prop · GX03161 · 2010-03-16 00:00:00 — sjömanslagsutredning hade i uppgift att lägga fram ett under- lag för ett ställningstagande till ett svenskt tillträde till bl.a. ILO-konven- tionen nr 165. I betänkandet En ny sjömanslagstiftning (SOU 1991:103) lämnades förslag till de författningsändringar som skulle undanröja hinder för att tillträda konventionen. Utredningen hade bl.a. i uppdrag att överväga om sjömän fortfarande ska ha full kompensation för inkomstbortfall vid sjukdom, när andra försäkrade får vidkännas en ökad självrisk inom sjukpenning- Kompensationsnivån enligt den allmänna försäkringen Utredningen anförde bl.a. att det historiskt sett inte finns ett sådant samband mellan sjömanslagen och sjukförsäkringslagstiftningen att en inskränkning i AFL:s förmåner i sig behöver leda till inskränkningar i sjömanslagens sjuklöneregler. sjömanslagens tillkomst var skillnaden enligt utredningen i förhållande till övriga arbetstagares sjukförmåner avsevärt större än . gällde följaktligen belastningen på redarna i förhållande till andra arbets- För denna ståndpunkt talade enligt utredningen även att lagen Prop. 2009/10:161 (1947:1) om allmän sjukförsäkring och AFL vid deras tillkomst inte avsåg att inkräkta på sjömanslagens förmåner, utan i stället utgöra komplement till sjömanslagens grundskydd. Enligt utredningen hade dock det ursprungliga oberoendet rubbats genom olika åtgärder. En samordning mellan sjömanslagen och AFL hade genom denna successiva utveckling kommit till stånd. För övrigt hade också enligt utredningen skillnaden mellan sjömännens arbets- förhållanden även i utrikes fart och andra arbetstagares förhållanden minskat. Efter att ha granskat olika konventioner på området drog utredningen slutsatsen att en sänkning av kompensationsgraden för sjömännens inkomstbortfall vid sjukdom och skada kommer att strida mot ILO- konventionen nr 165 såvitt gäller av ett sjukdomsfall för en med befattning i utrikes fart. Om skulle kunna ratificera konventionen även efter det att lagen (1991:1047) om sjuklön trätt i kraft krävs enligt utredningen att sjömannen i utrikes fart ges full kompensation för inkomstbortfallet under dessa . För tiden därefter när sjömännen är berättigade till kontantförmåner enligt AFL torde konventionen enligt utredningen dock inte utgöra hinder för en sänkt kompensationsgrad. Utredningens förslag ledde dock som redan nämnts inte till att konventionen ratificerades och inte heller till någon ny lagstiftning. Någon bundenhet till konventionens bestämmelser finns således inte. Att även andra länder än har haft problem med konventionens inne- håll framgår bl.a. av att endast tre länder har ratificerat konventionen. Konventionen nr 165 är en av de många konventioner som kommer att revideras när sjöarbetskonvention träder i kraft, se nedan. Även om det inte kan sägas om och i så fall när kommer att kunna ratificera sjöarbetskonventionen framstår det ändå som lämpligt att göra en jämförelse med och så långt det är möjligt anpassa de före- slagna ändringarna till sjöarbetskonventionen. En eventuell framtida ratificering av sjöarbetskonventionen skulle annars kunna försvåras. antogs den s.k. sjöarbetskonventionen (Labour Convention MLC). Sjöarbetskonventionen är huvudsakligen en kodi- fiering av nästan samtliga gällande och rekommenda- tioner på sjöfartsområdet, däribland konventionen nr 165. Sjöarbetskonventionen gäller inte fartyg i vad som kan kallas inre fart, jfr artikel II (i): The term .. ship means a ship other than one which navigates exclusively in inland waters or waters within, or closely adjacent to, sheltered waters or areas where port regulations apply.. Anledningen till detta uppges vara att bara en del av de konventioner som ersätts av sjöarbetskonventionen också gällde i inre fart och att man därför valde en enhetlig regel om att i den nya konventionen undanta fartyg i inre fart från konventionens tillämpning. Konventionen träder i kraft 12 månader efter att 30 stater med totalt Prop. 