prop · GX03170d4 · 2010-03-23 00:00:00 — Enligt paragrafen ska en byggsanktionsavgift inte tas ut om rättelse sker innan frågan om sanktion eller ingripande enligt detta kapitel har tagits upp till överläggning vid ett sammanträde med . Det bör vid den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet klarläggas hur bordläggningsbeslut och andra beslut under ärendets handläggning påverkar möjligheter att ta ut en byggsanktionsavgift. 11 kap. 55 § Enligt paragrafen ska en byggsanktionsavgift inte tas ut om överträdelsen har medfört att ett vite har dömts ut. Det kan jämföras med 4 § förordningen (1998:950) om miljöavgifter som lyder: Om ett vitesföreläggande har överträtts, ska miljösanktionsavgift inte tas ut för en överträdelse som omfattas av föreläggandet. Om förevarande paragraf tar sikte bara på den situationen att ett vitesföreläggande har överträtts, bör den utformas efter mönster av förordningen om miljöavgifter. 11 kap. 57 § En överträdelse som utlöser byggsanktionsavgift kan också vara straffbar enligt eller annan lag. Det kan för att ta ett exempel vara fråga om en hyresgäst som företar bygglovspliktiga åtgärder i sin hyreslägenhet utan fastighetsägarens tillstånd och därmed gör sig skyldig till egenmäktigt förfarande och överträdelse av . Ett annat exempel kan vara att någon olovligen avverkar skog på annans fastighet och därmed förändrar landskapsbilden på ett sätt som kräver tillstånd enligt plan- och bygglagstiftningen. Artikel 4 i protokoll nr 7 till behandlar rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott. Frågan hur den artikeln förhåller sig till förevarande paragraf bör belysas i den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: En byggsanktionsavgift ska tas ut av 1. den som när överträdelsen begicks var ägare till den fastighet eller det byggnadsverk som överträdelsen avser, 2. den som begick överträdelsen, eller 3. den som har fått en fördel av överträdelsen. 11 kap. 59 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Ett beslut om att ta ut en byggsanktionsavgift ska delges den avgifts- 11 kap. 60 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om två eller flera är avgiftsskyldiga för samma överträdelse, är de solidariskt ansvariga för betalningen. 11 kap. 61 § I paragrafen föreslås att en byggsanktionsavgift ska preskriberas efter tio år, även om vidtar åtgärder som enligt preskriptions- lagen (1981:130) är preskriptionsbrytande i fråga om en vanlig fordran. Avgiftspreskriptionen beskrivs med orden behöver avgiften inte be- Lagrådet föreslår i stället en föreskrift om att byggavgiftsbeslutet Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: En byggsanktionsavgift ska betalas efter det att be- slutet om att ta ut avgiften har delgetts den avgiftsskyldige enligt 59 §. Det gäller dock inte, om i beslutet har bestämt en Ett beslut om byggsanktionsavgift får efter sista betalningsdagen verk- ställas som en dom som har vunnit laga kraft. Om ett beslut om byggsanktionsavgift inte har verkställts från det att beslutet vann laga kraft, förfaller beslutet. 11 kap. 64 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Bestämmelserna om rätt till avdrag på köpeskilling eller hävning av köp i 4 kap. 12 § jordabalken ska tillämpas när egendom överlåts mot ersättning efter en överträdelse som avses i 51 § men innan rättelse har skett, om inte överlåtaren vid överlåtelsen upplyst om överträdelsen eller förvärvaren annars känt till eller bort känna till överträdelsen. 11 kap. 65 § I paragrafen föreslås tystnadsplikt för den som i ett tillsynsärende som rör en plan- och byggfråga fått tillgång till information som bör vara Beskrivningen av vad ärendet gäller bör anknyta till formu- leringen i 11 kap.2 §. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Den som i ett ärende som gäller tillsyn enligt denna lag eller EU-för- ordningar som rör frågor inom lagens tillämpningsområde eller föreskrif- ter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av lagen eller en sådan EU-förordning har fått information om någons affärs- eller drifts- förhållanden eller förhållanden av betydelse för landets försvar, får inte obehörigen röja eller utnyttja informationen. