prop · GX03225 · 2010-06-09 00:00:00 — I praxis har bestämmelsen i den äldre SekrL som motsvarade den nuvarande bestämmelsen om domstolssekretess (8 kap. 17 § första stycket SekrL, 36 kap. 2 § första stycket OSL) också tillämpats på så sätt att sekretess inte har gällt för uppgifter som kan ha betydelse för bedömningen av ett varukänneteckens giltighet och omfattning, se Patentbesvärsrättens beslut i mål nr 96778 N.V. mot Detalj- och Maskinförsäljning i . Ett liknande synsätt finns även på patentområdet. Som redogjorts för i föregående avsnitt kan PRV under vissa förutsättningar besluta att en handling som innehåller en företagshemlighet som inte rör en uppfinning som det har sökts eller meddelats patent på, inte får lämnas ut. För att ett utlämnande ska vägras bör det dock krävas att handlingen inte innehåller upplysningar som är av värde för bedömningen eller förståelsen av den patentsökta uppfinningen (se Nordisk utredningsserie 1963:6 s. 252 och prop. 1966:40 s. 129). Regeringen delar mot denna bakgrund kommitténs uppfattning att sekretessen inte bör omfatta uppgifter som har betydelse för ensamrättens uppkomst, omfattning och bestånd beträffande det aktuella kännetecknet. Vidare innebar kommitténs förslag att frågan om sekretess bara skulle aktualiseras på yrkande av part. Som kommittén anförde kan det vara svårt för PRV att självmant bedöma om det finns någon uppgift i ärendet som omfattas av sekretess, särskilt med hänsyn till den stora mängd ärenden som verket handlägger. Detsamma gäller beträffande de myndigheter som handhar firmaregistrering. Regeringen ansluter sig därför till kommitténs uppfattning i denna fråga. Frågan om sekretess bör därför tas upp till prövning bara om det har begärts av en part. I sekretessbestämmelsen som rör ärenden om registrering av mönster i 31 kap. 22 § OSL är det, som Lagrådet påpekat, endast sökanden som kan begära att sekretess ska gälla. När det gäller sekretess i frågor som rör varu- och näringskännetecken bör dock tillämpningsområdet, som framgått ovan, inte begränsas till registreringsärenden, utan vara generellt och gälla vid myndigheters och domstolars handläggning av mål och ärenden om varu- och näringskännetecken. Mot den bakgrunden bör alltså ordet part användas. Ytterligare en fråga som aktualiseras är om det bör finnas någon tidsbegränsning av sekretessen. I den generella bestämmelsen om domstolssekretess är sekretessen för uppgifter som finns i allmänna handlingar begränsad till högst (36 kap. 2 § andra stycket OSL). Detsamma bör gälla för den nya sekretessregleringen för varu- och näringskännetecken. Rätten att meddela och offentliggöra uppgifter Sekretess innebär såväl handlingssekretess som tystnadsplikt (3 kap. 1 § OSL). Den rätt att meddela och offentliggöra uppgifter som följer av 1 kap. 1 § TF och 1 kap. 1 och 2 §§ yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) har som huvudregel företräde framför tystnadsplikten. Nämnda rätt har dock aldrig företräde framför handlingssekretessen (7 kap. 3 § första stycket 2 och 5 § TF och 5 kap. 1 § första stycket och 3 § 2 YGL). Det kan således vara tillåtet att t.ex. muntligen lämna en sekretessbelagd uppgift till en journalist eller att själv publicera uppgiften, men det är aldrig tillåtet att med stöd av rätten att meddela och offentliggöra uppgifter lämna den allmänna handling varav den sekretessbelagda uppgiften framgår till t.ex. en journalist eller att t.ex. själv publicera denna handling. I ett antal fall har vidare även bestämmelser om tystnadsplikt företräde framför rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. I dessa fall är således rätten att meddela och offentliggöra uppgifter helt inskränkt. Vissa av dessa situa- tioner är reglerade direkt i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Där anges vidare att det inte är tillåtet att med stöd av rätten att meddela och offentliggöra uppgifter uppsåtligen åsidosätta en tystnadsplikt i de fall som anges i en särskild lag. Den