prop · GY0343 · 2010-12-16 00:00:00 — En verkställande stat behöver varken sälja egendomen eller överlämna den till den utfärdande staten om det föremål som förverkats utgör kulturföremål som ingår i den statens nationella kulturarv. I artikel i rambeslutet föreskrivs att med kulturföremål som ingår i det nationella kulturarvet avses detsamma som i artikel 1.1 i direktiv /7/EEG av om återlämnande av kulturföremål som olagligt förts bort från en medlemsstats territorium. Direktivet i fråga har genomförts i svensk lagstiftning genom lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. I 6 kap. 2 § samma lag finns en definition av vad som ska avses med ett kulturföremål. I det nya lagstiftningen bör det införas ett undantag vad gäller dessa kulturföremål. Enligt regeringens mening är det uteslutet att kulturföremål som ingår i det svenska kulturarvet ska bli föremål för en försäljning eller ett överlämnande till en annan stat. Beslut om huruvida egendom som omhändertagits under verkställig- heten ska säljas, oskadliggöras eller överlämnas till den andra staten bör Det bör härutöver införas en sär- Prop. 2010/11:43 skild bestämmelse om vilken myndighet som ansvarar för själva oskad- Denna uppgift bör lämpligast ligga på den myndighet i vars förvar den aktuella egendomen finns. Skulle t.ex. den egendom som pekas ut i det utländska beslutet om förverkande vara narkotika och finnas i beslag hos polisen, som ett led i verkställigheten av ett föregå- ende utländskt beslut om frysning, bör den aktuella polismyndigheten ombesörja att narkotikan oskadliggörs. Det kan givetvis också finnas situationer då det är som är förvarande myndig- het, och då också bör ansvara för att egendomen oskadliggörs. Överenskommelser i andra fall I artikel 16.4 i rambeslutet anges att den verkställande och den utfärd- anden staten kan komma överens om annat än vad som anges i punkterna 13, t.ex. en annan fördelning av influtna medel än schablonregeln eller vad gäller förutsättningarna för att överlämna egendom till den utfärd- ande staten. Vad gäller förutsättningarna för att överlämna egendom till den andra staten anser regeringen att de föreslagna reglerna ovan ger tillräcklig med flexibilitet och att några ytterligare undantag inte bör föras in. Några undantag från när egendomen bör oskadliggöras, t.ex. för att egendomen typiskt sett utgör ett brottsverktyg, anser regeringen inte vara lämpligt. Detsamma gäller undantag från att sälja eller överlämna egendom som utgör kulturföremål. Några undantag i dessa avseende bör således inte föras in. Däremot kan det enligt regeringens uppfattning finnas skäl att kunna göra undantag från den fördelning av influtna medel som föreskrivs i artikel 16.1. Ett undantag bör kunna göras i båda riktningarna, dvs. svenska staten får behålla mer eller mindre av de influtna medlen än vad som föreskrivs i nämnda bestämmelse. Ett exempel är att verkställig- heten har resulterat i exceptionellt höga kostnader för Kronofogdemyn- digheten och att det kan bli aktuellt med en annan fördelning för att helt eller delvis täcka de kostnaderna. Ett motsatt exempel är att förverkande- beslutet avser ett mycket högt belopp och verkställigheten i har varit förhållandevis enkel. I vissa fall kan det vara rimligt att den utfärd- ande staten får tillbaka ett större belopp än hälften. Beslut om att avvika från schablonregeln är något som kan kräva känsliga bedömningar. Beslut i sådana frågor bör därför endast kunna fattas av regeringen. Det kan i sammanhanget anmärkas att motsvarande beslut enligt 36 § inter- nationella verkställighetslagen meddelas av regeringen. En liknande bestämmelse finns också i 5 kap. 11 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Särskilt om regressrätt och återkrav av kostnader Regeringens bedömning: I de fall där frågan aktualiseras om att begära ersättning av den andra staten för belopp som har betalats ut till någon som lidit skada till följd av verkställighet av ett beslut om förverkande i den staten, bör Justitiekanslern utreda om det finns grund för att utöva regressrätt. Om så är fallet ska ärendet överlämnas till för fortsatt hantering. Ett regresskrav från en annan stat bör också handläggas av Justitiekanslern. Dessa nya upp- gifter för Justitiekanslern behöver inte regleras i lag. