prop · GX0385 · 2010-01-08 00:00:00 — 9.särskilt ärenderegister över brottmål som förs av åklagarmyndighet, om uppgiften inte hänför sig till registrering som avses i 5 kap. 1 §, eller 10.register som förs av enligt lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet eller som annars behandlas där med stöd av samma lag. Sekretessen enligt första stycket 2 gäller hos domstol i dess rättskipande eller rättsvårdande verksamhet endast om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs. Vid förhandling om användning av tvångsmedel gäller sekretess för uppgift om vem som är misstänkt endast om det kan antas att fara uppkommer för att den misstänkte eller någon närstående till denne utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Första stycket gäller inte om annat följer av 2, 6 eller 7 §. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Paragrafen reglerar sekretess för enskild i bl.a. förundersökningar och annan verksamhet som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott och som bedrivs av polisen. Hänvisningen i första stycket punkten 9 till 4 kap. samma lag har, av de skäl som angetts i avsnitt 20, Prop. 2009/10:85 ändrats till en hänvisning till 5 kap. 22.9Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 2 § Sekretess gäller för uppgift som hänför sig till sådan verksamhet som avses i 2 kap. 7 § 1 eller 5 kap. 1 § 1 polisdatalagen (2010:000), om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder mot- verkas eller den framtida verksamheten skadas. Sekretess gäller, under motsvarande förutsättningar som anges i första stycket, för uppgift som hänför sig till 1.sådan underrättelseverksamhet som avses i 2 § lagen (1999:90) om behand- ling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredningar, eller 2.sådan verksamhet som avses i 7 § 1 lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Sekretess enligt första stycket gäller inte för uppgift som hänför sig till verk- samhet hos och som har förts in i en allmän handling . För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 20, reglerar sekretess i under- rättelseverksamhet. Eftersom sådan verksamhet inte regleras på samma sätt i den nya polisdatalagen som i den nuvarande har omfattningen av sekretessen enligt första stycket formulerats om. Tillämpningsområdet är i huvudsak detsamma som . Andrafjärde styckena är oförändrade. 18 § Sekretessen enligt 17 § andra stycket hindrar inte att en uppgift lämnas ut enligt vad som föreskrivs i lagen (2000:344) om Schengens informationssystem och polisdatalagen (2010:000). Paragrafen reglerar sekretessgenombrott för uppgifter i angelägenhet som avses i 3 § 1 och 6 lagen (2000:344) om Schengens informationssystem. Hänvisningen till polisdatalagen (1998:622) har ersatts med en hänvis- ning till den nya lagen med samma namn. 1 § Sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska för- hållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men och uppgiften förekommer i 1.utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål, 2.angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i brottmål eller i annan verksamhet för att förebygga brott, 3.angelägenhet som avser registerkontroll och särskild personutredning enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627), 4.annan verksamhet som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott och som bedrivs av en åklagarmyndighet, en polismyndighet, , Statens biografbyrås verksamhet att biträda Justitiekanslern, allmän åklagare . 2009/10:85 eller en polismyndighet i brottmål, 6.register som förs av enligt polisdatalagen (2010:000) eller som annars behandlas där med stöd av samma lag, 7.register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister, 8.register som förs av enligt lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredningar eller som annars behandlas där med stöd av samma lag, 9.särskilt ärenderegister över brottmål som förs av åklagarmyndighet, om uppgiften inte hänför sig till registrering som avses i 5 kap. 1 §, 10.register som förs av enligt lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet eller som annars behandlas där med stöd av samma lag, eller 11.register som förs enligt lagen (2010:000) om polisens allmänna spanings- register. Sekretessen enligt första stycket 2 gäller hos domstol i dess rättskipande eller rättsvårdande verksamhet endast om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs. Vid förhandling om användning av tvångsmedel gäller sekretess för uppgift om vem som är misstänkt endast om det kan antas att fara uppkommer för att den misstänkte eller någon närstående till denne utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Första stycket gäller inte om annat följer av 2, 6 eller 7 §. