prop · GX03135 · 2010-03-17 00:00:00 — till en intagen överlämnar eller försöker överlämna vapen eller andra Med ett farligt föremål avses ett föremål som den intagne kan använda för att skada antingen sig själv eller någon annan. melserna ska bara tillämpas om gärningen inte är belagd med strängare 15 kap. 2 § Den som till en intagen lämnar alkohol eller annat berusningsmedel eller injektionsspruta eller kanyl som kan användas vid narkotika- missbruk döms till böter eller fängelse , om inte gärningen är belagd med strängare straff i annan lag. den som på annat sätt hjälper en intagen att få tillgång till sådant berusningsmedel eller föremål. Paragrafen, som i sak motsvarar 82 § andra stycket lagen om kriminal- vård i anstalt, innehåller bl.a. bestämmelser om ansvar för den som till en intagen lämnar alkohol eller annat berusningsmedel. bara tillämpas om gärningen inte är belagd med strängare straff i någon 15 kap. 3 § Kriminalvården får förordna en väktare i ett auktoriserat bevaknings- företag att, inom ramen för sin anställning i företaget, utföra vissa bevakningsuppdrag när en intagen ska vistas utanför en anstalt. finns särskilda skäl, får ett sådant förordnande avse vissa bevaknings- uppgifter inom en anstalt. I förordnandet ska uppdragets art och omfatt- Förordnandet får återkallas. Paragrafen, som motsvarar 81 § första stycket lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om Kriminalvårdens befogenhet att för- ordna en väktare som är anställd i ett auktoriserat bevakningsföretag att utföra vissa bevakningsuppdrag. Lydelsen har utformats i enlighet med Kriminalvården får förordna en väktare att utföra vissa bevaknings- uppdrag när en intagen vistas utanför anstalt. Det kan t.ex. avse uppdrag i samband med en transport eller bevakning av en intagen som är överförd till sjukhus för att beredas vård eller behandling. också, om det finns särskilda skäl, förordna en väktare att utföra vissa specifika uppgifter inom en anstalt. Kravet på särskilda skäl innebär att det inte avser mer ordinära bevakningsuppgifter inom en anstalt. drag som till sin art kan motivera att en väktare anlitas är bevakning av en intagen som behöver stå under ständig uppsikt då han eller hon misstänks ha svalt narkotika. Lagrådet har efterfrågat ett klarläggande varför det i lag behöver anges att ett förordnande av en väktare att utföra vissa bevakningsuppdrag får Regeringen vill här framhålla att utförandet av ett nu angivet uppdrag innefattar myndighetsutövning. Det kan då bli aktuellt att till- gripa t.ex. våld enligt 24 kap. 2 § . är det därför angeläget att det tydligt framgår av lag att ett förordnande Prop. 2009/10:135 får återkallas. Det kan t.ex. finnas ett behov av kunna återkalla ett förord- nade utan att det för den skull föreligger sådana skäl som motiverar att återkallar väktarens godkännande för anställning i ett bevakningsföretag enligt 13 a § lagen (1974:191) om bevakningsföretag (jfr också 23 a § polislagen [1984:387] och 9 § lagen [1980:578] om ord- ningsvakter). 15 kap. 4 § En väktare med ett förordnande enligt 3 § får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon på grund av sitt uppdrag har fått veta om en enskilds personliga förhållanden eller förhållanden av betydelse för rikets säkerhet eller för att utreda och lagföra brott. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 81 § andra stycket lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om tystnadsplikt för en väktare, som trots att han eller hon har förordnats av Kriminalvården, inte omfattas av bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Enligt första stycket, som i allt väsentligt har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, får en väktare inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon på grund av sitt uppdrag har fått veta om enskilds personliga förhållanden eller förhållanden av betydelse för rikets säkerhet eller för att utreda och lagföra brott. För en väktare i det allmännas verksamhet gäller offentlighets- och sekretesslagen: se 15 kap. 1 § (rikets säkerhet), 18 kap. 1 § (beivrandet av brott) samt 35 kap. 15 § (enskilds personliga förhållanden). En erinran om detta finns i andra stycket. 