2009/10:161 av världstonnaget har ratificerat konventionen. de (per ) har åtta länder ratificerat konventionen. har förespråkat att ratificerar konventionen. Vidare lämnade den s.k. sitt betänkande Sjöarbetskonventionen om anslutning (SOU 2009:95), i vilken utredaren dels anser att bör ratificera konventionen, dels redovisar de författningsändringar som en ratifikation borde föranleda. Frågan om ratificering av sjöarbetskonventionen bereds inom . Sjöarbetskonventionens regler om sjuklön Regel 4.2 Redarens ersättningsansvar Syfte: att säkerställa att sjömän är skyddade mot ekonomiska konsekvenser till följd av sjukdom, skada eller dödsfall i anknytning till anställning Standard A4.2 Redarens ersättningsansvar 3.När sjukdom eller skada resulterar i arbetsoförmåga ska redaren ansvara (a) utbetalning av full lön så länge de skadade eller sjuka sjömännen är ombord eller till dess att de har blivit hemsända i enlighet med denna konvention; och (b) utbetalning av lön helt eller delvis i enlighet med föreskrivna nationella lagar eller regler eller enligt gällande kollektivavtal från den tidpunkt sjö- männen blivit hemsända eller satta i land till dess att de tillfrisknat eller, om tidigare, till dess att de är berättigade till ersättning från och i enlighet med den berörda medlemsstatens lagstiftning. 4.Nationella lagar eller regler kan begränsa redarens ansvar att betala lön helt eller delvis för som är ombord till en period som inte får understiga från det datum skadan eller sjukdomen uppstod. Bestämmelserna innebär att redarens ansvar att utbetala lön vid sjukdom i vissa fall kan inskränkas genom nationell lagstiftning om obligatorisk sjukförsäkring. Detta innebär dock inte att parterna på arbetsmarknaden är förhindrade att avtala om andra nivåer på ersättningen. Det bör nämnas att ett av de problem som ställdes inför när det gällde frågan om att anpassa den svenska lagstift- ningen till konventionen nr 165 var att den konventionen innehåller bestämmelser som innebär att det fastslås vissa miniminivåer på de kontantersättningar som en ska ha rätt till. Några sådana minimi- nivåer har inte överförts till sjöarbetskonventionen. I EU har rådet beslutat att bemyndiga medlemsstaterna att i de delar som faller under unionens behörighet ratificera konventionen. ska medlemsstaterna enligt rådsbeslutet eftersträva att ratificera konven- tionen , helst före . Det bör också nämnas att antogs rådets direktiv Prop. 2009/10:161 2009/13/EG om genomförande av det avtal som ingåtts av European () och () om 2006 års konvention om arbete till sjöss och om ändring av direktiv /63/EG. Genom förslaget införs stora delar av sjöarbetskonventionen i unionsrätten, däribland bestämmelserna om sjömännens rätt till lön vid sjukdom från redaren. Direktivet träder i kraft den dag som sjöarbetskonventionen träder i kraft. 4.2.3Kan en ansluten stat sänka sin ambitionsnivå? Enligt artikel 19.8 i stadga ska antagandet av en ny konvention eller rekommendation eller ett medlemslands ratifikation av en konven- tion inte i något fall anses påverka någon lag etc. som tillerkänner berörda arbetstagare mer gynnsamma villkor än de som föreskrivs i konventionen eller rekommendationen. Denna artikel har tolkats som att en lägre standard i ett ILO-instrument jämfört med en stats lagstiftning inte får tas till intäkt för försämringar i statens lagstiftning (jfr slut- satserna av svensk expertis i betänkandet Välfärdsverksamhet för sjö- män, SOU 2005:11, bilaga 4, s. 228). Ett exempel på effekterna av denna princip åskådliggörs av Sjömans- serviceutredningens slutsatser, redovisade i det redan nämnda betänkan- det (SOU 2005:11). hade i uppdrag att se över svensk sjömansservice mot bakgrund av konvention nr 163 om sjömäns välfärd till sjöss och i hamn. ratificerade konven- tionen . Av den analys som utredningen gjorde framgår i korthet följande (a.a. s. 103 f.). Konvention nr 163 är en främjandekonvention, som oftast anger allmänt formulerade mål och sällan mer preciserade