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Paragrafen reglerar sekretess i bl.a. förundersökningar och liknande ut- redningar. I första stycket punkten 6 har hänvisningen till polisdatalagen (1998:622) ersatts med en hänvisning till den nya lagen med samma namn. Enligt punkten 11, som är ny, gäller sekretess för uppgifter i register som förs enligt lagen om polisens allmänna spaningsregister. Registret regleras i likhet med misstankeregistret i en särskild punkt i paragrafen. 10 § Sekretessen enligt 1 § hindrar inte att en uppgift lämnas ut 1.till en enskild enligt vad som föreskrivs i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 2.till en enskild enligt vad som föreskrivs i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordning som har meddelats med stöd i den lagen, 3.enligt vad som föreskrivs i lagen (1998:621) om misstankeregister, polisdatalagen (2010:000), lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid med- verkan i brottsutredningar, lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekäm- pande verksamhet, förordningar som har stöd i dessa lagar, eller 4.till en enskild enligt vad som föreskrivs i 27 kap. 8 § . Paragrafen reglerar vissa undantag från sekretessen i 35 kap. 1 §. Den tidigare hänvisningen till polisdatalagen (1998:622) har ersatts med en hänvisning till den nya lagen med samma namn. 7 § Sekretessen enligt 6 § hindrar inte att uppgift lämnas ut enligt vad som före- skrivs i lagen (2000:344) om Schengens informationssystem och polisdatalagen (2010:000). Paragrafen reglerar undantag från sekretess enligt 6 §. Ändringen är av samma slag som ändringen i 35 kap. 10 §. Övergångsbestämmelserna har behandlats i avsnitt 20. Utredningens direktiv innebär ett uppdrag att följa genomförandet av den nya polisregisterlagstiftningen och att påtala eventuella brister särskilt från integritetssynpunkt. Utredningen skall överväga om det behöver vidtas några åtgärder, t.ex. i form av författningsändringar eller genom ökade möjligheter till insyn eller kontroll, för att lagstiftningen skall uppnå sitt syfte att öka möjligheten till effektiv brottsbekämpning och värna om den enskildes personliga integritet. gäller en ny lag om behandling av personupp- gifter hos polisen, polisdatalagen (1988:622). Den nya lagen bygger på personuppgiftslagen (1998:204) och innehåller bara de särregler som ansetts nödvändiga i polisens verksamhet. Polisdatalagen utgör en del av den nya lagstiftningen om behandling av personuppgifter i polisens verk- samhet. Övriga lagar inom detta område utgörs av lagen (1998:620) om belastningsregister, lagen (1998:621) om misstankeregister och lagen (2000:344) om Schengens informationssystem. Nämnda lagar har utgjort utgångspunkten för vårt arbete. Bland övriga rättskällor av betydelse bör särskilt nämnas Europolkonventionen, Euro- peiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt rekommendation om an- vändningen av personuppgifter inom polissektorn m.m. Målsättningen med våra förslag är att de skall utgöra en lämplig av- vägning mellan polisens rätt att använda modern teknik och den enskil- des integritet. En utgångspunkt för oss i arbetet har varit att hinder för ett rationellt utnyttjande av datorstöd inte bör ställas upp i större utsträck- ning än vad som är nödvändigt med hänsyn till intresset av skydd för den personliga integriteten. Vi har i enlighet med direktiven inventerat de register som förs inom polisen. Den befintliga registerstrukturen har uppkommit främst som följd av Datainspektionens tillstånd för polisen att föra olika enskilda register och är således inte resultatet av någon övergripande planering. Ett stort antal register förs, såväl centralt som lokalt. Registren kan in- delas i tre grupper beroende på vilka bestämmelser som styr behand- lingen, nämligen register som förs med stöd av särskilda regler i lagstiftningen, register som förs med stöd av personuppgiftslagen och de allmänna bestämmelserna i polisdatalagen, och register som enligt övergångsbestämmelserna till polisdatalagen förs med stöd av tillstånd från Datainspektionen. Det traditionella registerbegreppet har kritiserats. Dagens system inom polisen byggs företrädesvis som ärendehanterings- system och inte som traditionella register. I ärendehanteringssystem lag- ras hela aktmaterial. Systemen är anpassade för fritextsökning. Vi finner dock inte anledning att i lagstiftningen ersätta begreppet register som beteckning för vissa fastställda informationsmängder med något annat begrepp. Nya arbetsmetoder och ny teknik Inom en mycket snar framtid lär praktiskt taget allt skrivarbete