prop · GX03115 · 2010-03-23 00:00:00 — Det bör därför inte krävas tillstånd enligt radio- och tv- lagen för att sända rundradio utanför de områden som särskilt anges i lagen. De föreslagna förändringarna utesluter således inte att exempelvis frekvensområdet används för rundradiotjänster, under förutsättning att tillstånd från finns. I detta sammanhang bör även nämnas Radio- och förslag till avgränsning av tillståndsplikten. När meddelar Prop. 2009/10:115 tillstånd att använda radiosändare för annat än rundradio beslutar myn- digheten numera normalt inte för vilka tjänster radiosändaren får använ- das. I stället är det tillståndshavaren som avgör om sändaren ska använ- das för t.ex. fast radio eller mobila tjänster. Därmed är det inte möjligt att, som utredningen föreslog, knyta kravet på tillstånd till radiosändarens huvudsakliga användningsområde. Det tillståndspliktiga området bör kunna bestämmas på olika sätt för olika tjänster och olika frekvensområden. För sändningar på lägre fre- kvenser än , det vill säga ljudradiosändningar i de s.k. AM- banden, anser regeringen att det är tillräckligt att i lagen ange att frekven- serna enligt internationella överenskommelser som omfattas av är avsedda för rundradio. För ljudradiosändningar på högre frekvensband och för tv-sändningar föreslår regeringen att det tillståndspliktiga området bestäms genom direkta hänvisningar till vissa frekvensband. Tillstånd bör således krävas för sändningar av program i ljudradio eller television inom frekvensban- den , och . Det motsvarar det s.k. FM-bandet för ljudradio, de frekvensband som får upplåtas för tv-sändningar enligt regeringens ovan nämnda beslut och frekvenser som används för digitala ljudradiosänd- ningar. I lagen bör inte anges vilka frekvensband som ska användas för tillståndspliktiga sändningar av ljudradio respektive tv. Därmed kommer det att vara möjligt att blanda t.ex. ljudradio och tv i samma frekvenska- naler. Krav på sändningstillstånd kommer således enligt förslaget bara att gälla för sändningar i de angivna frekvensbanden. Utanför dessa fre- kvensband kommer det att vara möjligt att sända tv eller ljudradio utan sändningstillstånd, t.ex. i nät som används för mobila kommunikations- tjänster. Under förutsättning att tillståndet från inte begränsar användningen, kommer den som innehar radiosändaren att kunna avgöra om sändningsutrymmet ska användas för ljudradio och tv eller för andra ändamål. Förslagen innebär inte att de angivna frekvensområdena bara kan an- vändas för ljudradio- och tv-sändningar. Regeringen beslutar liksom tidigare vilket sändningsutrymme som får upplåtas för sändningar som kräver tillstånd enligt radio- och tv-lagen. Regeringens förslag: Tillstånd krävs för att sända sökbar text-tv i de frekvensband som är tillståndspliktiga för sändning av ljudradio- och tv- program.Med sökbar text-tv avses en sändning riktad till allmänheten, som tillhandahålls av en leverantör av medietjänster, via elektroniska kommunikationsnät som huvudsakligen består av text, grafik eller still- bilder, med eller utan ljud, där användaren själv kan välja vilken del av innehållet som han eller hon vill ta del av och det ska ske. Ett tillstånd att sända tv får förenas med villkor om att sända sökbar får ta ut en avgift av den som ansöker om att sända sökbar text-tv. Radio- och förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De instanser som har yttrat sig i frågan tillstyrker förslaget i huvudsak. Boxer och påpekar att det finns anledning att uppmärksamma skillnaden mellan olika typer av elektroniska pro- gramguider. Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande bestämmelser finns det vissa undantag från tillståndsplikten. Sändningar av sökbar text-tv kräver inte tillstånd, under förutsättning att de sker från radiosändare som används för andra sändningar med stöd av tillstånd enligt radio- och TV- lagen. Bakgrunden är att sändningar av sökbar text-tv i analoga tv- sändningar utnyttjar ett utrymme, det s.k. bildsläckningsintervallet, som inte kan användas för andra ändamål. Text-tv har kommit att bli en naturlig del av ett programutbud som i hög grad utnyttjas av tittarna. Text-tv fungerar både som ett självständigt massmedium och som ett komplement till andra programtjänster. I den sistnämnda funktionen kan text-tv vara ett sätt att förbättra tillgänglighe- ten för hörselskadade eller ett sätt att tillhandahålla ytterligare material med anknytning till tv-programmen. Det torde inte vara möjligt att dra någon klar gräns mellan de olika funktionerna. Regeringen anser att de skäl som motiverar att sökbar text-tv får sändas utan tillstånd inte har bärkraft när det gäller digitala sändningar. I analoga tv-sändningar sänds som nämnts sökbar text-tv i ett särskilt utrymme som inte kan användas till något annat och som därför inte tar i anspråk kapacitet som skulle kunna användas för andra programtjänster. I digitala sändningar däremot sänds allt innehåll ut som bitströmmar inom ramen för den totalt tillgängliga kapaciteten. Den kapacitet som används för text-tv skulle alltså i stället kunna användas för att sända ut annat inne- håll. Mot denna bakgrund anser regeringen att det bör krävas tillstånd för att sända sökbar text-tv. Den tekniska utvecklingen har gjort det möjligt att utforma sådana tjänster på en rad olika sätt och innehållet är inte längre begränsat till text och enkel grafik. Begreppet sökbar text-tv får emeller- tid anses så vedertaget att det bör behållas, även om innehållet förutom av text och grafik kan bestå av stillbilder eller, i begränsad omfattning, rörliga bilder med eller utan ljud. Det avgörande är att användaren kan välja vilken del av innehållet hon eller han vill ta del av och det ska se. Genom att rörliga bilder endast ska kunna förekom- ma i begränsad omfattning kommer vanliga tv-program inte att kunna inrymmas i begreppet sökbar text-tv. Regeringen anser vidare att text-tv har så nära anknytning till övriga tv-sändningar att den som har tillstånd att sända andra programtjänster bör ha möjlighet att i rimlig omfattning sända sökbar text-tv. Tillstånds- myndigheten bör således normalt kunna meddela ett sådant tillstånd om programföretaget önskar det. Det bör komma an på tillståndsmyndighe- ten att avgöra vad som i det enskilda fallet ska anses vara rimlig omfatt- Det bör även vara möjligt att meddela tillstånd att sända sökbar Prop. 2009/10:115 text-tv till den som inte har tillstånd att sända tv-program. Ett sändningstillstånd bör kunna förenas med villkor om att programfö- retaget, vid sidan om den egentliga programtjänsten, ska sända sökbar text-tv i viss omfattning. Sådana tjänster skulle exempelvis kunna för- bättra tillgängligheten för personer med funktionsnedsättning. En elektronisk programguide (EPG) är en form av sökbar text-tv som underlättar för användaren att navigera mellan olika program, styra in- spelningsutrustning m.m. Det förekommer olika typer av EPG:er och den tekniska lösning som väljs för att tillhandahålla en sådan tjänst har bety- delse för den sändningskapacitet som behöver tas i anspråk. En enkel typ av EPG kan vara baserad på den information om programutbudet som sänds inom ramen för den nuvarande digital-tv standardens s.k. service information. Att tillgängliggöra en sådan EPG för tv-konsumenten kräver relativt lite sändningsutrymme jämfört med den typ av EPG som är API- baserad och bygger på användning av mjukvarumässigt avancerade digi- tal-tv-mottagare. Regeringen anser att den som har tillstånd att sända andra program- tjänster även bör ha möjlighet att sända den information som krävs för att det samlade tv-utbudet ska kunna presenteras genom en EPG. Även i detta fall bör tillståndsmyndigheten normalt kunna förena ett tillstånd med ett sådant villkor om programföretaget önskar det. Det bör även vara möjligt att meddela tillstånd att sända en EPG till någon som inte har tillstånd att sända tv-program. I