krav. Det innebär att de anslutna länderna kan uppfylla konventionens krav på olika sätt och med skilda nivåer i sina respektive lagstiftningar. Analysen visar emellertid också att den nivå en stat har vid ratifikations- tillfället också är den nivå staten åtar sig att sedan i stort sett bibehålla. Skulle staten göra bedömningen att man har lagt sig på en för hög nivå i förhållande till konventionens krav är alternativet att säga upp konventionen, inte att sänka nivån. Syftet med den aktuella stadgebestämmelsen kan dock inte tolkas som att varje försämring av villkoren för arbetstagaren är otillåtna efter att en konvention antagits. Skälen för en förändring av regelverket i före- varande fall (som redovisas i avsnitt 4.3) är inte orsakade eller uppkomna till följd av antagandet av sjöarbetskonventionen. Problemen som påpekats av (se avsnitt 4.3.1) har funnits och påpekades för regeringen innan konventionen antogs. ILO-stadgan kan därför inte anses hindra en förändring av regelverket. 4.3.1Anpassning av sjömännens rätt till lön vid sjukdom eller skada till den allmänna sjukförsäkringens regler Regeringens förslag: Sjömän på fartyg som uteslutande går i inre fart ska inte längre omfattas av den nuvarande rätten till lön vid sjukdom eller skada enligt sjömanslagen (1973:282). Ersättning till denna person- kategori ska i stället lämnas enligt lagen (1991:1047) om sjuklön och reglerna om sjukpenning i socialförsäkringsbalken. För sjömän på fartyg som inte uteslutande går i inre fart ska rätten till lön vid sjukdom eller skada enligt sjömanslagen fortsätta att gälla så länge de befinner sig ombord. Därefter ska de i stället ha rätt till ersättning enligt lagen om sjuklön och till sjukpenning enligt social- försäkringsbalken, med undantaget att någon karensdag inte ska gälla. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Promemorians förslag innebär att rätten till full lön för sjömän på fartyg i närfart skulle gälla endast ombord medan rätten till full lön för sjömän på fartyg i fjärrfart skulle gälla all tid ombord. promemorian följer vidare att sjömän på fartyg i när- och fjärrfart ska omfattas av karensdagen i lagen (1991:1047) om sjuklön. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att erinra mot förslaget. och Tjänsteföretagen välkomnar förslaget. (SARF), , SWEREF Skärgårdsredarna och Tjänsteföretagen kräver dock att arbetsgivarens rätt att få ersättning från för sina kostnader för sjömännens ersättning vid sjuk- dom eller skada behålls för att förslaget ska vara acceptabelt. remissinstanser anser att de s.k. TAP-avtalen (tillfälligt anställd personal) som reglerar möjligheten för arbetsgivarna att delvis bemanna fartygen med sjömän från tredjeland, kräver en särreglering. ifrågasätter om det är förenligt med sjöarbetskonventionen att införa karensdag samt föreslår en följdändring i lagen (1991:1047) om tillstyrker förslaget men önskar vissa för- Vidare kan enligt kassan förslaget leda till ökad administra- tion för såväl myndigheten som arbetsgivarna. annan transporträtt vid anser att en så omvälvande ändring av sjuklönefrågan bör motiveras grundligare. Institutet ställer sig också tveksamt till om sjöarbetskonventionen tillåter den föreslagna skillnaden mellan närfart och fjärrfart. vidare att man kan avskaffa den gällande ordningen till svenska fartyg i skyddade vatten såväl där dessa gränsar till som där svenska fartyg eljest seglar i skyddade vatten utomlands. vissa funderingar angående hur anpassningen av reglerna passar in på utlandsboende sjömän anställda på svenska fartyg. uppger att de föreslagna ändringarna inte bedöms strida mot stadga, men anser att det bör utredas om förslaget kan komma att miss- gynna kvinnliga sjömän i större utsträckning än kvinnliga arbetstagare i övrigt och i så fall beakta om förslaget kan komma i strid med konvention nr 111 om diskriminering. befälsförening och (förbunden) anför följande. bör inte jämföra ersättningarna vid sjukdom med vad som gäller för svenska