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna har inte haft något att invända emot promemorians Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 18 i rambeslutet kan den verkställande staten begära ersättning av den utfärdande staten för belopp som har betalats ut till någon som har lidit skada till följd av verkställigheten. Det gäller dock inte om skadan uteslutande beror på fel begångna av den verkställande statens myndigheter i samband med verk- ställigheten. Artikeln är inte avsedd att påverka tillämpningen av med- lemsstaternas lagstiftning om enskildas anspråk på ersättning. Det finns liknande bestämmelser om regressrätt i andra internationella överens- kommelser, t.ex. artikel 12 i rambeslutet om verkställighet av frysnings- beslut. Bestämmelsen i artikel 18 reglerar en medlemsstats rätt att utöva regress mot en annan medlemsstat, men däremot inte den rätt den enskilde kan ha att kräva ersättning till följd av ett förverkandebeslut eller verkställighet av detta beslut. En stats rätt att utöva regress kräver inte reglering i lag, vilket också framhölls i propositionen om antagande av rambeslutet (prop. 2004/05:55 s. 54). Däremot angavs i propositionen att i det fortsatta arbetet bör övervägas frågan om hur regressrätten ska utövas. I promemorian redogörs för relevanta skadeståndsregler och Justitie- kanslerns nuvarande uppgifter vad gäller skadestånd i samband med myndighetsutövning (s. 220 ff.). Vidare görs i promemorian den bedömningen att Justitiekanslern bör få till uppgift att utreda frågan om regress ska utövas med stöd av artikel 18 och, om det blir aktuellt, överlämna frågan till för vidare handläggning och regeringens ställningstagande. Regeringen delar den bedömning som görs i promemorian. Justitiekanslerns nya uppgift kan regleras i förord- ning. I den omvända situationen, dvs. en annan stat utövar regress mot , är enligt artikel 18 skyldigt att utge ersättning för den skada som den andra staten ansetts ansvarig för. Ett sådant krav på regress kommer troligen ges in till såsom behörig myndighet. Även denna fråga bör hanteras av Justitiekanslern och kan regleras i förordning. Regeringens bedömning: Uppkommer det en fråga om delning av kostnader för att verkställa ett svenskt eller en annan stats beslut om förverkande ska med eget yttrande över- lämna frågan till för fortsatt handläggning. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna har inte haft något att invända emot promemorians förslag. Skälen för regeringens bedömning: En av utgångspunkterna i ram- beslutet, artikel 20, är att den verkställande staten i princip ska stå för kostnaderna för verkställigheten, utan möjlighet att kräva ersättning från den andra staten. En verkställande stat kan dock föreslå en fördelning av kostnaderna när de har varit exceptionellt stora. Om kostnaderna ska delas ska dessa specificeras av den verkställande staten. Ett sätt att hantera kostnader som en verkställande stat haft i anslutning till en verkställighet av ett förverkandebeslut kan vara att avvika från den schablonregel om fördelning av influtna medel som återfinns i artikel 16.1 (se avsnitt 7.4.12). Genom att den verkställande staten kan få behålla ett större belopp än vad som där föreskrivs kan kostnadsfrågan indirekt hanteras. Detta bör dock ske endast i undantagsfall och det blir upp till regeringen att bedöma detta. Det utesluter inte heller att en direkt fråga om delning av kostnader uppkommer. Tanken bakom rambeslutet är dock att det ska ske ytterst sällan och endast då det rör sig om exceptionella kostnader. När agerar som verkställande stat bör det ske i undantagsfall och röra större belopp. Om verkställt ett beslut om förverk- ande enligt rambeslutet och myndigheten anser att kostnaderna för verkställigheten är exceptionella och att frågan om delning av dessa bör väckas, ska de handlingar som behövs för att kunna bedöma saken överlämnas till för fortsatt handläggning. Om en annan stat begär ersättning för sina kostnader med stöd av artikel 20.2 bör tillse att de krav som ställs i nämnda bestämmelse om detaljerade uppgifter finns att tillgå och med ett eget yttrande överlämna ärendet till . Kronofogde- myndighetens uppgifter i dessa delar kan regleras i förordning. 