prop · GX03237 · 2010-06-23 00:00:00 — Om överinstanserna ges möjlighet att använda förenklad delgivning genast, utan att behöva lämna information om delgivningssättet, skulle detta enligt regeringens bedömning innebära en påtaglig effektivisering av delgivningsförfarandet i överrätt. Detta har bekräftats av bl.a. vid remissbehandlingen av promemorian. Fördelarna från effektivitetssynpunkt blir särskilt stora i kombination med regeringens förslag i avsnitt 10.5 att handlingen ska kunna skickas till folkbok- föringsadressen om en part underlåter att anmäla adressändring och förslaget i avsnitt 13.2.3 om att kungörelsedelgivning ska kunna använ- das i de fall då en part dessutom underlåter att registrera en folkbok- föringsadress dit handlingarna kan skickas i andra hand. Som nämns ovan är en av regeringens utgångspunkter i denna reform att det bör läggas ett större ansvar på parterna att hålla sig underrättade om handläggningen sedan de har fått kännedom om att ett rättsligt förfarande har inletts. Det framstår mot den bakgrunden som ett rimligt krav att parterna håller informationen om förenklad delgivning i minnet även under handläggningen i överinstansen. ifrågasätter vilka förutsättningar parterna har att redan vid förfarandet i underrätt ta till sig informationen om att förenklad delgivning kan komma att användas även i överinstansen. Regeringen anser att denna farhåga inte bör överdrivas. Det bör naturligtvis framgå tydligt av den information som lämnas vad delgiv- ningssättet innebär. Dessutom kan underinstansen i samband med att målet eller ärendet avgörs i anslutning till upplysningen om vad som gäller vid överklagande av avgörandet ange i förhållande till vilken eller vilka parter som förenklad delgivning kan komma att användas av över- instansen om målet överklagas dit. När det gäller den vinnande parten i underinstansen görs i promemorian den bedömningen att skälen mot att fortsätta att använda förenklad delgivning i överinstansen väger något tyngre än i förhållande till klaganden. Hovrätten för Nedre anser också att den som har vunnit ett mål eller ärende i underinstansen sannolikt inte alltid räknar med att det kan bli fråga om ett nytt förfarande och därför har mindre anledning att hålla överinstansen underrättad om ändrad adress. En ordning där överinstansen endast får använda förenklad delgivning direkt i förhållande till klaganden skulle dock innebära att informationen om delgivningssättets användning i överinstansen måste villkoras av utgången i underinstansen. En sådan information skulle enligt regeringens bedömning vara betydligt svårare för parterna att tillgodogöra sig och skulle öka riskerna för missförstånd. Det kan också uppkomma besvärliga gränsdragningssituationer i de fall då parterna är ömsom vinnande och ömsom förlorande och båda överklagar ett avgö- Förutsebarheten ökar därför om förenklad delgivning får tillämpas direkt i överinstansen i förhållande till båda parterna. Den vinnande parten har dessutom i de allra flesta fall ett intresse av att bevaka om ett avgörande har vunnit laga kraft. Enligt regeringens uppfattning är det inte orimligt att kräva av en vinnande part, som fått information om att förenklad delgivning kan komma att fortsätta att användas om avgörandet överklagas, att denne i vissa fall bör söka information om motparten har överklagat (jfr prop. 1994/95:188 s. 14). Redan enligt nuvarande ordning anser dessutom en del domstolar att det faller inom ramen för myndighetens serviceskyldighet att genast underrätta den vinnande parten om att den förlorande parten har överklagat beslutet eller domen. En sådan ordning kan också vara arbetsbesparande för domstolen eftersom den slipper upprepade telefonförfrågningar om huruvida ett avgörande har överklagats. Sådana förfrågningar föranleds i allmän domstol ofta av att en part som endast delvis har vunnit framgång med sin talan vid tingsrätten överväger att föra talan mot avgörandet anslut- ningsvis, dvs. inom efter den ordinarie