prop · GX03242 · 2010-07-01 00:00:00 — och anser dock att värdepapperskrediter ska undantas från kravet på information. Skälen för regeringens förslag Det ska inte finnas något krav på att avtalet ska ingås skriftligt men det ska finnas ett krav på att innehållet i avtalet dokumenteras Enligt artikel 10.1 i direktivet ska kreditavtalet upprättas i pappersform eller på något annat varaktigt medium. Vidare sägs att alla parter ska få ett exemplar av kreditavtalet samt att denna artikel inte ska påverka eventuella nationella bestämmelser som överensstämmer med gemen- skapslagstiftningen och som avser giltigheten av ingåendet av kredit- Artikel 10 behandlar inte själva ingåendet av kreditavtalet. avtal ingås bestäms i nationell rätt och i enlighet med gemenskapslag- stiftningen i övrigt (se beaktandesats 30). Enligt 9 § lag ska ett kreditavtal vara skriftligt och under- tecknas av konsumenten, som ska få en kopia avtalet. inte har ingåtts skriftligt är ändå giltigt utom vad gäller villkor som är till nackdel för konsumenten. Skriftlighetskravet gäller inte för engångs- krediter där kredittiden är och hela beloppet ska betalas på en gång och inte heller för krediter som är . Kravet på skriftlig form i 9 § lag infördes på grund av ett motsvarande krav konsumentkreditdirektiv (artikel 4). artikeln har alltså ersatts av artikel 10 i det nya direktivet. innehåller i och för sig inget förbud mot ett skriftlighetskrav och det som sägs i beaktandesatsen talar närmast för att medlemsstaterna kan ha ett I andra bestämmelser i direktivet förutsätts dock att ett konsumentkreditavtal kan ingås också muntligen. 5.3 en möjlighet för kreditgivaren att ge konsumenten den information som egentligen ska lämnas före avtalets ingående efter avtalet, om avtalet på konsumentens begäran ingåtts på telefon. Det konsumentskydd som skriftlighetskravet direktiv avsåg att uppfylla tillgodoses i det nya direktivet i stället genom kravet på skriftlig dokumentation av avtalsinnehållet. I lagen bör alltså anges att dokumenteras genom att nedtecknas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form. Det kommer då inte att finnas några särskilda begränsningar vad gäller sättet att ingå avtal. I praktiken kommer dock skillnaden inte att bli stor, eftersom viktiga rättsverkning- ar, t.ex. ångerrätten, knyts till att avtalet nedtecknas och överlämnas till konsumenten. Med hänsyn till den mängd information som dessutom ska finnas med i kreditavtalet blir konsumentskyddet, trots att skriftlig- hetskravet tas bort, i praktiken starkare. I promemorian föreslås ett generellt undantag för bl.a. fakturakrediter och för vissa räntefria kontokrediter från den nya lagens tillämpnings- område. Enligt regeringens mening bör dessa krediter inte undantas helt från lagens tillämpningsområde (se avsnitt 6.1). Bestämmelsen om krav på dokumentation av själva avtalet bör inte tillämpas på fakturakrediter. Den bör dock, liksom skriftlighetskravet enligt lag, gälla för kontokrediter. Information som ska ges i avtalet Artikel 10.2 behandlar den information och de uppgifter ett kreditavtal ska innehålla. Enligt bestämmelsen ska kreditavtalet på ett klart och kort- fattat sätt innehålla uppgifter om en rad förhållanden som räknas upp i bestämmelsen. Det gäller, i sammandragen form, uppgifter om typ av kredit, avtalsparternas identitet, kreditavtalets löptid, sammanlagt kredit- belopp, varans eller tjänstens kontantpris, krediträntan och villkoren för den, den effektiva räntan och sammanlagt belopp som ska betalas av konsumenten, delbetalningar, rätt till amorteringsplan, rätt till betalnings- plan om kapitalet inte amorteras, avgifter, dröjsmålsränta, påföljder vid dröjsmål med betalning, notariatsavgifter, säkerheter och försäkringar, ångerrätt, invändningsrätt mot en förvärvare av ett kreditavtal, förtids- betalning, uppsägning, möjligheter till klagomål och prövning utanför domstol, andra avtalsvillkor och