prop · GX03115 · 2010-03-23 00:00:00 — (b)to deliver own-initiative opinions or opinions requested by the Commission on the application by the Member States of the provisions of this Directive; 1989L0552 EN 19.12.2007 002.001 20 (c)to be the forum for an exchange of views on what matters should be dealt with in the reports which Member States must submit pursuant to Article 4 (3), on the methodology of these, on the terms of reference for the independent study referred to in Article 25a, on the evaluation of tenders for this and on the study itself; (d)to discuss the outcome of regular consultations which the Commission holds with representatives of broadcasting organi- zations, producers, consumers, manufacturers, service providers and trade unions and the creative community; (e)to facilitate the exchange of information between the Member States and the Commission on the situation and the development of regu- latory activities regarding audiovisual media services, taking account of the Community's audiovisual policy, as well as relevant developments in the technical field; (f)to examine any development arising in the sector on which an exchange of views appears useful. Cooperation between member states' regulatory bodies Member States shall take appropriate measures to provide each other and the Commission with the information necessary for the application of the provisions of this Directive, in particular Articles 2, 2a and 3 hereof, notably through their competent independent regulatory bodies. In fields which this Directive does not coordinate, it shall not affect the rights and obligations of Member States resulting from existing conventions dealing with telecommunications or broadcasting. Not later than , and every three years thereafter, the Commission shall submit to Parliament, the Council and Economic and a report on the appli- cation of this Directive and, if necessary, make further proposals to adapt it to developments in the field of audiovisual media services, in particular in the light of recent technological developments, the compe- titiveness of the sector and levels of media literacy in all Member States. This report shall also assess the issue of television advertising accom- panying or included in children's programmes, and in particular whether the quantitative and qualitative rules contained in this Directive have afforded the level of protection required. This Directive is addressed to the Member States. Sammanfattning av betänkande En ny radio- och TV- lag (SOU 2008:116) Utredningen har enligt sina direktiv haft uppdraget att göra en allmän översyn av radio- och TV-lagen i syfte att förenkla regelverket för radio- och TV-företagen och förbättra lagens struktur och överskådlighet. I uppdraget har också ingått att analysera vilka lagändringar som krävs med anledning av AV-direktivet. Slutligen har i uppdraget också ingått att analysera de förslag som Radio- och lagt fram i sina två sista betänkanden, Anpassning av radio- och TV-lagen till den digitala tekniken (SOU 2005:62) och Tillgänglighet, mobil TV samt vissa andra radio- och TV-rättsliga frågor (SOU 2006:51), och de syn- punkter som kommit fram vid remissbehandlingen. Analysen ska enligt direktiven ske med utgångspunkt dels i målsättningen att förenkla regel- verket för radio- och TV-företagen, dels AV-direktivet. Vårt uppdrag har också varit att föreslå de författningsändringar som föranleds av vår analys och våra bedömningar. De grundläggande föreskrifterna om friheten att yttra sig i andra medier än tryckta skrifter finns i yttrandefrihetsgrundlagen. Yttrandefrihets- grundlagen tillämpas på ljudradio, television och vissa liknande överfö- ringar samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upp- tagningar. Dess syfte är att värna yttrandefriheten och det fria informa- tionsflödet i vidaste bemärkelse. Regler om ljudradio- och TV-program finns i radio- och TV-lagen. La- gen gäller för sändningar av ljudradio- och TV-program som