15 kap. 5 § Föreskrifter om verkställighet av lagen meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen innehåller i informativt syfte en erinran om att verkställighets- föreskrifter kommer att komplettera lagen. Regeringen har med stöd av regeringsformen alltid befogenhet att meddela verkställighetsföreskrifter till lag eller delegera den rätten till myndighet. Häkteslagen ersätter lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (behandlingslagen). Lagen innebär i huvudsak en omarbet- ning av bestämmelserna i behandlingslagen i syfte att göra regleringen tydlig och enkel att tillämpa. Lagen är indelad i åtta kapitel. Häkteslagen innehåller de principiella riktlinjerna för verkställigheten, Prop. 2009/10:135 ramarna för verkställighetens innehåll och utformning och de materiella bestämmelser som rör de intagnas rättigheter och i vilken utsträckning dessa kan inskränkas. Lagen innehåller vidare bestämmelser om de kontroll- och tvångsåtgärder som kan riktas mot intagna och, i före- kommande fall, mot andra personer samt grundläggande bestämmelser om överklagande av beslut. Lagen har, så långt möjligt, utformats köns- och teknikneutralt. Häkteslagen har, som behandlats i avsnitt 4, utformats med fängelse- lagen som förebild. Av detta skäl har vissa bestämmelser tillförts häktes- lagen utan att ha någon motsvarighet i behandlingslagen (1 kap. 4 §, 2 kap. 3 och 10 §§, 4 kap. 1, 9 och 12 §§ samt 7 kap. 2 §). Omotiverade skillnader har också utmönstrats. I de fall där häkteslagen har en bestämmelse med direkt motsvarighet i fängelselagen, behandlas de frågor som avses i första hand i författnings- kommentaren till fängelselagen. Lagens innehåll och tillämpningsområde 1 kap. 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om verkställighet av beslut om häktning och vissa andra tillfälliga frihetsberövanden i häkte eller i annan förvaringslokal. placering och vissa rättigheter (2 kap.), besök och andra kontakter (3 kap.), särskilda kontroll- och tvångsåtgärder (4 kap.), hälso- och sjukvård (5 kap.), restriktioner för intagna som är misstänkta för brott (6 kap.), samt beslut och överklagande m.m. (7 och 8 kap.). I paragrafen, som inte har någon motsvarighet i behandlingslagen, anges att lagen innehåller bestämmelser om verkställighet av beslut om häkt- ning och vissa andra tillfälliga frihetsberövanden i häkte eller i annan för- varingslokal. Vilka frihetsberövanden som omfattas av lagen framgår av 2 och 3 §§. Normalt är den som omfattas av lagen häktad på grund av misstanke om brott och placerad i ett häkte, men han eller hon kan också vara frihetsberövad på annan grund liksom intagen i en annan lokal, t.ex. en polisarrest eller en kriminalvårdsanstalt. I likhet med vad som gäller enligt behandlingslagen används i lagen begreppet förvaringslokal för att beteckna den lokal som den intagne är placerad i. När endast en viss förvaringslokal avses anges det särskilt (4 kap. 11 och 12 §§). För att göra lagen mer lättillämpad innehåller paragrafen en översiktlig beskrivning av lagens innehåll. De bestämmelser som rör restriktioner för en intagen som är misstänkt för brott har samlats i kapitel 6. 