landanställda, utan med vad som gäller för sjömän under andra Alla jämförbara länder garanterar sjöfolket full lön Att försämra de svenska reglerna innan den faktiska ratifikationen av sjöarbetskonventionen äger rum, torde enligt förbunden vidare strida mot både andan och De aktuella problemen regleras bäst avtals- För svenskt sjöfolk kommer effekterna av förslaget att bli mycket Förslaget sätter TAP-avtalen i fara. vidare påståendet att sjöarbetskonventionen inte gäller för fartyg i inre Förslaget förbiser hur sjömanslagens bestämmelser om rätten för befälhavaren att skilja sjömannen från befattningen vid sjukdom ska ställas i relation till rätten till sjukpenning enligt socialförsäkrings- Förbunden pekar vidare på att skyldigheten för sjömannen att underkasta sig läkarundersökning inte föreslås tas bort, trots att bestämmelsen torde fylla en funktion när arbetsgivaren betalar full sjuk- Förbunden ifrågasätter slutligen om förslaget inte inskränker den fria Skälen för regeringens förslag Sjöfartens och sjömännens särskilda behov har minskat De nuvarande reglerna om sjömännens rätt till ersättning vid sjukdom och skada stammar från då skillnaden mellan sjömännens och den övriga arbetsmarknadens arbetsförhållanden var mycket större än , och det fanns ett behov av ett särskilt rättsligt och socialt skydd i olika Den första regleringen av sjömännens ersättning för inkomst- bortfall vid sjukdom tillkom års lag om allmän sjukförsäkring Även om det historiskt sett inte fanns något samband mellan sjömanslagen och sjukförsäkringslagstiftningen har det ursprungliga oberoendet mellan regelverken rubbats, bl.a. genom den redan nämnda rätten för redare att erhålla ersättning, men också genom ökade sociala avgifter som ålagts redarna, jfr redogörelsen av sjömans- lagsutredningen i SOU 1991:103, s. 117 och 118. Det är svårt att motivera att sjömännen ska ha en sådan väsentligen avvikande reglering för kompensation av inkomstbortfall vid sjukdom och skada jämfört med anställda på den övriga arbetsmarknaden som deltar i finansieringen av ersättningssystemet genom en självrisk i form av karensdag och reduce- De arbetsförhållanden som legat till grund för sjö- männens särskilt reglerade rätt skiljer sig i många fall knappast från många arbeten i land. Även inom landbaserade yrken förekommer t.ex. långa perioder med arbete och övernattning på orter långt från hemmet. Det finns , till skillnad från när de ursprungliga reglerna om ersätt- ning vid sjukdom för sjömän infördes, också ett fullgott ersättnings- system som bör kunna användas även för sjömännen. De sjöfackliga förbunden har dock ansett att jämförelsen inte i första hand ska göras med landanställda, utan med sjömän som arbetar på fartyg registrerade i andra länder. Regeringen anser emellertid att för- Prop. 2009/10:161 slaget delvis tillgodoser denna synpunkt eftersom förslaget som redo- visas nedan följer sjöarbetskonventionens krav. Framför allt är en jäm- förelse med de landanställdas arbetsvillkor för anställda relevant inom skärgårdstrafiken och annan s.k. inre fart, vilket SWEREF också särskilt understryker. Förhållandet till den allmänna sjukförsäkringen bör ses över Inom den allmänna sjukförsäkringen har det under de senaste decennierna skett en utveckling för att minska sjukfrånvaron bl.a. genom att förebygga missbruk mot sjukförsäkringen och främja återgång i Reglerna om detta inom den allmänna sjukförsäkringen har i stort sett gått sjömännen förbi i den mån de inte återspeglats i kollektivavtal. (dnr S2003/4380/SF) gjorde en sammanställning av de regler i framför allt AFL som inte gäller rederier och sjömän under den redarskyddade tiden. Sammanställningen visar att t.ex. bestämmel- serna om sjukanmälan, försäkran, läkarintyg, karensdag, deltidssjuk- skrivning, prövning av rätt till sjukpenning, kontroller, nedsättnings- och indragningsregler, återbetalningsskyldighet, preskription samt ompröv- ning och överklagande är svåra att tillämpa eller över huvud taget inte kan