är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. La- gen innehåller bestämmelser om tillståndsplikt och registrering, vidare- sändningsplikt och om sändningarnas innehåll. Innehållet i sändningarna regleras dels genom generella regler dels genom att det i lagen uttöm- mande anges vilka villkor som sändningstillstånd får förenas med. Även annan lagstiftning är tillämplig på ljudradio- och TV-sändningar. Det gäller t.ex. marknadsföringslagen (2008:486), alkohollagen (1994:1738), tobakslagen (1993:581) och lagen (2002:562) om elektro- nisk handel och andra informationssamhällets tjänster (e-handelslagen). Inom Europeiska unionen finns beträffande TV-sändningar Direktivet har tidigare genomgått en ändring 1997. nom beslut antogs ytterligare ett ändringsdirektiv. Antagandet av ändringsdirektivet innebär att namnet på TV-direktivet har Förkortat kallas det AV-direktivet. AV-direktivet ska vara genomfört i medlemsstaternas rättsordningar Digitaliseringen av sändningstekniken innebär att TV-sändningar kan distribueras på andra sätt och till andra mottagare än vad som var möjligt Förutom i de traditionella distributionsformerna, markbundna sändarnät, via satellit och i kabel-TV-nät, distribueras TV-sändningar i dag även via bredband, s.k. , och som mobil-TV. också i stor omfattning tillgängliga via Internet. Teknikutvecklingen innebär också att möjligheten till interaktivitet Interaktivitet innebär enkelt uttryckt att lyssnaren eller tittaren själv kan påverka det som sänds och när och hur länge han eller hon vill ta del Vid digitala radio- och TV-sändningar finns möjlighet att kom- municera med programföretaget på ett enklare och mer direkt sätt och därigenom i mycket större utsträckning påverka innehållet i det som sänds och även tidpunkten för när det sänds. AV-direktivet omfattar även andra audiovisuella medietjänster än TV- sändningar (linjära audiovisuella medietjänster), nämligen beställtjänster (icke-linjära audiovisuella medietjänster). I likhet med gäller direk- tivet också för audiovisuella kommersiella meddelanden. Radio- och TV-lagen gäller för sändningar av ljudradio- och TV- program som är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med Beställtjänster i AV-direktivets mening överförs först efter det att konsumenten valt att kommunicera med den sändande genom en returkanal och sändningen startar och sker på begäran av kon- Radio- och TV-lagen är inte tillämplig på sådana tjänster. Tillämpningsområdet för radio- och TV-lagen omfattar således TV- sändningar i AV-direktivets mening och sådana audiovisuella kommersi- ella meddelanden som ingår i eller omger program i TV-sändningar. nyss har sagts omfattar lagen däremot inte beställtjänster i AV-direktivets mening och kommersiella meddelanden i eller i anslutning till sådana En viss lagreglering när det gäller beställtjänster finns i e- De frågor som regleras i e-handelslagen omfattas med något undantag inte av AV-direktivets bestämmelser. heller sikte på frågor som specifikt rör massmedier. stämmelser om beställtjänster bör därför inte lämpligen genomföras Prop. 2009/10:115 genom ändringar i e-handelslagen. I stället anser vi att den svenska radio- och TV-lagstiftningen bör ut- vidgas till att också omfatta sådana beställtjänster som avses i AV- direktivet och därmed också till kommersiella meddelanden i eller i an- slutning till sådana tjänster. Vi har valt att kalla beställtjänster i AV- direktivets mening för beställ-TV. Artiklarna 2.1 och 3.6 i AV-direktivet ger uttryck för den s.k. ursprungs- landsprincipen. Den innebär att den ansvariga medlemsstaten är skyldig att säkerställa att alla audiovisuella medietjänster som sänds av en leve- rantör av medietjänster inom dess jurisdiktion överensstämmer med det regelverk som gäller för sändningar avsedda för allmänheten i den egna medlemsstaten. Ansvarig medlemsstat bestäms i första hand genom en tillämpning av de etableringskriterier som anges i artikel 2.3 och i andra hand av de tekniska kriterier