särskilda lag som avses är offentlighets- och sekretesslagen (13 kap. OSL, slutet av varje kapitel i lagens fjärdesjätte avdelningar samt lagens sjunde avdelning). I förarbetena till den numera upphävda sekretesslagen angavs att det inte är möjligt att dra upp några fasta regler för när en begränsning av rätten att meddela och offentliggöra uppgifter bör göras. Varje gång en sådan fråga uppkommer måste ett flertal faktorer beaktas. Exempelvis kan den enskilda sekretessbestämmelsens utformning ge viss ledning. I fråga om sekretessbestämmelser utan skaderekvisit kan det finnas större anledning att överväga undantag från rätten att meddela och offentliggöra Prop. 2009/10:225 uppgifter än i andra fall. Detsamma gäller i någon mån sekretessbestämmelser med ett omvänt skaderekvisit (prop. Del A s. 111 f). Det motsatta förhållandet gäller således om sekretessbestämmelsen är försedd med ett rakt skaderekvisit. Som Lagrådet har påpekat inskränker den tystnadsplikt som följer av den sekretessbestämmelse som gäller i ärenden om registrering av mönster (31 kap. 22 § OSL) rätten att meddela och offentliggöra uppgifter (31 kap. 26 § OSL). Regeringen konstaterar att sekretessen för uppgift om mönstret i ärenden om registrering av mönstret är absolut på sökandens begäran, förutsatt att annat inte följer av mönsterskyddslagen. På mönsterrättsområdet gäller att det endast går att få mönsterrätt om mönstret är nytt och särpräglat, 2 § mönsterskyddslagen (1970:485). Ett offentliggörande av mönstret kan därför få negativa konsekvenser för en enskild. Något motsvarande nyhetskrav finns inte vid registrering av varumärken och firmor. Den sekretessbestämmelse som föreslås för uppgifter i mål och ärenden om varu- eller näringskännetecken är vidare försedd med ett rakt kvalificerat skaderekvisit, dvs. det gäller en stark presumtion för att uppgifterna är offentliga. Vidare inskränker inte den tystnadsplikt som följer av den generella bestämmelsen om domstolssekretess rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Mot denna bakgrund bör enligt regeringens uppfattning den tystnadsplikt som följer av den föreslagna sekretessbestämmelsen inte inskränka rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Sammanfattningsvis anser regeringen alltså att sekretess bör gälla i mål eller ärende om varukännetecken eller näringskännetecken för uppgift om myndighets eller enskilds affärs- eller driftförhållanden, om en part har begärt detta och det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs. Sekretess bör dock inte gälla för sådana uppgifter som har betydelse för bedömningen av ensamrättens giltighet eller för bedömningen av skyddets omfattning. För en uppgift i en allmän handling bör sekretessen gälla i högst . Tystnadsplikten bör inte inskränka den rätt som finns enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter. 18 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Den nya varumärkeslagen ska träda i kraft . Varumärkeslagen och kollektivmärkeslagen upphör då att gälla. Följande övergångsbestämmelser införs: Den nya varumärkeslagen ska, med nedan angivna undantag, vara tillämplig även på varukännetecken som har inarbetats, varumärken som har registrerats eller varumärkesregistreringar som har sökts före Varumärken som registrerats före ikraftträdandet ska inte kunna hävas på grund av bestämmelsen om att ett varumärke som innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som en geografisk ursprungsbeteckning för vin eller spritdrycker, inte får registreras om varumärket avser vin eller spritdrycker av annat ursprung. Bestämmelserna om informationsföreläggande och spridning av information om dom i mål om varumärkesinstrång ska inte tillämpas när intrånget, eller försöket eller förberedelsen till intrånget, har begåtts före . Äldre föreskrifter ska fortfarande gälla i fråga om åtgärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. Nationella eller internationella varumärken som genom registrering har