7.6Kompletterande regler med anledning av att den egendom som förverkas är föremål för ett beslut om frysning Regeringens bedömning: Vissa ändringar bör ske i lagen (2005:500) om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frysningsbeslut. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens, även om promemorian förutsatte att åklagare ska vara behörig att pröva frågan om en annan medlemsstats beslut om förverkande skulle erkännas och verkställas i . Remissinstanserna har inte haft något att invända mot promemorians förslag. Skälen för regeringens bedömning: Verkställighet av ett beslut om förverkande föregås ofta av åtgärder för att säkerställa en verkställighet av ett sådant beslut. De åtgärder som i svensk rätt finns att tillgå är kvarstad och beslag enligt bestämmelserna i 26 och 27 kap. rättegångs- balken. Även i det internationella samarbetet finns det möjligheter att i förväg säkerställa en senare verkställighet av ett beslut om förverkande. I lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål finns möjligheter för åklagare och domstol att besluta om beslag eller kvarstad för att säker- ställa verkställighet i av utländska förverkandebeslut (4 kap. 23 24 §§). En svensk åklagare kan ansöka om motsvarande åtgärd i ett annat land (1 kap. 7 §). En annan möjlighet att vidta åtgärder med samma syfte finns enligt lagen om verkställighet av frysningsbeslut. En fråga att ta ställning till är om genomförandet av rambeslut om verkställighet av förverkandebeslut medför några krav på att samordna de förfaranden som följer av lagen om internationell rättslig hjälp i brott- mål och lagen om verkställighet av frysningsbeslut, bl.a. mot bakgrund av att frågorna kommer att hanteras av olika myndigheter. I rambeslutets skäl 6 framhålls sambandet med förfarandet om att verkställa beslut om frysning. Något samband med motsvarande säkerhetsåtgärder enligt rättslig hjälp i brottmål lyfts emellertid inte uttryckligen fram. En avgör- ande skillnad är dock att en åtgärd enligt rättslig hjälp i brottmål grundar sig på en ansökan om t.ex. beslag för att säkerställa ett framtida förverk- ande. Den anmodade staten beslutar om beslag enligt nationella regler och de förutsättningar som gäller för en sådan åtgärd, medan ett frysningsbeslut för den verkställande staten är verkställighet av en annan stats beslut. Behovet av samordning är därför inte lika stort vid åtgärder som baserar sig på rättslig hjälp i brottmål. Det bör i sammanhanget påpekas att det förhållandet att egendom har frysts, tagits i beslag eller blivit föremål för kvarstad inte har någon prejudicerande verkan i förhållande till erkännandet och verkställigheten av ett såväl svenskt som utländskt beslut om förverkande enligt ram- beslutet. Den prövning som görs för att säkerställa en senare verkställig- het av ett förverkandebeslut är av annat slag än den som görs vid prövningen om ett beslut om förverkande ska erkännas och verkställas. Det finns enligt regeringens bedömning ett behov av att med anledning Prop. 2010/11:43 av genomförandet av rambeslutet om verkställighet av beslut om förverk- ande att i vissa avseenden komplettera lagen om verkställighet av frys- ningsbeslut, se avsnitt 7.6.2 och 7.6.3. Vad beträffar frågan om åklagarens behörighet att översända ett svenskt beslut om förverkande till en medlemsstat som föregåtts av en verkställighet av ett svenskt beslut om frysning hänvisas till avsnitt 7.2.2. 