som anges i artikel 2.4. I sista hand är enligt artikel 2.5 behörig medlemsstat den stat där leverantören av medietjänsterna är etablerad enligt artiklarna 4348 i fördraget. Etableringskriterierna är i AV-direktivet oförändrade i förhållande till TV-direktivet. Beträffande de tekniska kriterierna är ordningen mellan satellitupplänk och satellitkapacitet nu den omvända. Kriteriet som hän- för sig till upplåtelse av frekvens har utgått. Bortsett från att reglerna om ansvarigt land har utsträckts till att gälla alla slags audiovisuella medietjänster som är riktade till allmänheten, innebär AV-direktivet således bara mindre ändringar av reglerna om medlemsstaternas jurisdiktion. Vi föreslår att den svenska lagstiftningens bestämmelser om jurisdik- tion för audiovisuella medietjänster anpassas till AV-direktivet bestäm- melser. AV-direktivet bygger i likhet med TV-direktivet på principen om fri rörlighet för tjänster. I artikel 2a.1 i AV-direktivet kommer denna princip till uttryck genom att medlemsstaterna ska säkerställa fri mottagning och inte får begränsa vidaresändning inom sina territorier av audiovisuella medietjänster från andra medlemsstater av skäl som hör under området för direktivet. I svensk rätt garanteras den fria mottagningen och rätten till vidare- sändning av radioprogram från utlandet i olika avseenden genom be- stämmelserna i yttrandefrihetsgrundlagen. har tidigare avstått från att utnyttja de möjligheter som TV- direktivet gett att begränsa den fria vidaresändningen. Även om utbudet av TV-sändningar har ökat kraftigt har det inte kommit fram någonting som ger oss anledning att göra en annan bedömning eller ett annat På samma sätt som beträffande TV-sändningar skulle regler om att hindra mottagning och vidaresändning av beställ-TV vara en med hänsyn till informationsfriheten och yttrandefriheten drastisk åtgärd. heller kommit fram något behov av några sådana åtgärder. för att det inte bör införas någon möjlighet att begränsa fri mottagning och vidaresändning av beställ-TV från andra medlemsländer. En nyhet i AV-direktivet är reglerna om krav på samarbete i artikel De tar sikte på fall där ett programföretag riktar sina sändningar till en annan medlemsstat än den där programföretaget är etablerat och denna medlemsstat har utnyttjat möjligheten att införa mer detaljerade eller strängare regler i allmänhetens intresse. Samarbetsregeln innebär att de berörda medlemsstaterna ska samarbeta och försöka få programföretaget att på frivillig väg följa mottagarlandets Om det inte ger resultat får mottagarlandet vidta åtgärder, under förutsättning bland annat att har godkänt det. Bortsett från jurisdiktionsbestämmelsen i 1 kap 2 § andra stycket radio- och TV-lagen saknas i svensk rätt regler av det slag som aktualiseras i artikel 3.23.5 i AV-direktivet. För att genomföra AV-direktivet på ett korrekt sätt i den svenska lag- stiftningen bör man behålla den nuvarande bestämmelsen i 1 kap. 2 § andra stycket radio- och TV-lagen och införa en bestämmelse enligt vilken tillsynsmyndigheterna bara får vidta åtgärder mot ett programföre- tag under en annan EES-stats jurisdiktion i de fall och på det sätt som föreskrivs i artikel 3.23.5 i AV-direktivet. I radio- och TV-lagen finns inte några bestämmelser som ålägger till- synsmyndigheterna att agera i de fall ett programföretag under svensk jurisdiktion i huvudsak riktar sina sändningar mot en annan EES-stat och den statens myndigheter begär ett ingripande från svensk sida på den grunden att TV-sändningarna bryter mot mottagarlandets strängare lag- Genom den nya samarbetsregeln i artikel 3.2 i AV-direktivet införs en skyldighet att samarbeta i dessa gränsöverskridande frågor. förhållande till programföretaget krävs inte något mer än att sändarlandet ska begära att programföretaget följer de strängare bestämmelserna i allmänhetens intresse i mottagarlandet. För att uppfylla gemenskapsrättsliga skyldigheter bör man därför införa en bestämmelse i lagen enligt vilken