de sändningstillstånd som gäller finns villkor om teknisk samver- kan som ålägger tillståndshavarna att ingå avtal som innebär att den som sänder en elektronisk programguide presenterar de olika programtjäns- terna på ett likvärdigt sätt och inte otillbörligt gynnar vissa företag eller finansieringsformer. Förslaget till reglering i den nya lagen innebär att villkoret om samverkan i den nuvarande s.k. villkorskatalogen i 3 kap. 8 § 7 radio- och TV-lagen delas upp i två punkter. Den första punkten ska gälla samverkan om att använda en viss sändningsteknik, medan den andra punkten ska avse skyldighet att samverka med andra tillståndsha- vare i tekniska frågor i syfte att främja tillgänglighet och konkurrens. Den nya andra punkten ger stöd för att förena ett tillstånd att sända en elektronisk programguide med ett villkor om hur de olika programtjäns- terna ska presenteras. bör kunna ta ut en avgift av den som ansöker om tillstånd att sända sökbar text-tv. Avgiften ska motsvara myndighe- tens kostnader för handläggningen. Regeringens förslag: De regler om utgivare som föreskrivs i 3 kap. 1 och 2 §§ lagen (1991:1559) om föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden ska även gälla för tv- och ljud- radiosändningar som inte kräver tillstånd. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: SVT och UR instämmer i förslaget. Övriga instan- Prop. 2009/10:115 ser har inte yttrat sig särskilt i denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Enligt yttrandefrihetsgrundlagen ska radioprogram ha en utgivare. Utgivaren ska enligt vad som närmare före- skrivs i lag utses för varje program eller för hela eller delar av sänd- ningsverksamheten av den som bedriver sändningsverksamheten. Närma- re regler om utgivare av radioprogram finns i lagen (1991:1559) om föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden (tillämpningslagen). Enligt 3 kap. 1 § första stycket tillämp- ningslagen ska uppgift om vem som är utgivare antecknas i ett register hos programföretaget innan programmen sänds. Enligt 3 kap. 2 § samma lag kan under vissa förutsättningar den som framträder i direktsändning själv svara för yttrandefrihetsbrott som han begår. Dessa regler gäller dels för sändningar med tillstånd av regeringen och tv-sändningar med tillstånd av Radio- och för av och dels för radioprogram som förmedlas genom satellitsändning som utgår från (3 kap. 11 §). Av yttrandefrihetsgrundlagens bestämmelser följer att tv- och radio- sändningar bör ha en utgivare även om de sänds i marksändning på ett sätt som inte kräver tillstånd. Därför bör bestämmelserna i 3 kap. 1 och 2 §§ tillämpningslagen gälla också för sådana sändningar. Regeringens förslag: Bestämmelsen om att sändningar som är särskilt anpassade för hörselskadade ska vara tillståndsfria tas bort. Möjligheten att genom tillståndsvillkor föreskriva skyldighet att bereda utrymme för särskilt anpassade sändningar begränsas till att gälla för ljudradiosändningar. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: SVT och UR har ingen invändning mot förslaget. Öriga instanser har inte yttrat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Enligt 2 kap. 1 § andra stycket radio- och TV-lagen får sändningar som är särskilt anpassade för syn- och hör- selskadade sändas utan tillstånd över sändare som i övrigt används för andra sändningar med stöd av tillstånd enligt radio- och TV-lagen. Denna bestämmelse kompletteras med en möjlighet att enligt 3 kap. 8 § 4 förena ett sändningstillstånd med skyldighet att bereda utrymme för sändningar som är särskilt anpassade för syn- eller hörselskadade. Taltidningar är versioner av dagstidningar som har gjorts tillgängliga för synskadade genom att tidningens innehåll läses in eller genom att texten i tidningen omvandlas till syntetiskt tal. Materialet kan distribue- ras med posten, via mobiltelenät eller bredbandsnät eller som radiotid- ningar i rundradiosändning. Radiotidningar sänds ut i sändarnät som