prop · GX03187 · 2010-03-23 00:00:00 — Utöver de grundläggande kraven för yrkesmässigt fiske i form av personliga yrkesfiskelicenser och fartygstillstånd finns också särskilda tillstånd för vissa typer av fiske. Sådana kompletterande tillstånd kan krävas både till följd av unionslagstiftning och av nationella bestämmelser. Inom ramen för unionens regler krävs t.ex. särskilda tillstånd för att få fiska torsk i och för fiske inom effortregleringen i . Andra särskilda tillstånd har tillkommit som ett led i arbetet med att utarbeta en nationell återhämtningsplan för ål eller andra nationella åtgärder som har vidtagits av beståndsbevarande skäl såsom tillstånd för riktat pigghajsfiske. är dock riktat pigghajsfiske förbjudet inom hela EU. Olika typer av tillstånd och andra bestämmelser vad gäller tillträde till- Skr. 2009/10:187 sammans med tekniska regleringar kompletterar således de årliga kvoterna för att uppnå en hållbar fiskeriförvaltning. Dessa komplette- rande åtgärder är minst lika viktiga som kvoter för att reglera fisket. Inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken pågår arbete med att gradvis införa ekosystemansatsen. Kommissionen presenterade ett meddelande som beskriver vissa kärnfrågor som måste bemötas av fiskeriförvaltningen för att gå mot en ekosystembaserad förvaltning. En ekosystembaserad förvaltning innebär att förvaltningens effekter på ekosystemet beaktas i alla beslut. Att implementera en ekosystembaserad förvaltning kommer att ta tid och kräva etablerandet av en process som involverar flera aktörer i förvaltningen såsom intressenter, forskare och förvaltare och inte minst näringsutövarna själva. Att redovisa resultat av svenska fiskeripolitiska insatser är förknippat med svårigheter. Det beror dels på att den huvudsakliga indikatorn för uppnådda effekter är fiskbeståndens biologiska status och att ett flertal faktorer förutom fiskeripolitiska åtgärder påverkar bestånden, dels på att fiskeriförvaltningen använder sig av ett flertal olika förvaltningsåtgärder, vilket gör det svårt att härleda en viss insats till en viss effekt på bestån- dens utveckling. Fiskeripolitiken verkar även nationellt i ett större sammanhang vilket regeringen bl.a. har redovisat i propositionen En sammanhållen svensk havspolitik (prop. 2008/09:170, bet. 2008/09:MJU29, rskr. 2008/09:299) samt regeringens proposition Svenska miljömål ett gemensamt uppdrag (prop. 2004/05:150, bet. 2005/06:MJU3, rskr. 2005/06:48, 2005/06:49). 3 Viktiga bestånd för svenskt fiske 3.1 Utvecklingen för viktiga bestånd för svenskt fiske har EU:s längsta sammanhållna kuststräcka och omges av flera havsområden i vilka svenskt yrkesfiske och fritidsfiske sker. områden som angränsar till är , och Svenskt fiske har även tillträde till och Norska Även i sötvattensområdena bedrivs yrkesmässigt fiske. har också stora möjligheter till fritidsfiske och fisketurism. har fiskemöjligheter på 42 olika bestånd som omfattas regleringar inom den gemensamma fiskeripolitiken. torsk, sill, skarpsill, havskräfta och räka för av landningsvärdet för svenskt fiske. Nedan redovisas utvecklingen för några av de för svenskt fiske viktiga beståndens status. fullständig beskrivning av fiskbestånd och miljön i hav och vatten hänvisas till den resurs- och miljööversikt som publicerar genomfördes en uppskattning av havskräftbeståndets status i och . Uppskattningen visade att fångst per fiske- ansträngning ökat och hade det historiskt högsta värdet . , , bedömer att havskräftbeståndet i och är stabilt med nuvarande fisketryck och att havskräfta fiskas på ett varaktigt hållbart sätt. Status hos laxbestånd kunde tidigare anses vara någorlunda tillfredsställande. har emellertid tätheterna av upp- växande lax minskat alarmerande mycket. Att laxtätheterna minskar verkar vara ett generellt problem i hela Nordostatlanten och delvis relate- rat till lägre överlevnad under havsvistelsen. Anledningen till detta är inte helt klarlagd. Beståndsstatus är inte känd i förhållande till biologiska