7.6.2Verkställighet av ett svenskt beslut om förverkande i en annan stat Regeringens förslag: Rätten ska, på yrkande av åklagaren, kunna förordna att ett beslut om kvarstad i en dom ska gälla efter det att domen vunnit laga kraft, om detta behövs för att verkställa ett beslut om förverkande utomlands. Tiden för kvarstaden får inte bestämmas längre än nödvändigt. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. promemorian föreslogs även att i de fall domstol beslutat om kvarstad och det beslutet översänts till en annan stat för verkställighet som ett frysningsbeslut, så skulle förundersökningen och rättegången handläggas Remissinstanserna har inte haft något att invända mot promemorians har framhållit att möjligheten att låta kvar- staden bestå efter det att domen vunnit laga kraft bör finnas oavsett om beslutet om förverkande ska verkställas i eller utom- Denna ändring bör enligt myndigheten införas genom en ändring i 26 kap. 6 § . Skälen för regeringens förslag: I promemorian föreslogs att förunder- sökningen och rättegången, vid förekomsten av ett beslut om kvarstad som avses i 1 kap. 2 § 1 lagen om verkställighet av frysningsbeslut, ska Utgångspunkten var att eftersom kvarstad utgör ett tvångsmedel ska åtgärden utifrån proportionalitetsskäl inte kvarbli längre än nödvändigt. Regeringen delar denna utgångspunkt, men anser att några särskilda regler om detta inte behöver införas i lagen om verk- ställighet av frysningsbeslut. Enligt lagen om verkställighet av frysnings- beslut utgör ett beslut om kvarstad enligt 26 kap. ett Enligt regeringens uppfattning innebär det att för detta kvarstadsbeslut gäller bestämmelserna i 26 kap. fullt ut, t.ex. 26 kap. 5 § som föreskriver att då rätten förordnar om kvarstad ska tid för åtal sättas ut och att inte får vara längre än vad som behövs, men att förlängning av tiden kan medges. Bestämmelsen är ett uttryck för att åklagaren ska bedriva förundersökningen med viss prioritet. härtill anser regeringen att det inte behövs några uttryckliga regler om skyndsam handläggning i lagen om verkställighet av frysningsbeslut. En annan viktig fråga är hur man ska lösa de problem som uppkommer när en dom, som innehåller ett kvarstadsbeslut, vinner laga kraft. Normalt upphör kvarstadsbeslutet vid laga kraft, beslutet om förverkande kan verkställas. att domstolen i enlighet med 26 kap. 6 § andra stycket förordnar att beslutet om kvarstad ska gälla ytterligare , för att underlätta verkställigheten. Bestämmelserna är av förklarliga skäl anpassade efter svenska förhållanden. Annorlunda blir det när ett svenskt kvarstadsbeslut har verkställts i en annan stat. Vanligtvis upphör kvarstadsbeslut att gälla när beslutet om förverkande vinner laga kraft. Förverkandebeslutet blir verkställbart direkt och det uppstår inga tidsglapp i förhållande till kvarstadsbeslutets upphörande. Men om ett svenskt kvarstadsbeslut har verkställts i en annan stat finns det ett behov av låta kvarstaden bestå efter det att beslutet om förverkande i den svenska rättegången vunnit laga kraft och det blir aktuellt att verkställa det beslutet i den stat som verkställt det svenska kvarstadsbeslutet. I dessa situationer ska upprätta ett intyg som ska översättas och, som tillsammans med beslutet om förverkande ska sändas över till den stat som verkställt kvarstadsbeslutet. Därefter kommer det att ske en prövning i den andra staten om det svenska förverkandebeslutet kan verkställas där. Det kommer således att ta innan det svenska förverkandebeslutet verkställts och det inte längre finns något skäl att låta kvarstadsbeslutet bestå. Regeringen anser att det finns ett behov av att ett beslut om kvarstad ska kunna bestå efter det att beslutet om förverkande vunnit laga kraft. Bestämmelserna i 26 kap. 6 § är anpassade till behoven när verkställighet sker i . har ansett att promemorians förslag bör föras in i och gälla generellt. Regeringen kan se skälen bakom myndighetens förslag, men anser emellertid att en sådan