prop · GX03246 · 2010-09-15 00:00:00 — I en försäkringsförenings stadgar ska lämnas uppgifter om storleken på verksamhetskapitalet, den eventuella rätt till avkastning som tillfaller den som tillskjutit verksamhetskapital, den eventuella rätt till rösträtt på föreningsstämman som tillfaller den som tillskjutit verksamhetskapital samt uppgifter om i vilken ordning verksamhetskapitalet ska inbetalas och återbetalas. Vidare ska stadgarna innehålla uppgift om rörelsen ska avse såväl direkt försäkring som mottagen återförsäkring och om föreningen ska driva försäkringsrörelse utanför EES. Stadgarna ska också innehålla de villkor som ska gälla för inträde i föreningen och en medlems eventuella ansvar för föreningens förpliktelser (rätt till uttaxering). I en livförsäkringsförening ska stadgarna dessutom innehålla bestämmelser om vinstutdelning och förlusttäckning. Härutöver ska bestämmelserna i om stadgarnas innehåll gälla med undantag för bestämmelserna om medlemsinsatser och medlemsavgifter eller på särskilt beslut om taxering beroende avgifter. Verksamheten i en försäkringsförening får påbörjas när beslut om tillstånd att driva försäkringsrörelse har meddelats. Anmälan för registrering ska göras senast efter det att beslut om tillstånd att driva försäkringsrörelse har meddelats. Styrelsen i en försäkringsförening ska före registreringen ha rätt att vidta åtgärder för att erhålla utfäst verksamhetskapital. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har överlag inga invändningar mot förslaget. 2009/10:246 anser dock att gällande krav på lägsta tillåtna medlemsantal ska kvarstå. anser att försäk- ringstagarnas inflytande minskar om stadgarna inte länge innehåller försäkringsvillkor och försäkringstekniska grunder. Bakgrund: Bestämmelser om bildande av ekonomiska föreningar finns i 2 kap. De innebär att en ekonomisk förening måste ha minst tre medlemmar, vilka ska anta stadgar samt välja styrelse och revisorer. Vidare anges vad stadgarna ska innehålla, inom vilken tid föreningen ska anmälas för registrering och konsekvenser av att registrering inte sker samt vilka åtgärder som kan vidtas innan föreningen är registrerad. Motsvarande regler finns i 5 , 10, 11, 13, 14 och 20 §§ UFL. En under- stödsförening ska i vissa angivna fall ha minst 500 medlemmar och annars minst 100 medlemmar (5 §). Det högre antalet gäller om föreningen meddelar förtids- eller efterlevandepension utan samband med ålderspension, sjukpenning än för ett sammanhängande sjuklighetstillstånd eller kapitalförsäkring för dödsfall till högre belopp än för en medlem. kan vid särskilda skäl bestämma att ett lägre antal medlemmar ska gälla. För att registreras ska en understödsförening ha antagit stadgar samt utsett styrelse och revisorer. Bestämmelsen i 2 kap. 2 § FL om stadgarnas innehåll stämmer inte i alla delar överens med vad som gäller för understödsföreningar enligt 11 § UFL. För understödsföreningar saknas bestämmelser om insatser, vilka ärenden som ska förekomma på ordinarie stämma, vilken tid räkenskapsåret ska omfatta, grunder för fördelning av föreningens vinst samt vad som ska gälla för förlagsinsatser, om sådana ska förekomma. För understödsföreningar ställs däremot andra krav på stadgarna genom att de ska innehålla de villkor som ska gälla för inträde i föreningen, försäkringstekniska grunder, försäkringsförmåner och, för andra under- stödsföreningar än tjänstepensionskassor, placeringsregler. Inte minst viktigt är att soliditets- och skälighetsprinciperna gäller för understöds- föreningarnas stadgar. Stadgarna ska vara ägnade att trygga att föreningen kan fullgöra sina försäkringsutfästelser och ska tillgodose medlemmarnas intresse av att kostnader och villkor för försäkringarna är skäliga med hänsyn till förmånernas art och omfattning och föreningens förhållanden. Även i övrigt ska stadgarna ha ett för verksamheten lämpligt innehåll. I 20 § UFL anges att en understödsförening ska ta ut fasta medlems- avgifter som inte