överklagandefristens utgång under förutsättning att motparten överklagat avgörandet själv- ständigt (50 kap. 2 § och 51 kap. 2 § ). Mot bakgrund av det anförda ansluter sig regeringen till promemorians förslag att hovrätt och respektive kammarrätt och Högsta förvaltnings- domstolen (I prop. 2009/10:80 föreslås att Regeringsrätten ska byta namn till .) inte ska behöva informera parterna om att förenklad delgivning kan komma att användas i målet eller ärendet om parterna har fått information om detta i underinstansen. Några remissinstanser anser att det i promemorian föreslagna tillämp- ningsområdet för bestämmelsen bör utvidgas. Hovrätten över och föreslår att en motsvarande bestämmelse bör tas in i lagen (1996:242) om domstolsärenden. föreslår att förenklad delgivning ska kunna användas direkt i hovrätt och i även i de fall då informationen om delgivningssättet endast har lämnats hos . föreslår att hovrätt bör få tillämpa förenklad delgivning direkt även då informationen har lämnats under handläggningen i nämnden. i föreslår att förenklad delgivning även bör kunna användas i hovrätt när information om delgivningssättet har lämnats av en hyres- eller arrendenämnd. Regeringen ansluter sig till remissinstansernas synpunkter i denna del. Det är naturligt att bestämmelsen också ska gälla i de fall som remissinstanserna tar upp. Bestämmelsen bör alltså även vara tillämplig när målet eller ärendet har prövats hos eller vissa domstolsliknande nämnder, nämligen och hyres- och arrendenämnd, i första instans. Det bör alltså i dessa avseenden göras undantag från huvudregeln att informationen om förenklad delgivning ska lämnas i varje instans. Undantagsbestämmelserna bör tas in i , lagen om domstolsärenden, förvaltningsprocesslagen och lagen om betalningsföreläggande och handräckning. I förvaltningsmyndighet används inte delgivning i någon större utsträckning. Dessutom ankommer det i vissa fall på förvaltnings- myndigheten att ompröva sitt beslut innan målet eventuellt lämnas över till förvaltningsrätt (27 och 28 §§ förvaltningslagen [1986:223]). 2009/10:237 framstår mot den bakgrunden i vart fall inte som lämpligt att låta nämnda undantag även omfatta mål som överklagas till förvaltningsrätt. Förvaltningsrätt som avser att tillämpa förenklad delgivning i målet bör därför även fortsättningsvis vara hänvisad till att skicka information om detta till klaganden med lösbrev i samband med att målet kommer in till domstolen. En särskild fråga är, som påpekar, om migrations- domstolarna ska kunna använda förenklad delgivning om informationen har lämnats under handläggningen hos . Denna fråga kräver dock särskilda överväganden mot bakgrund av de särskilda förhållanden som råder i migrationsmålen. Bland annat måste frågor om tolkning, folkbokföringsadress och lämpligheten av att skicka handlingar med förenklad delgivning till ett tillfälligt boende övervägas. Regeringen saknar underlag för att ta ställning till frågan i detta lagstiftningsärende. Detsamma gäller om motsvarande undantagsbestämmelser bör gälla i t.ex. Arbetsdomstolen och . Regeringens förslag: Förenklad delgivning får i vissa fall användas i förhållande till den tilltalade även vid delgivning av stämning och andra handlingar i ett brottmål. Förenklad delgivning får endast användas om den tilltalade vid ett personligt sammanträffande med polisman, åklagare, tulltjänsteman eller tjänsteman vid har delgetts information om att sådan delgivning kan komma att användas i tingsrätten. En ytterligare förutsättning för att förenklad delgivning ska få använ- das är att inte än har förflutit från det att den till- talade delgavs informationen om förenklad delgivning till dess att hand- lingarna skickas. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig över promemorians förslag att stämningsansökningar i brottmål ska kunna delges genom förenklad delgivning under en viss begränsad tid tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. ombudsmän (), som inte har någon erinran mot förslaget i sig, understryker vikten av att det i varje enskilt fall görs en bedömning av om det är lämpligt att använda förenklad delgivning. Justitiekanslern, som tillstyrker förslaget, anser, med hänvisning bl.a. till artikel 6 i , att promemorians förslag uppfyller de krav på rättssäkerhet som måste ställas i ett brottmål. anser att den förslagna bestämmelsen kommer att vara ett viktigt instrument för att förkorta genomströmningstiderna i rättskedjan. framhåller att en viktig följd av förslaget är att färre brott kommer att preskriberas på grund av delgivningssvårigheter. advokatsamfund anmärker att det skulle innebära en positiv effekt om förfarandet med förenklad delgivning utgör ett incitament för berörda myndigheter till att förkorta ledtiderna till väckande av åtal. remissinstanser, däribland Hovrätten för Nedre och Hovrätten Prop. 2009/10:237 över och , tillstyrker promemorians förslag när det gäller den tid under vilken förenklad delgivning ska få användas eller lämnar förslaget utan invändning. Några remissinstanser, bl.a. tings- rätt, föreslår att tidsfristen förlängs. ifrågasätter om inte tidsfristen bör räknas från det att anmälan har upprättats. Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig särskilt i frågan om informationen om förenklad delgivning ska delges vid ett personligt sammanträffande. Justitiekanslern tillstyrker promemorians förslag och anser att det är angeläget att informationen lämnas vid ett personligt sammanträffande, medan ställer sig tveksamt till detta krav. föreslår att en bestämmelse motsvarande den nuvarande 3 b § delgivningslag förs över till den nya lagen. anser att det finns anledning att överväga om inte skyldigheten för den tilltalade att bevaka handlingar i målet och ärendet bör skärpas ytterligare. Skälen för regeringens förslag infördes ett undantag från huvudregeln att stämnings- ansökningar inte får delges genom förenklad delgivning. Denna regel är utformad på så sätt att en tilltalad i ett brottmål får delges stämnings- ansökan och andra handlingar i målet genom förenklad delgivning om han eller hon i samband med föreläggande av ordningsbot eller utredning av ett brott som enligt 48 kap. 13 § får beivras genom ett sådant föreläggande, har delgetts information om att förenklad delgivning kan komma att användas i brottmålet (3 b § andra stycket delgivningslag). I förarbetena uttalas att bestämmelser om i vilka fall och i vilka former som misstänkta ska delges information om att förenklad delgivning kan komma att tillämpas i domstol bör tas in i förordning. Det anges dock att siktet bör vara ställt på att delgivning av underrättelse som huvudregel ska ske vid ett personligt sammanträffande mellan den misstänkte och polismannen respektive tulltjänstemannen (prop. 2000/01:108 s. 31 f.). I 13 § ordningsbotskungörelsen (1968:199) infördes i samband med lagändringen en bestämmelse om att en polis i samband med utredning av ett brott som får beivras genom ett föreläggande om ordningsbot om möjligt ska delge den misstänkte upplysningar om förenklad delgivning om den misstänkte förnekar brott, den misstänkte medges rådrum eller föreläggande av ordningsbot av någon annan anledning inte utfärdats vid ett ingripande. I Rikspolis- styrelsens föreskrifter och allmänna råd om upplysningar om förenklad delgivning enligt 3 b § delgivningslagen (RPSFS 2002:4, FAP 261-2) anges att den misstänkte inte bör delges information om förenklad delgivning om den misstänkte bedöms inte kunna tillgodogöra sig informationen, t.ex. på grund av berusning eller stark sinnesrörelse, det finns anledning att anta att talan om enskilt anspråk kommer att föras i målet eller ärendets handläggning inte innefattar något personligt sammanträffande mellan den misstänkte och polisen. Genom en ändring av 48 kap. 16 § , som trädde i kraft , togs kravet på att ett föreläggande om ordningsbot ska undertecknas bort (prop. 2005/06:187). Syftet var att åstadkomma en mer effektiv handläggning vid utfärdande av