används av , som i sina sändningstillstånd har ett villkor om skyldighet att bereda utrymme för sådana tidningar. Staten stöder genom produktion och distribution Prop. 2009/10:115 av taltidningar. har haft regeringens uppdrag att utreda möjligheter att effektivisera verksamheten. Nämnden överlämnade rapporten för taltidningsverksamhe- ten i till regeringen. I rapporten föreslås bl.a. att en övergång från post- och radiodistribution av taltidningar till distribution via Internet påbörjas och att övergången ska vara fullt genomförd vid utgången av 2014. Med hänsyn till att radiodistribution av taltidningar enligt Taltidnings- nämndens förslag ska fortsätta och att frågan om änd- ringar för taltidningsverksamheten föreslås utredas vidare bör radiotid- ningar tills vidare få sändas utan tillstånd enligt nuvarande regler. Sänd- ningar som är särskilt anpassade för hörselskadade personer får som nämnts sändas utan tillstånd på samma villkor som gäller för sändningar för synskadade personer. Enligt det register som förs hos Radio- och TV- verket förekommer det emellertid inte några sådana sändningar. Undan- taget från tillståndsplikten infördes som motsvarande undantag för synskadade. Det som avsågs var sändningar av program på tecken- språk (prop. 1995/96:160 s. 74). De sändningar för döva och hörselska- dade som förekommer hos SVT sker inte med stöd av det aktuella lag- rummet utan inom ramen för det sändningstillstånd som SVT har. Något behov av att behålla bestämmelsen finns således inte. Därtill kommer att alla sändningar inom det tillståndspliktiga området kräver tillstånd efter- som de tar utrymme i sändarnäten och nätanvändningen måste planeras. Som en konsekvens av att undantaget tas bort bör möjligheten att genom tillståndsvillkor föreskriva skyldighet att bereda utrymme för särskilt anpassade sändningar begränsas till att gälla för ljudradiosändningar. 11.5Registrering hos Myndigheten för radio och tv Regeringens förslag: Den som tillhandahåller beställ-tv ska anmäla sig för registrering hos Myndigheten för radio och tv. En anmälan ska inne- hålla uppgift om e-postadress och webbplats. Myndigheten ska vid an- mälan om registrering av dem som sänder tv-program, sökbar text-tv och beställ-tv pröva om verksamheten omfattas av radio- och tv-lagen. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: och TV anser att registreringens rättsverkan bör klargöras och att ett beslut om registrering inte bör vara avgörande för om en verksamhet står under nämndens till- syn eller inte. Radio- och anser att ett beslut om registrering bör vara en presumtion för att radio- och tv-lagen är tillämplig, men att tillsynsmyndigheten ska kunna göra en ny bedömning i ett enskilt ärende. En sådan bedömning ska även kunna göras beträffande en leverantör av medietjänster som inte har anmält sig för registrering. Verket anser vida- re att ett beslut om att inte registrera sändningsverksamhet eller återkalla en registrering bör kunna överklagas. Skälen för regeringens förslag: Den som bedriver sändningsverk- samhet för vilken det inte behövs tillstånd och den som för annans räk- ning bedriver sändningsverksamhet över satellit eller upplåter satellitka- pacitet (satellitentreprenör) ska enligt gällande bestämmelser anmäla sig för registrering till Radio- och (2 kap. 3 § radio- och TV- lagen). Radio- och TV-lagen ställer vissa krav på innehållet, t.ex. i fråga om reklam även för sådana verksamheter som inte kräver tillstånd. För att underlätta tillsynen av dessa verksamheter har denna skyldighet till anmälan för registrering införts. Skyldigheten gäller dels för den som bedriver sändningsverksamheten, dvs. programföretag, dels för den som för annans räkning bedriver sändningsverksamhet över satellit eller upp- låter satellitkapacitet, satellitentreprenörer. AV-direktivet har samma regler som tv-direktivet när det gäller vilken medlemsstat som är ansvarig på grund av var leverantören av medietjäns- ter är etablerad. Om