prop · GX03239 · 2010-01-01 00:00:00 — Regeringen föreslår därför inte någon ändring beträffande kravet på registrering av licensområde och licenstilldelning. Det föreslås därför att registrering av licensområden och licens- tilldelning även i fortsättningen ska ske genom beslut av . Eftersom de tre olika typerna av licensområden enligt förslaget slås samman till en kommer en licens att avse jakt efter minst en älgkalv. Beroende på områdets storlek och beskaffenhet kan en licens avse jakt efter en eller flera älgkalvar, en eller flera vuxna djur liksom såväl kalvar som vuxna djur. bestämmer med utgångs- punkt i älgförvaltningsgruppens förslag den minsta areal som krävs för att få fälla en vuxen älg resp. en älgkalv i länet eller i en del av länet. Detta styr sedan tilldelningen i de enskilda licensområdena. Jakten blir således produktionsanpassad på samma sätt som enligt promemorians förslag. Detta innebär att vissa B- och E-områden som är för små för att tillåta en avskjutning av en älgkalv kommer att upphöra. Upphör ett sådant område hänvisas jakträttshavaren eller markägaren till jakt på älgkalv inom s.k. K-område enligt 33 § första stycket jaktlagen eller till att söka anslutning till ett älgskötsel- eller licensområde. Som framgått ovan (avsnitt 4) är jakten i B- och E- områdena av obetydlig omfattning och, när det gäller B-områdena, starkt begränsad i tiden. Enligt regeringens mening gör sig regeringsformens skydd för egen- domsrätten inte lika starkt gällande i detta sammanhang som när det gäller de jakträttshavare som enligt utredningens förslag skulle komma att tvingas avstå från jakt på vuxen älg. Det allmänna intresset av att älgjakten samordnas för att åstadkomma en anpassning av älgstammen till betesresurserna och minska skogs- och trafikskadorna får anses väga tyngre än rätten att jaga enligt nuvarande bestämmelser. Regeringen anser därför att förslaget är förenligt med regeringsformens bestämmelser om egendomsskyddet. Ett par länsstyrelser anser att den samordnade jakten inom älgskötsel- område bör vara huvudregel och att jakt utanför dessa områden ska vara möjlig endast om en samordning inte kan åstadkommas. De har därför föreslagit att jakt utanför älgskötselområde ska få bedrivas endast av den som har försökt att ansluta sig till ett älgskötselområde men förvägrats anslutning. Förslaget innebär ett tvång för den enskilde att söka inträde i älgskötselområde och bedöms med hänsyn till vad som anförts ovan om regeringsformens egendomsskydd inte vara genomförbart. Frågan om samernas jakt och den s.k. dubbelregistreringen i ren- skötselområdet behandlas i avsnitt 6.6. Beträffande förutsättningarna för registrering och avregistrering av licensområde föreslår regeringen ingen principiell förändring i förhål- lande till vad som har gällt . Även i fortsättningen ska därför kunna vägra att registrera ett område som licensområde eller besluta om avregistrering, om området inte medger en avskjutning av ett i lagen angivet lägsta antal djur. Bestämmelsen föreslås nu anpassad till den föreslagna lägsta årliga tilldelningen i ett licensområde, nämligen en älgkalv. Som Lagrådet har påpekat skiljer sig bestämmelsen om registrering och avregistrering av licensområde från de motsvarande reglerna om registrering och avregistrering av älgskötselområde som föreslås (avsnitt 6.3) genom att , till skillnad från vad som föreslås beträf- fande älgskötselområde, inte kan avregistrera ett licensområde på den grunden att området inte är lämpat för älgjakt. Det finns fog för denna skillnad. 