får göras beroende av att försäkringsfall inträffat i föreningen (), och att en förening i stadgarna får medge särskild uttaxering om föreningens tillgångar är otillräckliga för verksamheten. Bestämmelserna i 13 och 14 §§ UFL reglerar vad en ansökan om registrering av en understödsförening ska innehålla och vilka ytterligare handlingar som ska ges in vid ansökan. Skälen för regeringens förslag Syftet med kravet på lägsta medlemsantal om tre personer i 2 kap. 1 § FL är att skapa säkerhet för en ekonomisk förenings förmåga att fullgöra sina utfästelser gentemot medlemmar och förmånstagare. I försäkrings- verksamhet gäller att ett försäkringsbestånd måste ha en viss storlek för att uppnå riskutjämning. Därav finns ett avsevärt högre krav på medlemsantal i en understödsförening, 100 eller 500 personer beroende på vilken typ av försäkring som meddelas. Enligt skulle ett borttagande av de särskilda kraven på medlemsantal i UFL medföra problem och bedömningssvårigheter såväl vid tillstånds- prövningen som vid den fortsatta tillsynen. Det torde vara okontroversiellt att försäkringsrörelse, med hänsyn till riskerna, inte kan vara baserad på en alltför liten försäkringsstock. En minimigräns vid t.ex. 100 eller 500 medlemmar kan dock inte anses utgöra någon garanti för att underlaget för verksamheten är tillräckligt. Vidare kan tänkas att en förenings ekonomi trots ett litet medlemsantal ändå kan anses säkerställd. Vidare är det inte helt okomplicerat att sätta upp gränsvärden. Värdet får t.ex. inte sättas så högt att det i praktiken hämmar tillskapandet av nya föreningar. Å andra sidan ska det i ett gränsvärde beaktas både de försäkrades krav på trygghet och eventuella behov av att koncentrera tillsyns- resurserna. I sammanhanget kan också uppmärksammas att många av nu existerande understödsföreningar har ett lågt medlemsantal och att den naturliga påföljden av att inte uppfylla ett krav på lägsta medlemsantal är att föreningen måste träda i likvidation. Det kan därför sättas ifråga om den rätta vägen att tillförsäkra en bra förmåga att infria åtaganden är genom ett associationsrättsligt särkrav på visst medlemsantal. Genom att ställa upp näringsrättsliga krav på till- räcklig finansiell styrka kan samma syfte uppnås som genom ett associa- tionsrättsligt krav på minsta medlemsantal. Härutöver ska även fortsättningsvis gälla att ska ingripa om försäkringsbeståndet inte är tillräckligt för erforderlig riskutjämning (19 kap. 11 § FRL). När det gäller tillsynen måste också förutsättas att arbetssätt och metoder fortlöpande förnyas och utvecklas Mot denna bakgrund bedöms det inte finnas något hinder mot att på denna punkt låta regleringen för ekonomiska föreningar gälla också för försäkrings- föreningar. Någon särbestämmelse i förhållande till kravet på antal medlemmar i 2 kap. 1 § FL föreslås därför inte. Det är såldes upp till försäkringsföreningarna om de i stadgarna vill bestämma om föreningen ska bestå av ett visst större antal medlemmar. Verksamhetskapital i stället för medlemsinsatser I ekonomiska föreningar är det obligatoriskt med insatser. I stadgarna ska anges med vilken insats en medlem ska delta i föreningen, hur insatserna ska fullgöras samt i vad mån en medlem får delta i föreningen med insats utöver vad han är skyldig att delta med (2 kap. 2 § första stycket 4 FL). Insatserna tillför föreningen medel som behövs för att driva verksam- Enligt 5 kap. 15 § lagen (1995:1554) om årsredovisning utgör in- satserna bundet eget kapital i föreningen. Några motsvarande regler om startkapital vid bildandet av en under- stödsförening finns inte. Att låta finansieringen av en försäkringsförening vara beroende av den reglering om medlemsinsatser som gäller för ekonomiska föreningar synes inte vara förenligt med försäkrings- föreningens särart. I likhet med det som föreslås i promemorian bör i stället de regler som gäller för ömsesidiga försäkringsbolag fungera som förebild. Ett ömsesidigt försäkringsbolag får inte