyn är relativt begränsat. Vissa aspekter av skyldigheten att ha en ansvarsförsäkring eller annan ekonomisk säkerhet kan dock be- höva kontrolleras av en tillsynsmyndighet. En självklarhet är att förvissa sig om att det finns en gällande försäkring. Man kan också behöva tillse att försäkringen täcker det belopp och de skyldigheter som föreskrivs och att det är rätt aktör som har tecknat försäkringen. Tillsynen bör även avse straffbestämmelsen som avser dessa skyldigheter. Regeringen delar bedömning att Strålsäker- hetsmyndigheten bör vara lämplig som tillsynsmyndighet. Enligt 18 § kärntekniklagen får tillsynsmyndigheten besluta om de åtgärder som be- hövs för att lagen eller föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen ska följas. I samma syfte får myndigheten meddela före- lägganden och förbud i enskilda fall. Om någon inte vidtar en åtgärd som ålagts honom får myndigheten låta vidta åtgärden på hans bekostnad. Regeringens förslag: En anläggningshavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sin skyldighet att ha en ansvarsförsäkring eller annan ekonomisk säkerhet upp till den nivå som anges i lagen, döms till böter eller fängelse . förslag: har före- slagit att en anläggningshavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsi- dosätter sin skyldighet att ha ansvarsförsäkring eller att ställa säkerhet upp till den nivå som följer av lagen, döms till böter eller fängelse . förslag: har fö- reslagit att det inte införs någon straffbestämmelse i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Utredningen har anfört att någon så- dan bestämmelse inte behövs med hänsyn till att straffbestämmelsen i 25 § kärntekniklagen kommer att bli tillämplig i dessa fall på grund av utredningens förslag om att koppla reglerna om tillståndsvillkor i 8 a § kärntekniklagen till de skyldigheter som följer av lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens förslag: I 40 § atomansvarighetslagen finns en straffbestämmelse som gäller anläggningshavarens skyldighet att inneha en ansvarsförsäkring eller att ställa sådan annan säkerhet som föreskrivits med stöd av lagen. Den som försummar denna skyldighet döms enligt bestämmelsen till böter eller fängelse . Atomansvars- utredningen har föreslagit att en motsvarande straffbestämmelse införs i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. har bedömt att någon sådan straffbestäm- melse inte behövs med hänsyn till att straffbestämmelsen i 25 § kärntek- niklagen kommer att bli tillämplig i dessa fall på grund av utredningens förslag om att koppla reglerna om tillståndsvillkor i 8 a § kärnteknik- lagen till de skyldigheter som följer av lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Utredningen har framhållit att förslaget i jäm- förelse med förslag innebär en straffskärpning för den som åsidosätter kravet på försäkring eller annan säkerhet. Straff- skalan i 25 § kärntekniklagen är böter eller fängelse i högst . Om brottet är att anse som grovt kan straffet bli fängelse i lägst och högst . Utredningen har vidare framhållit att förslaget innebär att samma straffansvar kommer att gälla för den som bedriver kärntek- nisk verksamhet, oavsett om överträdelsen är säkerhetsrelaterad eller avser åsidosättande av kravet på ansvarsförsäkring eller annan säkerhet. Det bör även i fortsättningen finnas en straffbestämmelse som rör skyl- digheten för en anläggningshavare att ha en ansvarsförsäkring eller annan ekonomisk säkerhet som täcker ersättningsansvaret enligt lagen om an- svar och ersättning vid radiologiska olyckor. Det får anses oklart om straffbestämmelsen i 40 § atomansvarighetslagen gäller vid både oakt- samhet och uppsåt. Detta bör förtydligas i den nya straffbestämmelsen. Vid bedömningen av om straffbestämmelsen bör gälla oaktsamma, grovt oaktsamma eller enbart uppsåtliga gärningar bör beaktas att skyld- igheten att säkerställa ersättningen är en av de mest centrala delarna i den konventionsreglering som ligger till grund för lagen. Syftet med kravet på att ha en ansvarsförsäkring eller annan ekonomisk säkerhet är att ska- delidande ska garanteras ersättning i händelse av en radiologisk