1986/87:58 om jaktlag, m.m. uttalas att den som har fått sin mark registrerad som licensområde (A-område) ska kunna påräkna en årlig avskjutning av minst ett vuxet djur. Skulle ändrade förhållanden, som kan antas bli bestående för framtiden, leda till att en sådan tilldelning inte är försvarlig, bör avregistrera området (s. 44). Detta inträffar främst om älgstammen minskar eller om jakt- rättshavare lämnar den jaktliga samverkan genom att avregistrera fastig- heter i sådan omfattning att det krävs en större areal än det kvarvarande licensområdet för att det vid en produktionsanpassad jakt är lämpligt att skjuta en vuxen älg . Någon ändring i detta hänseende är inte avsedd. Lagrådet har vidare anfört att förslaget att ska få vägra att registrera ett licensområde eller besluta om avregistrering om området inte medger avskjutning av minst en älgkalv torde avse att området inte medger avskjutning av minst en älg, dvs. antingen ett vuxet djur eller en älgkalv, . Lagrådet har därför föreslagit att uttrycket minst en älgkalv till undvikande av missförstånd ersätts med minst en älg. Avsikten är dock att ett område inte ska kunna vägras registrering som licensområde eller bli föremål för avregistrering endast av den anledningen att det inte medger avskjutning av minst en vuxen älg, utan dessa möjligheter bör föreligga först när områdets beskaffenhet inte uppfyller minimikravet om minst en älgkalv. området bör vara sådan att det biologiskt är möjligt och önskvärt att Prop. 2009/10:239 skjuta minst en älgkalv . Ett förtydligande i enlighet med vad som nyss anförts bör därför göras i lagtexten. Jakt efter enbart älgkalv För områden som inte är registrerade som älgskötselområde eller som licensområde gäller enligt 33 § första stycket jaktlagen att endast älgkalv får jagas. Jakttiden är begränsad eller den som bestämmer. Utredningen har föreslagit att denna jakt- möjlighet bör finnas kvar. Regeringen anser att jakt efter enbart älgkalv under en sådan begränsad tid bör få bedrivas utanför älgskötselområdena och licensområdena. Anmälan av jaktresultat bör ske , se avsnitt 7.1. Regeringens förslag: beslut om registrering och av- registrering av licensområden och älgskötselområden får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Utredningens förslag: beslut i frågor om registrering av älgskötselområde ska kunna överklagas hos allmän förvaltningsdom- stol. Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Promemorians förslag: beslut i frågor om registrering och avregistrering av älgskötselområde ska kunna överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. I promemorian föreslås att kravet på registrering av licensområden avskaffas. Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Enligt 54 § jaktlagen får länsstyrel- sens beslut enligt 33 § om registrering av licensområden överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. En sådan registrering utgör en förutsättning för att få jaga annan älg än kalv. Skälet till att beslut om registrering får överklagas till domstol anges i förarbetena vara att jakträtten är en sådan rätt som har nära anknytning till äganderätten (prop. 1991/92:9 s. 3839). Beslut om registrering av älgskötselområden enligt 3 § första stycket jaktförordningen får enligt 58 § jaktförordningen överklagas hos Natur- vårdsverket. Regeringen föreslår nu att älgjakten ska bedrivas i en ny form av älg- skötselområde, som bestämmelserna om jakten utanför dessa områden förenklas (se avsnitt 6.3 och 6.4). Ett älgskötselområde får vägras registrering eller avregistreras om det inte uppfyller vissa lämplig- hets- och storlekskrav och får dessutom avregistreras om förvaltningen sker i strid med föreskrifter eller beslut som meddelats med stöd av lagen. Avregistrering kan således ske inte endast av skäl som sammanhänger med överväganden om lämplighet i biologiskt eller jaktligt hänseende, utan även när myndighetsföreskrifter och beslut överträtts. anser därför att prövningen av såväl registrering som avregistrering av Prop. 2009/10:239 älgskötselområden av rättssäkerhetsskäl bör ske i domstol. Enligt nuvarande regler får beslut om tilldelning för jakt inom licens- område inte överklagas. En möjlighet att överklaga dessa beslut fanns före , men togs bort efter förslag i prop. 1991/92:9. I denna fråga anförde föredragande statsrådet följande: prövning i ett överklagat ärende sker normalt med utgångspunkt i de handlingar som redan finns i