beviljats skydd i enligt äldre föreskrifter ska anses utgöra sådana varukännetecken som avses i bestämmelsen om relativa registreringshinder. De föreslagna ändringarna i firmalagen ska träda i kraft . Följande övergångsbestämmelser införs: De nya bestämmelserna ska, med nedan angivna undantag, vara tillämpliga även på näringskännetecken som har inarbetats, firmor som har registrerats eller firmaregistreringar som har sökts före ikraftträdandet. Äldre föreskrifter ska fortfarande tillämpas i fråga om åtgärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdan- det. Nationella och internationella varumärken som genom registrering har beviljats skydd i enligt äldre föreskrifter ska anses utgöra sådana varumärken som avses i bestämmelsen om relativa registreringshinder. Ändringarna i offentlighets- och sekretesslagen samt följdändringen ilagen om Patentbesvärsrätten ska också träda i kraft . Kommitténs förslag innebär att det till den nya varumärkeslagen införs en övergångsbestämmelse om att för det fall det i en lag eller i en annan författning hänvisas till föreskrifter som har ersatts med bestämmelser i den nya varumärkeslagen, ska hänvisningen avse de nya bestämmelserna. Kommittén föreslår vidare en övergångsbestämmelse om att ansökningar om registrering av varumärken som har kommit in till () före ikraftträdandet av lagen ska handläggas med tillämpning av äldre föreskrifter. Samma förslag lämnas beträffande ansökningar om registrering av firmor. Kommitténs förslag innebär slutligen att det till den nya varumärkeslagen ska införas en övergångsbestämmelse om att äldre föreskrifter ska gälla i fråga om invändningar mot registreringar som gjorts på grundval av ansökningar som kommit in till PRV före ikraftträdandet av den nya lagen. Remissinstanserna: Kammarrätten i har framfört att den föreslagna övergångsbestämmelsen om tillämpning av äldre regler på ansökningar som har kommit in till PRV före ikraftträdandet av den nya varumärkeslagen bör förtydligas så att det klart framgår att bestämmelsen även gäller prövningen i förvaltningsdomstolarna vid överklagande av registreringsärenden som handlagts med tillämpning av de äldre bestämmelserna. Skälen för regeringens förslag: De myndigheter som registrerar varumärken och firmor bör få tid på sig att anpassa sina handläggnings- rutiner till den nya varumärkeslagen och till ändringarna i firmalagen (1974:156), förkortad FL. Även övriga som påverkas av nu föreslagna reformer av känneteckensrätten, t.ex. de som avser att ansöka om registrering av varumärke eller firma eller de som redan innehar varu- eller näringskännetecken, bör ges tid för de olika slags överväganden som de nya bestämmelserna kan föranleda. Regeringen föreslår därför att den nya varumärkeslagen ska träda i kraft . Detsamma bör gälla ändringarna i firmalagen, ändringarna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och följdändringen i lagen om Patentbesvärsrätten (1977:729). Genom den nya varumärkeslagen upphävs varumärkeslagen (1960:644), förkortad VML och kollektivmärkeslagen (1960:645). Därför uppkommer frågan hur rättigheter som har sökts eller förvärvats enligt äldre föreskrifter ska behandlas när den nya lagen träder i kraft. Det är en allmän princip inom immaterialrätten att en ny lag blir tillämplig också på rättigheter som har uppkommit (se t.ex. prop. 1996/97:128 s. 105 f., prop. 2001/02:121 s. 105 f. och prop. 2006/07:56 s. 131 f.) På detta sätt undviker man att två skyddssystem parallellt blir gällande . Denna princip bör utgöra utgångspunkten även när det gäller den nya varumärkeslagen. Det innebär att den nya varumärkeslagens bestämmelser som huvudprincip ska tillämpas på alla de varukännetecken som erhållit skydd enligt äldre föreskrifter. Det bör införas en övergångsregel som klargör detta förhållande beträffande varukännetecken som har inarbetats och varumärken som har registrerats före tidpunkten för ikraftträdandet. Motsvarande bör gälla på firmaområdet. När det gäller sådana