prop · GY0333 · 2010-11-08 00:00:00 — Situationer där en upphovsman har ändrat uppfattning eller har fått dålig kritik eller det finns någon annan anledning att anta att upphovsmannen inte önskar att verket ska få utnyttjas igen torde förekomma i ännu högre grad när det gäller återanvändning av äldre materiel än vid en primär utsändning. Med anledning av de synpunkter som framför vill dock regeringen som ett ytterligare exempel på när det kan finnas anledning att göra undantag framhålla det fallet att upphovsmannen har gjort klart att ytterligare användning av verket inte får ske eller endast får ske på visst sätt. Slutsatsen i denna del blir alltså att avtalslicensbestämmelsen, på samma sätt som gäller i , inte heller bör tillämpas om det av andra skäl finns anledning att anta att upphovsmannen motsätter sig utnyttjandet. TV4 uttrycker oro för vissa tolkningssvårigheter. Som har framgått ovan har emellertid 42 e § haft en motsvarande utformning. Det har inte framkommit att denna bestämmelse skulle ha föranlett några särskilda tillämpningsproblem. Sammanfattningsvis bör utnyttjande med stöd av den föreslagna bestämmelsen alltså inte få ske om upphovsmannen hos någon av de avtalsslutande parterna har meddelat förbud mot överföringen eller exemplarframställningen eller om det av andra skäl finns särskild anledning att anta att upphovsmannen motsätter sig förfogandena. I 42 a § finns ytterligare några skyddsbestämmelser till förmån för upphovsmännen som tillämpas vid ingående av avtalslicens enligt 42 b 42 d §§. Bestämmelserna innebär bl.a. att avtalsparterna får begränsa förfogandena jämfört med vad som medges enligt lagen (jfr prop. 1979/80:132 s. 88). Dessutom finns en rätt för sådana upphovsmän som inte företräds av den avtalsslutande organisationen att bli behandlade på samma sätt som de upphovsmän som företräds av organisationen. Slutligen finns en rätt att begära individuell ersättning. Ersättningskravet får bara riktas mot organisationen och måste framställas . Ett sådant förbehåll finns inte när det gäller utsändning enligt avtalslicensbestämmelsen i 42 e §. Då gäller i stället att upphovsmannen alltid har rätt till individuell ersättning men det sägs inget om att kravet måste riktas till någon särskild part och det behöver inte heller framställas inom någon särskild tid. I promemorian föreslås att de regler som gäller för utnyttjanden enligt 42 b42 d §§ också ska gälla vid utnyttjanden enligt den nya avtalslicensbestämmelsen. Förslaget mottas positivt av remissinstanserna. Det kan mycket väl tänkas att parterna i avtalet vill begränsa den föreslagna avtalslicensbestämmelsen till att exempelvis endast omfatta vissa former av överföring. Som har framgått redan av tidigare avsnitt anser regeringen att detta bör vara möjligt. I övrigt anser regeringen att samma skyddsregler bör gälla som för de flesta av de övriga avtalslicensbestämmelserna. Det kan inte finnas något behov av en ovillkorlig rätt till individuell ersättning som inte är tidsbegränsad. I likhet med vad som redan gäller för flertalet avtalslicensbestämmelser bör ett krav på ersättning framställas och riktas till organisationen. Slutligen framför och önskemål om att krav gentemot sändarföretag som använder upphovsrättsligt skyddat material med stöd av avtalslicensbestämmelsen endast ska få göras gällande av de avtalsslutande organisationerna och att kraven ska framställas . En specialbestämmelse med denna innebörd gäller för användning av verk enligt 42 f §, dvs. för vidaresändning av radio- och tv-utsändningar (se 42 a § femte stycket upphovsrättslagen). Det har dock inte framkommit att det mera generellt skulle föreligga särskilda behov av att på radio- och tv-området närmare reglera frågan om hur och av vem krav på ersättning för utnyttjande ska kunna framställas. Enligt regeringens mening bör denna fråga i förekommande fall i stället lösas av parterna själva. Den nya avtalslicensbestämmelsen bör alltså inte omfattas av 42 a § femte stycket. Avtalslicensbestämmelsens tillämpning på till Regeringens förslag: Den föreslagna avtalslicensbestämmelsen ska också omfatta de till upphovsrätten närstående rättigheter som tillkommer utövande konstnärer, framställare av ljud- eller bildupptagningar, radio- och tv-företag, framställare av kataloger och fotografer. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens (se promemorian s. 49). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I de produktioner som är aktuella i sammanhanget kan ingå inte bara rättigheter som tillkommer upphovsmän utan också sådana rättigheter som tillkommer innehavare av till upphovsrätten närstående rättigheter, exempelvis skådespelare, producenter, framställare av kataloger m.m. och fotografer. Ofta är de rättighetshavare som representerar till upphovsrätten närstående rättigheter fler än upphovsmännen. Problemen att få tag på rättighetshavarna gör sig alltså gällande i ännu högre grad när det gäller närstående rättighetshavare än när det gäller upphovsmännen. För att bestämmelsen ska få avsedd verkan bör alltså, i likhet med vad som gäller i och , samtliga rättigheter som kan vara aktuella i en produktion omfattas av avtalslicensen. Bestämmelsen om avtalslicens bör därför göras tillämplig också på utövande konstnärers rättigheter enligt 45 §, de rättigheter som tillkommer framställare av ljudupptagningar och upptagningar av rörliga bilder enligt 46 §, prestationer som är skyddade enligt 49 § samt fotografers rättigheter enligt 49 a §. Det kan inte uteslutas att det i radio- och tv-företagens produktioner också kan ingå t.ex. upptagningar av ljudradio- eller tv-utsändningar (som skyddas enligt 48 §). En avtalslicensbestämmelse kan tänkas underlätta rättighetsklareringen även i sådana fall, särskilt om berörda rättighetsinnehavare är utländska. Enligt regeringens mening bör bestämmelsen därför göras tillämplig också på sådana rättigheter. Regeringens förslag: Lagen om medling i vissa upphovsrättstvister ska göras tillämplig också på den nya avtalslicensbestämmelsen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 50) Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inte något att erinra mot det. Konstnärliga och () och Föreningen Copyswede tillstyrker dock inte förslaget, med hänvisning till att det saknas ett mer ingående resonemang om vilka resultat tillämpligheten av medlingslagen skulle kunna få på avtalsmarknaden. Liknande synpunkter framförs av Prop. Skälen för regeringens förslag: Lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister ger möjlighet till ett medlingsförfarande i vissa situationer, bl.a. om det uppkommer en tvist om ingåendet av ett sådant avtal som utgör en förutsättning för en avtalslicens enligt 42 b42 d §§ eller, när det gäller vidaresändning via kabel, 42 f § upphovsrättslagen. Medlingslagen kan tillämpas när det uppkommer tvist om ingående av ett avtal som utgör en förutsättning för en avtalslicens. Lagen föreskriver inte någon förhandlingsplikt men den ställer en förhandlingsordning till marknadens förfogande. Avsikten är närmast att genom medlingsförfarande stödja att avtalslicens kommer till användning på sätt som avsetts, dvs. att undvika att avtalslöst tillstånd uppstår på de aktuella specifika områdena. Medlingsförfarandet kan inte leda till att någon part blir bunden mot sin vilja. Om ett slutligt medlingsförslag förkastas eller om förlikningsmannen finner sig inte kunna framlägga något medlingsförslag till följd av bristande medverkan från någon av parterna, ska förlikningsmannen dock, när parterna inte är ense om att hänskjuta tvisten till avgörande av skiljemän, genast anmäla förhållandet till regeringen. Den föreslagna nya avtalslicensbestämmelsen avser att förenkla möjligheterna till rättighetsklarering för återanvändning av radio- och tv- företagens material. Liksom i fråga om de övriga avtalslicensbestämmelserna finns det anledning att stödja att avtal om avtalslicens träffas