ärendet. Den tid som står till förfogande för handläggningen av ett överklagat ärende är kort. pröv- ning blir därigenom mindre meningsfull. Normalt saknar verket möjlig- heter att göra en mer korrekt bedömning i tilldelningsfrågan än den gjort. Jag delar därför bedömningen att beslut om till- delning av älg inte skall kunna överklagas. Regeringen anser att denna bedömning alltjämt äger giltighet. Beslut om fastställande av tilldelning bör därför inte heller i fortsättningen kunna överklagas. Enligt 54 § tredje stycket meddelar regeringen föreskrifter om över- klagande av beslut som har fattats av en myndighet med stöd av ett bemyndigande i lagen. Bestämmelsen, som närmast är av upplysnings- karaktär, får anses överflödig och bör därför utgå. 6.6Samernas jakt efter älg Regeringens förslag: Älgförvaltningssystemet ska gälla även i de delar av landet där medlemmar i en sameby har rätt att jaga. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: i , Viltskadecenter, och tillstyrker för- slaget. i menar att förslaget är svårt att genomföra i praktiken. , och Skogsindustrierna anser att ett mer detaljerat förslag behöver tas fram och att konsekvenserna för samernas jakt bör utredas. i anser att avskaffandet av dubbelregistreringen kräver lagändring och att älgjakten måste anpassas till de rättigheter samerna har enligt rennäringslagen. anser att det i och för sig är bra med ett transparent förslag, men avsaknaden av konsekvensanalyser medför att man inte kan inordna samisk jakträtt i detta system utan ytterligare utredning och tydliggörande. Det finns enligt inget alternativ till systemet med dubbelregistrering av licensområden för att beakta samernas rättigheter. finner att resonemangen i betänkandet är relativt bristfälliga och att det före- kommer slutsatser som förbundet uppfattar som tveksamma. De före- slagna förändringarna löser inte på något sätt de särskilda problem som dubbelregistreringen medför även om själva begreppet dubbelregistrering försvinner. Det krävs även en tydlig definition av hur markägarens och samebymedlems jakträtt får utövas i förhållande till varandra. () anser att utredningens förslag innebär att innehavare av jakträtt tvingas in i en form av samverkan, vilket innebär ett ingrepp i den enskildes rätt. Samisk jakträtt är skyddad mot tvångs- förfoganden utan ersättning enligt 2 kap. 18 § regeringsformen. 2009/10:239 anser vidare att det inte är utrett hur samebymedlemmarnas inflytande ska garanteras ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Det mest naturliga vore att registrera samebyarnas betesområde där som egna älgskötselområden. Det är inte heller utrett hur jakträtten ska garanteras på vinterbetesmarkerna. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: och efterlyser en analys av den samiska jakträtten och anser att det är omöjligt att gå fram med förslaget i avsaknad av en sådan analys. Skälen för regeringens förslag Medlem i sameby får enligt 25 § rennäringslagen jaga på utmark inom de delar av samebyns betesområde som hör till renbetesfjällen i eller lappmarkerna i och när renskötsel är tillåten där. Jakträtten gäller på både statlig och privat mark och jakten får ske såväl till husbehov som till försäljning. Jakträtten ingår i den bruksrätt som renskötselrätten utgör och är underkastad de begränsningar som följer av jaktlagstiftningen. Samebymedlem har dock inte ensamrätt till jakten på dessa marker eftersom markägaren har den jakträtt som följer med äganderätten till marken. Det finns således en dubbel jakt- rätt. I betänkandet Jakt och fiske i samverkan (SOU 2005:116) behandlas frågan om grunderna för och omfattningen av samebymedlemmarnas och markägarnas jakt- och fiskerätt i lappmarkerna och på renbetesfjällen. Betänkandet har remissbehandlats och bereds i . Det kan dock i sammanhanget nämnas att Girjas sameby i stämt staten med yrkande i första hand att samebyn har ensamrätt till jakt och fiske inom den del av samebyns område som ligger på statens fastighet