bildas utan garantikapital, om det inte finns särskilda skäl för det. Garantikapitalet är avsett att utgöra ett start- och rörelsekapital som behövs för rörelsens ändamålsenliga drivande. Ett krav på garantikapital eller motsvarande får anses vara förenligt med försäkringsföreningarnas särart. Begreppet garantikapital är ett väletablerat begrepp för ömsesidiga försäkringsbolag. För att markera den skillnad som finns mellan ömsesidiga försäkringsbolag och försäk- ringsföreningar föreslås att kapitalet i en försäkringsförening . Sådant verksamhetskapital ska få tillskjutas även av andra än medlemmar. I likhet med vad som gäller för ömsesidiga försäkringsbolag ska verksamhetskapitalet återbetalas när det inte längre behövs för rörelsens drivande. Vidare föreslås att ska vara inbetalt innan försäkringsföreningen kan registreras och att verksamhetskapitalet ska betalas med pengar. Till skillnad mot vad som gäller för garantikapitalet i de ömsesidiga försäkringsbolagen ska verksamhetskapitalet i en försäk- ringsförening endast kunna tillskjutas i samband med försäkrings- föreningens bildande och alltså inte under rörelsens gång. Om försäk- ringsföreningen under rörelsens gång skulle vara i behov av ytterligare kapitaltillskott bör i stället föreningslagens bestämmelser om förlags- insatser användas (se avsnitt 8.2.4). 4 kap. 13 §§ FL reglerar en medlems rätt att återfå inbetalade insatser när han eller hon avgår ur en förening. Någon särreglering för försäkringsföreningar i förhållande till dessa regler synes inte vara nödvändig. Försäkringstagarens rätt till återköp av sin försäkring är reglerad i försäkringsavtalslagen och kompletteras med bestämmelser i om att försäkringsbolag ska se till att rätten till återköp eller överföring och de närmare villkoren för detta ska framgå av försäkringsavtalet. Kravet regleras gemensamt för alla försäkringsföretag i den nya lagen. Merparten av det som enligt FL ska anges i stadgarna för en ekonomisk förening är lämpligt att låta försäkringsföreningarna omfattas av. Här avses uppgifter om firma, säte, ändamålet med verksamheten och verksamhetens art, olika bestämmelser om styrelseledamöter och revisorer, eventuella bestämmelser om fullmäktige, olika bestämmelser kring föreningsstämma, räkenskapsår, grunderna för fördelning av vinst och hur man skall förfara med föreningens behållna tillgångar när föreningen upplöses samt eventuella bestämmelser om förlagsinsatser. Som framgått ovan behöver medlemmarna i en försäkringsförening inte betala medlemsinsatser till föreningen. Det krav på bestämmelser om medlemsinsatser i stadgarna som gäller för en ekonomisk förening ska därför inte ställas på en försäkringsförening (jfr 2 kap. 2 § första stycket 4). I stället ska gälla bestämmelser om verksamhetskapital. I stadgarna ska anges vad som närmare ska gälla i fråga om verksamhetskapitalet. Det handlar om storleken på verksamhetskapitalet, den eventuella rätt till avkastning som tillfaller den som tillskjutit verksamhetskapital och den eventuella rösträtt på föreningsstämman som tillfaller den som tillskjutit verksamhetskapital. I stadgarna bör även preciseras i vilken ordning verksamhetskapitalet ska betalas in och återbetalas. I stadgarna för en ekonomisk förening kan vidare föreskrivas att det ska förekomma regelbundna avgifter eller att det ska förekomma avgifter som är beroende av särskilda beslut om uttaxering (jfr 2 kap. 2 § första stycket 5 FL). I sådana fall ska också avgifternas belopp anges eller de högsta belopp till vilka de får bestämmas. Till skillnad mot vad som gäller för medlemsinsatser är denna typ av avgifter inte obligatoriska. Bestämmelserna görs inte tillämpliga på försäkringsföreningarna av följande skäl. De regelbundna avgifterna är avsedda att bidra till att täcka kostnaderna för den löpande verksamheten. Dessa avgifter, som även kallas medlemsavgifter, är inte direkt knutna till motprestationer från föreningens sida utan betalas på grund av medlemskapet