ordningsbotsföreläggande, särskilt vid överträdelser genom automatisk trafiksäkerhetskontroll (s.k. hastighetskameror). I samband därmed ändrades 13 § ordningsbots- kungörelsen på så sätt att kravet på att delgivningen måste ske vid ett ingripande togs bort. ovan nämnda föreskrifter på området har dock inte ändrats. gällde lagen (2004:505) om försöksverksamhet med snabbare handläggning av brott- mål. Lagen var inte begränsad till vissa brottstyper. Försöksverksam- heten (det s.k. snabbspåret) innebar, såvitt gäller undantag från gällande delgivningsbestämmelser, att den tilltalade fick delges stämningsansökan och andra handlingar i ett brottmål genom förenklad delgivning, om han eller hon vid en polismyndighet eller hade delgetts information om att sådan delgivning kunde komma att användas i brottmålet. För att förenklad delgivning skulle få användas krävdes dess- utom att det för delgivningen av stämningsansökan inte än hade förflutit från det att anmälan om brottet upprättades. Eftersom delgivning vid förenklad delgivning anses ha skett när har förflutit från det att kontrollmeddelandet sändes med post, var alltså tingsrätten i praktiken tvungen att skicka stämningen till den tilltalade från det att brottsanmälan hade upprättats. Den tidsbegränsade lagen skulle från början ha gällt till och med . () fick i uppdrag att utvärdera försöksverksamheten. BRÅ presenterade del- rapporten utvärdering av försöksverksamheten med snabbare handläggning av brottmål. Enligt BRÅ visade den dittills genomförda uppföljningen att förhållandevis få ärenden hade handlagts i försöksverksamheten. Regeringen ansåg att det var av stor vikt att de berörda myndigheterna inom ramen för en förlängd försöksverksamhet gavs möjlighet att med kraft kunna vidareutveckla och ytterligare effektivisera såväl arbetsformer som arbetsmetoder för mängdbrotts- bekämpningen (prop. 2005/06:119 s. 8). Lagens giltighetstid förlängdes därför med till . Försöksverksamheten ägde från början endast rum vid . bedrevs försöksverksamheten även vid och . , Rikspolis- styrelsen, , och fick i uppdrag att utvärdera försöksverksamheten. Uppdraget redovisades i en rapport som överlämnades till Justitie- departementet (dnr Ju2008/8451/Å). I rapporten konstateras att det förenklade delgivningsförfarandet hade lett till effekti- vitetsvinster utan att detta hade gått ut över rättssäkerheten. Vidare görs bedömningen att den tid under vilken förenklad delgivning får användas bör förlängas från det att anmälan om brottet upprättades och att även en sådan tillämpning av förenklad delgivning bedöms vara rättssäkert (rapporten s. 93). Förenklad delgivning har alltsedan delgivningsformen infördes med gott resultat använts vid delgivning av kallelse till huvudförhandling i brottmål. Inga brister från rättssäkerhetssynpunkt har framkommit. Försöksverksamheten med det s.k. snabbspåret visar enligt utvärderingar- na och promemorians bedömning att användning av förenklad delgivning vid delgivning av stämningsansökningar och andra handlingar i brottmål kan leda till effektivitetsvinster utan att detta går ut över rättssäkerheten. Regeringen gör, i likhet med bl.a. Justitiekanslern, samma bedömning. Regeringen anser därför att tiden nu är mogen att införa en generell och permanent bestämmelse om förenklad delgivning av stämning, stäm- ningsansökningar och andra handlingar i brottmål. Frågan är då vilka förutsättningar som ska vara uppfyllda för att förenklad delgivning ska få användas. Regeringen anser att det, liksom gällt inom ramen för försöksverksamheten med det s.k. snabbspåret, endast bör ställas krav på att en brottsmisstänkt person håller sig underrättad i åtalsfrågan . En sådan begränsning torde även vara nödvändig för att bestämmelsen ska leva upp till de krav på en rättvis rättegång som ställs i artikel 6 i . Försöks- verksamheten med det s.k. snabbspåret tog sikte på att uppnå ett snabbare flöde i hela rättskedjan från det att brottsanmälan upprättas till det att tingsrätten utfärdar stämning