tillsynsmyndigheten. lag finns några bestämmelser om uppgifter som ska anges i ett kreditavtal. Det gäller uppgift om ränta och förutsättningarna för ändringar i räntesatsen (10 och 11 §§). Om avgifter tas ut för krediten ska detta anges, liksom förutsättningarna för eventuella avgiftsändringar (12 §). Eftersom direktivets bestämmelser om information i kreditavtal är fullharmoniserande, kan några avsteg inte göras. Listan på uppgifter som ska finnas med i en nedteckning av kreditavtalet bör alltså tas in i den nya lagen. I artikel 10.5 anges vilka informationskrav som finns vid avtal om vissa kontokrediter. Informationskraven är mindre omfattande än de som gäller för andra krediter. En uppgift som ska finnas med är specifik för kontokrediter, nämligen att konsumenten kan åläggas att återbetala kre- diten på uppmaning. Kraven på information som ska finnas med i en nedteckning av kontokreditavtalet bör tas in i en särskild bestämmelse. I promemorian föreslås ett generellt undantag för bl.a. fakturakrediter och räntefria kontokrediter från den nya lagens tillämpningsområde. Enligt regeringens mening bör dessa krediter inte undantas helt från lagens tillämpningsområde (se avsnitt 6.1). Bestämmelserna om infor- mation bör dock inte tillämpas på dessa krediter. och anser Prop. 2009/10:242 att värdepapperskrediter ska undantas från bl.a. kravet på information i I avsnitt 6.3 föreslås att värdepapperskrediter ska undantas från kravet på förhandsinformation i den nya lagen. Av samma skäl bör dessa krediter undantas även från kravet på information i avtalet. Regeringens förslag: Kreditgivaren ska informera konsumenten om en ränteändring innan ändringen börjar gälla. Beror en ränteändring enbart på en ändring i en offentliggjord referensränta, ska parterna kunna avtala om att informationen ska lämnas . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag med den skillnaden att det i promemorian föreslagna informationskravet även avser en avgiftsändring. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan någon invändning. anser att en höjning av en ränta eller avgift inte ska få någon verkan mot konsu- menten om kreditgivaren inte har fullgjort sin informationsskyldighet. och anser att skyldig- heten att informera konsumenten inte ska gälla vid avgiftsändringar. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 11.1 i direktivet ska konsumenten informeras om ändringar i krediträntan innan ändringen träder i kraft. Informationen ska lämnas på papper eller på något annat varaktigt medium. Informationen ska omfatta betalningarnas belopp efter det att den nya krediträntan trätt i kraft och uppgift om betalningarnas antal och frekvens, om dessa ändrats. Enligt artikel 11.2 finns det en möjlighet för parterna att avtala om undantag från huvudregeln om information innan ändringen träder i kraft och i stället bestämma att konsumenten får regelbunden information i efterhand. Detta gäller i de fall ränteändringen är en följd av en ändring av en referensränta och denna ändring är offentliggjord på vederbörligt sätt och informationen även finns att tillgå hos kreditgivaren. I 13 § lag behandlas kreditgivarens underrättelseskyldighet vid ränte- och avgiftsändringar. Vid ändringar i räntan som inte enbart beror på ändringar i en referensränta ska underrättelse lämnas senast när ändringen börjar gälla, antingen genom ett särskilt meddelande till konsumenten eller genom annonsering i dagspressen. I det senare fallet ska ett meddelande lämnas till konsumenten senast i samband med nästa avisering eller kontoutdrag. Vid ränteändringar som enbart beror på ändring i en referensränta ska underrättelse lämnas genom ett med- delande senast i samband med nästa avisering eller kontoutdrag. Enligt direktivet ska informationen om en ränteändring alltså som huvudregel lämnas på papper eller på något annat varaktigt medium, medan det enligt lag även kan ske genom annonsering i dags- press. Nuvarande