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 12 kap. 4 § I paragrafen föreskrivs en skyldighet för att tillhandahålla en nybyggnadskarta, om sökanden begär det. Som paragrafen är utformad måste antas att denna skyldighet endast gäller i förhållande till den som har ansökt om bygglov. Men en nybyggnadskarta kan behövas för att upprätta de handlingar som behövs för att ansöka om bygglov. Det har vid föredragningen upplysts att detta får ske inom ramen för serviceskyldighet. 12 kap. 5 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Bestämmelserna i kommunallagen (1991:900) om nämnder gäller för . 12 kap. 6 § Lagrådet föreslår att punkten 1 utformas i överensstämmelse med 5 kap. 27 § och att paragrafen får följande lydelse: Ett delegationsuppdrag enligt 6 kap. 33 § kommunallagen får, utöver vad som följer av 6 kap. 34 § kommunallagen (1991:900), inte omfatta befogenhet att 1.pröva ärenden som är av stor vikt eller har principiell betydelse, 2.i annat fall än som avses i 11 kap. 3032 §§ och 33 § 1, besluta föreläggande eller förbud som förenas med vite, 3.besluta föreläggande som förenas med en upplysning om att den åtgärd som föreläggandet avser kan komma att utföras genom försorg på den försumliges bekostnad, eller 4.pröva fråga om byggsanktionsavgift enligt 11 kap. 12 kap. 7 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: ska biträdas av minst en person med arkitektutbildning och i övrigt ha tillgång till personal i den omfattning och med den särskilda kompetens som behövs för att nämnden ska kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. 12 kap. 8 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: får ta ut avgifter för 1.beslut om planbesked, förhandsbesked, villkorsbesked, startbesked, slutbesked och ingripandebesked, 2.beslut om lov, 3.tekniska samråd och slutsamråd, 4. arbetsplatsbesök och andra tillsynsbesök på byggarbetsplatsen, 5. upprättande av nybyggnadskartor, 6. framställning av arkivbeständiga handlingar, 7.kungörelser enligt 9 kap. 41 § tredje stycket, och 8.andra tids- eller kostnadskrävande åtgärder. 12 kap. 9 § I första stycket första meningen ges rätt att ta ut en planavgift för att täcka programkostnader och kostnader för andra åtgärder som behövs för att upprätta eller ändra detaljplaner eller områdesbestämmelser. Pluralformen ger intrycket att planavgiften ska bestämmas på basis av kostnader för allt sitt planarbete i kommunen. Planavgiften får emellertid enligt andra meningen i samma stycke tas ut endast om fastighetsägaren har nytta av planen eller bestämmelserna. Det måste betyda att fastighetsägaren bara ska betala för kostnader som hänför sig till den plan som gäller för hans fastighet. För att undanröja denna oklarhet föreslår Lagrådet att paragrafen får följande lydelse: får ta ut en planavgift för att täcka programkostnader och kostnader för andra åtgärder som behövs för att upprätta eller ändra en detaljplan eller områdesbestämmelser, om 1.nämnden ger bygglov för en nybyggnad eller ändring av en byggnad, och 2.den fastighet som bygglovet avser har nytta av planen eller områdesbestämmelserna. Första stycket ska också tillämpas på en anläggning som kräver bygglov enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 16 kap. 7 §. 