prop · GX03135 · 2010-03-17 00:00:00 — Bestämmelser om att en intagen får vägras kontakt med andra personer genom besök, elektronisk kommunikation och försändelser finns också i 6 kap. 8 § andra stycket. Paragrafen hänvisar upplysningsvis till 6 kap. 8 § andra stycket, som innehåller bestämmelser som medger att den intagnes kontakt med omvärlden begränsas under en utredning om varning eller uppskjutande av villkorlig frigivning. Särskilda kontroll- och tvångsåtgärder Fotografering 8 kap. 1 § För att underlätta identifieringen av en intagen får fotografi tas av honom eller henne. Paragrafen, som i sak motsvarar 16 § lagen om kriminalvård i anstalt, ger Kriminalvården befogenhet att fotografera en intagen för att identifier- ingen av honom eller henne ska underlättas. Det är inte enbart Kriminal- vården som kan ha behov av att kunna identifiera en intagen med hjälp av Ett sådant fotografi kan t.ex. behöva användas av polisen i . 2009/10:135 samband med en rymning eller en fritagning (jfr 3 och 37 §§ förord- ningen [2001:682] om behandlingen av personuppgifter inom kriminal- vården m.m.). 8 kap. 2 § En intagens bostadsrum och hans eller hennes tillhörigheter får kont- rolleras i den utsträckning det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Första stycket gäller även andra slutna förvaringsställen som den intagne disponerar. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om Kriminalvårdens befogenhet att kontrollera en intagens bostadsrum och hans eller hennes tillhörigheter. Motiven till bestämmelserna har redovisats i avsnitt 14. I första stycket kodifieras Kriminalvårdens rätt att kontrollera en intag- ens bostadsrum och hans eller hennes tillhörigheter som finns i anstalten, oavsett var inom anstaltsområdet som de påträffas. Kontroll av den intagnes bostadsrum måste kunna göras rutinmässigt, för att Kriminal- vården med trovärdighet ska kunna upprätthålla ordningen och säker- heten i anstalt. Någon konkret misstanke om att den intagne förvarar otillåtna föremål krävs inte. Vid nu angiven kontroll kan tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha enligt 5 kap. 1 § påträffas. Otillåtna föremål får omhänd- ertas enligt 5 kap. 2 § samt 8 kap. 8 eller 9 §. Enligt andra stycket kan Kriminalvården även kontrollera andra slutna förvaringsställen som den intagne disponerar. Med slutna förvarings- ställen avses här detsamma som i 28 kap. 1 § , t.ex. värde- och klädskåp eller en bil som den intagne har parkerat på anstalts- området. 8 kap. 3 § Den som ska tas in i en anstalt ska kroppsvisiteras eller kropps- besiktigas för eftersökande av otillåtna föremål när han eller hon kom- mer till anstalten, om det inte är uppenbart obehövligt. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 52 a § andra stycket första men- ingen och till viss del 52 b § lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om kroppsvisitation och kroppsbesiktning av den som ska tas in i anstalt. I förhållande till gällande rätt har, med hänvisning till att lagen är oberoende av Kriminalvårdens anstaltsorganisation, vad som i lagen om kriminalvård i anstalt sägs om kroppsbesiktning i öppen Avsikten är inte att härigenom utöka användningen av Prop. 2009/10:135 kroppsbesiktning. Regleringen innebär att kroppsvisitation eller kroppsbesiktning av en intagen i princip är obligatorisk i samband med att han eller hon tas in i en anstalt. Endast om det är uppenbart obehövligt ska en sådan åtgärd underlåtas. Syftet med åtgärden ska vara att söka efter otillåtna föremål. Med otillåtna föremål avses både föremål som är brottsliga att inneha och tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha i anstalt enligt 5 kap. 1 §. Med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt väskor och paket och andra föremål som någon har med sig (28 kap. 11 § tredje stycket ). Med kropps- besiktning avses en undersökning av människokroppens yttre och inre samt provtagning från kroppen och undersökning av sådant prov (28 kap. 12 § andra stycket samma balk). Eftersom en kroppsbesiktning utgör ett betydligt större intrång i den personliga integriteten än en kropps- visitation får kroppsbesiktning i ett enskilt fall endast användas om inte syftet med åtgärden kan uppnås genom en kroppsvisitation (jfr 1 kap. 6 § andra stycket). På motsvarande sätt gäller att en mer ingående kroppsbesiktning än en ytlig kroppsbesiktning inte får vidtas om en sådan åtgärd är tillräcklig. Med ytlig kroppsbesiktning avses en yttre granskning av kroppen. Det innebär att kroppens håligheter inte får undersökas. Den som undersöks får inte heller uppmanas att inta andra speciella ställningar än att visa upp fotsulor, handflator samt lyfta upp armarna så att armhålorna kan kont- rolleras (jfr prop. 1993/94:24 s. 28). 