kronoöverloppsmark 2:1 och att byn där har ensam rätt att förfoga över jakt- och fiskerätten. I andra hand yrkas att rätten till jakt och fiske är delad mellan samebyn och staten och att byn gemensamt med staten ska ha förfoganderätt över jakt och fiske. Av 32 § rennäringslagen framgår att jakt- och fiskerätt på kronomark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen endast får upplåtas om det kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln. Det krävs dessutom att upplåtelsen är förenlig med god viltvård eller fiskevård. Ett vidare krav är att upplåtelse kan ske utan besvärande intrång i samebymedlemmarnas rätt till jakt och fiske enligt 25 § rennäringslagen. Det är som beslutar om upplåtelse av statens mark på renbetesfjällen och ovanför odlingsgränsen. Upplåtelsen ska som huvudregel ske mot avgift, som fördelas mellan samebyn och samefonden. För mark inom dessa områden som ägs av annan än staten, liksom statens mark utanför dessa områden, gäller jaktlagstiftningens bestämmelser. Nuvarande älgjaktssystem i renskötselområdet I proposition 1986/87:58 om jaktlag m.m. konstateras att det förhållandet att varken samerna, de nyttjanderättshavare till vilka jakt upplåtits eller de privata markägarna har en oinskränkt jakträtt inom sina respektive jaktområden innebär särskilda problem vid övergång till enbart licens- I propositionen föreslogs därför ett system som innebär att licens- områdena får överlappa varandra på samma sätt som jakträtten gör. För de samebyar som har betesrätt ovanför odlingsgränsen, fjällsame- byarna, innebär detta att som licensområde för varje sameby inregistreras byns hela betesområde ovanför odlingsgränsen. licensområde registreras särskilda licensområden omfattande den privat- För registrering av betesområdet står samebyn som Registreringen av privatmarken som licensområden sker på ansökan av markägarna. Det ankommer på att besluta om registrering av licens- områdena och om tilldelning av älg till respektive område. propositionen inte undvikas att dubbelregistreringen gör det svårare att är hänvisad till en skälighetsbedömning. ske är en fördelning av den totala älgtilldelningen för hela betesområdet ovanför odlingsgränsen mellan å ena sidan samebyn inklusive de nytt- janderättshavare som får tillstånd att jaga på kronomarken och å andra sidan jakträttshavarna på de privata markerna. Denna fördelning leder till att jakträttshavarna på de enskilda markerna inte kan göra anspråk på att själva få hela den tilldelning som annars skulle svara mot deras mark- Med andra ord ska samebyns tilldelning bestämmas dels med hänsyn till älgproduktionen på kronomarken, dels med hänsyn till att samerna också har rätt att jaga på den privatägda marken. När beslutat om tilldelningen beslutar den också om upplåtelse av älgjakt på kronomarken genom att bestämma dels vilka områden som ska upplåtas, dels hur stort antal och vilka slags djur som ska få skjutas inom dessa områden. Hänsyn måste tas till samernas jakt- rätt på de upplåtna områdena. Nyttjanderättshavarna får alltså skjuta ett mindre antal djur än vad som svarar mot de upplåtna områdenas storlek I propositionen behandlas vidare hur det skulle vara möjligt att undvika säkerhetsproblem när olika grupper jagar på samma mark. För att få en från säkerhetssynpunkt godtagbar jakt bör det undvikas att samerna jagar över hela sitt licensområde med jaktlagen på upplåten krono- mark och på privatmark. En lösning på problemet är enligt propositionen att i samförstånd med samer och andra jakträttshavare göra en geografisk Det naturliga är i sådant fall att samerna jagar på den del av kronomarken som inte har upplåtits till andra jägare. heten är att bestämma skilda jakttider för de olika jaktlagen. förutsättas att det i första hand blir fråga om att bestämma skilda jakttider för samerna och nyttjanderättshavarna på kronomarken. räknar med att kunna fälla hela sin tilldelning på kronomarken utanför de upplåtna områdena bör samebyn begära att beslutar