prop · GX03173 · 2010-03-23 00:00:00 — Lagrådet har anfört att om det gäller en viss skadelidande eller en begränsad krets av skadelidande som ska åt- njuta undantag från reglerna om preskription, kan frågan som regel inte avgöras genom föreskrifter eftersom dessa måste ha en generell karaktär. Enligt regeringens bedömning kan omständigheterna också vara sådana att frågan kan behöva avgöras genom generella föreskrifter. Så kan vara fallet om en allvarlig radiologisk olycka ger upphov till ett mycket stort antal skador och ett beslut om förlängd preskriptionstid därför kommer att gälla tusentals skadelidande. På grund av det anförda bör regeringen ha en möjlighet att avgöra frågan genom antingen generella föreskrifter eller beslut i enskilda fall. 8.6.1De skadelidandes möjligheter att framställa ett samlat ersättningsanspråk Regeringens bedömning: Det behövs ingen ny bestämmelse med an- ledning av att de skadelidande enligt den reviderade Pariskonventio- nen ska kunna framställa ett samlat ersättningsanspråk. bedömning: Utredningen har föreslagit att det i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor ska in- föras en särskild bestämmelse om att mål som har samma skadelidande som part får handläggas i en och samma rättegång. Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens bedömning: Genom ändringsprotokollet till införs en bestämmelse om att skadelidande ska kunna göra sin rätt till skadestånd gällande utan att behöva föra talan särskilt beträffande varje källa från vilken ersättningen ska betalas. I tilläggskon- ventionen finns en motsvarande regel om att skadelidande ska kunna föra en samlad ersättningstalan. Avsikten är att skadelidande inte ska behöva framställa flera anspråk på ersättning om sådan ska beta- las dels av anläggningshavaren, dels av anläggningsstaten, dels gemen- samt av samtliga stater anslutna till tilläggskonventionen. Atomansvarighetslagen innehåller ingen bestämmelse om att kunna framställa ett samlat krav på ersättning mot flera ersättningsansvariga. Enligt allmänna processrättsliga regler har en skadelidande möjlighet att väcka talan mot både anläggningshavaren och staten inom ramen för en och samma rättegång. Om en sådan talan väcks ska målen handläggas i en rättegång om de kan anses stödja sig på väsentligen samma grund, så kallad obligatorisk kumulation enligt 14 kap. 2 § . förutsättningarna för obligatorisk kumulation inte är uppfyllda kan det vara möjligt att förena mål mellan samma eller olika parter så att de Prop. 2009/10:173 handläggs i en rättegång, så kallad fakultativ kumulation enligt 14 kap. En förutsättning är då att en förening av målen är till nytta för utredningen, dvs. att de processekonomiska fördelarna över- väger eventuella olägenheter. har bedömt att regler i fler- talet fall innebär att en skadelidande i händelse av en radiologisk olycka inte ska behöva föra särskild talan mot flera ersättningsansvariga. utredningen kan det dock i omfattande och komplicerade skadeståndsmål vara svårt för en skadelidande att visa att de förutsättningar som anges i 14 kap. för att förena mål mot flera svarande är upp- Utredningen har därför föreslagit att en särskild bestämmelse om förening av mål införs i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska Enligt regeringens bedömning får krav på möjlig- heten att framställa ett samlat ersättningsanspråk anses vara uppfyllt genom att 14 kap. 2 § ger skadelidande en rätt till före- ning av mål när talan väcks mot flera som är ersättningsskyldiga enligt Sådana mål kommer att stödja sig på väsentligen samma grund. Om en skadelidande av någon anledning skulle väcka talan mot de ersätt- ningsskyldiga , bör även dessa mål kunna förenas genom en tillämpning av 14 kap. 6 §. Även i ett sådant fall skulle målen stödja sig på väsentligen samma grund och en förening av målen skulle i regel vara till fördel för utredningen. Med hänsyn till det anförda bedöms reglerna i 14 kap. rättegångs- balken