gränser. Tenden- sen för fångst per ansträngning i fisket och i de norska trålöversikterna tyder på ett stabilt bestånd. Sillen i består av två bestånd, vårlekande Östersjösill samt höstlekande Nordsjösill, vilka blandar sig i och . Till den vårlekande sillen i Sydvästra , och räknas sill med lekplatser i sydvästra , samt i och . Efter leken vandrar den vuxna sillen till och nordöstra . Stora mängder övervintrar i . Gräns- och tröskelvärden för att kunna bedöma beståndsstatusen för dessa bestånd är ej definierade. En förvaltningsplan är dock under utarbetande inom EU. Lekbeståndet har varit stabilt på en, historiskt sett, låg nivå, men förväntas minska beroende på dålig rekrytering under en följd av år. Fiskeridödligheten är stabil men på en hög nivå. Rekryteringen har varit svag . Med hänsyn till den dåliga rekryteringen anser ICES, att fiskeridödlighet skall minskas. De viktigaste lekplatserna för den höstlekande sillen i , och finns i . En varierande andel av den unga (inte lekmogna) sillen uppehåller sig i och . Den återvänder för att leka i . Lekbeståndet är under tröskelvärdet men fiskeridödligheten har skattats till en hållbar nivå. Alla årsklasser har varit små, vilket kan leda till sjunkande lekbestånd . Beståndet omfattas av en långsiktig förvaltningsplan som EU antagit gemensamt med . Förvaltningsplanen har utvärderats av Skr. 2009/10:187 ICES och ansågs vara i överensstämmelse med försiktighetsansatsen. ICES bedömer att fångstdata har så dålig kvalitet att endast trender i beståndsutvecklingen kan utläsas. Trenderna visar att lekbeståndet är minskande och nära ett historiskt minimum. Fiskeridödligheten kan inte skattas på ett tillförlitligt sätt. Rekryteringen har minskat sedan 1970- talet. Situationen för torsk i är fortsatt allvarlig. ICES upprepar därför tidigare års råd om stopp för allt fiske efter torsk i . Rekryteringen från alla årsklasser efter 1996 har skattats vara under genomsnittet. Årsklass 2005 är något större än de omgivande. ICES har rekommenderat minsta möjliga fångst eller inte någon fångst alls för torsken i och . Den återhämtningsplan som unionen införde 2004 var inte tillräckligt effektiv varför planen sågs över och trädde ikraft . ICES har analyserat den nya förvaltningsplanen och bedömer att ett begränsat fiske i enlighet med planen är möjligt. 3.1.2 Viktiga bestånd i Torsken är på biologiska grunder uppdelad i två bestånd i ; ett bestånd öster om och ett mindre bestånd väster om . Det östra beståndet är viktigast för svenskt fiske när av de svenska landningarna kommer därifrån. De totala land- ningarna av torsk från har varierat kraftigt . landades mellan 100 000 och . I bör- jan av skedde, på grund av ett ovanligt stort saltvatteninflöde, en markant ökning av torskbeståndet, vilket tillsammans med effektivare fångstmetoder resulterade i rekordfångster. De högsta landningarna skedde 1984 och uppgick till nära . Efter detta minskade fångsterna till de tidigare nivåerna på runt . kom ICES med rekommendationer om nollkvot för att torskbestånden skulle kunna återhämta sig. En förvaltningsplan har sedan fastslagits och en ökning av beståndsstorleken har delvis skett som en följd av två bra årsklasser 2003 och 2005. Den biologiska statusen hos det östra beståndet har förbättrats och uppgår redan till det mål som EU har räknat med att uppnå 2015. Torskbeståndet väster om har haft en låg rekrytering under 20042007 men fångsten kan ändå ökas något i enlighet med förvaltningsplanen och ICES vetenskapliga rådgivning. I har rekryteringen av sill till västra bestånd minskat kraftigt och lekbiomassan är på låg nivå. har rekryteringen av sill och strömming varit låg sedan början av och medelvikten har minskat. Lekbeståndet har dock lång- samt börjat öka igen . Skarpsillen utgör den största fiskbio- massan i och beståndet ökade till följd av god rekrytering och förmodligen även minskad förekomst av torsk. Laxens beståndsutveckling i har varit ICES gör bedömningen att flertalet av de större laxförande