1 kap. 2 § Denna lag gäller den som är 1.häktad, anhållen eller gripen på grund av misstanke om brott, 2.häktad av annan anledning än misstanke om brott, 3.intagen i ett häkte eller en polisarrest i avvaktan på att han eller hon ska förpassas till en kriminalvårdsanstalt eller ett särskilt ungdoms- hem, 4.tillfälligt placerad i ett häkte med stöd av fängelselagen (2010:000), eller 5.omhändertagen enligt 28 kap. 11 § tredje stycket i avvaktan på att ett beslut om undanröjande av skyddstillsyn vinner laga kraft. Första stycket 1 gäller inte den som är gripen enligt 35 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Paragrafen, som i sak motsvarar 23 § behandlingslagen, innehåller bestämmelser om vissa kategorier av intagna som omfattas av lagens till- lämpningsområde. Bestämmelser om att vissa ytterligare kategorier av intagna omfattas av lagen finns i 3 §. Lagen har samma tillämpnings- område som behandlingslagen. Enligt punkten 1 är lagen tillämplig på den som är häktad, anhållen eller gripen på grund av misstanke om brott. Enligt punken 2 är lagen tillämplig på den som är häktad av annan anledning än misstanke om brott, t.ex. i ett ärende om verkställighet av utländsk brottmålsdom enligt 17 § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, för störande av ord- ningen vid domstol enligt 5 kap. 9 § eller som tvångs- medel mot vittne enligt 36 kap. 21 § samma balk. Enligt punkten 3 är lagen tillämplig på den som är intagen i ett häkte eller en polisarrest i avvaktan på att han eller hon ska förpassas till en kriminalvårdsanstalt eller ett särskilt ungdomshem. Det kan avse den som dömts till fängelse och som avvaktar anstaltsplacering i ett häkte eller som tillfälligt förvaras i ett häkte i avvaktan på omplacering (11 § lagen [1974:202] om beräkning av strafftid m.m.; jfr JO:s beslut 20051109, dnr 6862005 och 16052005). Det kan också avse den som ska för- passas från ett häkte till ett ungdomshem med stöd av 9 § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård. Enligt punkten 4 är lagen tillämplig på den som är tillfälligt placerad i ett häkte med stöd av fängelselagen, se 6 kap. 6 och 8 §§ samt 10 kap. 6 §. Enligt punkten 5 är lagen tillämplig på den som är omhändertagen enligt 28 kap. 11 § tredje stycket i avvaktan på att ett beslut om undanröjande av skyddstillsyn vinner laga kraft. Innebörden av andra stycket är att lagen inte ska tillämpas på den som är och som gripits med stöd av 35 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Stycket har utform- ats i enlighet med Lagrådets förslag. 1 kap. 3 § Denna lag gäller, om inte annat föreskrivs i lag eller annan författning, också den som är intagen i 1.en kriminalvårdsanstalt eller ett häkte för annat ändamål än verk- ställighet av påföljd för brott, eller 2.en polisarrest för förvar. Paragrafen, som i sak motsvarar 25 § behandlingslagen, innehåller bestämmelser om de kategorier av intagna som, utöver vad som följer av 2 §, faller inom lagens tillämpningsområde. Bestämmelserna innebär att lagen, enligt punkten 1, också ska gälla i fråga om den som är intagen i en kriminalvårdsanstalt eller i ett häkte för annat ändamål än verkställighet av påföljd för brott eller, enligt punkten 2, den som är intagen i en polisarrest för förvar. Det innebär att lagen ska tillämpas på den som har omhändertagits efter beslut enligt bl.a. 26 kap. 22 § och 28 kap. 6 b § , lagen (1976:511) om omhänder- tagande av berusade personer, lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångs- vård samt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Det innebär också att lagen ska tillämpas på den som tagits i förvar och som ska föras från en stat till en annan för förhör eller konfrontation enligt lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, liksom på en utlänning som hålls i förvar i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en arrest med stöd av lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll och utlänningslagen (2005:716). I fråga om nu åsyftade kategorier av intagna gäller lagen endast om inte annat föreskrivs i lag eller annan författning. I t.ex. 11 kap. 2 § tredje stycket utlänningslagen och 8 a § lagen om särskild utlänningskontroll anges att en utlänning ska beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyn till ordningen och säkerheten inom anstalten, häktet eller arresten. Särskilda föreskrifter om behandlingen av en berusad per- son som omhändertagits i arrest har också utfärdats av (RPSFS 2000:57). När det ska avgöras i vilken omfattning lagen är tillämplig anges, till skillnad från gällande rätt, inte uttryckligen att anledningen till fri- hetsberövandet och dess varaktighet särskilt ska beaktas. Någon ändring i sak är inte avsedd. Det ligger i sakens natur att vissa bestämmelser i lagen inte alls eller endast i begränsad omfattning ska tillämpas på vissa frihets- berövanden av helt kortvarigt slag. 1 kap. 4 § Varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihets- berövandet. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i behandlingslagen, inne- håller grundläggande bestämmelser om hur en intagen ska bemötas. motsvarande reglering finns i 1 kap. 4 § fängelselagen. Det hänvisas till Prop. 2009/10:135 den kommentaren. 1 kap. 5 § Verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberöv- andet motverkas. I den utsträckning det är lämpligt och den intagne samtycker till det, ska åtgärder vidtas för att ge honom eller henne det stöd och den hjälp som behövs. Paragrafen, som motsvarar 1 § andra stycket behandlingslagen, innehåller vissa grundläggande bestämmelser om verkställighetens utformning. Utan att någon ändring i sak är avsedd har uttrycket skadliga följder ersatts av negativa följder. Med uttrycket avses t.ex. de psykiska, sociala och ekonomiska konsekvenser som frihetsberövandet kan ha för den intagne. Bestämmelserna innebär att en intagen ska behandlas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas och att åtgärder, i den utsträck- ning det är lämpligt och den intagne samtycker till det, ska vidtas för att ge den intagne det stöd och den hjälp som behövs. Vid bedömningen om och i vilken omfattning sådana åtgärder bör vidtas är frihetsberövandets karaktär och varaktighet av betydelse. När det gäller en intagen som är häktad på grund av misstanke om brott bör det, om det kan anses lämpligt och den intagne samtycker till det, kunna vidtas vissa förberedelser inför den verkställighetsplan som ska upprättas i anstalt enligt 1 kap. 5 § andra stycket fängelselagen. När en intagen själv önskar det, får också vissa prover tas om det behövs för att utreda hans eller hennes drogkonsumtion inför en vård- eller behand- lingsinsats (4 kap. 6 §). 1 kap. 6 § Verkställigheten får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ord- ningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Paragrafen, som till viss del motsvarar 1 § första stycket behandlings- lagen, innehåller grundläggande bestämmelser om de ramar inom vilka kriminalvårdspersonal m.fl. har att utöva sina befogenheter mot en intagen eller, i förekommande fall, mot en annan person. Motiven till bestämmelserna har redovisats i avsnitt 4 och 20. En motsvarande reglering finns i 1 kap. 6 § fängelselagen. Det hänvisas till den kom- mentaren. Med hänvisning till att proportionalitetsprincipen fått en generell reg- lering har vissa krav på genomförandet av en kroppsvisitation eller en kroppsbesiktning i gällande rätt utgått (2 b § första stycket första och andra meningarna). Placering och vissa rättigheter 2 kap. 1 § En intagen har rätt att placeras i enrum. Två eller flera intagna får placeras i samma rum om det är nödvänd- igt av utrymmesskäl eller någon annan särskild anledning. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 3 § första stycket andra meningen behandlingslagen, innehåller vissa bestämmelser om placering av en intagen. I första stycket tydliggörs att en intagen har rätt att placeras i enrum. Bestämmelsen tar sin utgångspunkt i att en intagen normalt har ett eget intresse av att placeras i enrum, skild från andra intagna. Det överens- stämmer med den utgångspunkt som ligger till grund för nuvarande reglering (jfr prop. 1975/76:90 s. 58). Bestämmelser om den intagnes rätt att, om han eller hon vill det, vistas tillsammans med andra intagna finns i 5 §. Enligt andra stycket får två eller flera intagna placeras