om en uppdelning av jakttiderna. Det kan naturligtvis också bli nödvändigt att bestämma en jakttidsfördelning som omfattar även jaktlagen på den I propositionen behandlades även skogssamebyarnas situation. pekades på att den föreslagna lösningen för dem innebär att hela betes- området registreras som samebyns licensområde. dessutom licensområden för numera och de privata mark- ägarna behöva registreras. I propositionen betonas vidare att det bör vara möjligt att förhandlingsvägen klara ut olika praktiska problem. Syftet med förslaget är enligt propositionen inte annat än att lägga fast vissa principer som kan ligga till grund för överenskommelser mellan Det bör ankomma på att svara för att nöd- vändiga överläggningar kommer till stånd. Förslaget innebär inte något hinder mot exempelvis en överenskommelse om att samerna ska ta ut sin älgtilldelning inom ett eller flera avgränsade jaktområden inom samebyn. En sådan lösning kan kombineras med skilda jakttider så att också andra jaktlag kan jaga på området eller områdena. Sådana överenskommelser bör underlättas av att överläggningarna kan ske med utgångspunkt i ett system som förutsätter att alla berörda parter lämnar sitt bidrag till att jakten organiseras på ett lämpligt sätt. I propositionen förutsätts att fjällsamebyarna liksom kommer att bedriva all älgjakt ovanför odlingsgränsen. Det finns emellertid inte något principiellt hinder mot att även nedanför odlingsgränsen tillämpa den förordade ordningen med dubbelregistrering av licensområden. Skulle en sådan jakt bli aktuell bör den tas upp till diskussion och över- vägande i varje enskilt fall. Det framtida älgjaktssystemet i renskötselområdet rekommenderar i sina allmänna råd att älgskötsel- områden bildas på renbetesfjällen och ovanför odlingsgränsen. dock bara bildats ett älgskötselområde, på renbetesfjäll i norra Som framgått tidigare föreslås nu ett system för älgförvalt- ningen som är ekosystembaserat. I ett sådant system måste alla parter delta och gemensamt verka för att nå de mål som ställs upp. jakträtt innebär att de, liksom övriga jakträttshavare, måste ges möjlighet att delta i förvaltningen av älgen och att de, liksom andra som vill jaga älg, måste ta sitt ansvar för en ekosystembaserad förvaltning av älgen. Regeringen delar därför utredningens uppfattning att det saknas skäl att undanta någon del av landet från möjlighet till registrering av älgskötsel- Det är en uppgift för samtliga jakträttshavare att samverka för att I likhet med vad som anfördes när licens- jakten infördes bör ha ett ansvar för att nödvändiga över- läggningar kommer till stånd. får nu ett än mer uttalat ansvar för uppföljning av älgförvaltningen. Detta bör dock gå att kombi- nera med uppdraget att förvalta jakten inom vissa områden ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. förvaltare av skogen också vara delaktig i älgförvaltningen. område bör endast kunna registreras som ett älgskötselområde, någon möjlighet att registrera samma mark för olika områden bör därför inte Prop. 2009/10:239 finnas. Regeringen föreslår i avsnitt 6.4 att jakt på vuxen älg ska få bedrivas även på mark som inte omfattas av ett älgskötselområde. Det nuvarande systemet med registrering av tre olika typer av licensområde förenklas dock genom att dessa slås samman till en. Minsta tilldelning för ett licensområde är en älgkalv. Liksom kommer därför att gälla att det måste ske en fördelning mellan markägarna och samebyn av det totala antalet älgar som får fällas på renbetesfjällen och i lappmarkerna. Jakträttshavarna på den privata marken kan därför inte heller i fortsätt- ningen göra anspråk på att själva få fälla det antal älgar som annars skulle svara mot deras markinnehav. Regeringens bedömning: , Naturvårds- verket och bör ges i uppdrag att efter samråd med markägarnas och jägarnas organisationer ta fram förslag till metoder som bör användas rutinmässigt inom älgförvaltningsområdena för inventering av älgpopulationer samt metoder för att fastställa foder- prognoser. I uppdraget bör ingå att så långt möjligt kvantifiera effek- terna av olika inventeringsresultat. Referenspopulationerna av älg är viktiga för förvaltningen och bör finnas kvar. Utredningens bedömning: Utredningen tar inte upp frågan om vilka inventeringsmetoder som bör användas i syfte att erhålla en kunskaps- baserad adaptiv förvaltning av älgen. Vad avser referenspopulationer av älg överensstämmer utredningens förslag med regeringens. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser anser att förslag inom området saknas. Dessutom ser de en brist i att finansieringen inte utretts närmare i denna del. i anser att det inte finns tillräckligt med medel för dessa uppgifter i älgvårdsfonden. Skogs- styrelsen förordar att underlag om fodertillgång och skogsskador ska finansieras av skogsbruket, jägare och samhälle. Om alla dessa parter är med och finansierar undviks t.ex. att orimliga krav på noggrannhet ställs vilket kan bli fallet om vissa parter inte medverkar till finansieringen. Detta kan antingen ske genom en ökning av myndighetsanslaget eller genom en ökning av fällavgifterna och att möjligheten att finansiera inventeringsarbete från älg- eller viltvårdsfonderna tydliggörs. påpekar att frågan om inventering/viltöver- vakning är utelämnad, vilket begränsar möjligheterna till uppföljning av uppsatta mål och därmed även möjligheterna med en adaptiv förvaltning. För att kunna ha en adaptiv förvaltning av den svenska älgstammen behövs förutom bra populationsdata och en tillförlitlig avskjutnings- statistik också data av god kvalitet gällande könskvot, ålderstruktur, reproduktion, naturlig dödlighet, predation m.m. samt dessutom god kunskap om älgpopulationens hälsotillstånd. saknas tillförlitlig kun- skap om detta på såväl lokal, regional som nationell nivå. () anser att en uthållig viltförvaltning inte gynnas av ett stort antal inventeringsmetoder utan en sådan behöver ett fåtal kvalitetssäkrade metoder som uthålligt används av alla aktörer. Älgobsen är ett bra exempel på en metod som har använts i förvaltningen. SLU delar uppfattningen att vissa inventerings- metoder har låg tilltro, men det beror främst på bristande kvalitets- säkring. Problemet är alltså inte brist på goda metoder utan att själva utförandet av metoderna sällan är kvalitetssäkrat samt att de olika parterna ofta saknar tilltro till de inventeringar som utförts av motparten. Allt detta är ytterst en kompetens- och samarbetsfråga. anser att det är en förutsättning att alla basinventeringar genomförs på älgförvaltningsområdesnivå. Finansieringsförslag och ansvarsfördelning av såväl inventeringskostnader som arvodering och utbildningskostnader för älgförvaltningsgrupperna är otillräckligt belysta. Vikten av att erfor- derliga inventeringar kommer till stånd som bas för den adaptiva förvaltningen bör understrykas. I utredningen är dock inte tillräckligt belyst vem som har ansvaret för att så sker och förslaget bör komplette- ras i den delen. Skogsindustrierna stöder utredningens slutsats att bättre underlag för beslut måste tas fram. Detta gäller i synnerhet för där den gängse rutinen för inventering, älgbetesinventering (ÄBIN), inte fungerar särskilt bra. Dessutom är det svårt att finansiera och genomföra inventeringar på grund av att ägoförhållandena är så splittrade. Underlagen måste också göras lätt- tillgängliga. En finansierad skadeinventeringsrutin måste tillskapas, gärna med som huvudman. () anser att ett gediget under- lag för förvaltningen på älgförvaltningsområdesnivå är en grundläggande förutsättning för en adaptiv förvaltning. Det gäller uppgifter om älg- populationen, fodertillgång och betesskador. LRF betonar vikten av att finansieringen av detta måste lösas på ett tillfredsställande sätt. Till skillnad från utredaren anser LRF inte att faktaunderlaget i huvudsak ska finansieras av skogsbruket, utan av , Viltvårdsfonden och de länsvisa fällavgifterna. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.