vattendragen kommer att nå målet om att produktionen av smolt, ung laxfisk som är utvandringsfärdig, ska uppgå till minst 50 procent av den möjliga smoltproduktionen. Dock är situationen fortsatt problematisk för bestånden i några mindre vattendrag såsom , Planer finns också på att höja målet för produktionen av smolt för att närma sig lekbiomassor som ger opåverkad eller nästan opåverkad reproduktion. Rekryteringen av den europeiska ålen var bland de lägsta som någonsin har uppmätts. Några entydiga förklaringar till nedgången har inte framkommit. Ålforskarna menar att det sannolikt finns flera orsaker som i kombination orsakar nedgången i beståndet av europeisk ål. De orsaker som framför allt har lyfts fram är ett för hårt fiske på ålens alla utvecklingsstadier, vandringshinder som stänger ute ålen från stora uppväxtområden i sötvatten, turbiner och pumpar som skadar nedvandrande ål samt parasiter och miljögifter. Storskaliga förändringar i klimat och i Nordostatlantens strömförhållanden kan också ha betydelse. Mot bakgrund av befintlig kunskap om beståndens status bedöms fisket i svenska insjöar över lag bedrivas inom biologiskt säkra gränser. Fritids- fiske bedrivs i princip inom hela sötvattensområdet medan yrkesfisket bedrivs i ett fåtal större insjöar främst , , och . Bestånden av gös i flera av de har en för tillfället god utveckling, mycket tack vare höjda minimimått i och . Gösfisket i certifierades enligt MSC () 2006. Situationen för rödingen i blir stegvis bättre, beståndet ökar . Trots detta förväntas det ta innan beståndet återhämtat sig till tidigare nivåer. insjöbestånd är siklöjan i som har en svagt positiv Skr. 2009/10:187 trend och en god föryngring . Signalkräftan har ökat markant i betydelse för det svenska yrkesmässiga insjöfisket. Eftersom flodkräftan i , och slagits ut av kräftpest introducerades signalkräfta där 1969. I och finns nu bestånd som är tillräckligt stora för att vara fiskbara för yrkesfisket. I ökade yrkesfiskets fångst från knappt ett ton 1994 till hela 2008, till stor del bero- ende på en kraftigt ökad redskapsinsats. I ökade fångsten från 2008. För vissa sjöar och bestånd finns fortfarande brist på kunskap om beståndens status och fiskets bedrivande, vilket gör det svårt att skatta fiskets inverkan. Kunskapsstatusen för fisk och fiske i de har dock förbättrats . 3.2Statliga insatser och effekter för beståndsutvecklingen Flera fartygssegment i den svenska fiskeflottan är påverkade av eller kommer att påverkas av bevarandeåtgärder inom den gemensamma fiske- ripolitiken. De viktigaste förvaltningsplanerna inom unionen för det svenska fisket är förvaltningsplanen för torsk i , återhämtnings- planen för torsk i , återhämtningsplanen för ål samt de kommande förvaltningsplanerna för lax i och för pelagiska arter, dvs. sill och skarpsill, i . Regeringens bedömning: Beståndssituationen för ett flertal för svenskt fiske viktiga fiskebestånd längs med och i är fortfarande allvarlig eller visar en nedåtgående trend. Rege- ringen bedömer dock att de åtgärder som har vidtagits, både på EU- nivå och nationellt, sammantaget förväntas påverka utvecklingen i positiv riktning. Flera åtgärder som har vidtagits såsom förbud mot high-grading, stängda områden bl.a. i samt en riktad användning av kW-dagssystemet förväntas leda till minskade utkast av fisk och dessutom skapa ytterligare incitament för näringen att utveckla och använda mer selektiva redskap och fiske- metoder. Dessutom har program för skrotning av fartyg och över- låtbara rättigheter införts för att långsiktigt reducera fisketrycket. Förvaltning av torsk i En reglering av fiskeansträngningen avseende dagar ute ur hamn i Katte- gatt, och vid fiske med vissa redskap infördes inom EU 2003. Fartyg var dock undantagna samt vissa redskap som pilk, sillgarn och makrillgarn. antog unionen en torskåterhämtningsplan som bl.a. innebar att kvoterna på torsk reducera- des som det infördes tekniska regleringar såsom ändrade maskstorlekar samt ytterligare begränsningar