vara tillräckliga för att uppfylla konventionskravet om möjlighet- en att framställa ett samlat ersättningsanspråk. melse om detta bör därför inte införas i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Regeringens förslag: Talan om ersättning enligt lagen får väckas i Sve- rige, om den radiologiska olyckan har inträffat 1. helt eller delvis i eller inom ekonomiska zon, eller 2. i sin helhet utanför en konventionsstats områden eller på en plats som det inte är möjligt att med säkerhet bestämma och den ansvarige an- läggningshavarens anläggning är belägen i . ska i samband med tillträdet till ändringsprotokollet till avge en förklaring till konventionens depositarie om avgränsningen av ekonomiska zon. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens förslag: Artikel 13 i inne- håller bestämmelser om vilken konventionsstats domstolar som är behö- riga att pröva ersättningsanspråk i anledning av en radiologisk olycka. Enligt huvudregeln tillkommer behörigheten domstolarna i den stat på vars territorium, inbegripet territorialhavet, olyckan inträffat. an inträffat utanför en konventionsstats område, eller om platsen för olyckan inte kan bestämmas med säkerhet, tillkommer behörigheten domstolarna i den stat där den ansvarige anläggningshavarens anläggning är belägen. Om olyckan inträffat delvis i en konventionsstat och delvis utanför konventionsstaternas områden, är domstolarna i den förstnämnda staten behöriga. Om flera staters domstolar är behöriga som en följd av att olyckan inträffat inom flera konventionsstaters territorier, ska en sär- skild konfliktdomstol avgöra vilken domstol som ska vara behörig. Tilläggskonventionens bestämmelser om behörig domstol bygger helt på . Om den radiologiska olyckan även involverar stater anslutna till Wien- konventionen påverkas frågan om vilken domstol som är behörig av det gemensamma protokollet, som innehåller regler om vilken av Wien- eller som ska tillämpas (Joint Protocol Relating to the Application of the Convention and the Convention). Enligt 36 § atomansvarighetslagen är svensk domstol behörig om en olycka helt eller delvis inträffat i . Svensk domstol är också be- hörig om en olycka inträffat på eller över det fria havet eller i övrigt utan- för konventionsstaternas områden, och en innehavare av en kärnteknisk anläggning i är ansvarig för olyckan. För det fall en olycka endast delvis inträffat i kan talan också väckas i . Vem som bär ansvaret vid transporter av kärnämne eller kärnavfall får betydelse för fall då skadan uppkommit i ett land som inte är konven- tionsstat och svensk domstols behörighet grundas på om en innehavare av en svensk anläggning är ansvarig för olyckan. Reglerna om ansvaret vid transporter i 68 §§ atomansvarighetslagen bygger på en princip om ett avsändaransvar. I den reviderade är huvudregeln fortfarande att domstolen i den stat där den radiologiska olyckan inträffat är behörig. Reglerna ändras dock så att anspråk som härrör från olyckor som inträf- fat i en konventionsstats ekonomiska zon ska prövas av domstolarna i den stat till vilken den ekonomiska zonen hör. Med den ekonomiska zon- en jämställs ett område inom vilket en konventionsstat enligt internatio- nell rätt skulle ha möjlighet att inrätta en ekonomisk zon. Ändringen stämmer överens med utvecklingen inom havsrätten som syftar till att genom lagstiftning skydda miljön i en stats omgivande hav utanför dess territorialgräns. Den nya behörighetsregeln ska också ses i belysning av att den tillgodoser kuststater vars ekonomiska zon trafikeras av fartyg som används för transporter av kärnämne och kärnavfall. Inte minst för en icke-kärnkraftsstat som har farvatten som används för såda- na transporter kan det vara av stort värde att kunna försäkra sig om att den egna statens domstol är behörig att pröva ett skadeståndsmål som följer av en olycka i dess ekonomiska zon. Konventionsstaterna är skyldiga att meddela generalsekretera- re hur den