ansökningar om registrering av varumärken och firmor där beslut om registrering ännu inte meddelats när den nya varumärkeslagen träder i kraft, föreslog att det skulle finnas övergångsbestämmelser av vilka skulle framgå att sådana ansökningar skulle handläggas enligt äldre bestämmelser. Det finns olika tänkbara sätt att reglera frågan om tillämpligt regelverk för sådana ännu inte avgjorda ansökningar. Ett sätt är att låta ansökningar som nått ett visst skede i handläggningen omfattas av gamla föreskrifter, medan sådana ansökningar som inte nått detta skede omfattas av nya bestämmelser. På detta sätt hanterade man t.ex. ännu inte avgjorda ansökningar om växtförädlarrätt när växtförädlarrättslag (1971:392) upphävdes och ersattes av växtförädlarrättslag (1997:306). Enligt övergångsbestämmelserna till växtförädlarrättslag skulle således de ansökningar som inte avgjorts innan ikraftträdandet, men hunnit kungöras innan ikraftträdandet, behandlas och avgöras enligt äldre föreskrifter. De nya bestämmelserna tillämpades på övriga ansökningar. När varumärkeslag infördes valde man ett annat sätt. Huvuddelen av bestämmelserna lag blev tillämplig även på sådana ansökningar som vid ikraftträdandet inte var avgjorda. Däremot infördes övergångsbestämmelser om att äldre bestämmelser i vissa fall kunde eller skulle tillämpas. Det som talar för att göra på detta sätt även när det gäller den nya varumärkeslagen är att man därmed i så hög grad som möjligt undviker att dubbla regelverk existerar sida vid sida. Det skulle dessutom innebära att de förbättringar som införs genom den nya varumärkeslagen, t.ex. möjligheten till återupptagande av en avskriven ansökan och möjligheterna till överföring av en ansökan på grund av bättre rätt, får full genomslagskraft . Detta är till fördel för användarna av det varumärkesrättsliga systemet. Även förbättringar och förenklingar för PRV t.ex. möjligheten att snabbare och enklare avgöra invändningar som är uppenbart ogrundade skulle därmed kunna aktualiseras . Motsvarande argument gör sig gällande även på firmaområdet. De ansökningar om varumärkes- respektive firmaregistrering som inte är avgjorda vid ikraftträdandet av de nya bestämmelserna bör mot denna bakgrund handläggas enligt bestämmelserna i den nya varumärkeslagen respektive de nya bestämmelserna i firmalagen om inte annat föreskrivs. I och med att äldre föreskrifter alltså inte ska tillämpas på dessa ansökningar saknas skäl till en övergångsbestämmelse av det slag som Kammarrätten i har efterfrågat. föreslog att äldre föreskrifter skulle gälla även för invändningar som görs mot registreringar som skett i anledning av ansökningar som kommit in till PRV före ikraftträdandet av den nya lagen. Förslaget hade sannolikt sin grund i kommitténs förslag att ansökningar som inte var avgjorda vid lagens ikraftträdande skulle handläggas enligt äldre föreskrifter och förslaget skulle kunna utgöra ett sätt att undvika att ett annat regelverk tillämpades vid prövning av invändningar mot en beviljad registrering än det som tillämpades vid prövning av själva ansökan om registrering. Eftersom regeringen kommit fram till att inte avgjorda ansökningar bör handläggas enligt den nya varumärkeslagen, saknas dock skäl att införa en övergångsbestämmelse beträffande invändningar av detta slag. När det så gäller frågan om hävning är det viktigt för innehavare av registreringar som beviljats enligt den nuvarande varumärkeslagen att införandet av en ny varumärkeslag inte innebär ökade risker för hävning av registreringar för vilka de lagliga förutsättningarna var uppfyllda när beslutet om registrering fattades. Registreringshindren och därmed hävningsgrunderna har emellertid inte utvidgats enligt den nya varumärkeslagen, utan snarare begränsats med ett undantag. Det har införts ett nytt absolut hinder mot registrering genom att ett varumärke som innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som en geografisk ursprungsbeteckning för vin eller spritdrycker