olycka. Konsekvenserna för skadelidande av en sådan olycka kan vara mycket allvarliga. Anläggningshavarens oaktsamhet måste anses klandervärd med hänsyn till att anläggningshavaren har det fulla ansvaret för säker- heten vid anläggningen och ett grundläggande ansvar för att säkerställa ersättning till skadelidande i händelse av en olycka. En jämförelse bör också göras med straffbestämmelsen i 20 kap. 15 § sjölagen (1994:1009), som kopplar till skadeståndsansvaret för oljeskada enligt 10 kap. sjö- Denna lag ställer krav på innehav av en försäkring eller annan säkerhet för att täcka skadeståndsansvaret vid olyckor som orsakar olje- skada. Regleringen har stora likheter med vad som gäller i fråga om an- svaret vid radiologiska olyckor. Sjölagens straffbestämmelse gäller även oaktsamma gärningar. På grund av det anförda bör straffbestämmelsen avse fall då en anlägg- ningshavare uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sin skyldighet att ha en ansvarsförsäkring eller annan ekonomisk säkerhet upp till den nivå som anges i lagen. Bestämmelsen bör införas i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor, där skyldigheten att ha en försäkring eller annan säkerhet regleras. Straffskalan i 40 § atomansvarighetslagen är böter eller fängelse . förslag till straffbestäm- melse innebär att straffskalan höjs till fängelse i högst . Utredning- ens huvudsakliga skäl för höjningen är dess förslag att ett tillstånd till kärnteknisk verksamhet ska förenas med villkor som behövs för att säkerställa det ansvar och de skyldigheter som följer av lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Ett sådant villkor skulle i första hand gälla anläggningshavares skyldighet att genom en ansvarsförsäkring eller annan ekonomisk säkerhet garantera skadelidandes ersättning upp till vissa belopp. Straffbestämmelsen i 25 § kärntekniklagen gäller bl.a. den som med uppsåt eller av oaktsamhet åsidosätter villkor eller föreskrifter som med- delats med stöd av den lagen. Kärntekniklagen innehåller bestämmelser om säkerheten vid en kärnteknisk anläggning. Enligt lagen ska tillstånds- havare vidta de åtgärder som behövs för att förebygga fel i utrustning, felaktig funktion hos utrustning, felaktigt handlande, sabotage eller annat som kan leda till en radiologisk olycka. Syftet är att förhindra att brister i säkerheten orsakar en olycka, som skulle kunna medföra mycket allvarli- ga konsekvenser för skadelidande. Kärntekniklagens grundläggande reg- ler om säkerheten vid en kärnteknisk anläggning har, med hänsyn till skyddet för skadelidande, motiverat en straffskala upp till fängel- se, om brottet inte är att anse som grovt. En överträdelse av kravet på att säkerställa ersättning till skadelidande enligt lagen om ansvar och ersätt- ning vid radiologiska olyckor kan inte anses lika allvarlig som en över- trädelse av reglerna om säkerheten vid en anläggning. Även här finns det anledning att jämföra med motsvarande straffbestämmelse i 20 kap. 15 § sjölagen, eftersom sjölagens reglering har stora likheter med vad som gäller i fråga om ansvaret vid radiologiska olyckor. Sjölagens straff- bestämmelse har straffskalan böter eller fängelse upp . På grund av det anförda bör straffskalan i straffbestämmelsen i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor vara böter eller fängel- se upp . I propositionen om förutsättningar för generationsskifte föreslås att det i 25 § kärntekniklagen införs en bestämmelse om att ansvar inte ska dö- mas ut enligt den paragrafen, om ansvar för gärningen kan dömas ut en- ligt 40 § atomansvarighetslagen (prop. 2009/10:172, avsnitt 6.8). I den föreslagna bestämmelsen regleras konkurrensen mellan straffbestämmel- sen i 25 § kärntekniklagen och straffbestämmelsen i 40 § atomansvarig- hetslagen genom att klargöra att 40 § atomansvarighetslagen ska tilläm- pas i de aktuella fallen. Till följd av den föreslagna straffbestämmelsen i den nya lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor, bör be- Prop. 2009/10:173 stämmelsen i 25 § kärntekniklagen ändras så att den reglerar konkurren- sen mellan straffbestämmelserna i 25 § kärntekniklagen och 57 § lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. 