i antalet fiskedagar. beslutade om en ny återhämtningsplan för torsk för , och , rådets förordning (EG) nr 1342/2008 av om upprättande av en långsiktig plan för torskbestånden och det fiske som utnyttjar de bestånden, efter- som den tidigare planen inte hade visat sig tillräckligt effektiv för att återuppbygga bestånden. Den nya planen trädde i kraft . De främsta förändringarna är att målnivån för fiskeridödligheten nu är satta efter maximalt hållbart uttag (MSY) och att regleringen av fiskeansträngning ändras från antal fiskedagar per redskapskategori till kilowattdagar (kW-dagar). Det tidigare systemet med fiskedagar medgav en viss ökning av fiskeansträngningen genom att tilldelningen av fiskedagar skedde enligt schablon och inte baserades på det fiske som tidigare hade bedrivits. Kilowattdagssystemet innebär en reduktion av den realiserade fiskeansträngningen. Begränsningen av fiskeansträngningen innebär att varje medlemsstat tilldelas en maximal nivå på fiskeansträngning, mätt i kW-dagar, för olika redskapsgrupper i . Systemet innebär att medlems- staterna får större frihet i hur kW-dagar fördelas och en anpassning till de nationella och regionala förhållandena kan göras. I kW-dagssystemet erhålls antalet fiskedagar som en funktion av antalet kW som båten besitter. Systemet gäller dock inte fartyg som i princip har obegränsat antal fiskedagar. har genom fördelat kW-dagarna inom den nationella flottan. Fartygen har tilldelats kW- dagar baserat på den fiskeansträngning som de har rapporterat . Inom trålfisket, där minskningen av tillåten fiskeansträngning varit störst, har fiskeansträngningen minskat med . Enligt förvaltningsplanen ska antalet kW-dagar fortsätta att minska i proportion till minskningen av TAC till dess att fiskeridödligheten understiger den maximala nivå som har fastställts i planen. Effortsystemet kommer att utvärderas, bl.a. med avseende på hur mängden utkast har påverkats. Följden av systemet väntas bli att medlemsstaterna bättre kan styra fisket mot ett fiske med mindre utkast, högre selektivitet och miljövän- ligare metoder. Målet är att minska överkapaciteten inom torskfisket på och göra fisket mer hållbart. är nyetablering inte möjlig för fartyg inom effortregleringen. inleddes i en skrot- ningskampanj för det demersala trålfisket i . begärde hos kommissionen att fiske med bottentrål med maskor försedd med artsorterande rist, s.k. kräftrist, skulle undantas från kW-dagssystemet, vilket godkändes av kommissionen. Kräftristen är efter mångårig utprovning av , i nära samarbete med fiskerinäringen, ett mycket selektivt redskap vars effekt är väl dokumenterat och redan obligatoriskt i vissa områden natio- nellt. Undantaget innebär att fiske med kräftrist inte begränsas av EU:s kW-dagssystem. Syftet är att uppmuntra användandet av selektiva fiskemetoder som sorterar bort bifångst av torsk vid fiske efter havs- kräfta. Med anledning av den allvarliga situationen för torskbeståndet i Katte- gatt införde och 2009, genom en gemensam överens- kommelse, ett fiskefritt område i för att skydda torsken. Området är totalt och är uppdelat på tre zoner. Inom det helt fiskefria området råder förbud mot fiske både för fritidsfiske och för yrkesfiske. För att förhindra att uppväxande torsk fångas och kastas över bord får endast selektiva redskap användas i de zoner som gränsar till det helt fiskefria området. I samband med denna reglering har och även enats om att samarbeta för att utveckla ytterligare fiskeredskap som är skonsamma för torsken. Överens- kommelsen, som inledningsvis gäller , innebär också ett utökat kontrollsamarbete. Effekterna av regleringen kommer att utvärde- ras gemensamt av svenska och danska forskare. Förvaltning av sill i Sillen i består av två bestånd, vårlekande Östersjösill samt höstlekande Nordsjösill, vilka blandar sig i och . Detta gör sättning av TAC för och komplicerad eftersom proportionerna av de olika bestånden ska beaktas enligt nuvarande system, beståndsstatusen för de två ingående