komma att utföras med hjälp av datorer. En realistisk lagstiftning måste ta hänsyn till de nya förhållandena. behandling av information, däribland personuppgifter, är inte längre ett realistiskt alternativ till automatiserad behandling av information. Den omständigheten att mängden automatise- rat behandlade personuppgifter kraftigt ökat gör det ännu viktigare att en lagstiftning om behandling av personuppgifter i polisens verksamhet ger ett tillfredsställande skydd för den enskildes personliga integritet. Polisen skall enligt nyare uttalanden från statsmakterna arbeta pro- blemorienterat och verka brottsförebyggande. Arbetet skall vara proaktivt och inte reaktivt inriktat. För att kunna verka brottsförebyggande måste dock polisen inhämta och bearbeta information om enskilda personer i större utsträckning än som skedde vid ett traditionellt reaktivt arbetssätt. Det ligger därför i sakens natur att en brottsförebyggande arbetsmetod innebär ett ökat intrång i den enskildes personliga integritet i förhållande till ett reaktivt arbetssätt. Användningen av digital teknik för behandling av ljud och bild är i hög grad ägnad att höja kvaliteten på polisens brottsutredningar. Detta gäller framför allt beträffande digitala bilder. Eftersom den digitala tekniken får anses utgöra automatiserad behandling blir dock bestämmelserna i per- sonuppgiftslagen tillämpliga i den utsträckning behandlingen avser digi- tala bilder eller ljud som innehåller personuppgifter. Polisens intranät används i första hand för att sprida verksamhetsrelate- rad information inom polismyndigheterna. har anslutit sig till Europolkonventionen. Europols främsta upp- gift är att vara ett kriminalunderrättelseorgan för de brottsbekämpande myndigheterna i medlemsländerna inom EU. Som sådant är Europol en knutpunkt för utbyte av information och underrättelser mellan medlems- länderna. Europol fungerar så att medlemsländerna tillhandahåller Euro- pol uppgifter främst ur sina . Dessa uppgifter be- arbetas och analyseras sedan hos Europol. Resultatet av bearbetningen och analyserna delges därefter medlemsländerna. Polisdatalagen medger inte att personuppgifter som härrör från krimi- nalunderrättelseverksamhet behandlas automatiserat annat än i särskilda undersökningar eller kriminalunderrättelseregister. Härigenom har in- formationsutbytet med Europol kommit att allvarligt försvåras. Som underlag för våra överväganden har vi inhämtat upplysningar om vilka regler som gäller i , och beträffande auto- matiserad behandling av personuppgifter i polisens verksamhet. Jämfö- relsen visar att den svenska lagstiftningen är mer restriktiv för polisen än de regleringar som gäller i de övriga nordiska länderna. I enlighet med direktiven för utredningen har vi analyserat konsekven- serna av den nya regleringen om polisens rätt att behandla personupp- gifter automatiserat. Vi har vid vår analys av lagstiftningen kommit fram till att det behöver göras ändringar av regleringen i polisdatalagen. Änd- ringarna som vi anser erfordras är relativt omfattande. Vi anser därför att en ny lag om behandling av personuppgifter i polisens verksamhet som ersätter den nuvarande polisdatalagen bör införas. Även den nya lagen bör ges namnet polisdatalagen. De särskilda lagarna om belastningsregister, om misstankeregister och om Schengens informationssystem bör vara kvar oförändrade. Den nya polisdatalagen bör vara heltäckande och upprepa de bestäm- melser i personuppgiftslagen som skall vara tillämpliga i polisens verk- samhet. Den nya lagens syfte bör liksom personuppgiftslagen vara att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter. Den nya lagen bör gälla vid behandling av personuppgifter i sådan polisverksamhet som avses i 2 § 13 polislagen (1984:387), dvs. i den egentliga polisverksamheten. Lagen bör gälla vid behandling av personuppgifter i form av bilder el- ler ljud, dock ej vid sådan behandling som består i insamling av person- uppgifter genom upptagning av bilder eller ljud. Lagen bör inte gälla vid insamling av personuppgifter genom teleavlyssning, teleövervakning eller kameraövervakning. Det digitala referensbiblioteket över barnpornografiska framställningar som förs av behöver inte regleras särskilt i lagstift- ningen. Den nya polisdatalagen bör gälla enbart i polisens verksamhet. Lagen bör därför inte omfatta . Grundläggande bestämmelser om behandling av personuppgifter i den nya polisdatalagen Personuppgiftslagens definitioner av begreppen behandling av person- uppgifter, blockering av personuppgifter, mottagare, personuppgifter, personuppgiftsansvarig, personuppgiftsbiträde, personuppgiftsombud, tillsynsmyndigheten och tredje man samt