i sig. Här ingår alltså inte ersättningar för t.ex. varor eller tjänster som föreningen tillhandahåller medlemmen. Medlemsavgifterna enligt FL är således en annan typ av avgift än de fasta medlemsavgifter som understöds- föreningar ska ta ut för verksamhetens drivande (jfr 20 § UFL) och som avser den ersättning som medlemmen betalar för att få ett försäkringsskydd (premien). Vid sidan av möjligheten att ta ut regelbundna avgifter med stöd av stadgebestämmelser kan stadgarna för en ekonomisk förening medge avgifter efter särskilda beslut om uttaxering. Även understödsföreningar kan genom stadgebestämmelser ange ordningen för beslut om särskild uttaxering. Enligt 20 § UFL får uttaxering ske endast när föreningens tillgångar är otillräckliga för verksamhetens behöriga utövande. Uttaxering är således en extraordinär åtgärd för att täcka en uppkommen brist. Det vanliga torde vara att stadgarna föreskriver att beslut ska fattas av stämman, men annan ordning kan också förekomma. Uttaxering får endast äga rum som en tillfällig nödfallsåtgärd och får inte tillgripas i följd. Om de fasta medlemsavgifterna, dvs. premierna, i längden visar sig otillräckliga måste föreningen genom stadgeändring höja avgifterna eller vidta andra åtgärder för att stärka sin ekonomiska ställning. Även om uttaxering kan ske också i ekonomiska föreningar synes syftet med ett sådant beslut kunna inrymma annat än ren förlusttäckaning, vilket är avsikten med uttaxering i understöds- föreningar. Eftersom möjligheten till nuvarande extra förlust- täckningskapacitet, som uttaxeringen utgör i en försäkringsförening föreslås behållas, krävs således en särregel om detta i förhållande FL. Som framgår i avsnitt 9.1 och 9.2 föreslås en rad förändringar i de näringsrättsliga reglerna för försäkringsföreningar. Bland annat ska soliditets- och skälighetsprinciperna inte längre gälla. Vidare bedöms bestämmelserna i försäkringsavtalslagen ge en tillräcklig reglering av de avtalsrättsliga frågorna rörande försäkrings- avtal (se avsnitt 8.1.1). Därmed ska inte längre uppgifter om försäkringspremier (fasta medlemsavgifter) eller grunderna för deras beräknande liksom andra typer av försäkringsvillkor behöva anges i stadgarna för en försäkringsförening. Det föreslås också att försäkringstekniska riktlinjer och placeringsriktlinjer ska upprättas fristående från stadgarna och beslutas av styrelsen. Detta hindrar emellertid inte, såsom förordar, att det i en försäkringsförenings stadgar får finnas bestämmelser om försäk- ringsvillkor eller försäkringstekniska riktlinjer. Några särbestämmelser i förhållande till 2 kap. 2 § FL behövs däremot inte. I likhet med det som gäller med avseende på bolagsordningen för ett försäkringsbolag bör stadgarna i en försäkringsförening innehålla uppgift om rörelsen ska avse såväl direkt försäkring som mottagen återförsäkring och om föreningen ska driva försäkringsrörelse utanför EES. Stadgarna ska vidare innehålla bestämmelser om villkoren för inträde i föreningen, dvs. uppgifter om hur medlemskap i försäkringsföreningen uppstår. Bakgrunden till detta behandlas i avsnitt 8.2.3. I en livförsäkringsförening ska stadgarna dessutom innehålla bestäm- melser om vinstutdelning och förlusttäckning, se vidare avsnitt 8.2.8. Enligt 2 kap. 3 § FL ska en ekonomisk förening anmälas för registrering senast efter det att beslut fattades om att bilda den. Om en förening inte ska börja sin verksamhet förrän ett visst i stadgarna angivet villkor har uppfyllts eller om ett sådant villkor beslutats vid ett sammanträde med medlemmarna, ska tiden för registreringsanmälan räknas från den tidpunkt då villkoret har uppfyllts. Registrering får inte ske förrän villkoret är uppfyllt. Frågan om föreningens bildande har fallit om anmälan för registrering inte har skett inom rätt tid eller om registreringsmyndigheten har avskrivit anmälan om registrering eller vägrat registrering. Styrelseledamöterna svarar då solidariskt för gjorda inbetalningar jämte