inte, enligt den nya varumärkeslagen kommer att få registreras, om varumärket avser vin eller spritdrycker av annat ursprung. Det finns därför skäl att i en övergångsbestämmelse föreskriva att varumärken som registrerats före tidpunkten för ikraftträdandet av den nya varumärkeslagen inte kan hävas på grund av bestämmelsen om att ett varumärke som innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som en geografisk ursprungsbeteckning för vin eller spritdrycker, inte får registreras om varumärket avser vin eller spritdrycker av annat ursprung. Eftersom det inte föreslagits att något motsvarande absolut hinder för vin eller spritdrycker ska införas i firmalagen, finns inte något behov av att införa en övergångsbestämmelse av detta slag i förslaget till lag om Prop. 2009/10:225 ändring i firmalagen. Det bör även finnas en övergångsbestämmelse till den nya varumärkeslagen som innebär att bestämmelserna om informations- föreläggande och spridning av information om dom i mål om varumärkesintrång inte ska tillämpas när intrånget, eller försöket eller förberedelsen till intrånget, har begåtts före ikraftträdandet av de ändringar lag som gjordes genom SFS 2009:110 (jfr punkt 2 i övergångsbestämmelserna till den lagändringen och se prop. s.253 f.). En annan princip som vanligen tillämpas inom immaterialrätten är att nya regler inte bör tillämpas såvitt gäller åtgärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet (se t.ex. prop. 1996/97:128 s. 106 f. och prop. 2004/05:110 s. 373). Även denna princip bör tillämpas i förhållande till den nya varumärkeslagen. Principen bör tas in i en särskild övergångsbestämmelse. En effekt av bestämmelsen är att de nya reglerna inte påverkar ingångna avtal. En motsvarande bestämmelse bör även införas för firmalagens del. Enligt den föreslagna bestämmelsen om relativa registreringshinder i den nya varumärkeslagen avses med tidigare varukännetecken bl.a. varumärken som registrerats enligt bestämmelserna i andra kapitlet i den nya varumärkeslagen och varumärken som registrerats genom en internationell registrering enligt bestämmelserna i femte kapitlet i den nya varumärkeslagen. Det bör mot denna bakgrund införas en övergångs- bestämmelse som klargör att registreringshinder också föreligger om det tidigare registrerade nationella eller internationella varumärket har registrerats i enlighet med äldre bestämmelser. Därmed kommer det också att finnas grund för hävning i en situation där den nya varumärkeslagen är tillämplig men den äldre rättigheten som åberopas till grund för hävningen avser en rättighet som registrerats i enlighet med äldre föreskrifter. Motsvarande övergångsbestämmelse bör införas i firmalagen när det gäller registreringshindren avseende äldre registrerade nationella och internationella varumärken. Slutligen föreslog en övergångsbestämmelse om att för det fall det i en lag eller i en annan författning hänvisades till föreskrifter som har ersatts med bestämmelser i den nya varumärkeslagen, skulle hänvisningen avse de nya bestämmelserna. Eftersom det endast är en följdändring som behöver göras i en annan författning på grund av den nya varumärkeslagen närmare bestämt en följdändring i lagen om Patentbesvärsrätten bör ändringen göras direkt i denna författning. Det finns därför inget behov av en övergångsbestämmelse av det slag som kommittén föreslog. Ekonomiska och andra konsekvenser Regeringens bedömning: Den nya varumärkeslagen innebär en generell modernisering av varumärkesrätten och även redaktionella Ändringarna i firmalagen innebär att firmarätten bättre samordnas med varumärkesrätten. Dessa förändringar innebär ett regelverk som är lättare att tillämpa såväl för användarna som för registreringsmyndigheterna och domstolarna. För användarnas del får fördelarna med en bibehållen officialprövning av relativa hinder vid registrering av varumärken och firmor anses överväga nackdelarna. I den mån ytterligare resurser på måste tas i anspråk hos