12 kap. 10 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: En avgift enligt 8 eller 9 § får inte överstiga kommunens genomsnitt- liga kostnad för den typ av besked, beslut eller handläggning som av- Grunderna för hur avgifterna ska beräknas ska anges i en taxa som beslutas av kommunfullmäktige. Detta kapitel innehåller bestämmelser om vad som ska gälla om över- klagande av kommunala beslut och beslut. om överklagande av beslut som fattas av statliga myndigheter i övrigt finns däremot inte. Dock omfattar nya PBL också beslut. är för Lagrådet uppenbart att 13 kap. alltså inte fullständigt reglerar de frågor om överklagande som övriga kapitel kan ge upphov till. ligen innebär tystnaden i de frågorna att 22 a § förvaltningslagen blir Men det är från rättssäkerhetssynpunkt utomordentligt viktigt att det inte råder något tvivel om hur frågor av dessa slag ska besvaras. Lagrådet föreslår därför att 13 kap. tillförs en text som avser också vad som gäller för överklagande av andra statliga myndigheters beslut än sådana som nämns i kapitlet. Detta kan göras genom ett enkelt åter- givande av innehållet i 22 a § förvaltningslagen. 13 kap. 1 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Följande beslut enligt denna lag får överklagas i den ordning som gäller för laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900), nämligen 1.kommunfullmäktiges beslut om översiktsplan, 2.kommunfullmäktiges beslut om uppdrag åt att anta, ändra eller upphäva detaljplaner eller områdesbestämmelser, 3.kommunfullmäktiges beslut om uppdrag åt att fatta beslut om skyldighet för fastighetsägare att betala kostnader för gator och andra allmänna platser eller att fatta beslut om villkoren för sådan betalning, 4.kommunfullmäktiges eller beslut att inte anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser, 5.kommunfullmäktiges eller beslut om grunderna för skyldighet att betala kostnader för gator och andra allmänna platser och om generella villkor för sådan betalning, 6.kommunfullmäktiges beslut om taxa i ärenden hos , och 7.ett kommunalförbunds eller regionplaneförbunds fullmäktiges beslut om regionplan. 13 kap. 2 § I sista stycket lämnas en upplysning om det av 15 kap. 9 § framgår att tvister rörande gatukostnader prövas av fastighetsdomstol. Lagrådet ifrågasätter om detta har sin plats i ett avsnitt som handlar om överklagande av kommunala beslut. Men om sista stycket ska stå kvar bör en justering göras så att det inte anges att prövningprövas av fastighetsdomstol. Lagrådet föreslår att paragrafen i så fall får följande lydelse: Följande kommunala beslut enligt denna lag får inte överklagas i den del de avser 1.avbrytande av ett planarbete, 2.planbesked enligt 5 kap. 2 §, 3.andra frågor om gatukostnader än de som avses i 1 § 5, 4.villkorsbesked enligt 9 kap. 19 §, 5.förlängd handläggningstid enligt 9 kap. 27 § andra stycket, 6.behovet av kontrollansvarig, särskilt sakkunnig, tekniskt samråd eller slutsamråd, 7.ingripandebesked enligt 11 kap. 7 §, eller 8.en fråga som redan är avgjord genom en detaljplan, områdesbestämmelser eller ett förhandsbesked. Att tvister rörande gatukostnader prövas av fastighetsdomstol framgår av 15 kap. 13 kap. 4 § I paragrafen anges att beslut enligt 11 kap. 10 § i frågan om överprövning av kommunens beslut inte får överklagas. För att förstå vad saken gäller måste läsaren gå till 11 kap. 10 §. Lagrådet menar att paragrafen bör göras mera informativ och föreslår att den får följande lydelse: beslut enligt 11 kap. 10 § i frågan om att överpröva kommunens beslut får inte överklagas. Detsamma gäller beslut enligt 11 kap. 12 § om att överprövningsbestämmelserna också ska gälla lov eller förhandsbesked inom ett visst geografiskt område eller att ett lov eller förhandsbesked inte ska gälla förrän en överprövning har avslutats. 13 kap. 5 § I likhet med 13 kap. 4 § bör förevarande paragraf göras mera informativ. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Ett beslut enligt 11 kap. 11 § av att helt eller i en viss del upphäva kommunens beslut om detaljplan eller områdesbestämmelser, får överklagas hos regeringen. 13 kap. 9 § Paragrafen innehåller bara en upplysning om att det i 22 § förvaltningslagen (1986:223) finns bestämmelser om vem som får överklaga beslut som avses i 3 och 57 §§. I sammanhanget ska emellertid påpekas att kan ge vidare möjligheter till överklagande än vad som framgår av förvaltningslagen. 