bestämmelse bör därför ändras på så sätt att konsu- menten ska få ett skriftligt meddelande om ränteändringen innan änd- ringen träder i kraft. Vid bostadskrediter som faller utanför direktivets tillämpningsområde bör kreditgivaren dock även fortsättningsvis ha rätt Prop. 2009/10:242 att underrätta konsumenten genom annonsering i dagspress. Beror en ändring enbart på en ändring i en referensränta, ska parterna kunna avtala om att informationen ska lämnas . I promemorian föreslås en underrättelseskyldighet för kreditgivare också innan en avgift ändras. Direktivet innehåller inte något motsvaran- de krav. Däremot ska förutsättningarna för en avgiftsändring anges i avtalet (artikel 10.2 k). Även om direktivet inte innehåller något förbud mot ett krav på information till konsumenten före en avgiftsändring, kan det ifrågasättas om kravet är lämpligt med hänsyn till ambitionen att harmonisera denna typ av bestämmelser. Eftersom förutsättningarna för avgiftsändringar ska anges i avtalet, bör detta inte innebära någon större nackdel för konsumenten. Något generellt krav på att i varje enskilt fall informera en konsument innan en avgiftsändring sker bör därför inte tas in i den nya lagen. Frågan om information om avgiftshöjningar vid kontokrediter behandlas i avsnitt 6.9. Det har enligt regeringens mening inte framkommit något behov av att införa särskilda sanktioner eller civilrättsliga konsekvenser för det fall att en kreditgivare inte skulle uppfylla sin informationsskyldighet. 6.9Rätt till betalningsplan och kontoutdrag Regeringens förslag: Konsumenten ska ha rätt att utan kostnad få en betalningsplan. Detta ska dock inte gälla vid bostadskrediter. Vid kontokrediter ska kreditgivaren tillhandahålla konsumenten kontoutdrag och information om avgiftshöjningar. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslås dock att rätten till en betalningsplan ska gälla endast när krediten i fråga ska avbetalas samt att en rätt till betal- ningsplan ska finnas också vid bostadskrediter. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan någon invändning. och anser att det inte ska finnas någon rätt till betal- ningsplan vid bostadskrediter. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 10 i och j i direktivet har konsumenten rätt att få en amorteringsplan respektive en samman- ställning över när betalningar ska ske. Detta motsvaras inte av någon bestämmelse lag. Det behövs en bestämmelse i den nya lagen om konsumentens rätt att få en betalningsplan av kreditgivaren. anser att det inte är lämpligt att låta konsu- mentens rätt till betalningsplan gälla vid bostadskrediter, eftersom dessa ofta är indelade . Räntevillkoren och amorterings- takten ändras i och med att en ny villkorsperiod inträder. Regeringen delar föreningens uppfattning att det bör göras ett undantag från rätten till betalningsplan vid bostadskrediter. Enligt artikel 12.1 i direktivet finns det en skyldighet för kreditgivaren att vid kontokrediter regelbundet se till att konsumenten får information genom ett kontoutdrag. Informationen ska lämnas på papper eller på något annat varaktigt medium. Av kontoutdraget ska framgå vilken tids- period det avser, vilka belopp som utnyttjats och när, vilket saldo det föregående kontoutdraget angav och datum för saldot. Vidare ska i kontoutdraget anges det nya saldot samt datum och belopp för de betal- ningar som konsumenten har gjort. Utdraget ska även innehålla uppgift om krediträntan och eventuella avgifter som varit aktuella för tids- perioden. Av utdraget ska också framgå ett eventuellt minimibelopp som konsumenten ska betala. lag finns det inte någon bestämmelse som uttryckligen åläg- ger kreditgivarna en skyldighet att lämna konsumenterna kontoutdrag. I allmänna råd om kontokort och automattjänster (FFFS 2000:9) som bl.a. gäller för kontokort som ger tillgång till ett eller flera konton med kredit sägs att kortutgivaren regelbundet bör tillhandahålla kortinnehavaren