8 kap. 4 § En intagen får kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål om 1.det finns anledning att anta att ett sådant föremål kommer att anträffas på honom eller henne, 2.han eller hon återkommer efter en vistelse utanför anstalt, 3.han eller hon ska ha eller har haft ett besök utan sådan kontroll som avses i 7 kap. 2 §, eller 4.det sker i en stickprovskontroll eller i anslutning till en större undersökning som av säkerhetsskäl görs av ett utrymme inom anstalten och den intagne har eller har haft särskild anknytning till utrymmet. Paragrafen, som motsvarar 52 a § första stycket och till viss del 52 b § lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om när kropps- visitation eller kroppsbesiktning får ske för eftersökande av otillåtna föremål (jfr 3 §). De situationer som anges i paragrafen överensstämmer med gällande rätt. Den situation som anges i punkten 1 skiljer sig från övriga på så sätt att det då krävs att det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål kan komma att anträffas på den intagne. I övriga situationer krävs inte någon konkret misstanke, utan kontrollen får ske rutinmässigt eller efter slumpmässigt urval. Med otillåtna föremål avses både föremål som är brottsliga att inneha, Prop. 2009/10:135 t.ex. narkotika, och tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha i anstalt enligt 5 kap. 1 §. 8 kap. 5 § En intagen får även i andra fall än som avses i 3 och 4 §§ kropps- visiteras för eftersökande av vapen och andra farliga föremål, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 52 a § tredje stycket lagen om kriminalvård i anstalt, ger Kriminalvården befogenhet att av säkerhets- skäl kroppsvisitera en intagen. En sådan kroppsvisitation, som brukar benämnas skyddsvisitation, syftar till att undersöka om den intagne bär på ett vapen, en kniv eller ett annat farligt föremål som han eller hon kan använda för att skada antingen sig själv eller någon annan. Kontrollen behöver normalt inte gå längre än att känna utanpå kläderna för att kontrollera vad den intagne bär på sig. En skyddsvisitation får göras slumpvis eller rutinmässigt, t.ex. i anslutning till en transport eller inför att en intagen ska placeras i avskildhet. I förhållande till nuvarande lyd- else har begreppet ytlig kroppsvisitation utmönstrats. 8 kap. 6 § En intagen är, om inte annat motiveras av medicinska eller liknande skäl, skyldig att på begäran lämna urin-, utandnings-, saliv-, svett-, blod- eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av alkohol, narkotika, något annat berusningsmedel, något sådant medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Paragrafen, som i sak motsvarar 52 d § lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om provtagning vid drogkontroll i form av urin-, utandnings-, saliv-, svett-, blod- eller hårprov. Syftet med en sådan kroppsbesiktning är att kontrollera att den intagne inte använder otillåtna droger. Den intagne är skyldig att underkasta sig kontrollen, såvida inte medicinska eller liknande skäl talar mot det. Kontrollen får inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver (jfr 1 kap. 6 § andra stycket). Resultatet av en drogkontroll, liksom en intagens vägran att i sig genomgå en sådan kontroll, kan påverka straffverkställighetens vidare utformning och t.ex. huruvida den intagne kan medges vistelse utanför anstalt. Till skillnad från gällande rätt anges, utan att åsyfta någon änd- ring i sak, uttryckligen att provtagning kan ske för kontroll av att den intagne inte är påverkad av narkotika. Med narkotika avses detsamma som i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) och förordningen (1992:1554) om kontroll av narkotika. Med annat berusningsmedel avses preparat som t.ex. thinner. 8 kap. 7 § Kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får inte utföras eller bevittnas av någon av motsatt kön som inte är läkare eller legitimerad sjuksköter- ska. Detta gäller dock inte 1.en kroppsvisitation som avses i 5 §, 2.en kroppsvisitation som enbart innebär att föremål som en person bär med sig undersöks, 3.en kroppsvisitation med metalldetektor eller liknande teknisk anordning, eller 4.en kroppsbesiktning som enbart innebär att andra prov än urinprov tas enligt 6 §. Om det är nödvändigt får en kroppsvisitation eller en kroppsbesikt- ning av en man utföras eller bevittnas av en kvinna även i andra fall än som avses i första stycket. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 52 c § andra stycket lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om vem som får utföra eller bevittna en kroppsvisitation eller en kroppsbesiktning. Motiven till bestämmelserna har redovisats i avsnitt 15. Innebörden av första stycket är att den som utför eller bevittnar en kroppsvisitationen eller en kroppsbesiktning normalt ska vara av samma kön som den som underkastas åtgärden utom i de fall där den utförs eller bevittnas av läkare eller legitimerad sjuksköterska. Från kravet finns vissa undantag i första stycket 14. De situationer som avses överensstämmer med gällande rätt. Dock har det nuvarande undantaget för blod- och alkoholutandningsprov i punkten 4 utvidgats till att omfatta samtliga prov enligt 6 § utom urinprov. Enligt andra stycket får, om det är nödvändigt, en kroppsvisitation eller en kroppsbesiktning av en man utföras eller bevittnas av en kvinna även i andra fall än som avses i första stycket. Undantaget avser exempelvis en situation där personal av manligt kön inte finns tillgänglig och åtgärden inte kan anstå. Omhändertagande av otillåtna föremål 8 kap. 8 § Alkohol, narkotika, andra berusningsmedel, sådana medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälso- farliga varor får omhändertas och förstöras 1.om de medförs av någon som ska tas in i en anstalt, 2.om de påträffas hos en intagen, 3.om de sänds till en intagen, eller 4.om de på annat sätt påträffas inom en anstalt och det inte finns någon känd ägare till dem. Första stycket gäller även injektionssprutor, kanyler och andra före- mål som är särskilt ägnade att användas vid narkotikamissbruk eller för annan befattning med narkotika. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 83 § förstatredje styckena lagen Prop. 2009/10:135 om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om Kriminalvårdens hantering av otillåtna medel och varor. Lydelsen har anpassats till 8 kap. 6 §. Enligt första stycket får Kriminalvården i vissa fall omhänderta och förstöra alkohol, narkotika och vissa andra otillåtna medel och varor som påträffas i anstalt (punkterna 14). De situationer som avses överens- stämmer med gällande rätt. En skillnad är dock att det, i fråga om den vidare hanteringen, inte hänvisas till lagen (1958:205) om förverk- ande av alkoholhaltiga drycker m.m. I stället anges uttryckligen att Kriminalvården får förstöra omhändertagna droger. Lydelsen i punkten 3 har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt andra stycket har Kriminalvården befogenhet att omhänderta och förstöra även föremål som är ägnade att användas vid narkotikamissbruk eller för annan befattning med narkotika. Stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 8 kap. 9 § Ett föremål som påträffas i en anstalt får i andra fall än som avses i 8 § och 5 kap. 2 § omhändertas, om det kan antas att föremålet kommer att tas i beslag. Omhändertagandet ska anmälas till den som får besluta om beslag. Paragrafen, som motsvarar 84 § lagen om kriminalvård i anstalt, inne- håller bestämmelser om Kriminalvårdens befogenhet att omhänderta ett föremål som kan antas bli taget i beslag, t.ex. ett vapen. Ett sådant föremål kan påträffas hos en intagen, men också hos andra som uppe- håller sig i en anstalt. Sedan ett föremål omhändertagits ska anmälan skyndsamt ske till den som får fatta beslut om beslag, t.ex. till den undersökningsledare eller den åklagare som får fatta beslut om beslag enligt 27 kap. 4 § . 8 kap. 10 § En intagen får beläggas med fängsel 1.vid förflyttning inom anstalt och vid transport eller annan vistelse utanför anstalt, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, eller 2.om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. En läkare ska undersöka en intagen som belagts med fängsel enligt första stycket 2. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 23 § andra och fjärde styckena samt 42 § andra stycket lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om Kriminalvårdens befogenhet att belägga en intagen med fängsel. I första stycket anges under vilka förutsättningar en intagen får beläg- Prop. 2009/10:135 gas med fängsel. Bestämmelserna tar sin utgångspunkt i att fängsel är en så ingripande åtgärd att fängsel endast bör användas när starka skäl talar för det. Om en mindre ingripande åtgärd är tillträcklig, ska den användas (jfr 1 kap. 6 § andra stycket). Enligt punkten 1 får fängsel användas vid förflyttning inom en anstalt och vid transport eller annan vistelse utanför anstalt, dock endast om användning av fängsel är nödvändig av säkerhetsskäl. Det kan t.ex. avse situationer där det föreligger risk för att den intagne under en vistelse utanför anstalt rymmer eller fritas. Enligt punkten 2 får Kriminalvården också använda sig av fängsel när en intagen uppträder våldsamt. Till skillnad från gällande rätt för- utsätter inte användningen av fängsel i en sådan situation att ett beslut har fattats om att hålla den intagne avskild från andra intagna på grund av hans eller hennes våldsamma beteende. Fängsel får dock endast användas om det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. En intagen som belagts med fängsel med hänvisning till våldsamt bete- ende ska, enligt andra stycket, undersökas av läkare. Läkarens uppgift är att bedöma om den intagne har ett medicinskt vård- Beslutanderätten i fråga om att hålla en intagen belagd med fäng- sel ankommer på Kriminalvården. 