13 kap. 10 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Enbart det förhållandet att någon har underrättats eller ska ha underrättats enligt denna lag ger inte denne rätt att överklaga beslut som avses i 3 och 57 §§. 13 kap. 11 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Ett beslut som gäller staten i egenskap av fastighetsägare eller innehavare av en särskild rätt till en fastighet får överklagas av den statliga myndighet som förvaltar fastigheten. 13 kap. 12 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Ett beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser får överklagas endast av den som före utgången av granskningstiden skriftligen har framfört synpunkter på planförslaget eller förslaget till områdesbestämmelser som inte har blivit tillgodosedda. Den inskränkning i rätten att överklaga som följer av första stycket gäller inte 1.om beslutet har gått sakägaren emot genom en ändring av planförslaget eller förslaget till områdesbestämmelser efter granskningstiden, eller 2.överklagandet grundas på att beslutet inte har tillkommit i laga ord- 13 kap. 13 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: En ideell förening som avses i 16 kap. 13 § får överklaga ett beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan som kan antas få en betydande miljöpåverkan på grund av att planområdet får tas i anspråk för verksamheter eller åtgärder som anges i 4 kap. 34 § denna lag. 13 kap. 14 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: En ideell förening som avses i 16 kap. 13 § eller 14 § får överklaga ett beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan som innebär att ett område inte längre ska omfattas av strandskydd enligt 7 kap. . 13 kap. 15 § Lagrådet föreslår att namnet på den myndighet som svarar för tillsynen av kärntekniska anläggningar anges i punkten 2 och att paragrafen får följande lydelse: Ett beslut om lov eller förhandsbesked inom sådana skydds- eller säkerhetsområden som avses i 9 kap. 13 § får överklagas av 1.Transportstyrelsen, om beslutet rör en civil flygplats, 2.Strålsäkerhetsmyndigheten, om beslutet rör en kärnkraftsreaktor eller annan kärnteknisk anläggning, och 3.Försvarsmakten eller Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, i andra fall än de som anges i 1 och 2. 13 kap. 17 § I paragrafens andra stycke finns en bestämmelse om beräkning av tid för överklagande av bl.a. beslut om lov och förhandsbesked. Enligt bestämmelsen ska för alla, utom för sökanden och övriga som har delgetts beslutet, tiden för överklagande räknas för tillkännagivande på kommunens anslagstavla. Enligt 9 kap. 41 § är kommunen inte skyldig att fullgöra sin underrättelseskyldighet genom delgivning utan i den paragrafen föreskrivs att underrättelse får (Lagrådets kursivering) ske genom delgivning. Detta innebär att det kan komma att finnas klagoberättigade personer som inte underrättats om beslutet. Att dessa måste bevaka kommunens anslagstavla för att inte riskera att försitta tiden för överklagande av aktuella beslut inger allvarliga betänkligheter. Vidare bör sambandet med 9 kap. 41 § kommenteras i författningskommentaren. Lagrådet föreslår att paragrafen redaktionellt får följande lydelse: Bestämmelser om överklagande av ett beslut som avses i 3 § finns i 2325 §§ förvaltningslagen (1986:223). Tiden för överklagande av ett beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser liksom beslut om lov eller förhandsbesked räknas dock, för alla utom för sökanden och övriga som har delgetts beslutet, från den dag då beslutet eller justeringen av protokollet över beslutet har tillkännagetts på kommunens anslagstavla. När ett beslut som avses i första stycket har fattats av kommunfull- mäktige, ska bestämmelserna i 2325 §§ förvaltningslagen om den myn- dighet som har meddelat beslutet i stället avse kommunstyrelsen. 