prop · GX03135 · 2010-03-17 00:00:00 — 1.om de medförs av någon som ska tas in i en förvaringslokal, 2.om de påträffas hos en intagen, 3.om de sänds till en intagen, eller 4.om de på annat sätt påträffas inom en förvaringslokal och det inte finns någon känd ägare till dem. Första stycket gäller även injektionssprutor, kanyler och andra före- mål som är särskilt ägnade att användas vid narkotikamissbruk eller för annan befattning med narkotika. Paragrafen, som till viss del motsvarar 2 b § fjärde stycket och 7 § första Prop. 2009/10:135 stycket andra meningen behandlingslagen, innehåller bestämmelser om hantering av otillåtna medel eller varor som påträffas inom en förvar- ingslokal. En nyhet i förhållande till gällande rätt är att regleringen har anpassats till motsvarande reglering i 8 kap. 8 § fängelselagen. Det innebär att nu åsyftade medel och varor, liksom narkotikautencilier, får omhändertas och förstöras. Lydelsen har utformats i enlighet med Lag- rådets förslag. 4 kap. 9 § Ett föremål som påträffas i en förvaringslokal får i andra fall än som anges i 8 § och 2 kap. 12 § omhändertas, om det kan antas att föremålet kommer att tas i beslag. Omhändertagandet ska anmälas till den som får besluta om beslag. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i behandlingslagen, inne- håller bestämmelser om omhändertagande av föremål i avvaktan på beslut om beslag. En motsvarande reglering finns i 8 kap. 9 § fängelse- lagen. Det hänvisas till den kommentaren. 4 kap. 10 § En intagen får beläggas med fängsel 1.vid förflyttning inom förvaringslokalen och vid transport eller annan vistelse utanför lokalen, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, eller 2.om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. En läkare ska undersöka en intagen som belagts med fängsel enligt första stycket 2. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 15 § behandlingslagen, innehåller bestämmelser om befogenhet att belägga en intagen med fängsel. Bestämmelserna har anpassats till motsvarande reglering i 8 kap. 10 § fängelselagen på så sätt att det uttryckligen anges en intagen även får beläggas med fängsel vid förflyttning inom en förvaringslokal. Det hänvisas till den kommentaren. 4 kap. 11 § Om det är nödvändigt för att säkerheten ska kunna upprätthållas vid ett häkte får Kriminalvården besluta att alla personer som passerar in i häktet ska kroppsvisiteras (allmän inpasseringskontroll). män inpasseringskontroll ska vara att söka efter otillåtna föremål. Skriftliga meddelanden får inte granskas. Ett beslut om allmän inpasseringskontroll får gälla i högst tre Kriminalvården får i enskilda fall medge undantag från allmän inpasseringskontroll, om det finns särskilda skäl. Paragrafen, som motsvarar 11 a § behandlingslagen, ger Kriminalvården befogenhet att fatta beslut om kroppsvisitation av alla personer som passerar in i ett häkte, s.k. allmän inpasseringskontroll. reglering finns i 8 kap. 11 § fängelselagen. Det hänvisas till den kom- 4 kap. 12 § Om det är nödvändigt för att säkerheten ska kunna upprätthållas vid ett häkte, får ett fordon i anslutning till att det passerar in i eller ut ur häktet genomsökas efter otillåtna föremål eller personer som utan tillåtelse försöker ta sig in i eller ut ur häktet. Skriftliga meddelanden får inte granskas. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i behandlingslagen, ger Kriminalvården befogenhet att kontrollera ett fordon i anslutning till att fordonet passerar in i eller ut ur ett häkte. Motiven till bestämmelserna har redovisats i avsnitt 16 och 20. En motsvarande reglering finns i 8 kap. 12 § fängelselagen. Det hänvisas till den kommentaren. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 5 kap. 1 § En intagen som behöver hälso- och sjukvård ska undersökas av läkare. Läkare ska också tillkallas om en intagen begär det och det inte är uppenbart att en sådan undersökning inte behövs. En intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om en intagen inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i förvaringslokalen, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjuk- hus. Ett tillstånd till vistelse utanför förvaringslokalen enligt första stycket ska förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säker- hetsskäl, ska den intagne stå under bevakning. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 4 § första stycket, andra stycket första och andra meningarna samt fjärde och femte styckena behandlings- lagen, innehåller bestämmelser om den intagnes rätt till hälso- och sjuk- vård under frihetsberövandet. Vad som avses med begreppen hälso- och sjukvård och sjukhus har behandlats i kommentaren till 9 kap. 1 § fängelselagen. En intagen som är frihetsberövad i ett häkte eller i en annan förvarings- Prop. 2009/10:135 lokal är inte sällan i dåligt psykiskt skick och under stress. anges därför att en intagen ska undersökas av läkare, såväl när ett behov därav bedöms föreligga som, om det inte är uppenbart obehövligt, när den intagne själv begär det. Enligt andra stycket ska en intagen, som är i behov av hälso- och sjuk- vård, vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Det anges vidare att den allmänna sjukvården ska anlitas om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i förvaringslokalen och att den intagne, om det behövs, ska föras över till sjukhus. Av tredje stycket framgår att ett tillstånd till vistelse utanför förvarings- lokalen för hälso- och sjukvård ska förenas med de villkor som behövs. Den intagne ska, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, stå under bevak- ning. 5 kap. 2 § Bestämmelser om psykiatrisk tvångsvård av den som är intagen finns i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Om en intagen har förts över till en sjukvårdsinrättning eller en undersökningsenhet som avses i 6 § lagen om rättspsykiatrisk vård, gäller denna lag endast i fråga om restriktioner enligt 6 kap. Bestämmelserna i 1824 §§ lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård samt bestämmelserna i 8 § andra stycket lagen om rätts- psykiatrisk vård om befogenhet för Kriminalvården att besluta om särskilda restriktioner för en viss intagen ska tillämpas på en intagen som för frivillig psykiatrisk vård eller rättspsykiatrisk undersökning har förts över till en sådan sjukvårdsinrättning eller undersökningsenhet som avses i andra stycket. Paragrafen, som motsvarar 4 § andra stycket tredje meningen och 26 § behandlingslagen, innehåller bestämmelser om vilka regler som ska till- lämpas när en intagen är föremål för psykiatrisk vård och rättspsykiatrisk undersökning. I första stycket hänvisas till de bestämmelser som finns om tvångsvård i lagen (1991:1129) om rättpsykiatrisk vård. Innebörden av andra stycket är att lagen endast ska tillämpas i fråga om restriktioner när det gäller en intagen som har förts över till en sjukvårds- inrättning där det ges rättspsykiatrisk vård eller till en enhet för rätts- psykiatrisk undersökning. I den mån beslut om restriktioner har med- delats ankommer det på personalen vid sjukvårdsinrättningen eller under- sökningsenheten att verkställa dessa. Enligt tredje stycket ska vissa bestämmelser om tvångsåtgärder mot en intagen som genomgår psykiatrisk tvångsvård tillämpas även i fråga om en intagen som har förts över till en inrättning eller enhet som avses i andra stycket för rättspsykiatrisk undersökning eller frivillig psykiatrisk vård. Regleringen överensstämmer i princip med vad som gäller i fråga om den som är intagen i anstalt och som har förts över till en sjukvårds- inrättning för frivillig psykiatrisk vård. 5 kap. 3 § Om en transport kan befaras skada den intagnes hälsa, ska läkares med- givande till transporten inhämtas. Paragrafen, som motsvarar 4 § tredje stycket behandlingslagen, innebär att läkares medgivande ska inhämtas så snart det föreligger någon konkret omständighet som talar för att en transport av