på området. Flera rättighetshavarorganisationer har träffat förhållandevis omfattande kollektiva avtal med radio- och tv-företag avseende vissa typer av överföring till allmänheten. Konstnärliga och () och Föreningen Copyswede väcker mot den bakgrunden frågan om hur sådana avtal kan påverkas av att medlingslagen blir tillämplig på den nya avtalslicensen. avtal parterna emellan kan givetvis ha betydelse för om och på vilket sätt en avtalslicens bör ingås. Förekomsten av sådana avtal kan också beaktas inom ramen för ett medlingsförfarande. På detta sätt kan och bör alltså tidigare avtal beaktas både före och under ett medlingsförfarande. Mot den angivna bakgrunden gör regeringen samma bedömning som promemorian och anser således att bestämmelserna i medlingslagen bör göras tillämpliga också på den nya avtalslicensbestämmelsen. Regeringens förslag: De nya avtalslicensbestämmelserna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Några övergångsbestämmelser behövs inte. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning (se promemorian s. 53). promemorian föreslås att lagändringarna ska träda i kraft Prop. 2010/11:33 2009. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte några synpunkter i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Frågan om en förenklad möjlighet att träffa avtal om återanvändning av verk som finns i radio- och tv-företagens programarkiv har varit aktuell under . Det är därför angeläget att de föreslagna avtalslicensbestämmelserna träder i kraft . Regeringen föreslår att de nya bestämmelserna träder i kraft . På upphovsrättens område gäller allmänt att nya regler tillämpas även på verk och prestationer skyddade av närstående rättigheter som har kommit till före ikraftträdandet. Det finns inte någon anledning att avvika från denna princip; bestämmelserna syftar just till att ge rätt att utnyttja äldre verk. Någon särskild bestämmelse i samband med ikraftträdandet behövs alltså inte (jfr t.ex. prop. 1993/94:122, prop. 1998/99:11 och prop. 2003/04: 177). Inte heller finns det behov av några övergångsbestämmelser. 8 Ekonomiska och andra konsekvenser Regeringens bedömning: Lagförslagen medför inte några ökade kostnader för det allmänna. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 55). Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon invändning mot promemorians bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Förslagen innebär att det ges ökade möjligheter för radio- och tv-företag att återutnyttja egenproducerade och av företagen beställda program. Om programföretagen träffar avtal med stöd av den föreslagna avtalslicensbestämmelsen, kan detta naturligtvis i förlängningen leda till ökade kostnader för företagen. erbjuds ett förenklat sätt att träffa avtal som kan leda till lägre kostnader i förhållande till vad som skulle följa av individuella avtal med varje enskild rättighetshavare. Lagförslagen innebär att det ska vara möjligt att påkalla medling hos regeringen om en avtalslicens inte kan träffas. Enligt medlingslagen äger medling rum inför en förlikningsman. Denne utses av regeringen (4 §). Ersättningen för förlikningsmannens arbete och kostnader betalas, om inget särskilt har avtalats, av den som begärt medlingen (10 §). Medlingsärenden har varit sällsynta. Eventuella ärenden om utseende av medlare med stöd av den nya avtalslicensbestämmelsen bedöms därför inte medföra några särskilda kostnader. Mot denna bakgrund instämmer regeringen i bedömningen i promemorian att förslagen inte medför några ökade kostnader eller ökat resursbehov för det allmänna. 9.