ekonomiska zonen avgränsats. Om en radiologisk olycka inträffar utanför konventionsstaternas områ- den, på ett område som kan jämställas med en ekonomisk zon men som inte anmälts till generalsekreterare enligt vad som föreskrivits eller om platsen för olyckan inte med säkerhet kan fastställas, är domsto- len i den konventionsstat där den för olyckan ansvariga innehavarens an- läggning är belägen behörig. I den reviderade regleras vidare hur behörigheten Prop. 2009/10:173 bestäms när domstolar i flera konventionsstater i princip är behöriga. dessa situationer tillkommer behörigheten domstolen i det land som kan konstateras ha störst anknytning till olyckan och som kan anses mest be- rört av olyckan. Vilken domstol som är behörig bestäms av en särskilt inrättad konfliktdomstol, jfr artiklarna 13 d) och 17. Det framgår inte när- mare av motiven till konventionen vilka omständigheter som kan ligga till grund för domstolens tolkningar av rekvisiten störst anknytning och mest berört. Det kan finnas fall när den radiologiska olyckan inträffat i ekonomiska zon där nuvarande regler om domstols behörighet skulle innebära att en annan stats domstolar blir behöriga på grund av regeln att en olycka som inträffat på det fria havet regleras av anläggningsstatens Så kan t.ex. vara fallet under transporter i en situation när den ut- ländska anläggningshavaren är ansvarig och olyckan sker i den svenska Reglerna bör med anledning av den reviderade änd- ras så att svensk domstol är behörig att pröva talan om ersättning också då en radiologisk olycka inträffat inom ekonomiska zon enligt lagen (1992:1140) om ekonomiska zon. För att uppfylla Paris- konventionens regler krävs att i samband med tillträdet till änd- ringsprotokollet anmäler omfattningen av den ekonomiska zonen till Endast en behörig domstol Regeringens förslag: Talan om ersättning enligt lagen ska väckas genom ansökan om stämning vid (miljödomstolen). Ett mål om ersättning enligt lagen om ansvar och ersättning vid radio- logiska olyckor ska handläggas enligt de bestämmelser som gäller för förslag: Utredningen har föreslagit att ska vara behörig domstol. Remissinstanserna: () har anfört att vid valet av exklusivt forum bör stor betydelse tillmätas det förhållandet att de nya skadetyper som införs i regleringen avser miljöskador. finns enligt hovrätten anledning att överväga om någon av de regionala miljödomstolarna, som är exklusivt behöriga att handlägga mål om mil- jöskador enligt , bör väljas som forum även för mål om Hovrätten har framhållit att miljödomstolarna är till- försäkrade teknisk kompetens och prövar frågor om tillstånd enligt miljö- balken till verksamheten vid kärntekniska anläggningar samt att även reglerna i 10 kap. om efterbehandlingsansvaret kan aktuali- seras vid utsläpp som orsakar föroreningar i mark- och vattenområden. Även för ter det sig lämpligt att förlägga uppgift- en att pröva atomansvarsmålen på någon av miljödomstolarna. holms tingsrätt har anfört att tingsrätten i och för sig inte har något att invända mot att bli exklusivt forum. Frågan bör dock enligt tingsrätten i så fall regleras särskilt med hänsyn till att reglerna om grupprättegångar innebär att grupptalan ska handläggas av den domstol som är utpekad som fastighetsdomstol och att kommer att vara fastighets- domstol för efter . Om en radiologisk olycka inträffar med åtföljande skadeståndstvister kan det enligt tings- rätten förväntas bli fråga om anspråk från ett stort antal skadelidande som ställer krav på en snabb och effektiv handläggning. Det kommer att krä- vas en snabb resursförstärkning i dessa situationer och någon form av säkerställande av ett resurstillskott bör därför enligt tingsrätten övervä- gas. har anfört att det i och för sig inte har något att erinra mot förslaget att utse till behörig domstol. I likhet med anser verket dock att det i det fortsatta lagstiftningsarbetet bör övervägas om det inte vore lämpligt att behörig domstol i stället