uppkommen avkastning men med avdrag för kost- nader för föreningens bildande. Vad gäller tiden inom vilken registrering ska ske måste beaktas att krav på tillstånd för försäkringsföreningar nu införs. En särregel bör därför införas om att utgångspunkten för tiden att anmäla en försäkrings- förening bör vara från det att tillstånd att driva försäkrings- rörelse har meddelats. Av det krav som finns i EU:s försäkringsdirektiv om förverkande av en koncession följer att uppfyllandet av ett eventuellt villkor enligt 2 kap. 3 § andra stycket FL inte kan avvaktas. Om för- eningen enligt stadgarna eller enligt beslut som fattats av medlemmarna inte ska börja sin verksamhet förrän visst villkor har uppfyllts, räknas tiden för när anmälan för registrering senast ska ske ändå från den tidpunkt då beslut om tillstånd meddelats. Eftersom associationsformen endast återfinns inom försäkrings- området, får den inte bildas utan att ha fått tillstånd att driva försäkrings- rörelse. Åtgärder före föreningens registrering Bestämmelserna i 2 kap. 4 § andra och tredje åtgärder före det att föreningen motsvarar i huvudsak vad som gäller för understödsföreningar enligt 9 § UFL. För understöds- föreningar saknas dock den reglering som för ekonomiska föreningar anger att ansvaret för sådana åtgärder övergår på föreningen om för- pliktelsen har uppkommit efter föreningens bildande samt att en med- kontrahent som visste att föreningen inte var registrerad kan frånträda avtal som ingåtts före registreringen endast om frågan om bildande av föreningen har fallit och att en medkontrahent som inte visste att föreningen var oregistrerad kan frånträda avtalet före registreringen. Bestämmelserna i är väl ägnade att gälla även för försäkrings- föreningar. Några skäl att föreslå särregler finns därför inte. Däremot behövs en särregel som klargör att bestämmelserna i 2 kap. 4 § första stycket FL, om att styrelsen före registrering får vidta åtgärder för att erhålla utfästa insatser eller avgifter, för försäkringsföreningar i stället ska gälla för utfästelser av verksamhetskapital. I 13 och 14 §§ UFL finns detaljerade bestämmelser om vad en ansökan om registrering ska innehålla, vilka handlingar som ska fogas till ansökan och undertecknande av ansökan. Bestämmelser av detta slag bör regleras i förordning eller myndighetsföresrifter. Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om ekonomiska föreningar om föreningens medlemmar ska i huvudsak gälla för försäkringsföreningar, men vissa särregler ska tas in i den nya försäkringsrörelselagen. En medlem som på grund av sin anställning är skyldig att tillhöra en viss försäkringsförening ska inte kunna säga upp sig till utträde ur föreningen. En försäkringsförening ska inte behöva hålla medlemsförteck- ningen tillgänglig för var och en. Det ska gälla sekretess för uppgifter om förmånstagare. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran. Bakgrund: I 3 kap. FL finns bestämmelser om inträde i och utträde ur föreningen samt om medlemmarnas rättigheter och skyldigheter i sådana Enligt 3 kap. 1 § FL får en ekonomisk förening inte vägra någon inträde som medlem, om det inte finns särskilda skäl för vägran med hänsyn till arten eller omfattningen av föreningens verksamhet eller föreningens syfte eller annan orsak. Enligt 3 kap. 4 § FL har en medlem i en ekonomisk förening rätt att säga upp sig till utträde ur föreningen. Det kan i stadgarna föreskrivas att uppsägning inte får göras förrän , högst och med tillstånd från registreringsmyndigheten högst , från inträdet. kan även uteslutas från föreningen på sådana grunder som anges i En uteslutning ska beslutas av föreningsstämman, om inte annat föreskrivs i stadgarna. När en medlem har sagt upp sig till utträde ur föreningen sker avgången vid utgången av det räkenskapsår som slutar näst sedan medlemmen sagt upp sig (jfr 3 kap. 5 § FL). En , högst , kan dock bestämmas i stadgarna. FL finns bestämmelser om återbetalning av medlemsinsatser. Av 