förändring av de generella förutsättningarna för hur länge ett kvarstadsbeslut ska bestå inte kan ske inom ramen för genomförande av rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande. Däremot finner regeringen vilket också föreslogs i prome- att det i lagen om verkställighet av frysningsbeslut bör föras in en bestämmelse som gör det möjligt att låta det svenska kvarstadsbeslutet gälla efter det att ett beslut om förverkande vunnit laga kraft. Tiden bör bestämmas individuellt och inte vara längre än vad som är nödvändigt. Det kan t.ex. vara lättare att snabbt få till stånd åtgärder i vissa stater jämfört med andra. Även andra skäl kan föreligga. I lagen bör inte anges någon längsta tidsfrist. En tvångsåtgärd måste emellertid alltid stå i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Det innebär att propor- tionaliteten sätter en gräns för hur länge ett kvarstadsbeslut av detta slag kan bestå. Som längst ska kvarstaden kunna bestå till dess att det svenska förverkandebeslutet verkställs i den andra staten. 7.6.3Verkställighet av ett utländskt beslut om förverkande i Regeringens förslag: Bestämmelsen i 3 kap. 19 § lagen (2005:500) om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frys- ningsbeslut ska kompletteras och även omfatta beslut om förverkande som ska verkställas enligt den lagstiftning som föreslås genomföra rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande. En åklagare som tar emot ett beslut om förverkande som översänts till för verkställighet i enlighet med föreslagen lagstiftning ska översända beslutet till . Vissa förtydliganden ska även göras i nämnda bestämmelse. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak regeringens för- slag. Remissinstanserna har inte haft något att invända emot promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: Promemorian utgick från att åklagare skulle pröva om ett beslut om förverkande är verkställbart i . Det bedömdes finnas bra förutsättningar för övergången mellan verkställighet av ett frysningsbeslut och verkställighet av ett beslut om förverkande eftersom behörigheten beträffande erkännande och verkställighet finns inom en och samma myndighet. Regerings förslag att Kronofogdemyn- digheten ska vara behörig myndighet innebär att två myndigheter kommer att vara involverade när egendom i ett inledningsskede har frysts och sedermera blir föremål för verkställighet av ett beslut om för- verkande. Regeringen anser emellertid att lika goda förutsättningar finns för att skapa en bra samordning mellan och Krono- fogdemyndigheten beträffande handhavandet av egendom som först frysts och som därefter blir föremål för en verkställighet av ett förverk- andebeslut, vilket även understrukit. I det intyg som ska bifogas beslutet om förverkande ska bl.a. anges om egendom har säkrats genom ett frysningsbeslut. En verkställighet av ett frysningsbeslut som ska verkställas som en kvarstad (3 kap. 6 § 2 lagen om verkställighet av frysningsbeslut) kommer också att handhas av Kronofogdemyndig- heten, vilket innebär att myndigheten kommer att vara medveten om förekomsten av frysningsbeslut. Den samordning som kan komma att krävas kan framgå av förordning. I 3 kap. 19 § lagen om verkställighet av frysningsbeslut finns bestäm- melser om det efterföljande förfarandet efter det att egendom frysts. Inledningsvis hänvisas till de lagar enligt vilka utländska beslut om förverkande, som föregåtts av ett frysningsförfarande, prövas. Här bör en hänvisning till den nu föreslagna lagen införas. Av paragrafens första stycke, sista mening framgår att något beslut om beslag eller kvarstad inte ska meddelas i dessa fall. Vidare regleras att en ansökan om verkställighet av ett beslut om förverkande enligt nordiska och internatio- nella verkställighetslagarna kan göras direkt till den åklagare som hand- lagt ärendet om verkställighet av frysningsbeslutet. Åklagaren ska då översända beslutet om förverkande till eller beroende på vilken av lagarna som ska