ansvaret inte kan fastställas enligt dessa kriterier ska den ansvariga medlemsstaten i första hand bestämmas utifrån var satelli- tupplänken är belägen och i andra hand utifrån vilken stat som har till- handahållit satellitkapaciteten. Med hänsyn till direktivets regler bedö- mer regeringen att en fortsatt registreringsskyldighet är befogad och att den bör avse de tjänster som omfattas av AV-direktivet. Det innebär att registreringsplikten bör utsträckas till att också gälla den som tillhanda- håller beställ-tv. Skälet för registreringsskyldigheten är som nämnts att underlätta tillsy- nen och att myndigheterna därvid behöver veta vilka som bedriver verk- samhet som är ansvarigt för enligt direktivet. Bestämmelsen är således av ordningskaraktär och kommer därmed inte i konflikt med 3 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen. Enligt nuvarande bestämmelse (2 kap. 3 § andra stycket radio- och TV- lagen) ska en anmälan om registrering innehålla vissa uppgifter. Denna skyldighet bör utökas till att även omfatta e-postadress och webbplats. De kriterier som används i AV-direktivet för att avgränsa audiovisuella medietjänster från andra tjänster som tillhandahålls på elektronisk väg är omfattande och det kan inte uteslutas att tillämpningen ibland kan kom- ma att vålla osäkerhet. Med hänsyn härtill anser regeringen att Myndig- heten för radio och tv, när en anmälan om registrering kommer in, bör pröva om den tjänst som anmälaren bedriver omfattas av radio- och tv- lagen och om är ansvarigt för innehållet enligt AV-direktivet. Om Myndigheten för radio och tv på grundval av de uppgifter som anmälaren har lämnat finner att det inte rör sig om en verksamhet som omfattas av radio- och tv-lagen bör anmälaren inte föras in i registret. Anmälaren bör då underrättas om de regler som gäller för audiovisuella medietjänster och om att en utebliven registrering inte befriar den som bedriver verksamheten från ansvar om han eller hon skulle komma att bedriva sådana tjänster. I likhet med vad och TV och Radio- och har påpekat anser regeringen att ett beslut om registrering inte är avgörande för om verksamheten omfattas av radio- och tv-lagens tillsynsbestämmelser utan att tillsynsmyndigheten ska göra en fristående prövning i varje enskilt ärende. Ett beslut om registrering kan enligt regeringens mening inte anses utgöra någon presumtion för att radio- och tv-lagen är tillämplig i ett tillsynsärende. Mot denna bakgrund bör ett beslut att inte registrera en sändningsverksamhet eller en återkallelse inte kunna överklagas. 11.6Överlåtelse av tillstånd att sända tv och sökbar text-tv Regeringens förslag: Ett tillstånd att sända tv och sökbar text-tv får överlåtas om tillståndsmyndigheten medger det. Sådant medgivande ska lämnas om förvärvaren uppfyller kraven för att beviljas tillstånd, ägarkoncentrationen bland innehavarna av tillstånd att sända tv och sökbar text-tv inte påverkas i mer än begränsad omfattning och överlåtelsen inte medför en påtaglig minskning av mångfalden i utbudet av tillståndspliktiga programtjänster. Om tillståndsmyndigheten inte har lämnat sitt medgivande är överlåtel- sen utan verkan. Ett beslut att inte medge överlåtelse kan överklagas. Den som förvärvar ett tillstånd övertar överlåtarens rättigheter och skyldigheter. Om ett föreläggande har meddelats mot den tidigare innehavaren, gäll- er föreläggandet även mot den nya innehavaren. ska underrätta den nya innehavaren om detta, annars gäller inte föreläg- gandet mot denne. Ett vite som föreläggandet har förenats med gäller inte mot den nya in- nehavaren. får ta ut en avgift av den som ansöker om med- givande till överlåtelse av tillstånd att sända tv och sökbar text-tv. förslag överensstämmer i huvudsak med regering- ens. Remissinstanserna: Radio- och tillstyrker förslaget, men anser att kriteriet ringa omfattning är alltför långtgående och försvårar möjligheten att överlåta tillstånd. Verket anser även att bestämmelsen