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk En avtalslicens som avses i 42 b42 g §§ gäller för utnyttjande av verk på visst sätt, när ett avtal har ingåtts om utnyttjande av verk på sådant sätt med en organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området. Avtalslicensen ger användaren rätt att utnyttja verk av det slag som avses med avtalet trots att verkens upphovsmän inte företräds av organisationen. För att ett verk ska få utnyttjas med stöd av 42 c § krävs att avtalet med organisationen har ingåtts av någon som bedriver undervisningsverksamhet i organiserade former. När ett verk utnyttjas med stöd av 42 e § har upphovsmannen rätt till ersättning. När ett verk utnyttjas med stöd av 42 b, 42 c, 42 d, 42 f eller § tillämpas följande. De villkor i fråga om rätten att utnyttja verket som följer av avtalet gäller. Upphovsmannen ska i fråga om ersättning som lämnas enligt avtalet och förmåner från organisationen vilka väsentligen bekostas genom ersättningen vara likställd med de upphovsmän som organisationen företräder. Upphovsmannen har dock oavsett detta alltid rätt till ersättning som hänför sig till utnyttjandet, om han eller hon begär det då verket utnyttjades. Krav på ersättning får riktas endast mot organisationen. Gentemot den som använder ett verk med stöd av 42 f § får krav på ersättning göras gällande endast av de avtalsslutande organisationerna. Kraven ska framställas . Paragrafen innehåller gemensamma bestämmelser om avtalslicenser. Den har behandlats i avsnitt 6.6. I första stycket har en hänvisning införts till den nya § om återanvändning av verk i radio- och tv-företagens produktioner. innebär att de allmänna bestämmelserna om avtalslicens är tillämpliga också i förhållande till §. Även i fjärde stycket har en hänvisning gjorts till den nya §. innebär att de villkor i fråga om rätten att utnyttja verket som följer av Avtalet kan alltså inskränka användningsområdet och exempelvis begränsa användningen till vissa typer av överföring. följer av hänvisningen att de skyddsregler som finns i förevarande paragraf gäller även i samband med utnyttjande av ett verk med stöd av Upphovsmannen har alltid rätt till individuell ersättning men måste begära det då verket utnyttjades. enlighet med vad som gäller enligt avtalslicensbestämmelserna i 42 b42 d och 42 f §§ men skiljer sig från vad som gäller beträffande bestämmelserna om primär utsändning i 42 e §. endast riktas mot organisationen. Slutligen har vissa redaktionella ändringar gjorts i paragrafen. Återanvändning av verk i radio och tv Ett radio- eller televisionsföretag får, om avtalslicens gäller enligt 42 a §, överföra offentliggjorda verk till allmänheten, om verken ingår i egna eller av företaget beställda produktioner som har sänts ut före Företaget får också framställa sådana exemplar av verken som är nödvändiga för överföringen. Första stycket gäller inte om upphovsmannen hos någon av de avtalsslutande parterna har meddelat förbud mot överföringen eller exemplarframställningen, eller om det av andra skäl finns särskild anledning att anta att upphovsmannen motsätter sig förfogandet. Paragrafen är ny och innehåller en avtalslicensbestämmelse för återanvändning av verk som ingår i radio- och tv-företagens produktioner. Den har behandlats i avsnitt 6. Paragrafen ger rätt för ett radio- eller televisionsföretag att ingå avtal med avtalslicensverkan avseende återanvändning av verk i egenproducerade eller av företaget beställda produktioner. Begreppet radio- och televisionsföretag finns i ett antal andra paragrafer i upphovsrättslagen (se 26 e, 42 e och 48 §§). För att det ska kunna vara fråga om ett sådant företag krävs att verksamheten är organiserad i en företagsliknande form. Givetvis omfattas sådana väletablerade radio- och tv-företag som exempelvis , , och . Även andra radio- eller tv- företag, exempelvis närradioföretag eller satellitsändningsföretag, kan ingå avtal med avtalslicensverkan, om villkoren i övrigt är uppfyllda. Dock krävs att deras förfoganden över huvud taget omfattas av den svenska upphovsrättslagstiftningen. Paragrafen gäller för samtliga verk, dvs. även sceniska verk och filmverk (jfr däremot 42 e §). Det krävs att verken i fråga är offentliggjorda, dvs. att de lovligen har gjorts tillgängliga för allmänheten (se 8 §). Bestämmelserna är inte begränsade till att