9 Följdändringar i andra lagar Regeringens förslag: Med anledning av förslaget till lag om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor görs ändringar i , lagen (1922:382) angående ansvarighet för skada i följd av luftfart, lagen (1937:73) om befordran med luftfartyg, lagen (1974:610) om in- rikes vägtransport, trafikskadelagen (1975:1410), lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet, järnvägstrafiklagen (1985:192), produktan- svarslagen (1992:18), sjölagen (1994:1009) och lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. Utredningarnas förslag: Utredningarna har inte föreslagit några följd- ändringar i andra lagar med anledning av förslaget om en ny lag om an- svar och ersättning vid radiologiska olyckor. Skälen för regeringens förslag: I 10 kap. finns regler om ansvar för verksamheter som orsakar miljöskador. Delar av regleringen genomför bestämmelserna i miljöansvarsdirektivet (och rådets direktiv /35/EG av om miljöansvar för att förebygga och avhjälpa miljöskador, EUT L 143, 30.4.2004, s. 56, Celex 32004L0035, ändrat genom och rådets direk- tiv 2006/21/EG, EUT L 102, , s. 15, Celex 32006L0021). En- ligt artikel 4.4 i miljöansvarsdirektivet omfattar direktivet inte sådana kärntekniska risker, miljöskador eller överhängande hot om sådana ska- dor som kan orsakas av verksamheter som omfattas av bl.a. Pariskonven- tionen och tilläggskonventionen. Om tillträder ändringsprotokoll till kommer en anläggningshavare att ha ett ersättningsansvar för de miljö- skador som omfattas av ändringsprotokollet. Det finns inget undan- tag från bestämmelser i 10 kap. för sådan verksamhet som kommer att omfattas av den nya lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Om ingen ändring görs kan en konflikt uppkomma mellan reglerna i 10 kap. och denna lag. En jämförelse kan också göras med reglerna i 10 kap. sjölagen (1994:1009) om ansvaret för oljeskador, som bygger på internationella regler som har stora likheter med reglerna i . I 10 kap. 19 § anges att bestämmelserna i kapitlet inte gäller miljöskador som omfattas av 10 kap. sjölagen. Det bör också framhållas att reglerna i 32 kap. miljö- balken om skadestånd för vissa miljöskador, som gäller bl.a. personskada och sakskada, inte tillämpas på skador som orsakas av joniserande strål- ning. På grund av det anförda bör det i 10 kap. 19 § anges att kapitlets bestämmelser om miljöskador inte gäller miljöskador som om- fattas av lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. lerna i 10 kap. balken kommer därmed också att stämma överens med Prop. 2009/10:173 miljöansvarsdirektivet. Det behövs också en följdändring i det i propositionen om förutsätt- ningar för generationsskifte (prop. 2009/10:172) föreslagna bemyndigan- det i kärntekniklagen om att regeringen får meddela föreskrifter om att tillstånd till kärnteknisk verksamhet ska förenas med de villkor som behövs för att säkerställa det ansvar och de skyldigheter som följer av atomansvarighetslagen. Hänvisningen till atomansvarighetslagen bör ändras till lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. I flera lagar som gäller trafik- och ansvarsfrågor finns bestämmelser som direkt eller indirekt hänvisar till atomansvarighetslagen, som enligt förslaget upphävs när den nya lagen om ansvar och ersättning vid radio- logiska olyckor träder i kraft. Den nya lagen innebär att vissa begrepp er- sätts med mer moderna begrepp. I flera av lagarna på trafik- och ansvars- området används exempelvis atomskada, som ersätts med radiologisk skada i den nya regleringen. Annan lagstiftning som berör frågor om radiologisk skada bör anpassas till den nya terminologin i lagen om an- svar och ersättning vid radiologiska olyckor. I lagarna på trafik- och ansvarsområdet bör det också finnas en hänvisning till de särskilda be- stämmelser som finns i den lagen. Följdändringar bör därför göras i lagen (1922:382) angående ansvarig- het för skada i följd av luftfart, lagen (1937:73) om befordran med luft- fartyg, lagen (1974:610) om inrikes vägtransport, trafikskadelagen (1975: 1410), järnvägstrafiklagen (1985:192), produktansvarslagen (1992:18), sjölagen (1994:1009) och lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. Regeringens förslag: Lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor träder i kraft den dag regeringen bestämmer. lag upphävs atomansvarighetslagen (1968:45). Följdändringarna i lagen (1922:382) angående ansvarighet för skada i följd av luftfart, lagen (1937:73) om befordran med luftfartyg, lagen (1974:610) om inrikes vägtransport, trafikskadelagen (1975:1410), järnvägstrafiklagen (1985:192), produktansvarslagen (1992:18), sjö- lagen (1994:1009) och lagen (2003:778) om skydd mot olyckor träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Äldre föreskrifter gäller i fråga om radiologiska olyckor som in- träffat efter ikraftträdandet. Utredningarnas förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på Strålsäkerhets- utredningens förslag till ikraftträdande. Följande synpunkter har lämnats på förslag: har anfört att det för att undvika eventuella oklarheter av övergångsbestämmelser bör framgå att atomansvarighetslagen även fortsättningsvis gäller för olyckor som inträffat före ikraftträdandet av den nya lagen. Kärnförsäkringspoolen har anfört att då det krävs god framförhållning för att få beslut från samtliga återförsäkringsgivare om ändringar i avta- len under löpande period och då nykapacitet från återförsäkringsgivarna normalt beslutas att gälla , bör den nya lagen träda i kraft vid ett kalenderårsskifte, gärna med övriga EU-länder. Skälen för regeringens förslag: För att ska fullgöra sina skyl- digheter enligt tilläggsprotokoll till Paris- och tilläggskonven- tionen måste den nationella lagstiftning som grundas på dessa träda i kraft som tilläggsprotokollen gör det. Av artikel 20 i Pariskon- ventionen följer att ändringar i konventionen ska antas genom överens- kommelse mellan samtliga konventionsstater och träder i kraft när två tredjedelar av medlemsstaterna har ratificerat, godtagit eller godkänt änd- ringarna. Ändringarna i tilläggskonventionen träder däremot i kraft först när samtliga konventionsstater har ratificerat, godtagit eller godkänt änd- ringarna. Eftersom ändringsprotokollet till bl.a. reglerar frå- gor som omfattas av EU:s exklusiva behörighet kan medlemsstaterna inte utan vidare tillträda ändringsprotokollet. Inte heller kan ändringsproto- kollet tillträdas av regionala organisationer. EU:s behörighet måste därför utövas genom medlemsstaterna. För att möjliggöra medlemsstaternas tillträde till ändringspro- tokoll till har Europeiska unionens råd bl.a. bemyndi- gat medlemsstaterna att i EU:s intresse tillträda ändringsprotokollet. En- ligt beslutet ska medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att inom rimlig tid, och om möjligt före , deponera sina anslutningsinstrument. (Rådets beslut /294/EG av om bemyndigande för de medlemsstater som är fördrags- slutande parter i av om skadestånds- ansvar på atomenergins område att i Europeiska gemenskapens intresse ratificera eller ansluta sig till protokollet om ändring av konventionen. Beslutet omfattar inte .) Av de 15 stater som är anslutna till är 13 EU-stater. De övriga två staterna är och . Samtliga stater har under- tecknat ändringsprotokollet. Man kan därför på goda grunder anta att så många av dessa stater ratificerar protokollet att det kommer att träda i kraft. Vid möten mellan konventionsstaterna inom har flera stater efterhand förklarat att förutsättningar för en ratificering finns, närmast vid utgången av 2010. Det finns dock fortfarande en osäkerhet om när tillräckligt många stater kommer att vara redo att ratificera ändringsprotokollet för att det ska träda i kraft. Ändringsprotokollet till tilläggskonventionen har inte aktualiserat något motsvarande EU-beslut om att staterna gemensamt ska tillträda ändringsprotokollet. Tilläggskonventionen har tillträtts av tolv stater. Av dessa står enbart utanför EU. Under förhandlingsarbetet med de reviderade konven- tionerna och på de möten inom som ägt rum sedan ändringsprotokollen undertecknades har inget framkommit som ger anledning att tro annat än att samtliga EU-stater anslutna till