om att tillstånd får förenas med villkor avseende ägarförändringar bör ses över och synkroniseras med möjligheten att överlåta ett tillstånd. C anför att det är bra att överlåtelse regleras, men anser att kriteriet ringa omfattning bör ersättas med ett krav på att ägarkoncentra- tionen inte ökar påtagligt. Boxer anser att förslaget riskerar att leda till minskad mångfald, färre programbolag och ökad mediekoncentration. SBS/Kanal anser att en spekulationsmarknad för sändningstillstånd vore olycklig och ställer sig därför tveksamma till förslaget. SVT och UR tillstyrker förslaget. anser att sändningstillstånd bör följa med vid försäljning av bolag och prövas på motsvarande sätt som vid överlå- telse. avråder från att tillstånd ska kunna överlåtas bl.a. med hänsyn till att en bredare prövning kan göras av en ny tillståndshavare är vid en isolerad prövning vid en överlåtelse. menar att det finns risk att vissa aktörer söker tillstånd med det huvudsakliga motivet att senare kunna sälja det vidare. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande bestämmelser i ra- dio- och TV-lagen fördelas tillstånd att sända tv efter ansökan från pro- gramföretag. Tillstånd att sända tv får bara ges till programföretag som bedöms ha finansiella och tekniska förutsättningar att bedriva sändnings- verksamhet och som bedöms vara berett att samver- ka med övriga tillståndshavare i tekniska frågor. När tillstånd att sända tv-program beviljas ska det särskilt beaktas att sändningsutrymmet ska kunna tas i anspråk för olika programtjänster så att sändningarna kommer att tillgodose olika intressen och smakriktningar, för såväl nationella som lokala och regionala programtjänster, och av flera av varandra oberoende programföretag. Vid konkurrens om tillstånden finns det alltså kriterier som ska beaktas vid urvalet, bland annat att flera av varandra oberoende programföretag ska beredas utrymme. Vem som äger det bolag som söker tillstånd har således betydelse vid urvalet. För att det programföretag som fått till- stånd inte ska kunna förändra ägandet finns det möjlighet att ställa upp tillståndsvillkor som innebär att ägarförhållanden och inflytan- de i ett företag som får tillstånd inte får förändras mer än i begränsad omfattning. I de nu gällande sändningstillstånden har detta villkor utfor- mats på så sätt att ägarförhållandena och inflytandet i bolaget som har tillståndet inte i sin helhet får förändras så att ägarkoncentrationen inom medierna ökar. Syftet med reglerna är att tillåta att vissa ägarförändringar sker, men inte så stora att ägarkoncentrationen ökar. Skulle sådana ägar- förändringar ändå ske kan tillståndsmyndigheten besluta om att återkalla tillståndet. Beslut om återkallelse av tillstånd får meddelas endast om det, med beaktande av skälen för åtgärden, inte framstår som alltför ingripan- de. Ett beslut om återkallelse kan överklagas. Återkallelse är en ingripan- de sanktion då den innebär att grunden för programföretagets verksamhet (dvs. tillståndet) undanröjs och verksamheten måste upphöra. Sedan övergången till digital sändningsteknik har ett stort antal pro- gramföretag fått tillstånd att sända tv-program och marknaden för mark- sänd reklamfinansierad tv och betal-tv har vuxit. I en dynamisk marknad kommer det att finnas behov av förändringar i ägandet bland bolagen som har tillstånd, t.ex. för att få in investeringskapital. Ett mer flexibelt synsätt på ägarförändringar är därför befogat. Detta skulle kunna uppfyl- las genom att det införs en möjlighet att överlåta tillstånd. Det är visserligen redan med dagens regler möjligt att förvärva aktier i ett bolag som har tillstånd om förändringen bara har begränsad omfatt- ning och inte leder till att ägarkoncentrationen inom medierna ökar. Det kan också noteras att samma juridiska person ofta innehar flera sänd- ningstillstånd, dvs. att olika programtjänster inte drivs i separata bolag, vilket försvårar avyttring av en enstaka programverksamhet.