tillsynsmyndigheterna åläggs att samarbeta med andra EES-staters behöriga myndigheter i de fall och på det sätt som föreskrivs i artikel 3.2 i AV-direktivet. Information om programföretagen och leverantörer av beställtjäns- AV-direktivet innehåller i artikel 3a en ny bestämmelse om informa- tionskrav som gäller både för dem som sänder TV, dvs. och för dem som tillhandahåller beställ-TV. För att genomföra den aktuella artikeln föreslår vi att programföretag och leverantörer av beställ-TV ska se till att de som tar emot deras tjäns- ter alltid och på ett enkelt sätt har tillgång till de uppgifter som avses i artikel 3a i AV-direktivet. Förtagen kan själva bestämma på vilket sätt de vill lämna informationen. I TV-direktivet finns en bestämmelse enligt vilken medlemsstaterna åläggs att säkerställa att TV-sändningarna inte innehåller något som uppammar hat grundat på ras, kön, religion eller nationalitet. AV-direktivet har artikeln fått ett nytt nummer, artikel 3b, och utvidgats till att omfatta även beställ-TV. TV-direktivets bestämmelser i denna del har ansetts genomförda i Sve- rige genom straffbestämmelserna om hets mot folkgrupp och demokrati- bestämmelsen i 6 kap. 1 § radio- och TV-lagen. Straffbestämmelserna om hets mot folkgrupp gäller oavsett på vilket sätt och i vilket medium brottet begås. Det spelar således ingen roll om brottet begås i en TV-sändning, genom beställ-TV eller på något annat I 6 kap. 1 § radio- och TV-lagen finns den s.k. demokratibestämmel- Enligt denna ska den som sänder TV-program se till att program- verksamheten som helhet präglas av det demokratiska statsskickets grundidéer och principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet. Vi föreslår att den nuvarande demokratibestämmelsen i 6 kap. 1 § ra- dio- och TV-lagen utvidgas till att också gälla den som tillhandahåller TV-direktivet innehåller i artikel 22 bestämmelser om skydd av minder- åriga vid TV-sändningar. Bestämmelserna är oförändrade i AV- Genom AV-direktivet har det införts en ny bestämmelse om skydd av minderåriga när det gäller beställ-TV. Bestämmelsen finns i artikel 3h och ålägger medlemsstaterna att se till att beställ-TV som allvarligt kan skada den fysiska, mentala eller moraliska utvecklingen hos minderåriga endast tillhandahålls på ett sådant sätt att minderåriga normalt inte hör eller ser sådana tjänster. Regeringen och har ansett att artikel 22 i TV-direktivet har genomförts i svensk rätt dels genom bestämmelserna om yttrandefrihets- brott i yttrandefrihetsgrundlagen och bestämmelserna i 16 kap. brottsbal- ken om barnpornografibrott och olaga våldsskildring m.m., dels genom bestämmelserna i 6 kap. 2 § radio- och TV-lagen om sändning av vålds- skildringar av verklighetstrogen karaktär. Vi saknar anledning att göra någon annan bedömning än den som re- geringen och har gjort när det gäller frågan om vad som allvarligt kan skada utvecklingen hos minderåriga. TV-program som allvarligt kan skada minderåriga är för- bjudna enligt och yttrandefrihetsgrundlagen, oavsett hur programmen har distribuerats. AV-direktivets regler om skydd mot beställtjänster som allvarligt kan skada minderåriga i artikel 3h kräver således inte någon ny reglering i Gränsdragningen mellan vad som allvarligt kan ska- da och vad som bara kan skada utvecklingen hos minderåriga är allt annat än tydlig. Övervägande skäl talar för att man skapar en enhetlig ordning för TV-sändningar och beställ-TV när det gäller skyddet av minderåriga från skadligt programinnehåll. Vi föreslår därför att det för beställ-TV införs en bestämmelse motsva- rande den som gäller för TV-sändningar enligt 6 kap. 2 § radio- och TV- Artikel 3d i AV-direktivet anger att medlemsstaterna ska säkerställa att leverantörer av medietjänster inte sänder biograffilmer under andra tids- perioder än de som har överenskommits med rättighetsinnehavarna. stämmelsen har, förutom att den även gjorts tillämplig på beställ-TV, förts över oförändrad till AV-direktivet från artikel 7 i TV-direktivet