tillämpas. Motsvarande bör vara möjligt om ett beslut om förverkande sänds över med stöd av den lagstiftning som föreslås. I det fall åklagaren tar emot Prop. 2010/11:43 en sådan ansökan ska den överlämnas till , utan någon prövning av om beslutet är verkställbart, vilket föreslogs i prome- . föreslås i stället vara behörig att pröva denna fråga. Slutligen bör det i det sista stycket förtydligas att i de fall rätten beslutar om verkställighet i ett ärende ska rätten ta ställning till om beslutet om frysning ska bestå. Detta gäller endast vad avser de fall som handläggs enligt internationella verkställighetslagen. I såväl den nordiska verkställighetslagen som den lagstiftning som föreslås är det , och inte rätten, som beslutar om en annan stats beslut om förverkande kan verkställas i . Regeringens bedömning: bör avge en förklaring till artikel 7.5 i rambeslutet att inte kommer att erkänna och verkställa beslut om utökade möjligheter till förverkande vad avser beslut enligt artikel 2 d iv i rambeslutet. bör också avge förklaring till artikel 19.2 att de språk som godtas för det intyg som ska sändas över tillsammans med beslutet om förverkande ska vara skrivet på svenska, danska, norska och engelska eller åtföljas av en översättning till något av dessa språk. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslogs att skulle avge en förklaring enligt artikel 6.3 att ett partiellt krav på dubbel straffbarhet skulle gälla för att erkänna och verkställa beslut om utvidgade förverkande som fattats med stöd av artikel 3.1 och 3.2 i förverkanderambeslutet. Remissinstanserna har inte anfört några särskilda synpunkter i anledning av promemorians förslag. Skälen för regeringens bedömning: I promemorian föreslogs att skulle avge en förklaring till artikel 6.3 att kommer att ha ett partiellt krav på dubbel straffbarhet när det gäller att erkänna och verkställa beslut om utvidgade förverkanden som fattats med stöd av artikel 3.1 och 3.2 i förverkanderambeslutet. Som framgår av avsnitt 7.4.5 anser regeringen att något sådant krav på dubbel straffbarhet inte Av den anledningen bör någon förklaring inte avges i detta Eftersom regeringen i avsnitt 7.1 föreslår att beslut om utvidgade förverkanden som baserar sig på andra nationella bestämmelser än de som genomför artikel 3 i förverkanderambeslutet inte ska kunna bli före- mål för verkställighet här i , bör en sådan förklaring enligt artikel Enligt artikel 19.2 ska medlemsstaterna vidare avge förklaring om vilka språk intyget, som ska bifogas ett beslut om förverkande, ska vara I avsnitt 7.4.1 föreslås att intyget ska vara skrivet på svenska, danska, norska och engelska eller åtföljas av en översättning till Prop. 2010/11:43 något av dessa språk. bör avge förklaring om detta. Regeringens bedömning: bör enligt artikel 3 i rambeslutet underrätta rådets generalsekretariat om att är behörig myndighet enligt rambeslutet. Promemorians förslag innebar att underrättelsen skulle ange att var behörig att ta emot och erkänna beslut om för- verkande som översänds till , och att myndigheten, vid sidan av , var behörig att översända beslut om förverk- ande till annan medlemsstat inom EU för erkännande och verkställighet där. Remissinstanserna har inte anfört några särskilda synpunkter i anledning av promemorians förslag. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 3 i rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande ska varje medlemsstat underrätta rådets generalsekretariat om vilken eller vilka myndigheter som är behöriga dels när medlemsstaten är utfärdande stat, dels när den är verkställande stat enligt rambeslutet. Enligt förslagen i avsnitten 7.2.2 och 7.2.3 ska Kronofogdemyndig- heten ensam vara behörig myndighet när är såväl utfärdande som verkställande stat. Rådets generalsekretariat bör således underrättas om att är behörig myndighet. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Promemorians förslag: I promemorian föreslogs att lagändringarna skulle träda i kraft .