i målet. Det var därför som tidsfristen för att få använda förenklad delgivning i försöksverksamheten räknades från tidpunkten för upprättandet av anmälan. Den principiella frågan i detta lagstiftningsärende är dock som det kan krävas att den misstänkte bevakar åtalsfrågan. I promemorian görs bedömningen, liksom i utvärderingen av det s.k. snabbspåret, att det framstår som rimligt att ställa krav på att den misstänkte bevakar om åtal väcks under än vad som gällt under försöksverksamheten. Vidare föreslås att tidsperioden räknas från det att den misstänkte har delgetts informationen om att förenklad delgivning kan komma att användas till dess att tingsrätten utfärdar stämning och expedierar stämningsansökningen till honom eller henne. Regeringen ansluter sig till promemorians bedömning och förslag, med den skillnaden att regleringen inte bör hindra att tingsrätten uppdrar åt åklagare att utfärda stämning (45 kap. 1 § andra stycket rättegångs- balken). Förenklad delgivning bör således kunna användas för delgivning av stämning och andra handlingar i brottmål om inte än förflutit från det att den tilltalade delgavs information om att delgivningssättet kan komma att användas till dess att handlingarna skickas till honom eller henne. För att det inte ska finnas någon risk att den misstänkte missuppfattar vad förenklad delgivning innebär anser regeringen i likhet med promemorian att informationen om delgivningssättet ska delges vid ett personligt sammanträffande med en sådan person som har behörighet att utfärda strafföreläggande eller ordningsbot, dvs. åklagare, polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid . Den misstänkte ska vid delgivningen även få uppgift om till vilken myndighet som han eller hon kan vända sig för att bevaka om åtal väcks och för att anmäla adressändring. Kravet på ett personligt sammanträffande innebär alltså att det inte längre kommer att vara möjligt att använda förenklad delgiv- Prop. 2009/10:237 ning i de fall där inte något sammanträffande med den misstänkte har ägt Det gäller framför allt de fall där föreläggande om ordningsbot har utfärdats efter automatisk trafiksäkerhetskontroll och åtal har väckts sedan den misstänkte inte har godkänt föreläggandet. Det har inte fram- kommit att det är motiverat med en särskild bestämmelse för dessa fall. Regeringen gör i likhet med promemorian bedömningen att det saknas anledning att göra någon begränsning beträffande vid vilka brott som förenklad delgivning ska få användas. En annan sak är att det vid bedöm- ningen av om ett mål ska få avgöras i en delgiven tilltalads utevaro finns anledning att göra skillnad mellan brott av olika svårhetsgrad. Den frågan tas om hand genom bestämmelserna i 46 kap. 15 a § . , som tillstyrker promemorians förslag i och för sig, anser att det finns anledning att överväga om inte skyldigheten för den tilltalade att bevaka handlingar i målet och ärendet bör skärpas ytterligare. I de fall den tilltalade inte kan nås av handlingar som skickas med förenklad delgivning bör han eller hon enligt vara skyldig att vända sig till tingsrätten eller annan instans för att ta del av handlingarna. Delgivning skulle i en sådan situation anses ha skett även om den tilltalade inte har vänt sig till myndigheten och fått del av stämningen och stämningsansökan. Regeringen anser att det inte finns tillräckligt underlag för ett ställningstagande till Åklagar- myndighetens förslag i detta lagstiftningsärende. Det får därför övervägas i annat sammanhang. 