8 kap. 11 § Om det är nödvändigt för att säkerheten ska kunna upprätthållas vid en anstalt får Kriminalvården besluta att alla personer som passerar in i anstalten ska kroppsvisiteras (allmän inpasseringskontroll). allmän inpasseringskontroll ska vara att söka efter otillåtna föremål. Skriftliga meddelanden får inte granskas. Ett beslut om allmän inpasseringskontroll får gälla i högst tre Kriminalvården får i enskilda fall medge undantag från allmän inpasseringskontroll, om det finns särskilda skäl. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 29 a § lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om kroppsvisitation av alla personer som passerar in i en anstalt, s.k. allmän inpasseringskontroll. om kroppsvisitation av en intagen finns i 35 §§. Med hänvisning till att lagen är oberoende av Kriminalvårdens anstaltsorganisation har nuvar- ande begränsning till sluten anstalt utgått. Avsikten är inte att utöka användningen av allmän inpasseringskontroll. I första stycket ges Kriminalvården befogenhet att fatta beslut om kroppsvisitation av alla personer som passerar in i en anstalt, dvs. kriminalvårdspersonal, uppdragstagare och andra yrkeskategorier som utför en del av sina arbetsuppgifter vid anstalten samt andra personer som av någon anledning ges tillträde dit. En vägran att genomgå allmän inpasseringskontroll får till följd att den som vägrar att underkasta sig åtgärden inte får passera in i anstalten. Ett beslut om allmän inpasseringskontroll innebär således att alla som passerar in i anstalten kroppsvisiteras. Vad som avses med en kropps- visitation har behandlats i kommentaren till 3 §. ska vara att söka efter otillåtna föremål. Med otillåtna föremål avses föremål som är brottsliga att inneha, t.ex. narkotika och vapen, men också föremål som annars inte får innehas i anstalten, t.ex. mobiltelefoner. anges uttryckligen att kontrollen inte får medföra att ett skriftligt En försändelse får dock öppnas i syfte att granska om det finns något otillåtet föremål i den. Ett otillåtet föremål får omhändertas enligt 9 §, om det kan antas att föremålet kommer att tas i En kroppsvisitation får inte göras mer ingående än vad som är nöd- vändigt (jfr 1 kap. 6 § andra stycket). Det innebär att kontrollen i många fall kan inskränka sig till undersökning med hjälp av en metalldetektor eller annan teknisk anordning, t.ex. larmbåge. kontroll måste också alltid genomföras på så sätt att den inte påverkar förutsättningarna för ett förtroendefullt förhållande mellan de intagna och t.ex. läkare, advokater och präster. Särskild hänsyn behöver visas barn som besöker anstalten. I andra stycket anges att ett beslut om allmän inpasseringskontroll kan Om det på grund av säkerhetsläget finns behov av fortsatt kontroll när förflutit får ett nytt beslut om allmän Enligt tredje stycket kan Kriminalvården i ett enskilt fall medge undan- tag från allmän inpasseringskontroll om det finns särskilda skäl för det. Utrymmet att medge undantag kan variera beroende på dels det aktuella säkerhetsläget vid anstalten, dels vem det är som ska passera in. således utrymme att t.ex. undanta barn från kontrollen om det i ett enskilt fall finns särskilda skäl för det. 8 kap. 12 § Om det är nödvändigt för att säkerheten ska kunna upprätthållas vid en anstalt, får ett fordon i anslutning till att det passerar in i eller ut ur anstalten genomsökas efter otillåtna föremål eller personer som utan tillåtelse försöker ta sig in i eller ut ur anstalten. får inte granskas. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser som ger Kriminalvården befogenhet att kontrollera ett fordon i anslutning till att det passerar in i eller ut ur en Motiven till bestämmelserna har redovisats i avsnitt 16. en har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Regleringen ger Kriminalvården befogenhet att kontrollera ett in- eller utpasserande fordon för att upprätthålla säkerheten vid en anstalt. med kontrollen ska vara att söka efter otillåtna föremål eller personer som utan tillåtelse försöker ta sig in i eller ut ur en anstalt. I likhet med vad som är fallet vid allmän inpasseringskontroll får skriftliga meddelanden inte granskas (se kommentaren till 11 §). Kontrollen får äga rum i anslutning till att fordonet passerar in i eller ut Prop. 2009/10:135 ur anstalten. En vägran att genomgå kontroll vid inpassering i anstalt får till följd att fordonet inte får passera in. Någon ytterligare åtgärd är i regel inte påkallad. Vid kontroll av ett in- eller utpasserande fordon kan det bli aktuellt att enligt 9 § omhänderta ett otillåtet föremål som påträffas, om det kan antas att föremålet kommer att tas i beslag. Det kan också bli aktuellt att gripa en person som främjar en intagnes flykt (se 17 kap. 12 § ; jfr bestämmelserna om envarsgripande i 24 kap. 7 § andra stycket rätte- gångsbalken). Befogenheter mot obehöriga personer 8 kap. 13 § En tjänsteman inom kriminalvården får avvisa eller avlägsna den som obehörigen försöker ta sig in i eller vägrar att lämna en anstalt. Den som ska avlägsnas får i anslutning till ingripandet 1.kroppsvisiteras enligt 5 §, eller 2.beläggas med fängsel enligt 10 § första stycket 2. Ett ingripande enligt första eller andra stycket ska dokumenteras. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser som ger en tjänsteman inom kriminal- vården befogenhet att avvisa och avlägsna obehöriga personer. Motiven till bestämmelserna har redovisats i avsnitt 17. Enligt första stycket får en tjänsteman inom kriminalvården avvisa eller avlägsna den som obehörigen försöker ta sig in i eller vägrar att lämna en anstalt. Ett avvisande innebär att den obehörige hindras från att komma in. Ett avlägsnande kan innebära att den obehörige flyttas från anstalten, men också, i undantagsfall, att han eller hon förflyttas en kortare sträcka, antingen till fots eller i ett fordon. Om en situation kan lösas genom en mindre ingripande åtgärd, exempelvis tillsägelse eller uppmaning, ska en sådan åtgärd väljas (jfr 1 kap. 6 § andra stycket). I andra stycket anges att den som ska avlägsnas får kroppsvisiteras eller beläggas med fängsel. Kroppsvisitation får enligt punkten 1 ske under samma förutsättningar som skyddsvisitation enligt 5 §, dvs. om det är nödvändigt av säkerhetsskäl och åtgärden endast syftar till att söka efter vapen eller andra farliga föremål. Ett vapen eller annat farligt före- mål som då påträffas kan omhändertas enligt 9 §. Fängsel får, enligt punkten 2, i undantagsfall användas för att förhindra ett våldsamt upp- trädande, om det är absolut nödvändigt med hänsyn till säkerhet till liv eller hälsa (10 § första stycket 2). Enligt tredje stycket ska ett ingripande mot en obehörig person doku- menteras. Bestämmelsen förutsätts kompletteras med föreskrifter på lägre författningsnivå. 9 kap. 1 § En intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvis- ningar som ges av läkare. Om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten, ska den allmänna sjukvården Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. Ett tillstånd till vistelse utanför anstalt enligt första stycket ska för- enas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhets- skäl, ska den intagne stå under bevakning. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 37 § första stycket förstatredje meningarna samt andra och tredje styckena lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om den intagnes rätt till hälso- och sjuk- Enligt första stycket ska en intagen, som är i behov av hälso- och sjuk- vård, vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Det anges vidare att den allmänna sjukvården ska anlitas om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten och att den intagne, om det behövs, ska föras över till sjukhus. I syfte att ge den intagne ett utökat skydd har bestämmelserna fått en skärpt formulering på så sätt att bör och får ersatts med ska. Med hälso- och sjukvård avses i paragrafen sådan verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Utan att någon ändring i sak är avsedd nämns därför inte i lagtexten att förlossning av en intagen kvinna normalt ska ske på sjukhus. Med sjukhus avses detsamma som i 5 § första stycket hälso- och sjuk- Enligt andra stycket ska ett tillstånd till vistelse utanför anstalt för hälso- och sjukvård förenas med de villkor som behövs. Den intagne ska, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, stå under bevakning. 9 kap. 2 § Bestämmelser om psykiatrisk tvångsvård för den som är intagen finns i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Bestämmelserna i 1824 §§ lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård samt bestämmelserna i 8 § andra och tredje styckena lagen om rättspsykiatrisk vård om befogenhet för Kriminalvården och regeringen att besluta om särskilda restriktioner för en viss intagen ska tillämpas på en intagen som för frivillig psykiatrisk vård har förts över