Paris- konventionen kommer att ratificera ändringsprotokollet till tilläggskon- ventionen som ändringsprotokollet till Pariskonven- tionen. Från norsk sida har framhållits att även om landet inte är formellt bundet av rådets beslut är målsättningen att ska ratificera änd- ringsprotokollen som EU-staterna. Det kan därmed Prop. 2009/10:173 antas att tilläggskonventionen träder i kraft som Vid vilken exakt tidpunkt ändringsprotokollen träder i kraft är alltså inte möjligt att fastställa. Den nya lagen och övriga författ- ningsändringar bör träda i kraft då ändrings- protokoll träder i kraft för . Om det mot förmodan skulle visa sig att ikraftträdandet av ändringsprotokollet till fördröjs avsevärt kan det finnas anledning att trots detta överväga att sätta delar av den svenska författningen i kraft. Regeringen bör ges möjlighet att bestämma tidpunkten för ikraftträdan- det av lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor och de följdändringar i andra lagar som föreslås. ändringsprotokoll finns ingen bestämmelse om protokollens tillämpning i tiden. De får därmed anses tillämpliga beträffande sådana skador som orsakats av händelser som inträffat efter ikraftträdandet. Detta är också huvudregeln för skadeståndsrättslig lagstiftning. Det bör därför införas en bestämmelse enligt vilken äldre föreskrifter gäller i fråga om radiologiska olyckor som inträffat före ikraftträdandet. Förslaget baseras i frågan om ett tillträde till tilläggsprotokoll till Paris- och tilläggskonventionen på alliansregeringens energi- och klimatöverenskommelse. Förslaget har inte påverkan på med- lemskap i EU. Förslaget innebär ingen ny verksamhet för eftersom myndigheten har till uppgift att granska de försäkringar som tillståndshavarna ska ha enligt atomansvarighetslagen. Myndighetens eventuella fortsatta granskning av försäkringar finansieras med en avgift enligt förordningen (2001:911) om avgifter för prövning av ärenden hos . föreslås få i uppdrag att lämna ett underlag till rege- ringen inför prövningen av annan ekonomisk säkerhet som behövs för att komplettera ansvarsförsäkringen enligt lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Riksgäldens verksamhet i detta avseende kom- mer också att finansieras med avgifter. Förslaget om ökat skadeståndsansvar för kärnkraften innebär att miljö- domstolen vid blir den enda domstolen i landet som är behörig att pröva mål enligt lagen om ansvar och ersättning vid radio- Detta skulle dock, i likhet med vad som är fallet med den nuvarande atomansvarighetslagen, få ekonomiska konsekvenser för Prop. 2009/10:173 tingsrätten endast om det inträffar en allvarlig radiologisk olycka och det inte är möjligt att ingå avtal om ersättningen för samtliga skadelidande. Det är inte ändamålsenligt att förstärka domstolarnas budget för den hän- delsen att det uppkommer en sådan situation. 11.3Statens ansvar för ersättning Staten har ett ansvar i andra hand för det skadeståndsansvar som anlägg- ningshavarna har enligt . Ett sådant ansvar gäller även enligt atomansvarighetslagen. Statens andrahandsansvar enligt förslaget gäller endast . Det gäller inte det föreslagna obegränsade ansvaret för anläggningshavarna. Staten har ingen civilrätts- lig skyldighet att betala ersättning utöver tilläggskonventionens maximi- belopp. Ett införande av ett obegränsat ansvar för anläggningshavarna innebär således ingen ökning av statens andrahandsansvar. Förslaget utgår från att innehavarna av kärnkraftsreaktorer kommer att täcka ansvaret med ansvarsförsäkring som kompletteras med annan ekonomisk säkerhet. Endast i undantagsfall bör en statlig garanti behöva aktualiseras. Att kärnkraftsindustrin tar ansvaret för att finansiellt garantera ersättning begränsar statens engagemang en- ligt ansvarslagstiftningen. När det gäller folkrättsliga åtaganden innebär förslaget att ska tillträda ändringsprotokoll till tilläggskonventionen. De avgifter som den svenska staten kan åläggas att betala i händelse av en radiolog- isk olycka som får sådana katastrofala följder att ersättning av gemen- samma statsmedel aktualiseras, dvs. när kraven på ersättning överstiger , förändras något.