tillämpas på sjömännen. Detta kan få negativa effekter för sjö- männen och försvåra arbetet för Försäkringskassorna att utföra sitt upp- För rederierna är det vidare administrativt krångligt att olika regler gäller för deras landanställda och för anställda som arbetar ombord på Rederiernas rätt till ersättning från är också i sig en administrativ börda för redarna. Det finns således flera och goda skäl som väl motiverar en reform av ersättningssystemen vid sjukdom för sjömän. Någon anledning att ytter- ligare motivera reformen, vilket och annan transporträtt vid efterfrågat, finns inte. De villkor som gäller för landanställda för ersättning vid sjukdom bör därför så långt det är möjligt och lämpligt gälla också för samtliga sjö- Detta under tid med befattning på fartyg, tid därefter samt under Det måste dock klargöras i vilken omfattning en sådan föränd- ring av bestämmelserna är förenlig med bl.a. internationella åtaganden samt om samtliga sjömän bör omfattas av en sådan förändring. om diskriminering och fri förhandlingsrätt har anfört att det bör övervägas huruvida förslaget på något sätt kan komma att missgynna kvinnliga sjömän i högre utsträck- ning än kvinnliga arbetstagare i övrigt och i så fall beakta om förslaget kan komma i strid med konvention nr 111 om diskriminering. Regeringen vill därvid påpeka att förslaget enbart innebär en förändring av lönen vid sjukdom eller skada från att erhållas med stöd av sjömans- lagen till att i större omfattning regleras enligt de allmänna reglerna. De allmänna reglerna tillämpas för sjömän, men förslaget inne- bär att dessa regler kan komma att tillämpas i ett mycket tidigare skede i ett sjukdomsfall. Någon ändring av bestämmelserna om skiljande av sjömannen från befattningen vid sjukdom eller av bedömningsgrunderna för när sjukdom föreligger enligt de respektive systemen görs inte. Förslaget baseras inte på någon sådan skillnad som utgör diskrimine- ring enligt nämnda konvention. Regeringen kan inte heller se att någon sådan effekt uppkommer till följd av förslaget. Avsikten med förslaget är att sjömän i vissa situationer i fortsättningen ska erhålla ersättning vid sjukdom enligt SjLL och socialförsäkringsbalken med de bedömnings- grunder som finns i de lagarna. Varken SjLL eller socialförsäkrings- balken gör någon skillnad i bedömningen beroende på vilket yrke den aktuella personen har. Alla, oavsett yrke, kön eller huruvida de är havande eller inte, ska bedömas enligt samma grunder inom ramen för respektive författning. Att bedömningen i det enskilda fallet kan skilja sig åt mellan sjömanslagen, SjLL och socialförsäkringsbalken kan inte anses innebära att någon personkategori diskrimineras genom förslaget. Det har påståtts av de fackliga förbunden att rätten till fri förhandling enligt nr 98 inskränks genom förslaget i promemorian. Oavsett om något sådant påstående kan utläsas i promemorian eller inte, är detta naturligtvis varken avsikten med eller innebörden av regeringens förslag, vilket också framgår av avsnitt 4.2.2. Det kan nämnas att inte heller har gjort den bedömning som förbunden gjort. Redarens rätt till ersättning Ett flertal remissinstanser har tillstyrkt förslaget endast under förutsätt- ning att nuvarande ersättningsregler enligt förordningen (1982:842) om vissa sjukförsäkringsersättningar för sjömän behålls. Konsekvenserna om denna rätt tas bort skulle enligt vissa av remissinstanserna bli en total övervältring av kostnader från staten till redarna. Avsikten med förslaget är som nämnts inledningsvis att i större utsträckning infoga sjömännen i det allmänna sjukförsäkringssystemet. Någon avsikt att förändra reglerna i ovan nämnda förordning finns inte, jfr också avsnitt 6 om tidpunkt för ikraftträdande av förslagen. I detta sammanhang bör också synpunkterna från arbetsgivar- och arbetstagarparterna m.fl. om förhållandet till de s.k. TAP-avtalen (till- fälligt anställd personal) beröras. Med stöd av gällande arbetar på svenska fartyg ett stort antal sjömän från