I samband med att TV-direktivet införlivades i svensk rätt fann reger- ingen att artikel 7 inte behövde omsättas i en svensk lagbestämmelse utan det överlämnades till parterna på marknaden att komma överens i ett I praktiken ansåg regeringen att situationen var den som direktivet föreskriver. Vi har inte kunnat finna något annat än att marknaden fungerar på samma sätt som när TV-direktivet införlivades i svensk rätt. heller se att vidgningen av bestämmelsen till att även omfatta beställ-TV föranleder någon annan bedömning än den som regeringen tidigare gjor- Vi anser således att det inte heller nu behöver vidtas några åtgärder för att genomföra artikel 3d i AV-direktivet i svensk rätt. Medlemsstaterna ska enligt artikel 3i se till att leverantörer av beställ- tjänster där så är praktiskt möjligt och på lämpligt sätt, främjar fram- ställningen och tillgången till europeiska produktioner. ska rapportera till kommissionen om genomförandet av artikeln vart Övervägande skäl talar för att man inte närmare anger på vilket sätt le- verantörer av beställ-TV ska främja europeiska produktioner. bör därför genomföras så att det i lag bara anges att den som tillhandahål- ler beställ-TV på lämpligt sätt och när det är praktiskt möjligt ska främja produktionen av och tillgången till europeiska produktioner. För att ska kunna fullgöra sin rapporteringsskyldighet till kommissionen ska den som tillhandahåller beställ-TV till och TV redovisa vad företaget har gjort för att främja europeiska produktioner. Programföretagen är enligt 9 kap. 4 § radio- och TV-lagen skyldiga att redovisa hur stor del av verksamheten som utgjorts av program av europeiskt ursprung och sådana som framställts av självständiga produ- center. Vi föreslår att denna skyldighet bara ska fullgöras och att redovisningen ska ske till i stället för som till Radio- och . Tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning AV-direktivet innehåller i artikel 3c en helt ny bestämmelse som innebär att medlemsstaterna ska uppmuntra medietjänstleverantörer inom den egna jurisdiktionen att se till att deras tjänster successivt görs tillgängliga för syn- och hörselskadade personer. Radio- och hade i uppdrag att överväga behovet av lagändringar för att förbättra tillgängligheten till TV-program för personer med funktionshinder. Utredningen lade också i sitt betänkande Tillgänglighet, mobil TV samt vissa andra radio- och TV-rättsliga frågor (SOU 2006:51) fram förslag till lagstiftning på området. Övergången från analog till digital utsändningsteknik innebär att möj- ligheterna ökar att göra programmen tillgängliga för personer med funk- tionsnedsättning. Denna omständighet tillsammans med betydelsen av att personer med funktionsnedsättning ges största möjliga tillgång till pro- gram som sänds i televisionen eller tillhandahålls i form av beställ-TV gör att vi i likhet med den tidigare utredningen anser att det finns anled- ning att ställa högre krav än i dessa avseenden. Yttrandefrihetsgrundlagen hindrar att det ställs krav av detta slag på sändningar som sker genom tråd. har mot denna bakgrund fått tilläggsdirektiv med uppdrag att överväga de yttran- defrihetsrättsliga aspekterna på Radio- och förslag om TV-sändningars tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning och föreslå de grundlagsändringar och andra lagändringar som dessa överväganden föranleder. Kravet att utforma programmen på ett sådant sätt att de blir tillgängliga för personer med funktionsnedsättning måste därför be- gränsas till sändningar som sker på annat sätt än genom tråd. Vi föreslår därför att den som på annat sätt än genom tråd sänder TV- program eller tillhandahåller beställ-TV ska utforma sändningarna på ett sådant sätt att programmen blir tillgängliga för personer med funktions- nedsättning på det sätt och i den omfattning som föreskrivs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. När det bestäms på vilket sätt och i vilken omfattning programmen ska göras tillgängliga för