1 § UFL framgår att en understödsförening ska vara sluten i den meningen att den huvudsakligen ska vara avsedd för anställda i visst eller vissa företag, personer tillhörande en viss yrkesgrupp eller medlemmar i sammanslutning med sådan intressegemenskap att en samverkan även för personförsäkring är naturlig. Bestämmelser om medlemmars inträde i och utträde ur en understödsförening och om medlemmars rättigheter vid utträde finns i 1519 §§ UFL. En medlem i en understödsförening har enligt 17 § UFL rätt att säga upp sig till utträde ur föreningen om han eller hon inte är skyldig att tillhöra den. Det kan i stadgarna föreskrivas att medlemmen ska kvarstå högst efter uppsägningen. får uteslutas endast på grunder enligt stadgarna. Det är styrelsen som ska pröva frågan om uteslutning om inte stadgarna anger annat. medlem har sagt upp sig till utträde eller uteslutits ur föreningen eller har avlidit, har föreningen enligt 18 § UFL rätt till avgifter för den tidsperiod under vilken avgången har ägt rum och även sådan uttaxering som har beslutats före avgången. Bestämmelserna i 19 § UFL innebär att en medlem i en understödsförening vid avgång har rätt till fribrev om han eller hon har en pensionsförsäkring och rätt till fribrev eller återköp om han eller hon har en kapitalförsäkring. Skälen för regeringens förslag Den grundläggande tanken i denna proposition är att föreningsformen ska vara ett jämbördigt alternativ till övriga företagsformer på Mot denna bakgrund, och mot bakgrund av att förbudet mot att driva affärsmässig försäkringsrörelse som gällt för understödsföreningar föreslås slopas (se avsnitt 9.2.3), bör det nuvarande kravet på att en försäkringsförening ska vara sluten övervägas på nytt. Möjligheten att bilda öppna understödsföreningar upphörde genom införandet av den nu gällande UFL. Motivet var framför allt en svårighet att för öppna föreningar dra gränsen mot affärsmässigt driven försäkringsrörelse, eftersom de öppna understödsföreningarna i tämligen stor utsträckning hade frigjort sig från tidigare regionala begränsningar av sin verksamhet. Understödsföreningar som var registrerade när den nu gällande UFL trädde i kraft behöver inte vara slutna. Bildandet av understödsföreningar har varit mycket har endast tre nya föreningar De nybildningar av understödsföreningar som har skett har framför allt varit inom tjänstepensionsområdet där arbetsgivare, som är den som betalar försäkringspremierna, bildat en försäkringsförening i syfte att tillgodose pensionsbehovet för de anställda Det kan noteras att tjänstepensionsmarknaden genomgår stora förändringar. Från att ha varit en marknad dominerad av ett fåtal mycket stora försäkringsföretag går utvecklingen mot att det inom de olika avtalsområdena genomförs regelrätta upphandlingar. I dessa upphandlingar har parterna uppställt specifika krav på de försäkringar som ska erbjudas medlemmarna inom respektive avtalsområde. Ett viktigt inslag i dessa urval har varit kostnadsaspekten eller prisnivån på försäkringsavtalen men också möjligheten för de försäkrade att göra egna val; exempelvis att kunna flytta försäkringen till ett annat "godkänt" försäkringsföretag. Mycket talar för att denna kryssmarknad successivt kommer att föras in på fler avtalsområden. Att skapa förutsättningar för att även försäkringsföreningarna ska ha möjlighet att delta i dessa upphandlingar torde bidra till ökad konkurrens och produktutveckling. En förutsättning för en sådan utveckling är att föreningarna tillåts vara öppna. En ekonomisk förening är en öppen association, vilket innebär att medlemsantalet inte är bestämt på förhand och kan variera med tiden utan att stadgarna behöver ändras. Vidare gäller att en ekonomisk förening är skyldig att anta nya medlemmar om det inte finns särskilda skäl att vägra inträde i föreningen, den s.k. öppenhetsprincipen, se 3 kap. 1 § FL. En ekonomisk förening kan göra undantag från öppen- hetsprincipen och vägra nya medlemmar inträde i föreningen.