bestånden ser olika ut samt eftersom det inte går att separera ut den ena arten från den andra i fisket. Vidare är sillen också en vandrande art som rör sig in och ut ur området varför det är svårt att bedöma beståndens storleksförhållande. Nordsjösill är dessutom ett bestånd som gemenskapen delar med varför TAC måste beslutas gemensamt med . har TAC satts genom att man lagt ihop minskningarna av TAC för de två ingående bestånden och delat dessa med hälften. På grund av att Östersjöbeståndet är i sämre skick än Nordsjöbeståndet har och EU, på initiativ från och , skickat en gemensam förfrågan till om råd för hur TAC bäst bör sättas med hänsyn till fisket och de båda bestånden i och . EU och har en gemensam förvaltningsplan för sill av Nordsjöursprung. Förvaltningsplanen ses över med jämna mellan- rum och reviderades senast . Nyheten i planen var att målsättningen uppgavs i fiskeridödlighet i stället för i biomassa, vilket är i enlighet med EU:s rådsslutsatser om införandet av målnivåer i enlighet med maximalt hållbart uttag (MSY) i förvaltningen. Förvaltningsplanen har utvärderats av ICES och anses vara i överensstämmelse med försiktighetsansatsen. ICES rekommenderade att TAC sätts så att det riktade sillfisket i inte fångar och att bifångster i det småmaskiga fisket inte överstiger . TAC, som beslutas gemensamt mellan och , sattes till i (plus bifångster i fiske med trålmaska ), varav har 1 . får även fånga i norsk zon. Ett förslag till en förvaltningsplan för den vårlekande östersjösillen är under utarbetande. ICES anser, med hänsyn till den dåliga rekryteringen, att fiskeridödlighet för den vårlekande östersjösillen ska minskas till 0,25, vilket , motsvaras av en fångst på mindre än . 2009/10:187 TAC för sydvästra sattes på varav TAC för fisket i och , där de båda bestånden blandas, sattes till för fiske efter humankonsumtion samt som bifångst vid fiske med småmaskiga redskap. Svensk andel är respektive . Den senare kategorin nyttjas dock inte av som endast bedriver fiske för humankonsumtion i och . infördes ett nationellt system med individuella årsransoner inom det pelagiska fisket (sill, skarpsill, makrill, blåvitling, tobis och vissa industrifiskarter), i , och . För att stärka det småskaliga fisket och Östersjöflottan avsattes delar av fångst- möjligheterna för dessa grupper. Systemet ledde bl.a. till förbättrade planeringsmöjligheter för företagen. infördes överlåtbara fiskerättigheter för det pelagiska fisket. Tilldelningen av fiskerättigheten fastställdes på grundval av de tidigare individuella årsransonerna som redan hade utfärdats . Syftet med det s.k. pelagiska systemet är framför allt att reglera flottan och att öka lönsamheten i fisket. Det pelagiska systemet beskrivs vidare i avsnitt 4.3.1. Utkast (discard) är ett av de största problemen i dagens gemensamma fiskeripolitik. Utkast innebär att delar av fångsten av fisk och skaldjur kastas överbord ute till havs. Det finns flera orsaker till att fisk kastas överbord: -att fisken är under minsta tillåtna landningsstorlek, -att kvoten för arten är uppfiskad, -att fisket vill maximera sin ekonomiska vinst och därför kastar fisk med lågt värde i förhoppningen att i nästa tråldrag få större fisk som har ett högre värde, s.k. uppgradering eller high-grading, samt -att fisket får icke-målarter av fisk och däggdjur som bifångst. En viktig bidragande orsak till att utkast sker är att den gemensamma fiskeripolitiken reglerar det som landas och inte det som fångas. ningsreglering i kombination med att redskapen inte är tillräckligt selek- tiva för att sortera ut oönskade arter eller storlekar samt att flottan är överdimensionerad i förhållande till resursen, kan skapa stora mängder Fiskare som tar i land för mycket fisk, eller fisk som har för liten storlek, bryter mot regelverket. Problemet med utkast är en internationell fråga. är en av de medlemsstater inom EU som är mest drivande i frågan om att undvika utkast och har tydligt verkat för ett utkastförbud, vilket också