bör vara någon av miljödomstolarna. Verket har förutsatt att, för det fall en olycka skulle inträffa, tillräckliga medel ställs till för- fogande för att målen ska kunna hanteras på ett rimligt sätt. Skälen för regeringens förslag: Enligt 37 § första stycket atoman- svarighetslagen ska en talan om ersättning i anledning av en radiologisk olycka väckas vid rätten i den ort där olyckan inträffade. Om två eller flera domstolar är behöriga, t.ex. vid läckage som inträffar inom skilda domkretsar eller om ett vattendrag förorenats av radioaktiva produkter från flera anläggningar, ska talan väckas vid någon av dessa domstolar (prop. 1968:25 s. 174). Om det inte finns någon behörig domstol enligt 37 § första stycket ska talan enligt andra stycket väckas vid . Bestämmelserna utgör en särreglering i förhållande till rättegångsbal- kens forumregler (prop. 1968:25 s. 173). Enligt 10 kap. 1 § rättegångs- balken skulle en skadelidande kunna väcka talan vid anläggningshava- rens hemvistforum eller, beträffande bolag, vid den ort där styrelsen har sitt säte. Beträffande en anläggningshavare som inte har hemvist i Sve- rige skulle talan enligt 10 kap. 3 § kunna väckas där honom tillhörig egendom finns. Också rätten i den ort där olyckan in- träffat eller skadan uppkommit skulle kunna vara behörig enligt 10 kap. 8 § . Enligt den reviderade ska konventionsstaterna utse en domstol som exklusivt behörig att pröva ersättningsanspråk i anled- ning av en radiologisk olycka. Denna regel är viktig med hänsyn till att skyldigheten att utge ersättning kan gälla för både anläggningshavaren, den egna staten och övriga konventionsstater. Ett sådant system har också betydelse för skaderegleringen, särskilt för möjligheten att överva- ka storleken på de krav som framställs och hur dessa förhåller sig till tillgängliga medel. En bestämmelse bör införas om att en enda domstol ska vara behörig att pröva talan om ersättning i anledning av en radiologisk olycka. När det gäller frågan om vilken domstol som ska ha denna behörighet kan det finnas skäl att beakta att domstolen bör ha en tillräckligt stor organisation för att kunna administrera och handlägga anspråk från ett stort antal skadelidande. Av intresse är även den ordning med sjörätts- domstolar som är exklusivt behöriga att pröva vissa sjörättsliga mål, eftersom regelsystemet där har betydande likheter med det som finns i fråga om ansvaret för radiologiska olyckor. Tingsrätterna i , Sunds- vall, , , , och är sjörätts- Prop. 2009/10:173 domstolar enligt förordningen (1975:931) om sjörättsdomstolar. Regeringen har i annat sammanhang uttalat att det som ett led i fördel- ningen av uppgifter inom domstolsväsendet bör eftersträvas en regional balans mellan domstolarna. Detta skulle tala för ett annat alternativ än Det kan inte uteslutas att en domstolsprövning efter en radiologisk olycka skulle komma att aktualiseras. Som tidigare nämnts kan antalet mål bli omfattande och ställa krav på att en betydande arbetskapacitet snabbt kan frigöras. Uppgiften bör därför anförtros en förhållandevis stor domstol som också har den särskilda kompetens som behövs för pröv- Det bör då beaktas att skadebegreppet i har utvidgats till att omfatta även skada på miljön i allmän bemärkelse. Miljödomstolarna har erfarenhet av mål om ersättning för miljöskada en- ligt 32 kap. . Miljödomstolarna ansvarar också för prövning av frågor om avhjälpande av miljöskada enligt 10 kap. . Mot denna bakgrund föreslås att miljödomstolen i ska vara behörig domstol i första instans att pröva talan om ersättning som grundar sig på lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Talan om ersättning ska väckas genom ansökan om stämning. mål bör få överklagas hos och, som slutinstans, Det behövs ett förtydligande av vilka förfaranderegler som gäller i mål om ersättning enligt lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska Det bör därför införas en bestämmelse i lagen där det anges att ett mål