tillsammans i samma rum om det är påkallat av utrymmesskäl eller någon annan sär- skild anledning. Men annan särskild anledning avses t.ex. fall då place- ring i enrum kan inverka negativt på den intagnes psykiska hälsa, men också den inte helt ovanliga situationen att intagna frivilligt vill placeras tillsammans. Regleringen skiljer sig från gällande rätt endast på så sätt att en sådan placering inte längre förutsätter att den ska vara synner- ligen påkallad. När det gäller den som är häktad, anhållen eller gripen på grund av misstanke om brott, följer det av 6 kap. 1 och 2 §§ att möjligheten till placering av två eller flera intagna i samma rum kan begränsas om det finns en risk för att den intagne undanröjer bevis eller på annat sätt för- svårar sakens utredning (kollusionsfara). 2 kap. 2 § En intagen får inte placeras så att han eller hon vistas tillsammans med intagna av motsatt kön. En intagen får dock medges att vistas med intagna av motsatt kön, om det är lämpligt och de intagna samtycker till det. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i behandlingslagen, innebär att en intagen normalt ska placeras så att han eller hon vistas tillsammans med intagna av samma kön. Vistelse tillsammans med intagna av motsatt kön får endast äga rum om det är lämpligt och de intagna samtycker till det. Det kodifierar en ordning som i praktiken redan tillämpas. En mot- svarande reglering finns i 2 kap. 2 § fängelselagen. 2 kap. 3 § Prop. En intagen som är får inte placeras så att han eller hon vistas tillsammans med intagna , om det inte kan anses vara till hans eller hennes bästa. I paragrafen, som inte har någon motsvarighet i behandlingslagen, anges att en intagen som är inte får placeras så att han eller hon vistas tillsammans med intagna , om det inte kan anses vara till hans eller hennes bästa. Det skydd som följer av bestämmelsen svarar mot artikel 37 c i . En motsvarande reglering finns i 2 kap. 3 § fängelselagen. Få unga är frihetsberövade i häkte. I de undantagsfall där en sådan placering trots allt förekommer ställs krav på att aktiva åtgärder, utifrån omständigheterna i varje enskilt fall, vidtas för att undvika att den unge isoleras. Om det inte går att finna andra åtgärder för att bryta den intagnes isolering, kan det vara nödvändigt att placera den unge till- sammans med intagna . Det måste då särskilt beaktas vilka andra intagna den unge kommer att vistas tillsammans med och att nega- tiv inverkan från andra intagna motverkas så långt det är möjligt (jfr 1 kap. 5 §). 2 kap. 4 § En intagen får medges att ha sitt spädbarn hos sig, om det kan anses vara till barnets bästa. Enligt paragrafen, som i huvudsak motsvarar 14 § behandlingslagen, kan en intagen medges att ha sitt spädbarn hos sig i förvaringslokalen. Till skillnad från gällande rätt har regleringen getts en könsneutral utformning. Det har också klargjorts att en intagen endast får ha sitt spädbarn hos sig om det är förenligt med barnets bästa. En motsvarande reglering finns i 2 kap. 5 § fängelselagen. Det hänvisas till den kom- mentaren. Vistelse i gemensamhet och avskildhet 2 kap. 5 § En intagen ska ges möjlighet att vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte 1.den intagne är placerad i en annan förvaringslokal än i ett häkte och lokalförhållandena inte tillåter gemensamhet, 2.det av säkerhetsskäl är nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna, eller 3.det är nödvändigt för att genomföra en kroppsbesiktning. Paragrafen, som motsvarar 2 b § första stycket fjärde meningen samt till viss del 3 § första stycket behandlingslagen, innehåller bestämmelser om vistelse i gemensamhet och avskildhet. Bestämmelserna tar sin utgångs- punkt i att en intagen i den mån han eller hon vill det har rätt att vistas tillsammans med andra intagna, s.k. gemensamhet. I förtydligande syfte Prop. 2009/10:135 har angetts att rätten till gemensamhet gäller . Från den intagnes rätt till