personer med funktionsnedsättning, ska regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer beakta företagens finansiella förutsättningar, den tekniska utvecklingen och antalet personer som följer sändningarna. Vi anser vidare att public service-företagen bör omfattas av en lagre- glering men att regeringen ska besluta om de närmare föreskrifterna om på vilket sätt och i vilken omfattning som programmen ska göras till- gängliga. Det kan ske i anslutning till att sändningstillstånden meddelas, men även . Enligt vår mening bör regeringen således inte vidaredelegera föreskriftsrätten i denna del till någon myndighet. och TV ska kunna förelägga ett företag att följa föreskrifterna, om det åsidosätter sin skyldighet att se till att TV- programmen görs tillgängliga för personer med funktionsnedsättning. sådant föreläggande ska kunna förenas med vite. också kunna återkallas, om ett programföretag på ett väsentligt sätt har åsidosatt sina skyldigheter när det gäller tillgänglighet. När man sänder sponsrade program i TV eller beställ-TV ska spons- ringsmeddelande lämnas i början och i slutet av programmet eller vid ettdera av dessa tillfällen. I sökbar text-TV ska sponsringsmeddelande Om bara en klart avgränsad del av ett program är sponsrad, ska ett sponsringsmeddelande i stället lämnas i omedelbar anslutning till den delen, om det kan ske utan att programmets integritet och värde eller rättighetshavarnas rättigheter kränks. Vi föreslår att sponsringsmeddelande också ska också få lämnas i omedelbar anslutning till programmets början eller slut, i pauser i sportprogram där det förekommer längre pauser och i pro- gram som utgör föreställningar eller evenemang med pauser för publi- ken, i samband med att sändningen övergår från en programtjänst till en annan, och vid växlingar mellan sändning från evenemang och studio- sändning. Ett sponsringsmeddelande får dock bara lämnas, om det kan ske på ett sådant sätt att programmets integritet och värde eller rättighetshavarnas rättigheter inte kränks. Ett sponsringsmeddelande i en TV-sändning eller i beställ-TV ska en- ligt vårt förslag innehålla sponsorns namn, logotyp eller något annat kännetecken för sponsorn. Meddelandet får inte innehålla säljfrämjande inslag eller något annat som gör att det kan förväxlas med reklam. I likhet med vad som gäller ska nyhetsprogram inte få sponsras. Fö- retag som tillverkar eller säljer alkoholdrycker och tobak får inte sponsra program. Begränsningar för sponsring som lämnas av läkemedelsföretag ska gälla också i fortsättningen. I artikel i AV-direktivet har införts regler om produktplacering i pro- gram i TV-sändningar och beställ-TV. Huvudregeln är att produktplacer- ing är förbjuden. Medlemsstaterna får dock tillåta produktplacering i vissa fall och under vissa förutsättningar. Produktplacering är att betrakta som en marknadsföringsåtgärd. Pro- gram i TV-sändningar och beställ-TV omfattas av yttrandefrihetsgrund- lagen Enligt vår bedömning innebär en begränsning i att sända TV- program där det förekommer produktplacering en sådan inskränkning i den grundlagsfästa yttrandefriheten som i likhet med radio- och TV- lagens regler om reklam och sponsring bör vara tillåten enligt våra Vi föreslår att ett förbud införs mot att sända TV-program där det före- Undantag görs dock för filmer, TV-serier, sportprogram och lätta underhållningsprogram. Det ska dock vara för- bjudet att sända även sådana program där det förekommer produktplacer- ing, om de huvudsakligen vänder sig till barn . Det ska också vara förbjudet att sända filmer, sportprogram m.m. där det förekommer produktplacering av alkoholdrycker, tobaksvaror och produkter som kommer från företag vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka eller sälja alkoholdrycker eller tobaksvaror. läkemedel och medicinska behandlingar som är receptbelagda. Som villkor för att sända TV-program där det förekommer produktpla- cering ska gälla att programmet inte får uppmuntra till inköp av de pro-