om ersättning enligt lagen ska handläggas enligt de bestämmelser som gäller för stämningsmål enligt . Bestämmelser om talerätt m.m. Regeringens bedömning: Det behövs inga nya bestämmelser med anledning av vad den reviderade anger i fråga om att en annan stat ska kunna väcka talan på en skadelidandes vägnar vid domstol om den skadelidande är medborgare i den andra staten eller har sin hemort eller hemvist på den statens territorium. vad konventionen anger i fråga om att det ska vara möjligt för staten eller en person att väcka talan som grundar sig på en skadelidandes bedömning överensstämmer med rege- Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens bedömning: I den reviderade Pariskonventio- nen finns en ny bestämmelse om att det i den behöriga domstolsstaten ska vara möjligt för en annan stat att väcka talan på en skadelidandes vägnar vid domstol, om den skadelidande är medborgare i den andra sta- ten eller har sin hemort eller hemvist på den statens territorium och har samtyckt till detta. Det ska också vara möjligt för en person att väcka talan som grundar sig på en skadelidandes rättigheter om personen i fråga har kommit över dessa genom överlåtelse. Det finns inga hinder i svensk rätt mot att en främmande stat uppträder Prop. 2009/10:173 vid en domstol här i landet med ett civilrättsligt grundat krav. stat kan uppträda vid en svensk domstol dels som part på grund av egna anspråk på ersättning eller någon annan rättsföljd, dels som part efter att ha övertagit de skadelidandes anspråk genom subrogation, dels i egen- skap av ombud för de egna medborgarna. En situation när en annan stat kan komma att uppträda som part i eget namn vid en svensk domstol är när staten haft kostnader för att återställa skadad miljö, t.ex. för att plantera nya träd i en förorenad skog, eller haft kostnader för evakueringsinsatser. Att en annan stat uppträder som part efter att ha övertagit de skadelidande medborgarnas anspråk genom sub- rogation kan aktualiseras om staten betalar ut förskott till skadelidande i den egna staten och därför har ett regresskrav att rikta mot anläggnings- havaren i . En stat kan också uppträda som ombud för de skadelidande vid en svensk domstol. Det skulle kunna vara fallet vid en grupptalan. Det torde i dessa fall inte bli aktuellt för staten som ombud att förete fullmakt. Enligt förarbetena till lagen (2002:599) om grupprättegång avses med grupptalan att någon utan rättegångsfullmakt för talan för medlemmarna i en grupp (prop. 2001/02:107). Gruppmedlemmarna är inte parter i rätte- gången och behöver inte medverka aktivt. Det finns i de redovisade situationerna inga hinder mot att en annan stat väcker talan vid svensk domstol. Någon särskild immunitetsfråga aktualiseras inte om en stat uppträder i en civilrättslig tvist. har visserligen undertecknat FN:s konvention om statsimmunitet , men denna konvention har ännu inte trätt i kraft (United Nations Conven- tion on Jurisdictional Immunities of States and Their Property, antagen ). har ingen stat anslutit sig till konventio- nen. Enligt regeringens bedömning omfattas en stat inte av immunitet om den ingått ett internationellt avtal som rör frågan om möjligheten för staten att uppträda vid en domstol i annan stat. Möjligheterna att uppträda som ombud i en rättegång regleras i 12 kap. 2 § andra stycket . Ett ombud ska ha hemvist i , i en annan stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller i . Även annan får användas som ombud om rätten med hänsyn till omständigheterna finner att det lämpligen kan ske. Regleringen innebär att det kan finnas enstaka situationer när en stat inte kan ställa ett ombud för de skadelidande utan att den svenska domstolen särskilt prövat frå- gan. Det kan dock antas att staten kommer att låta sig företrädas av ett ombud som utan vidare kan accepteras. Under de angivna förutsättningarna får den allmänna processrättsliga regleringen anses stå i överensstämmelse med de åtaganden som följer av den reviderade . 