polisdatalagens definition av begreppet DNA-analys bör finnas med även i en ny lag för polisen. Bestämmelsen i 9 § personuppgiftslagen om grundläggande krav på behandling av personuppgifter bör även i fortsättningen gälla i polisens verksamhet. Även särbestämmelsen om gallring i 13 § polisdatalagen bör vara kvar. bör även i fortsättningen vara ensam personupp- giftsansvarig för de centrala registren i polisens verksamhet. En bestäm- melse som ger möjlighet att besluta verkställighetsfö- reskrifter bör ingå i en ny polisdataförordning. Personuppgifter bör få behandlas endast om behandlingen är nödvän- dig för att polisen skall kunna utföra polisverksamhet som består i att 1. förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen och 2.övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana inträffat eller 3.bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under all- mänt åtal. Den nya lagen bör inte hindra att personuppgifter diarieförs eller be- handlas i löpande text om uppgifterna har lämnats i ett ärende eller är nödvändiga för handläggningen av det. Bestämmelsen i 5 § polisdatalagen om behandling av känsliga person- uppgifter bör gälla även i fortsättningen. Bestämmelsen i 22 § personuppgiftslagen om behandling av person- nummer och samordningsnummer bör gälla på polisområdet. Dock bör samtycke inte kunna åberopas som grund för behandling. I 10 och 11 §§ polisdatalagen finns bestämmelser om behandling av uppgifter om kvarstående misstankar. Dessa bestämmelser bör oföränd- rat gälla även i fortsättningen. Någon bestämmelse om förbud mot överföring av personuppgifter till tredjeland motsvarande 33 § personuppgiftslagen bör inte gälla i den egentliga polisverksamheten. En följd av detta blir att offentliga person- uppgifter kan spridas på Internet. Av integritetsskäl bör dock en efterlys- ning av en person med anledning av att han eller hon avvikit från verk- ställande av påföljd för brott eller med anledning av att han eller hon misstänks för brott, få ske på Internet endast om 1.domen eller misstanken avser ett brott för vilket inte lindrigare straff än fängelse är föreskrivet, eller 2.personen kan antas vara farlig för annans personliga säkerhet. Reglerna i 2327 §§ personuppgiftslagen om information till registre- rade bör även i fortsättningen gälla i polisens verksamhet. Det behövs dock därutöver ytterligare två undantag från polisens informationsplikt. I fall uppgifter om en enskild person samlas in från personen själv, bör information heller inte behöva lämnas, om det finns bestämmelser om antecknandet eller utlämnandet av per- sonuppgifter i författning, eller uppgifterna samlas in i samband med larm eller annan liknande un- derrättelse och larmet eller underrättelsen kräver omedelbara insatser från den personuppgiftsansvarige. I stället för att som avse registrerade bör bestämmelserna i den nya lagen om information avse enskilda. Bestämmelserna i 28 § personuppgiftslagen om rättelse bör även i fort- sättningen gälla på polisområdet. Bestämmelserna bör dock avse den enskilde i stället för den registrerade. När det gäller säkerheten vid behandling bör liksom bestämmel- serna i 3032 §§ personuppgiftslagen gälla i polisens verksamhet. i32 § om tillsynsmyndighetens rätt att besluta om säkerhetsåtgärder bör dock meddelas genom förordning. Därutöver bör det i den nya lagen fin- nas en bestämmelse som föreskriver att direkt åtkomst till personuppgif- ter skall vara förbehållen de personer inom polisen som på grund av sina arbetsuppgifter behöver tillgång till information om uppgifterna. Bestämmelsen i 8 § personuppgiftslagen om förhållandet till offentlig- hetsprincipen bör liksom gälla för polisen. I 68 §§ polisdatalagen och i 1516 §§ polisdataförordningen finns bestämmelser om utlämnande av uppgifter. ändrade föras över till en ny polisdatalag respektive en ny polisdataför- Bestämmelserna i 3641 §§ personuppgiftslagen och 37 §§ person- uppgiftsförordningen om anmälan till tillsynsmyndigheten och person- uppgiftsombudets uppgifter, i 13 § personuppgiftsförordningen om be- myndiganden, i 2 § polisdataförordningen om förhandskontroll, och i 14 § polisdataförordningen om underrättelseskyldighet bör gälla även i fortsättningen för polisen. Om den personuppgiftsansvarige har utsett ett personuppgiftsombud och anmälan därför inte behöver göras, bör anmälan i stället göras till personuppgiftsombudet. En ny polisdatalag bör innehålla en bestämmelse härom. Bestämmelsen i 42 § personuppgiftslagen om upplysningar till allmän- heten om behandlingar som inte anmälts bör gälla för polisen. Personuppgiftslagens bestämmelser i 4347 §§ personuppgiftslagen och i 2 § personuppgiftsförordningen