14 kap. 1 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Detta kapitel innehåller bestämmelser om 1.skyldighet för kommunen att betala ersättning för skador som uppkommer till följd av beslut enligt denna lag, 2.skyldighet för kommunen och andra att lösa in eller på annat sätt förvärva rätt till egendom, 3.hur en skada ska bedömas och ersättning beräknas, 4.kommunens rätt till ersättning av staten eller ägaren av en anläggning i vissa fall, och 5.att rätten till ersättning eller inlösen kan gå förlorad. 14 kap. 2 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om en skada har uppkommit till följd av en åtgärd som avses i 11 kap. 8 § första stycket 1 eller andra stycket, har den skadelidande rätt till ersättning av kommunen eller, om åtgärden har vidtagits på uppdrag av en statlig myndighet, av staten. 14 kap. 3 § Det har vid föredragningen uppmärksammats att hänvisningen till 24 § är felaktig. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om med stöd av 11 kap. 22 eller 23 § har meddelat ett föreläggande som innebär att ett byggnadsverk ska tas bort eller bli föremål för en annan åtgärd eller att en utfart eller annan utgång ska ändras, har den som äger byggnadsverket rätt till ersättning för den skada som föreläggandet medför. 14 kap. 4 § Paragrafen behandlar den situationen att en fastighetsägare har betalat för gatukostnader enligt 6 kap. 25 § eller 26 § men sedan vägras bygglov och därför inte kan använda fastigheten på det sätt som han eller hon räknat med. I den mån fastighetsägaren därigenom lider skada, är kommunen skyldig att ersätta denna genom att återlämna betalningen för gatukostnaderna med ränta. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om ersättning har betalats för gatukostnader enligt 6 kap. 25 eller 26 § eller enligt motsvarande äldre bestämmelser, ska kommunen betala tillbaka ersättningen i den mån skada uppkommer genom att fastighetsägaren på grund av att bygglov vägras inte kan använda fastigheten på det sätt som förutsattes när ersättningen togs ut. Kommunen ska också betala ränta enligt 5 § räntelagen (1975:635) från den dag ersättningen betalades till kommunen. 14 kap. 5 § Paragrafen behandlar den situationen att en fastighetsägare vill ersätta en byggnad som är riven eller förstörd genom en olyckshändelse med en i huvudsak likadan byggnad, men avslår ägarens ansökan om bygglov för en ersättningsbyggnad. I så fall är kommunen i princip skyldig att ersätta fastighetsägaren för den skada som avslagsbeslutet förorsakar, om ägaren begär det från det att byggnaden revs eller förstördes. Om emellertid den ursprungliga byggnaden inte har förstörts genom olyckshändelse utan har rivits med ägarens gillande, är rätten till ersättning från kommunen mera begränsad. Kommunen är då ersättningsskyldig endast om den skada som avslagsbeslut medför för ägaren är betydande i förhållande till värdet av den berörda delen av fastigheten. Lagrådet vill till det sist anförda göra den kommentaren att det är oklart vad som menas med värdet av den berörda delen av fastigheten och att betydelsen bör ut under den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet. Uttrycket förekommer också i 11 kap. 7 och 9 §§. I detta sammanhang vill Lagrådet också kommentera att många av bestämmelserna i detta kapitel anger att ersättning ska ges för den skada som beslut medför för ägaren. Om man bortser från bestämmelser om ställföreträdare och ombud, är det en allmän princip att ingen kan begära ersättning för en skada som har drabbat någon annan. Orden för ägaren kan därför utgå ur 3, 4, 5, 7, 9,11, 12, 14, 16 §§. Av samma skäl kan andra meningen i 6, 8, 10, 13, 15 och 17 §§ utgå. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om bygglov vägras för en åtgärd som avser att ersätta en byggnad som är förstörd genom en olyckshändelse eller riven med en i huvudsak likadan byggnad, har fastighetens ägare rätt till ersättning av kommunen för den skada som det vägrade bygglovet medför. Om den byggnad som ska ersättas inte är förstörd genom en olyckshändelse, gäller rätten till ersättning endast om den skada som det vägrade bygglovet medför är betydande i förhållande till värdet av den berörda delen av fastigheten. Rätten till ersättning gäller endast om ansökan om bygglov har gjorts från det att byggnaden revs eller förstördes. 