den intagne kan befaras skada hans eller hennes hälsa. Det kan avse risk för såväl fysisk som psykisk skada. En motsvarande reglering finns i 9 kap. 3 § fängelselagen. Restriktioner för intagna som är misstänkta för brott 6 kap. 1 § En intagen som är häktad, anhållen eller gripen på grund av misstanke om brott får åläggas inskränkningar i sin rätt till kontakt med om- världen (restriktioner), om det finns risk för att han eller hon undanröjer bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning. För den som är häktad får restriktioner enligt första stycket meddelas endast om han eller hon får underkastas restriktioner enligt 24 kap. 5 a § . I paragrafen, som till viss del motsvarar 16 § första och andra styckena behandlingslagen, anges de grundläggande förutsättningarna för när vissa kategorier av intagna häktade, anhållna eller gripna på grund av misstanke om brott får åläggas inskränkningar av visst slag i sin rätt till kontakt med omvärlden (restriktioner). Regleringen överensstämmer i sak med gällande rätt. Av 1 kap. 2 § andra stycket framgår att bestäm- melserna inte ska tillämpas på den som är och som gripits med stöd av 35 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Enligt första stycket får den som är häktad, anhållen eller gripen endast åläggas restriktioner, om det finns risk för att han eller hon undanröjer bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara). Utgångspunkten är att restriktioner ska tillgripas och bibehållas med största möjliga restriktivitet. Det innebär bl.a. att enskilda restrik- tionsbeslut inte ska innebära en större inskränkning än vad som är nöd- vändigt (jfr 1 kap. 6 § andra stycket). För den som är häktad får restriktioner endast meddelas om han eller hon får underkastas restriktioner enligt 24 kap. 5 a § . Upplysningsvis finns därför en hänvisning till regle- ring i andra stycket. 6 kap. 2 § Ett beslut om restriktioner enligt 1 § får avse inskränkningar i rätten att 1.placeras tillsammans med andra intagna enligt 2 kap. 1 § andra stycket, 2.vistas i gemensamhet enligt 2 kap. 5 §, 3. följa vad som händer i omvärlden enligt 2 kap. 9 §, 4. inneha tidskrifter och tidningar enligt 2 kap. 11 §, 5.ta emot besök enligt 3 kap. 1 § första stycket, 6.stå i förbindelse med annan genom elektronisk kommunikation enligt 3 kap. 4 §, eller 7.sända och ta emot försändelser enligt 3 kap. 7 §. Paragrafen, som till viss del motsvarar 16 § första stycket behandlings- lagen, innehåller bestämmelser om vilka slag av restriktioner som den som är häktad, anhållen eller gripen på grund av misstanke om brott kan åläggas vid kollusionsfara. Ett beslut om restriktioner kan avse placering, vistelse i gemensamhet, möjlighet att följa vad som händer i omvärlden, möjlighet att ta emot och inneha tidskrifter och tidningar samt möjlighet att ha kontakt med omvärlden genom besök, elektronisk kommunikation och försändelser. Som framhållits i kommentaren till 1 §, är det angeläget att ett beslut om restriktioner inte sträcker sig längre än vad som är nödvändigt (jfr 1 kap. 6 § andra stycket). Ett beslut om restriktioner som avser besök eller elektronisk kommunikation kan exempelvis begränsas till att avse vissa närstående men inte andra. Ett beslut om restriktioner som avser den intagnes möjlighet att via massmedia följa vad som händer i omvärlden kan begränsas så att restriktionerna endast omfattar t.ex. lokaltidningar och regionala nyhetsprogram. En nyhet är att inskränkningar i den intagnes möjlighet till permission inte utgör någon restriktionsform. Av 2 kap. 13 § tredje stycket framgår att den myndighet som ansvarar för förvaringslokalen, i regel Kriminal- vården, inte får bevilja permission för en intagen som har restriktioner utan att undersökningsledaren eller åklagaren har lämnat sitt medgivande. Frågan har behandlats i avsnitt 22. 