vissa tredjeländer, bl.a. . Remissinstanserna har uppgett att alla kollektivavtal med filippinska sjömän ska godkännas av och innehålla villkor att sjömännen tillerkänns sjuklön under minst . Mot denna bakgrund anser remissinstanserna att förslaget inte ska beröra dessa sjömän eller att en särskild ordning ska gälla för dessa. Regeringen vill därvid erinra om att varken SjLL eller AFL hindrar en arbetsgivare att avtala om att betala full lön som krävs enligt t.ex. TAP-avtalen. Någon möjlighet att begränsa för- Prop. 2009/10:161 slaget till endast boende inom EU/EES-området och t.ex. ange att sjömän från tredje land ska ha rätt till högre ersättning finns inte då en sådan särreglering torde anses utgöra otillåten diskriminering. Det kan inte heller uteslutas att det kan strida mot . Fartområdesindelningen i olika författningar Det finns ett flertal författningar som innehåller en klassificering av de olika fartområden som ett fartyg kan gå i, bl.a. sjölagen (1994:1009), mönstringslagen (1983:929), förordningen (2007:237) om behörigheter för sjöpersonal och fartygssäkerhetsförordningen (2003:438). Ett fart- område är ett geografiskt område, men indelningen av och gränserna för områdena varierar i de olika författningarna beroende på syftet med författningen. Någon övergripande, enhetlig fartområdesindelning finns således inte. I promemorian har bedömts att en användning av skattelagstiftningens fartområdesindelning i inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, är mest relevant. Detta framför allt eftersom sjömannens lön, inklusive den lön som utgår vid sjukdom eller skada, direkt påverkar tillämpningen av bestämmelserna om sjöinkomst m.m. i inkomstskattelagen. Ingen remissinstans har haft något att invända mot denna bedömning. Användande av en annan fartområdesindelning för frågor om sjö- männens ersättning vid sjukdom skulle enligt regeringen medföra ett omotiverat administrativt merarbete för både redare och berörda myndig- heter. Sjömännens rätt till lön under sjukdom kan inte heller anses ha någon sådan beröring med någon annan lagstiftning med bestämmelser om fartområden att dessa av den anledningen bör användas. I det fortsatta kommer således IL:s indelning i fartområden att användas. Med inre fart avses enligt 64 kap. 6 § IL fart inom landet till övervägande del i hamnar eller på floder, kanaler, insjöar, inomskärs vid kusterna eller i . För fart utanför inre fart använder IL fart- områdena närfart samt fjärrfart. Promemorians förslag utgår från att de aktuella konventionerna inte reglerar sjuklön för sjömän på fartyg i inre fart. har ifrågasatt detta påstående. Regeringen kan dock konstatera att defini- tionen av begreppet fartyg i artikel II (i) i sjöarbetskonventionen innebär att sjömän som arbetar på fartyg som trafikerar ett fartområde i princip motsvarande begreppet inre fart i IL inte omfattas av konventionen. fart i IL är i och för sig något snävare område än det område som undan- tas enligt artikel II (i) i konventionen. Det framstår dock som mindre lämpligt att införa ytterligare en fartområdesindelning för att uppnå exakt överensstämmelse med sjöarbetskonventionen än att i stället tillämpa sjöarbetskonventionen på område som är marginellt större än vad Huruvida nr 165 omfattar inre fart eller inte är inte relevant, dels eftersom inte har ratificerat konventionen, dels eftersom den konventionen ändå kommer att revide- Prop. 2009/10:161 ras när sjöarbetskonventionen trätt i kraft. hinder mot att göra anpassningar för sjömän på fartyg i inre fart finns således inte. och annan transporträtt vid har föreslagit att rätten till lön under sjukdom eller skada i sjömanslagen, för att uppnå total anpassning till sjöarbetskonventionen, kan tas bort även för sjömän som arbetar på fartyg som går i inre fart i annat lands farvatten, eftersom begreppet inre fart i IL omfattar endast svenskt farvatten. Sjöarbetskonventionen förhindrar förvisso inte att en förändring görs i enlighet med institutets förslag.