gemensamhet finns undantag som har samlats i punkterna 13. De situationer som avses överensstämmer med gällande rätt. I punkten 1 anges att rätten till gemensamhet inte gäller om den intagne är placerad i en annan förvaringslokal än i ett häkte och lokalförhåll- andena är sådana att det inte är möjligt att låta de intagna vistas i gemen- samhet. I punkten 2 anges att gemensamhet får vägras om det av säkerhetsskäl är nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna. Det kan t.ex. vara nödvändigt att hålla en intagen avskild från andra intagna om det föreligger risk för fritagning eller rymning eller om den intagne är våldsam eller påverkad av narkotika. Enligt punkten 3 får en intagen hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt för att genomföra en kroppsbesiktning. En motsvarande reglering finns i 6 kap. 9 § fängelselagen. Det hänvisas till den kom- mentaren. När det gäller den som är häktad, anhållen eller gripen på grund av misstanke om brott, följer det av 6 kap. 1 och 2 §§ att den intagnes rätt till gemensamhet kan begränsas om det föreligger risk för att han eller hon undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara). 2 kap. 6 § En intagen ska, om det är möjligt, beredas lämplig sysselsättning i form av arbete eller annan jämförbar verksamhet. En intagen som utför eller deltar i den sysselsättning som anordnas av Kriminalvården har rätt till ersättning. Om en intagen uppsåtligen har skadat egendom som tillhör eller har upplåtits till Kriminalvården, får Kriminalvården av den ersättning som avses i andra stycket ta ut ett belopp som motsvarar kostnaderna för att ersätta eller på annat sätt återställa egendomen. I paragrafen, som till viss del motsvarar 5 § första stycket behandlings- lagen, finns bestämmelser om sysselsättning och ersättning. Bestäm- melserna tar sin utgångspunkt i att en intagen inte har någon sysselsätt- ningsplikt. För att motverka passivisering anges i första stycket att en intagen, om det är möjligt, ska beredas lämplig sysselsätt- ning. Möjligheten att bereda en intagen sysselsättning är avhängigt bl.a. frihetsberövandets karaktär och varaktighet. Sysselsättningen kan avse t.ex. studier, deltagande servicefunktioner inom förvaringslokalen eller ett arbete som den intagne själv har skaffat sig och som han eller hon utan olägenhet kan utföra i förvaringslokalen. I andra stycket, som inte har någon motsvarighet i behandlingslagen, anges att en intagen som utför eller deltar i den sysselsättning som anord- nas av Kriminalvården har rätt till ersättning. Bestämmelsen förutsätts Prop. 2009/10:135 kompletteras med föreskrifter på lägre författningsnivå. Tredje stycket innehåller bestämmelser om Kriminalvårdens rätt att från den intagnes ersättning avräkna kostnader som uppstått vid skade- En motsvarande reglering finns i 3 kap. 5 § fängelselagen. hänvisas till den kommentaren. 2 kap. 7 § En intagen ska ges möjlighet att vistas utomhus varje dag, om det inte finns synnerliga skäl mot det. Paragrafen, som i sak motsvarar 8 § behandlingslagen, innehåller bestäm- melser om en intagens rätt till att vistas utomhus. svarande reglering finns i 4 kap. 1 § fängelselagen. Det hänvisas till den 2 kap. 8 § En intagen ska ges möjlighet att på lämpligt sätt ägna sig åt förströelse. Paragrafen, som motsvarar 6 § första stycket andra meningen behandlingslagen, innebär att en intagen ska ges möjlighet att på lämpligt sätt ägna sig åt förströelse, t.ex. på så sätt att han eller hon i ett gemen- samhetsutrymme kan läsa böcker som tillhandahålls i förvaringslokalen eller ägna sig åt sällskapsspel. Vilken förströelse som en intagen lämp- ligen kan ägna sig åt i förvaringslokalen avgörs bl.a. av ordnings- och säkerhetsskäl, men också av praktiska förhållanden, t.ex. rutiner och Rätten till förströelse enligt bestämmelsen påverkar inte den intagnes rätt att i förvaringslokalen ha tillgång till ett visst utbud av massmedier (9 §).