har lett fram till ett antal åtgärder på unionsnivå. I är utkast ett betydande problem, huvudsakligen beroende på att mycket av fisket är ett blandfiske. Blandfiske innebär att ett flertal arter fångas med samma redskap. När kvoten för en art har fiskats upp och detta fiske därför stoppas är det ofta omöjligt i dagens fiske att und- vika bifångster av denna art vid annat fiske. Enligt statistik från Fiskeri- verkets observatörsprogram växlar andelen utkast i de olika fiskena i mellan . Observationer har gjorts vid ett begränsat antal trålhal och representativiteten hos data är därför osäker. var dock siffrorna lägre framför allt för torsk jämfört eftersom detta år stängde hela fisket med konventionella trålar i stället för att införa landningsförbud på torsk, vilket då medförde att den torsk som fångades men inte fick landas slängdes överbord. För att undvika utkast är redskapens selektivitet avgörande. Redskaps- utveckling kan påverka fisket så att det blir mer selektivt och därmed minskas mängden utkast. Den svenska trålredskapsforskningen har som tidigare nämnts fokuserat på utveckling av kräftrist framför allt mot bak- grund av de stora mängder fisk under minimimått som har fångats i detta fiske. Ett viktigt exempel på detta är den artselektiva rist i kräfttrålar som leder ut fisken ur trålen. Det innebär att man kan fortsätta fiska kräfta utan betydande bifångster av torsk. I regeringens proposition En sammanhållen svensk havspolitik (prop. 2008/09:162) tillfördes 2009 respektive 2010 till för att stärka arbetet med utvecklingen av skonsamma och selektiva redskap. förbjöds i , och , utkast av fiskarter som är kvoterade och som lagligen kan landas enligt gällande föreskrifter, s.k. high-gradingförbud. Detta förbud gäller , och . För att få kvoten av torsk att räcka har EU även infört s.k. kvartalsmål för torskkvoterna i och . Detta överenskoms mellan och vid de årliga fiskeriförhandlingarna och började gälla från . Åtgärden innebär att torskfångande redskap inte får användas då av kvartalsmålet för kvoten är uppfiskad. I stället ska selektiva redskap såsom artselekterande rist användas. Under det svenska ordförandeskapet 2009 beslutades att förbudet mot high-grading skulle utökas till att gälla i alla EU:s vatten. är high-grading därmed även förbjudet i . Förbudet mot high- grading förväntas leda till en minskning av utkast och i förlängningen skapa incitament för selektivare redskap och fiskemetoder. En annan åtgärd för att skydda ungfisk och undvika utkast av den- samma som överenskommits mellan och är s.k. realtidsstäng- ningar som innebär att om i vikt av fiskarens fångst utgörs av ung torsk, kolja, sej eller vitling så kommer ett område av 50 kvadratnautiska mil runt fångstplatsen att stängas . Denna åtgärd började gälla från och målsättningen är att skydda uppväxande fisk från att fångas och sedan kastas överbord. har dessutom infört en bifångstregel för trålfiske i och som innebär att torsk inte får utgöra av fångsten. Detta för att minimera riktat torskfiske och därmed reducera fiskeridödlighet och utkast av torsk. EU har också, tillsammans med , enats om att påbörja ett projekt om fullt dokumenterat fiske genom kameraövervakning. Projektet ska syfta till att undvika utkast genom att all fångst dras av från kvoten. Detta är en stor skillnad gentemot nuvarande system där endast fångst som landas avräknas från kvoten. försök som bedrivits nationellt, bl.a. i har visat att utkasten minskade på grund av att fiskemönstren förändrades när möjligheten att landa icke önskad fångst möjliggjordes. Viktigt blir dock att redskapen är selekterande så mäng- den liten fisk minskar i fångsten. För att skydda lokala kustlevande populationer av framför allt torsk och för att skydda känsliga hårdbottnar beslutade 2004 att flytta ut den svenska trålgränsen på från två till utanför baslinjen. Detta innebar att utflyttning skedde så långt som det är möjligt utan att komma i konflikt med gällande avtal med och om gemensamt fiske i och .