8.6.5Regler om tillämplig lag Regeringens bedömning: Det behövs inga nya eller ändrade bestäm- melser om tillämplig lag med anledning av den reviderade Pariskon- ventionen. bedömning överensstämmer med rege- Prop. 2009/10:173 ringens. Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens bedömning: Enligt Pariskonvention ska den behöriga domstolen i alla frågor som inte regleras av konventionen tillämpa nationella materiella och processuella regler. Därmed kan även aktualiseras en tillämpning av domstolslandets internationellt privat- och processrättsliga regler. Den behöriga domstolen måste tillämpa bestäm- melserna utan diskriminering med hänsyn till nationalitet, hemvist eller uppehållsort. Diskrimineringsförbudet gäller även i förhållande till den nationella rätt som tillämpas i fråga om processuella eller andra frågor. I ändringsprotokollet undantas uttryckligen lagvalsregler från tillämp- ningen av nationell lagstiftning. Skälet för detta är att det annars finns en risk att olika rättsordningar kan bli tillämpliga om olika staters intressen berörs av en radiologisk olycka (, Nuclear Ener- gy Agency, punkt 103, Exposé des Motifs). Endast sådana internationellt privat- och processrättsliga regler som berörs av tillämpningsområde omfattas av bestäm- Det innebär bl.a. att äganderättsfrågor inte omfattas av denna särskilda bestämmelse och att den behöriga domstolen kan komma att få tillämpa främmande stats lag, beroende på vad tillämpliga internationellt privaträttsliga regler anger. och atomansvarighetslagen bygger på att den behö- riga domstolen tillämpar nationell rätt. I artikel 14 b) i konventionen un- dantas nationella lagvalsregler från begreppet nationell rätt. havare av en svensk anläggning kan utländsk rätt tillämpas på ansvars- frågan om domstolen i en annan konventionsstat är behörig och ersätt- ningsfrågan prövas i det landet. En sådan dom ska verkställas i . Mot denna bakgrund bedömer regeringen att ändringen i konventionen inte aktualiserar någon särskild lagvalsregel i den svenska lagen. Regeringens bedömning: Den reviderade regler för att lösa tvister som rör tillämpningen eller tolkningen av konven- tionen innebär inte att en rättskipningsuppgift överlåts till det mellan- folkliga organet Europeiska energitribunalen (Energy Tribunal) i den mening som avses i 10 kap. 5 § fjärde stycket rege- Någon särskild beslutsordning i behövs därför inte, utan ratificeringen av tilläggsprotokollet till konventionen och antagandet av den nya lagen kan ske genom ett vanligt riksdagsbeslut med enkel majoritet. bedömning överensstämmer i huvudsak Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 17 i Pariskonven- tionen kan ett särskilt förfarande aktualiseras för att lösa tvister som rör tillämpningen eller tolkningen av konventionen. görs en mindre ändring av bestämmelsen. Om tvist uppstår mellan två eller flera fördragsslutande parter om tolkningen eller tillämpningen av Prop. 2009/10:173 , ska man först försöka lösa tvistefrågan direkt mellan de tvistande staterna i stället för av styrkommittén för kärn- energiorgan (). Om enighet inte kunnat nås förs tvistefrågan vidare till ett gemensamt sammanträde mellan de fördragsslutande parterna. Om tvisten inte heller kunnat lösas i detta forum och förflutit, ska tvisten hänskjutas till den dom- stol som inrättats genom konventionen om upp- rättande av säkerhetskontroll på atomenergins område, Europeiska energitribunalen (Energy Tribunal). För att tvistefrågan ska komma under tribunalens bedömning är det tillräckligt att en av staterna begär att tvisten ska hänskjutas till domstolen. Den andra staten behöver alltså inte samtycka. Tribunalens rättskipningsområde är begränsat till att lösa meningsskiljaktigheter när det gäller tolkning och tillämpning av och tilläggskonventionen. Tribunalens beslut är bin- dande. har tillträtt konventionen om upprättan- de av säkerhetskontroll på atomenergins område.