skriftliga kontoutdrag per post (7 §). Av bestämmelsen framgår dock att detta kan ske på något annat sätt eller underlåtas, om kortinnehavaren så begär. Det behövs alltså en bestämmelse i den nya lagen om skyldighet att lämna kontoutdrag. I artikel 12.2 föreskrivs att konsumenten på papper eller på något annat varaktigt medium ska informeras om alla ränte- och avgiftshöjningar. Enligt huvudregeln ska informationen lämnas innan ändringen träder i kraft. Parterna får dock avtala om att informationen om ändringar av krediträntan får ges på det sätt som anges i artikel 12.1 dvs. regelbundet genom ett kontoutdrag när ändringen av krediträntan orsakas av en ändring av en referensränta. För att parterna ska ha rätt att avtala på detta sätt krävs enligt artikel 12.2 att den nya referensräntan offentliggörs på vederbörligt sätt och att den nya referensräntan finns tillgänglig hos kreditgivaren. Bestämmelserna om information om ändringar av ränta och avgifter i fråga om kontokrediter motsvarar alltså vad som enligt artikel 11.2 gäller i fråga om andra kreditavtal med den skillnaden att artikel 12.2 också gäller avgiftsändringar. Artikel 12.2, såvitt den avser ränteändringar, bör genomföras tillsammans med artikel 11.2 (se avsnitt 6.8) i en gemensam bestämmelse i den nya lagen. Det behövs därutöver en särskild bestäm- melse om att kreditgivaren vid kontokrediter ska informera konsumenten om en avgiftshöjning innan den börjar gälla. Artikel 18 i direktivet behandlar s.k. överskridanden. Med överskrid- ande förstås enligt direktivet en underförstått accepterad kontokredit genom vilken en kreditgivare tillåter en konsument att överskrida det aktuella saldot eller den överenskomna kreditgränsen på kontot (artikel 3 e). Bakgrunden till artikeln lär vara att det i några länder förekommer att konsumenter ges en tillfällig kredit på sitt lönekonto eller tillåts att överskrida en kreditgräns på sitt lönekonto, utan att det finns något uttryckligt avtal om det. Enligt artikel 18.1 ska, när det finns en möjlighet för konsumenten att överskrida saldot på ett konto eller överskrida en kreditgräns, kreditavtalet innehålla de uppgifter som finns i artikel 6.1 e, dvs. uppgifter som ska lämnas vid vissa kontokrediter. Kreditgivaren ska enligt samma artikel i alla händelser regelbundet lämna dessa uppgifter på papper eller på något annat varaktigt medium. Vidare ska kreditgiva- ren enligt artikel 18.2 vid ett väsentligt överskridande som varat under mer än en månad på papper eller på något annat varaktigt medium utan Prop. 2009/10:242 dröjsmål underrätta konsumenten om överskridandet och följderna därav. Ett överskridande är en form av kontokreditavtal eller en del av ett sådant avtal. Skyldigheten att i avtalet ange vissa uppgifter följer då redan av de allmänna bestämmelserna om kontokrediter. Det bör dock införas en bestämmelse i den nya lagen som klargör att kreditgivaren, om det enligt ett avtal om kontokredit är möjligt för konsumenten att över- skrida en kreditgräns, är skyldig att regelbundet informera konsumenten om bl.a. krediträntan och de avgifter som gäller. Även skyldigheten för kreditgivaren att informera konsumenten om ett längre överskridande och följderna därav bör framgå av lagen. 6.10Uppsägning av kreditavtal med obestämd löptid Regeringens förslag: Konsumenten ska när som helst få säga upp ett kreditavtal med obestämd löptid. Om ingen uppsägningstid har avta- lats, ska avtalet upphöra att gälla . En eventuell uppsäg- ningstid ska inte få vara längre än en månad. Kreditgivaren ska få säga upp ett kreditavtal med obestämd löptid bara om det har överenskommits i avtalet. Uppsägningstiden ska vara . Uppsägningen ska ske i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Detta ska inte gälla för fakturakrediter, vissa kontokrediter, bostads- krediter eller värdepapperskrediter. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag utom så till vida att det i promemorian inte föreslås något undantag för värde- papperskrediter. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan någon invändning. efterfrågar ett klarläggande av förhållandet mellan den föreslagna uppsägningsrätten för kreditgivaren och dennes rätt att få betalt . Skälen för regeringens förslag: Artikel 13 i direktivet innehåller vissa bestämmelser om avslutande eller uppsägning av kreditavtal med obe- stämd löptid. Enligt artikel 13.1 första stycket får en konsument utan avgift säga upp ett kreditavtal med obestämd löptid, såvida parterna inte har avtalat om en uppsägningstid. En eventuell uppsägningstid får inte överskrida en månad. I artikel 13.1 andra stycket föreskrivs att kreditgivaren, om så har avta- lats i kreditavtalet, får avsluta ett kreditavtal med obestämd löptid genom att säga upp avtalet i förväg. Uppsägningen ska ske på papper eller på något annat varaktigt medium. Artikel 13.2 anger att kreditgivaren, om så avtalats i kreditavtalet, får avsluta konsumentens rätt att utnyttja ett kreditavtal med obestämd löptid förutsatt att det sker av objektivt motiverade skäl. Kreditgivaren ska i så fall informera konsumenten om uppsägningen och skälen för detta. Kon- sumenten ska få informationen på papper eller på något annat varaktigt medium. Informationen ska ges innan uppsägningen verkställs, om det är möjligt, och annars senast därefter. Skyldigheten att infor- mera gäller inte om det enligt annan gemenskapsrättslig lagstiftning skulle vara förbjudet att lämna informationen eller om det annars skulle strida mot allmän ordning eller allmän säkerhet. Konsumenten har alltså enligt artikel 13.1 första stycket rätt att avsluta ett kreditavtal som löper . Det finns inte någon uttrycklig bestämmelse i svensk rätt som särskilt ger konsumenten en rätt att säga upp ett kreditavtal med obestämd löptid. För att genomföra direktivet behöver alltså bestämmelser om konsumentens rätt att avsluta kredit- avtalet och om längsta möjliga uppsägningstid tas in i den nya lagen. Någon bestämmelse som motsvarar artikel 13.1 andra stycket, om kreditgivarens rätt att efter uppsägningstid avsluta ett kreditavtal med obestämd löptid, finns inte heller i svensk rätt. En bestämmelse som överensstämmer med direktivets behövs alltså i den nya lagen. efterfrågar ett tydliggörande av att den bestäm- melsen inte ger kreditgivaren bättre rätt att säga upp krediten än vad som följer av reglerna om kreditgivarens rätt till förtida betalning som före- slås flyttas över till den nya lagen i sak oförändrade. Något förenklat kan kreditgivaren sägas ha en rätt till betalning vid konsumentens kontraktsbrott av mer allvarligt slag. Som anför torde det av allmänna obligationsrättsliga principer följa en rätt, för båda parter, att säga upp ett avtal med obestämd löptid med iakttagande av en skälig uppsägningstid. En återbetalning efter uppsägning av ett sådant avtal bör därför inte ses som en förtida betalning. Till skillnad mot vad som gäller för konsumenten innehåller direktivet i fråga om kreditgivarens uppsägning vissa krav. Uppsägningen ska ske i en handling eller någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten och uppsägningstiden ska vara . Detta bör framgå av lagen. I artikel 13.2 anges att det ska finnas en möjlighet för kreditgivaren att , dvs. utan uppsägningstid, säga upp konsumentens rätt att utnyttja ett kreditavtal med obestämd löptid. Bestämmelsen avser den situationen att konsumenten inte alls har utnyttjat en beviljad kredit. I det fallet kan kreditgivaren med omedelbar verkan säga upp krediten. Detta gäller dock endast om det finns objektivt motiverade skäl. I direktivets beaktandesats 33 nämns som exempel på sådana skäl att det finns miss- tanke om att krediten utnyttjas utan tillstånd eller bedrägligt eller att det föreligger en betydande ökning av risken för att konsumenten inte kommer att kunna fullfölja sin skyldighet att betala tillbaka krediten. Som huvudregel