14 kap. 6 § Genom paragrafen likställs fastighetens ägare och de som har en särskild rätt till fastigheten. Närmast identiska bestämmelser finns i 14 kap. 8, 10, 13, 15 och 17 §§. Lagrådet föreslår att dessa paragrafer ersätts med en enda som placeras före 14 kap. 18 § i det remitterade förslaget under en särskild rubrik som förslagsvis kan lyda Ersättning till innehavare av särskild rätt. Lagrådet erinrar dessutom om påpekandet ovan under 14 kap. 5 § om att andra meningen i de nämnda paragraferna kan utgå. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Bestämmelserna om fastighetens ägare i 5, 7, 9, 11, 12, 14 och 16 §§ gäller också den som har en särskild rätt till fastigheten. 14 kap. 7 § Enligt andra stycket ska rätten till ersättning gälla bara om det vägrade marklovet innebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom den berörda delen av fastigheten (Lagrådets kursivering). Det bör i den fortsatta beredningen klarläggas om det är det berörda området som avses. Jfr också kommentaren till 14 kap. 5 §. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om marklov vägras med stöd av 9 kap. 35 § första stycket 2 eller 3, har fastighetens ägare rätt till ersättning av kommunen för den skada som det vägrade marklovet medför. Rätten till ersättning gäller dock endast om det vägrade marklovet innebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom den berörda delen av fastigheten. 14 kap. 8 § Lagrådet föreslår att paragrafen utgår; se under 14 kap. 6 och 17 §§. 14 kap. 9 § Lagrådet hänvisar till vad som under 14 kap. 5 och 7 §§ anförs om uttrycket den berörda delen av fastigheten. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om en detaljplan eller områdesbestämmelser innehåller ett rivningsförbud eller om ett rivningslov vägras enligt 9 kap. 34 §, har fastighetens ägare rätt till ersättning av kommunen för den skada som rivningsförbudet eller det vägrade rivningslovet medför. Rätten till ersättning gäller dock endast om den skada som rivningsförbudet eller det vägrade rivningslovet medför är betydande i förhållande till värdet av den berörda delen av fastigheten. 14 kap. 10 § Lagrådet föreslår att paragrafen utgår; se under 14 kap. 6 och 17 §§. 14 kap. 11 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om ett område som enligt en detaljplan har varit avsett för allmän samfärdsel kommer att helt eller delvis användas för ett annat ändamål eller får sitt höjdläge ändrat, när en ny eller ändrad detaljplan genomförs, har den som äger en fastighet som ligger intill området rätt till ersättning av väghållaren för den skada som genomförandet av den nya eller änd- rade detaljplanen medför. 14 kap. 12 § Lagrådet föreslår att orden vid genomförandetidens utgång i andra stycket byts mot när genomförandetiden löpte ut. 14 kap. 13 § Lagrådet föreslår att paragrafen utgår; se under 14 kap. 6 och 17 §§. 14 kap. 14 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om kommunen i en detaljplan inför en bestämmelse som avses i 4 kap. 8 § 1 eller 16 § eller i områdesbestämmelser inför en bestämmelse som avses i 4 kap. 42 § första stycket 2 eller 5 och bestämmelsen innebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras, har den som äger en fastighet som berörs av den nya bestämmelsen rätt till ersättning av kommunen för den skada som bestämmelserna medför. Första stycket gäller inte bestämmelser om rivningsförbud. För sådana bestämmelser gäller i stället 9 §. 14 kap. 15 § Lagrådet föreslår att paragrafen utgår; se under 14 kap. 6 och 17 §§. 14 kap. 16 § I paragrafen hänvisas till ett område som avses i 9 kap. 13 §. Hänvisningen avser uppenbarligen bara punkten 1 i paragrafen. I denna punkt behandlas områden som är avsedda antingen för bebyggelse eller för anläggningar som kräver ett säkerhets- eller skyddsområde.