11 Särskild delgivning med juridisk person Särskild delgivning med aktiebolag infördes ett nytt förenklat sätt att delge aktiebolag i vissa fall, särskild delgivning med aktiebolag. Bakgrunden till den nya delgivnings- formen var att delgivning med bl.a. aktiebolag ofta skapade problem som tog både tid och resurser i anspråk. Problemen bestod i att arbetet med adress- och behörighetskontroller samt förändringar i företrädarkretsen i vissa bolag ansågs alltför resurskrävande för det allmänna. Fördröjningar i delgivningen innebar dessutom att det såväl för staten som för enskilda borgenärer kunde uppkomma ränteförluster och värdefall om ett för- farande drar ut (prop. 1996/97:132 s. 15). Särskild delgivning med aktiebolag innebär att, om ett försök till delgivning med en behörig ställföreträdare har misslyckats eller bedöms som utsiktslöst, delgivning får ske genom att en handling sänds till den postadress som bolaget registrerat i aktiebolagsregistret. På samma sätt som vid förenklad delgivning ska ett kontrollmeddelande om delgiv- ningen skickas till adressen. Delgivningsformen får bara användas om det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna. Aktiebolaget anses normalt delgivet när har förflutit från det att kontroll- I förarbetena anfördes som skäl för att låta del- givningsformen endast omfatta aktiebolag att högre krav kunde ställas på ett aktiebolags inre organisation än på andra juridiska personer och att verksamhet som bedrivs av t.ex. handelsbolag, ekonomiska föreningar och stiftelser ofta är av mindre omfattning eller mindre kontinuerligt slag. Reformen begränsades av dessa skäl till att i ett första steg endast gälla aktiebolag (prop. 1996/97:132 s. 18). har utvärderat tillämpningen av bestämmelserna om särskild delgivning med aktiebolag genom att bere- da 22 instanser (domstolar och andra myndigheter samt företagar- och revisorsorganisationer) tillfälle att skriftligen redogöra för sina erfaren- heter av tillämpningen. I skrivelsen angav att upp- gifter av särskilt intresse var i vilken omfattning delgivningsformen hade använts och om några fall var kända där rättsförluster eller risk för rätts- förluster hade förekommit. Samtliga myndigheter som hade erfarenheter av särskild delgivning med aktiebolag uttalade sig positivt. Som exempel kan nämnas att uppgav att delgivningsformen hade använts i mer än hälften av de konkursärenden som berört aktiebolag utan att det i något fall hade konstaterats rättsförluster eller risk för sådana. (som ansvarade för de uppgifter som har förts över till ) uppgav att särskild delgivning med aktiebolag användes i ungefär en tredjedel av ärendena om tvångslikvidation, vilket innebar att ungefär 1 000 likvidationsförelägganden delgavs på detta sätt, och att erfarenheterna var mycket goda. Dåvarande uppgav att särskild delgivning med aktiebolag använts inom den summariska processen (mål om betalningsföreläggande och handräckning) i ca 17 000 fall . Av den redovisning som hade lämnats av kronofogdemyndigheterna framgick att tillämpningen inte i något känt fall hade lett till rättsförlust. I färre än fem fall hade det rapporterats att det hade förekommit en risk för rättsförlust för aktiebolaget. De rutiner som hade förorsakat risken hade därefter ändrats. Det kan också noteras att det inte framfördes några negativa erfarenheter av tillämpningen från vare sig JO, eller Föreningen revisorer (). uppgav sig känna till ett fåtal fall där seriösa aktiebolag hade ansetts delgivna utan att någon ställföre- trädare känt till delgivningsförsändelsen. Av promemorian framgår att det vid senare underhandskontakter med myndigheter har framkommit att erfarenheterna av särskild delgivning med aktiebolag är fortsatt mycket goda. Särskild delgivning med aktiebolag innebär som framgår ovan att handlingen ska sändas till den postadress som är registrerad i aktie- bolagsregistret. Enligt 2 kap. 22 § aktiebolagslagen (ABL) ska ett aktie- bolag anmälas för registrering från stiftelseurkundens undertecknande. Bolaget ska för registrering i aktiebolagsregistret anmäla bl.a. bolagets postadress. Om bolaget ändrar postadress, ska detta genast anmälas (8 kap. 43 och 44 §§ ABL). En förutsättning för att delgivningssättet ska kunna användas är att den juridiska personens postadress är registrerad i ett offentligt register. I det följande behandlas de juridiska personer som, utöver aktiebolag, ska registreras och därmed kan vara aktuella vid en utvidgning av tillämpningsområdet.