gäller enligt artikeln att konsumenten ska underrättas innan han eller hon mister tillgången till krediten. Inte heller kreditgivarens uppsägningsrätt enligt artikel 13.2 regleras i svensk rätt. Det behövs alltså en reglering i den nya lagen också för denna situation. Enligt artikel 2.3 gäller inte artikel 13 kontokrediter som ska betalas tillbaka på uppmaning eller . Det finns inte möjlighet att avvika från direktivets reglering på den punkten. Det finns då inte skäl att låta bestämmelserna om uppsägning av kreditavtal med obestämd löptid gälla för sådana kontokrediter som helt faller utanför direktivets tillämpningsområde, dvs. sådana som ska betalas tillbaka inom tre måna- der och som är förbundna med endast obetydliga avgifter. Det finns inte Prop. 2009/10:242 heller skäl att låta bestämmelserna gälla för abonnemangsavtal. Bestämmelserna om uppsägning av kreditavtal med obestämd löptid bör inte vara tillämpliga på bostadskrediter. Den föreslagna regleringen har ingen motsvarighet och någon mer ingående analys av konse- kvenserna av en uppsägningsrätt med avseende på sådana krediter, som kan vara amorteringsfria, har inte gjorts. Detsamma gäller för värdepap- perskrediter som alltså också bör undantas från dessa bestämmelser. Regeringens förslag: Det ska införas en ångerrätt för konsumenten. Ångerfristen ska vara och börja löpa den dag då kreditavtalet ingås, dock tidigast den dag då konsumenten får del av avtalsvillkor och övrig information. Ångerrätten ska inte gälla bostadskrediter, fakturakrediter eller vissa kontokrediter. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan någon invändning. tar upp frågan om vad som gäller om en av flera konsumenter, som till- sammans ingått ett kreditavtal, ångrar sig. Svenska Fondhandlareföre- ningen och anser att värdepapperskrediter ska undantas från ångerrätten. Skälen för regeringens förslag I artikel 14.1 i direktivet finns det en bestämmelse om ångerrätt för konsumenten vid konsumentkreditavtal. Konsumenten ska ha rätt att frånträda kreditavtalet utan att behöva ange några Ångerfristen börjar löpa den dag då kreditavtalet ingås, dock tidi- gast den dag då konsumenten får del av avtalsvillkoren och den i artikel 10 i övrigt föreskrivna avtalsinformationen. Enligt artikel 14.3 ska konsumenten, om han eller hon vill utnyttja ångerrätten, vidta två åtgär- Den första åtgärden är att innan ångerfristen går ut meddela kredit- givaren att ångerrätten utnyttjas. Tidsfristen ska anses ha respekterats om meddelandet skickats innan tidsfristen löper ut, förutsatt att det har lämnats i pappersform eller genom något annat varaktigt medium som kreditgivaren har tillgång till (artikel 14.3 a). Den andra åtgärden är att till kreditgivaren betala tillbaka kapitalbeloppet tillsammans med upp- Detta ska ske utan onödigt dröjsmål och senast efter det att konsumenten har meddelat kreditgivaren att ångerrätten ut- Räntan ska betalas på grundval av den kreditränta som avtalats (artikel 14.3 b). Ångerrätten enligt direktivet gäller för kreditavtalet. ett kreditköp, eller med direktivets terminologi ett kombinerat kredit- avtal, gäller ångerrätten alltså för kreditavtalet men inte för det med kreditavtalet kombinerade köpeavtalet. För konsumentkrediter finns det enligt svensk rätt inte någon generell Prop. 2009/10:242 ångerrätt för konsumenten. Däremot finns bestämmelser om ångerrätt för kreditavtal som ingåtts på distans eller vid hemförsäljning i distans- och hemförsäljningslagen (3 kap. 7 och 8 §§, 4 kap. 57 §§ och 5 kap. 3 §). Dessa bestämmelser har sin grund i distansavtalsdirektivet om finansiella tjänster och i rådets direktiv /577/EEG (hemförsäljningsdirektivet). Regleringen i konsumentkreditdirektivet överensstämmer i huvudsak med regleringarna i distansavtalsdirektivet om finansiella tjänster och hemförsäljningsdirektivet. Bestämmelser om ångerrätt som gäller generellt för konsumentkrediter bör alltså tas in i den nya lagen.