omfatta endast hela verk. Även delar av verk, t.ex. filmsekvenser, kan komma i fråga för utnyttjande. Bestämmelserna gäller endast utnyttjande av verk som ingår i företagens egna eller av företagen beställda produktioner. Med egna produktioner avses sådana produktioner som åtminstone till stor del har producerats av radio- eller tv-företaget självt. Med beställda produktioner avses produktioner som har gjorts av ett annat bolag men som skett på uppdrag av radio- eller tv-företaget och har finansierats av företaget. Det bör i sådant fall normalt krävas att företaget har stått för en betydande del av finansieringen. Också andra faktorer kan dock tänkas få betydelse för bedömningen av om det är fråga om en produktion som radio- eller tv- företaget har beställt, exempelvis det inflytande över produktionen som andra aktörer har haft. Däremot omfattas inte verk som ingår i inköpta produktioner, exempelvis inköpta spelfilmer. Merparten av radio- och tv-företagens egenproducerade och beställda produktioner finns i företagens egna arkiv. Några begränsningar i fråga om var materialet ska vara förvarat för att omfattas uppställs dock inte. Också sådana egenproducerade eller beställda produktioner som förvaras hos någon annan, t.ex. Kungl. , kan komma i fråga för utnyttjande. Paragrafen omfattar endast återanvändning av verk som ingår i sådana utsändningar som ursprungligen har ägt rum före . Den omfattar alltså inte material som endast har tillgängliggjorts på begäran. Inte heller omfattas material som radio- eller tv-företaget har sänt ut efter . Bestämmelserna ger rätt att träffa avtal med avtalslicensverkan beträffande all överföring till allmänheten. Avtalet kan gälla samtliga förfoganden som omfattas av detta begrepp, oavsett tekniskt tillvägagångssätt (se 1 kap. 2 § tredje stycket 1). Exempel på förfoganden som omfattas är traditionella radio- och tv-sändningar, olika typer av sändningar över Internet (oavsett om de sker på begäran av enskilda eller direkt) och sändningar till mobiltelefoner. Dessutom omfattas sådan framställning av exemplar som rent praktiskt är nödvändig för överföringen, t.ex. uppladdning av verket på en server. Andra förfoganden, t.ex. spridning av upptagningar, omfattas däremot inte. I andra stycket finns regler om vissa situationer då förfoganden med stöd av paragrafen inte får ske. En sådan situation är när upphovsmannen har meddelat förbud mot överföringen eller exemplarframställningen. Förbudet ska, på motsvarande sätt som gäller enligt 42 b42 d §§, meddelas hos någon av avtalsparterna. Det är alltså tillräckligt att förbudet meddelas hos en av avtalsparterna. I andra stycket anges också att första stycket inte är tillämpligt om det av andra skäl finns särskild anledning att anta att upphovsmannen motsätter sig förfogandena. En sådan situation kan vara om upphovsmannen har ändrat uppfattning i konstnärligt, politiskt eller religiöst hänseende och inte vill att den tidigare uppfattningen ska ges ny spridning eller om verket har fått kritik och upphovsmannen inte vill ge ytterligare offentlighet åt verket. En annan situation kan vara att upphovsmannen har gjort klart att ytterligare användning av verket inte får ske eller endast får ske på visst sätt. Motsvarande gäller enligt avtalslicensbestämmelsen avseende primär utsändning i 42 e § (se prop. 1960:17 s. 153). I 45, 46, 48, 49 och 49 a §§ har införts hänvisningar som innebär att bestämmelserna i den nu behandlade paragrafen är tillämpliga också i förhållande till de rättigheter som tillkommer till upphovsrätten närstående rättighetshavare, t.ex. skådespelare, framställare av ljud- eller bildupptagningar och fotografer. Genom en ändring i lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister har den lagen gjorts tillämplig på den nya §. En utövande konstnär har, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag, en uteslutande rätt att förfoga över sitt framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk eller ett uttryck av folklore genom att 1.ta upp framförandet på en grammofonskiva, en film eller en annan anordning, genom vilken det kan återges, 2.framställa exemplar av en upptagning av framförandet, och 3.göra framförandet eller en upptagning av det tillgängligt för allmänheten. De rättigheter som avses i första stycket 2 och 3 gäller intill utgången av femtionde året då framförandet gjordes eller, om upptagningen har getts ut eller offentliggjorts från framförandet, då upptagningen först gavs ut eller offentliggjordes. Bestämmelserna i 2 § andrafjärde styckena, 3, 69, 1112, 16, 17, 21, 22, 2526 b, 26 e, 26 k26 m och 2729 §§, 39 § första meningen samt i 41, 42, 42 a, 42 c, 42 d, 42 f och §§ ska tillämpas i fråga om framföranden som avses i denna paragraf. När ett exemplar av en upptagning enligt denna paragraf med den utövande konstnärens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet får exemplaret spridas vidare. Fjärde stycket ger inte rätt att tillhandahålla allmänheten 1.exemplar av en upptagning genom uthyrning eller andra jämförliga rättshandlingar, eller 2.exemplar av en film eller annan anordning på vilken rörliga bilder tagits upp genom utlåning. Paragrafen handlar om utövande konstnärers rättigheter. Den har behandlats i avsnitt 6.7. I paragrafens tredje stycke har förts in en hänvisning till den nya §, vilket innebär att den nya avtalslicensbestämmelsen är tillämplig även på upptagningar av utövande konstnärers framföranden som ingår i radio- och tv-produktioner. En framställare av upptagningar av ljud eller rörliga bilder har, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag, en uteslutande rätt att förfoga över sin upptagning genom att 1.framställa exemplar av upptagningen, och 2.göra upptagningen tillgänglig för allmänheten. De rättigheter som avses i första stycket gäller till dess har förflutit då upptagningen gjordes. Om en ljudupptagning ges ut , gäller rättigheterna i stället till utgången av det femtionde året då ljudupptagningen första gången gavs ut. Om ljudupptagningen inte ges ut men offentliggörs , gäller rättigheterna i stället till utgången av det femtionde året då ljudupptagningen först offentliggjordes. Om en upptagning av rörliga bilder har getts ut eller offentliggjorts från upptagningen, gäller rättigheterna enligt första stycket till dess har förflutit då upptagningen av rörliga bilder först gavs ut eller offentliggjordes. Bestämmelserna i 2 § andrafjärde styckena, 69 §§, 11 § andra stycket, 11 a, 12, 16, 17, 21, 22, 2526 b, 26 e, 26 k26 m, 42 a, 42 c, 42 d och §§ ska tillämpas i fråga om upptagningar som avses i denna paragraf. Dessutom ska 42 f § tillämpas i fråga om andra upptagningar än sådana som avses i 47 §. När ett exemplar av en upptagning enligt denna paragraf med framställarens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet får exemplaret spridas vidare. Fjärde stycket ger inte rätt att tillhandahålla allmänheten 1.exemplar av en upptagning genom uthyrning eller andra jämförliga rättshandlingar, eller 2.exemplar av en film eller annan anordning på vilken rörliga bilder tagits upp genom utlåning. Paragrafen handlar om rättigheter för framställare av ljudupptagningar och upptagningar av rörliga bilder, dvs. skiv- och filmproducenter. Den har behandlats i avsnitt 6.7. I paragrafens tredje stycke har förts in en hänvisning till den nya §, vilket innebär att den nya avtalslicensbestämmelsen är tillämplig också i förhållande till upptagningar som ingår i radio- och tv- Ett radio- eller televisionsföretag har, med de inskränkningar som föreskrivs i tredje stycket, en uteslutande rätt att förfoga över en ljudradio- eller televisionsutsändning genom att 1. ta upp utsändningen på en anordning genom vilken den kan återges, 2. framställa exemplar av en upptagning av utsändningen, 3. sprida exemplar av en upptagning av utsändningen till allmänheten, 4. tillåta återutsändning eller en återgivning för allmänheten på platser