om Datainspektionens befogenhe- ter bör gälla på polisområdet. Bestämmelserna bör dock meddelas i för- ordning. Bestämmelserna i 48 § personuppgiftslagen och i 9 § polisdatalagen om skadestånd bör gälla för polisen också i fortsättningen. Den nya re- geln bör dock avse enskilda och inte registrerade. Någon straffbestäm- melse motsvarande 49 § personuppgiftslagen behövs inte i den nya lagen. Bestämmelserna i 51 § personuppgiftslagen om överklagande bör i sak gälla även i fortsättningen för polisen. Dessutom bör det i en ny lag före- skrivas att en myndighets beslut om rättelse och om information som skall lämnas efter ansökan skall överklagas hos kammarrätten. Behandling av uppgifter om enskilda personer som det inte finns någon misstanke om brott mot Vid utformningen av en lag om behandling av personuppgifter i polisens verksamhet måste beaktas att polisens arbete skall vara inriktat främst på brottsförebyggande verksamhet. Polisdatalagen innehåller en reglering om behandling av personupp- gifter i kriminalunderrättelseverksamhet och i kriminalunderrättelsere- gister. Regleringen har kommit att försvåra polisens arbete med att verka problemorienterat och brottsförebyggande. En lag om behandling av personuppgifter bör handla om just behand- ling av personuppgifter och inte vara inriktad på att reglera vissa verk- samheter eller arbetsmetoder hos polisen. Bestämmelserna om kriminal- underrättelseverksamhet och kriminalunderrättelseregister bör bl.a. av det skälet inte vara kvar i en ny polisdatalag. Bestämmelserna härom bör i stället ersättas av bestämmelser om behandling av uppgifter om enskilda personer som det inte finns någon misstanke om brott mot. De personuppgifter som kommer att omfattas av sistnämnda regler är först och främst sådana som avser personer som inte är misstänkta för något konkret brott, men väl för att ha utövat eller utöva brottslig verk- Uppgifterna kan dock även avse andra personer, t.ex. personer som lämnat upplysningar om iakttagelser m.m. utan att själva vara miss- tänkta. Uppgifter om en enskild person som det inte finns någon misstanke om brott mot bör få behandlas för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse . Alla uppgifter som är nödvändiga för ändamålet med behandlingen bör få behandlas. Om uppgifter om en person som det över huvud taget inte finns någon misstanke mot behandlas, bör uppgiften förses med en an- teckning om detta förhållande. Vid aktuell behandling av personuppgifter bör uppgifterna förses med upplysningar om uppgiftslämnarens trovär- dighet och uppgifternas riktighet i sak. Aktuell behandling av personuppgifter bör få ske för att underlätta övervakning av personer som kan antas komma att begå brott. Behand- ling i detta syfte bör dock endast få avse dömda personer som antingen är allvarligt kriminellt belastade eller som kan antas vara farliga för annans personliga säkerhet. Den personuppgiftsansvarige bör särskilt besluta de ändamål och vill- kor i övrigt som behövs för att förebygga otillbörligt intrång i enskildas personliga integritet. När det gäller villkor i övrigt kan det t.ex. röra sig om hur information skall inhämtas, hur arbetet skall ske och avrapporte- ras samt säkerheten vid behandling m.m. Personuppgifter som behandlas enligt här aktuella bestämmelser bör få bevaras högst från det att uppgifterna om personen samlades in. Uppgifter som behandlas för att underlätta övervakning av personer som kan antas komma att begå brott bör dock få bevaras till dess att uppgif- terna gallras ur belastningsregistret. Bestämmelserna om aktuell behandling av personuppgifter bör inte gälla personuppgifter i en förundersökning, eller i en brottsutredning som handläggs enligt 23 kap. 22 § rättegångs- balken eller enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Det föreligger ett mycket stort behov av det allmänna spaningsregistret () inom brottsbekämpningen. är viktigt bl.a. för att närpolis- verksamheten skall kunna fungera. Det bör i den nya polisdatalagen införas särskilda regler om . Lag- regleringen bör i allt väsentligt ge polisen rätt att fortsätta den behandling av personuppgifter som förekommer. bör få föras i syfte att underlätta tillgången till uppgifter med an- knytning till polisverksamhet som består i att förebygga, upptäcka och utreda brott. Bestämmelserna i den nya polisdatalagen om behandling av uppgifter om kvarstående misstankar bör inte gälla vid behandling av personuppgifter i . I bör uppgifter som kan hänföras till en enskild person få föras in endast om den som avses med uppgiften kan misstänkas för att ha begått ett brott och om registreringen är av särskild betydelse för brottsbekämp-