6 kap. 3 § En fråga om restriktioner prövas av undersökningsledaren eller åklagaren. Ett beslut i en sådan fråga ska omprövas så ofta det finns anledning till det. Paragrafen, som till viss del motsvarar 16 § första och tredje styckena behandlingslagen, innehåller bestämmelser om vem som är behörig att fatta beslut i fråga om restriktioner och om omprövning av restriktioner. Någon ändring i sak är inte avsedd. Lydelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ett beslut om restriktioner för den som häktad, anhållen eller gripen fattas av undersökningsledare eller åklagare. Undersökningsledare är normalt en åklagare eller en polismyndighet (jfr 23 kap. 3 § rättegångs- balken). Ett beslut om restriktioner ska omprövas så ofta det finns anledning till det. Under utredningens gång kan kollusionsfaran minska eller öka, vilket påverkar behovet och förutsättningarna för restriktioner. Föreligger inte längre kollusionsfara ska restriktionerna upphävas. Även om risken kvarstår kan det finnas skäl att successivt ändra eller mildra med- delade restriktioner. 6 kap. 4 § Den som är häktad på grund av misstanke om brott får begära tings- rättens prövning av ett beslut att ålägga honom eller henne restriktioner av visst slag. Rätten ska pröva en sådan begäran när den prövar frågan om tillstånd till restriktioner enligt 24 kap. 5 a § . Innan rätten fattar beslut ska åklagaren ges tillfälle att yttra sig. Första stycket ska tillämpas även i hovrätt och om dom i målet har överklagats dit eller om förhandling hålls enligt 24 kap. 17 § fjärde stycket . Rättens beslut får överklagas på samma sätt som ett beslut i fråga om tillstånd till restriktioner enligt 24 kap. 5 a § första stycket rättegångs- balken. Paragrafen, som till viss del motsvarar 17 § behandlingslagen, innehåller bestämmelser om att den som är häktad på grund av brott får begära rättens prövning av åklagarens beslut. Motiven till bestämmelserna har redovisats i avsnitt 23. Enligt första stycket får i likhet med gällande rätt den som är häktad på grund av misstanke om brott begära tingsrättens prövning av beslut att ålägga honom eller henne restriktioner av visst slag. Tings- rättens prövning är liksom enligt nuvarande ordning begränsad till frågan om restriktioner av ett visst slag är motiverade eller inte. Frågor om lättnader eller undantag från restriktioner av visst slag omfattas inte av rättens prövning. Enligt andra stycket kan frågan om restriktioner prövas i hovrätten och i i de fall frågan uppkommer där i första instans. Även detta överensstämmer med gällande rätt. Enligt tredje stycket får rättens beslut överklagas. Detta innebär en nyhet. Genom hänvisningen till 24 kap. 5 a § klargörs att rättens beslut i fråga om restriktioner av visst slag får överklagas sär- skilt och inte är inskränkt till (se 49 kap. 5 § 6 och 52 kap. 1 § första stycket ). 7 kap. Beslut och överklagande 7 kap. 1 § Om inte annat anges fattas beslut enligt denna lag av Kriminalvården eller, om den intagne är placerad i en förvaringslokal som står under annan myndighets tillsyn, av den myndigheten. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 18 § behandlingslagen, innebär att ett beslut enligt lagen normalt fattas av Kriminalvården. Om den intagne är placerad i en förvaringslokal som står under annan myndighets tillsyn, fattas dock beslut som rör den intagne av den myndigheten. Det kan avse en intagen som är placerad i en förvaringslokal som en polismyndighet eller ansvarar för. Bestämmelserna gäller endast om inte annat anges. I 6 kap. finns Prop. 2009/10:135 bestämmelser om vem som fattar beslut om restriktioner för en intagen som är misstänkt för brott. Befogenhet att enligt lagen fatta beslut om allmän inpasseringskontroll (4 kap. 11 §) och om förordnade av väktare (8 kap. 1 §) tillkommer endast Kriminalvården. 7 kap. 2 § Ett beslut enligt denna lag gäller , om inte något annat för- ordnas. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i behandlingslagen, innebär att ett beslut enligt lagen i regel kan verkställas även om beslutet i fråga har överklagats. En motsvarande reglering finns i 13 kap. 2 § fängelse- lagen. 