registreringsmyndigheterna för att genomföra prövningen och detta förhållande inte kan lösas genom effektiviseringar hos myndigheterna, kan en rimlig höjning av ansökningsavgifterna bli konsekvensen av att den service som användarna anser att prövningen utgör bibehålls. I övrigt innebär förslagen en rad förenklingar och effektiviseringar när det gäller framför allt möjligheterna att invända mot registrerade varumärken och att häva registrerade varumärken och firmor. Även handläggningen vid skydd av internationella varumärkesregistreringar förenklas och effektiviseras. Åtgärderna har positiv effekt såväl för användare som för registreringsmyndigheter och domstolar. För alla förslag gäller att de inte medför några ökade kostnader för det allmänna. Kommitténs bedömning utgår från att officialprövningen av relativa hinder vid registrering av varumärken och firmor avskaffas, varvid prövningen begränsas till absoluta hinder. Följden av en sådan reform skulle, enligt kommittén, bli att handläggningen av registreringsärenden blir billigare och flertalet varumärken och firmor registreras snabbare än . Även med en förväntad ökning av antalet invändningsärenden skulle avgifterna i ärenden om registrering av varumärken och firmor kunna sänkas något, eller i vart fall hållas på oförändrad nivå. Möjligheten till återupptagning av en avskriven ansökan om registrering skulle kunna leda till en minskning av antalet varumärkesmål i Patentbesvärsrätten. I övrigt överensstämmer kommitténs bedömning huvudsakligen med regeringens (SOU 2001:26 s. 499 f.). Promemorians bedömning utgår från att officialprövning av relativa registreringshinder avskaffas vid registrering av varumärken, medan officialprövningen av relativa registreringshinder på firmaområdet bibehålls. Följden av en sådan reform på varumärkessidan skulle, enligt promemorian, innebära att Patent- och registreringsverkets (PRV) handläggning av registreringsärenden skulle förenklas och påskyndas. Antalet invändningsärenden skulle öka från dagens av alla ansökningar till högt räknat . Ökningen av kostnaderna för att hantera invändningsärendena skulle dock inte bli så stor som den kostnadsminskning som skulle bli följden av den förenklade handlägg- ningen av registreringsärendena och totalt sett skulle kostnaderna för PRV alltså bli lägre. PRV:s avgifter skulle därmed kunna hållas på en låg nivå. I övrigt överensstämmer promemorians bedömning huvudsakligen med regeringens. (Ds 2008:28 s. 141 f.). Remissinstanserna: De synpunkter som framförts har främst tagit sikte på de konsekvenser som en reform av officialprövningen av relativa registreringshinder skulle kunna få, dels i förhållande till kommitténs förslag (att avskaffa prövningen både på varumärkes- och på firmaområdet), dels i förhållande till förslagen i Ds 2008:28 (att avskaffa prövningen endast på varumärkesområdet). har emellertid anfört att för det fall officialprövningen av relativa registreringshinder inte avskaffas på firmaområdet kommer detta att leda till ökade kostnader både för verket och för företagarna. genom att handläggningen av firmaärenden ytterligare försvåras och fördröjs i och med det ständigt växande antalet relativa hinder. skulle också behöva öka antalet medarbetare av denna anledning. utebliven reform skulle enligt verket också innebära en ökad admini- strativ börda för företagarna eftersom den nuvarande ordningen leder till att företagarna tvingas besvara förelägganden och eventuellt presentera nya firmaförslag eller inkomma med annan typ av dokumentation. I övrigt har anfört att hovrätten inte delar uppfattningen att det administrativa förfarandet för hävning skulle minska arbets- belastningen vid de allmänna domstolarna eftersom det administrativa förfarande som kommittén föreslagit enbart avser otvistiga ärenden. Skälen för regeringens bedömning: Den nya varumärkeslag som föreslås i propositionen syftar till att modernisera varumärkesrätten och även till en redaktionell förbättring av lagstiftningen.