7 kap. 3 § Ett beslut som avses i 1 § får överklagas till allmän förvaltningsdom- stol. Ett beslut överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets den förvaringslokal är belägen där klaganden var intagen när det första beslutet i ärendet fattades. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 19 och 21 §§ behandlingslagen, innehåller bestämmelser om överklagande av andra beslut än beslut om restriktioner enligt 6 kap. Första stycket innebär att ett beslut i ett enskilt fall överklagas till all- män förvaltningsdomstol. Det gäller såväl när det är Kriminalvården som en annan myndighet som har fattat beslutet. Paragrafen innehåller, till skillnad från gällande rätt, inget uttryckligt förbud mot överklagande av s.k. normbeslut. Någon ändring i sak är inte avsedd. Av 30 § myndighetsförordningen (2007:515) följer att en myndighets beslut i ärenden om meddelande av föreskrifter som avses i 8 kap. regeringsformen inte får överklagas. I andra stycket finns bestämmelser om behörig förvaltningsrätt. Enligt tredje stycket krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. 7 kap. 4 § Kriminalvårdens beslut enligt 1 § får inte överklagas innan beslutet har omprövats av Kriminalvården. En sådan omprövning får begäras av den som beslutet angår om det har gått honom eller henne emot. Ett överklagande av ett beslut som inte har omprövats ska anses som en begäran om omprövning. Vid omprövning enligt första stycket får beslutet inte ändras till den Paragrafen, som motsvarar 19 a § behandlingslagen, innehåller bestäm- Prop. 2009/10:135 melser om obligatorisk omprövning inom kriminalvården. erna gäller i stället för motsvarande bestämmelser i förvaltningslagen (1986:223). En motsvarande reglering finns i 14 kap. 2 § fängelselagen. Det hänvisas till den kommentaren. Kravet på obligatorisk omprövning avser endast ett beslut som fattas inom kriminalvården. Det innebär att bestämmelserna om omprövning i förvaltningslagen är tillämpliga när ett beslut enligt häkteslagen har fattats av t.ex. en polismyndighet. 7 kap. 5 § En begäran om omprövning ska vara skriftlig och ha kommit in till Kriminalvården från den dag då den klagande fick del av beslutet. I begäran om omprövning ska den klagande ange vilket beslut som avses och vilken ändring i beslutet som han eller hon begär. Kriminalvården prövar om skrivelsen med begäran om omprövning har kommit in i rätt tid. Om skrivelsen har kommit in för sent ska den avvisas, om inte förseningen beror på att myndigheten lämnat den klag- ande felaktig underrättelse om hur man begär omprövning. Paragrafen, som motsvarar 19 b och 20 §§ behandlingslagen, innehåller bestämmelser om de formella krav som ställs på en begäran om ompröv- ning. Bestämmelserna gäller i stället för motsvarande bestämmelser i för- valtningslagen (1986:233). En motsvarande reglering finns i 14 kap. 3 § fängelselagen. Det hänvisas till den kommentaren. 8 kap. Övriga bestämmelser 8 kap. 1 § Kriminalvården får förordna en väktare i ett auktoriserat bevaknings- företag att, inom ramen för sin anställning i företaget, utföra vissa bevakningsuppdrag när en intagen ska vistas utanför en förvaringslokal. Om det finns särskilda skäl, får ett sådant förordnande avse vissa bevakningsuppgifter inom en förvaringslokal. I förordnandet ska upp- dragets art och omfattning anges. Förordnandet får återkallas. Paragrafen, som motsvarar 22 § första stycket behandlingslagen, inne- håller bestämmelser om Kriminalvårdens befogenhet att förordna en väktare som är anställd i ett auktoriserat bevakningsföretag att utföra vissa bevakningsuppdrag. En motsvarande reglering finns i 15 kap. 3 § fängelselagen. Det hänvisas till den kommentaren. Lydelsen har utform- ats i enlighet med Lagrådets förslag. 8 kap. 2 § En väktare med ett förordnande enligt 1 § får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han på grund av sitt uppdrag har fått veta om en enskilds personliga förhållanden eller förhållanden av betydelse för rikets säkerhet eller för att utreda och lagföra brott. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 22 § andra stycket behandlings- lagen, innehåller bestämmelser om tystnadsplikt för en väktare som inte omfattas av regleringen i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). En motsvarande reglering finns i 15 kap. 4 § fängelselagen. Det hänvisas till den kommentaren. Lydelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 8 kap. 3 § Föreskrifter om verkställighet av lagen meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen innehåller i informativt syfte en erinran om att verkställighets- föreskrifter kommer att komplettera lagen. Regeringen har med stöd av regeringsformen alltid befogenhet att meddela verkställighetsföreskrifter till lag eller delegera den rätten till myndighet. 25.3Förslaget till lag om ändring i Ändringarna i är i huvudsak följdändringar av och anpass- ningar till förslaget om att avskaffa och ändra instansordningen på så sätt att övervakningsnämndens beslut enligt balken överklagas till tingsrätt i första instans, se avsnitt 19.2. har vissa språkliga justeringar gjorts. 37 kap. 3 § Valbar till ledamot eller ersättare i en övervakningsnämnd är den som har rösträtt vid val av kommunfullmäktige och som är folkbokförd inom nämndens verksamhetsområde. Den som har en förvaltare enligt 11 kap. 7 § får inte väljas till ledamot eller ersättare. Inte heller får en lagfaren domare, åklagare, polisman, kriminalvårdstjänste- man eller advokat eller den som annars har till yrke att föra andras talan inför rätta väljas till ledamot eller ersättare. prövar självmant den valdes behörighet. Upphör en ledamot att vara valbar, är uppdraget förfallet. Paragrafen innehåller bestämmelser om valbarhetsvillkor för ledamöter och ersättare i en övervakningsnämnd. Paragrafens första stycke har ändrats med anledning av att även den Prop. 2009/10:135 som har fyllt ska kunna vara valbar till ledamot eller ersättare i Frågan har behandlats i avsnitt 19.4. Vissa språk- liga ändringar har också gjorts. 37 kap. 5 § En ledamot och en ersättare i en övervakningsnämnd ska ha avlagt domared. För ledamot och ersättare ska samma jävsregler gälla som för domare. Bestämmelsen i 4 kap. 13 § 7 ska dock inte tillämpas. I fråga om beslut av en övervakningsnämnd gäller i tillämpliga delar vad som är föreskrivet om omröstning i brottmål i överrätt. Paragrafen, som innehåller bestämmelser om domared och jäv, har ändrats med anledning av att avskaffas. Vissa språkliga förändringar har också gjorts. 37 kap. 6 § Om den dömde begär det, har han eller hon rätt att höras muntligen i ett ärende hos en övervakningsnämnd. I paragrafen, som innehåller bestämmelser om handläggningen i en över- vakningsnämnd, har språkliga ändringar gjorts. Paragrafen hade tidigare ett andra stycke, som avsåg handläggning. Stycket har utgått eftersom nämnden avskaffas. 37 kap. 7 § Den som har dömts till fängelse får begära prövning av Kriminal- vårdens beslut enligt 26 kap. 11 §, 12 § andra meningen eller 13 § andra meningen hos den övervakningsnämnd inom vars verksamhetsområde det frivårdskontor där den övervakade är inskriven är beläget. Nämnden får också självmant ta upp ett sådant beslut till omprövning eller själv meddela ett sådant beslut. Kriminalvården kan överlämna ett ärende enligt nämnda bestämmelser till . Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka av Kriminalvårdens beslut som den som är villkorligt frigiven får överklaga till en övervaknings- nämnd. Paragrafen hade tidigare ett andra stycke, som innehöll bestäm- melser om överklagande av övervakningsnämndens beslut till . Stycket har utgått eftersom nämnden avskaffas. Bestäm- melser om överklagande av övervakningsnämndens beslut finns i stället i 11 §. 37 kap. 8 § Bestämmelserna i 7 § tillämpas på motsvarande sätt i fråga om den som har dömts till skyddstillsyn.