prop · GX0385 · 2010-01-08 00:00:00 — lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terro- Prop. 2009/10:85 rism. I förevarande paragraf används begreppen med samma innebörd. 19 § I ett penningtvättsregister får personuppgifter behandlas som 1.kan antas ha samband med sådan brottslig verksamhet som avses i 18 §, 2.har rapporterats till med stöd av lag eller annan författ- ning, eller 3.har lämnats av en utländsk myndighet som i sin stat ansvarar för arbetet med att förebygga, förhindra eller upptäcka sådan brottslig verksamhet som avses i 18 §. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 15.4, anges vilka personupp- gifter som får behandlas i ett penningtvättsregister. Paragrafen innehåller en uttömmande uppräkning av vilka uppgifter som får behandlas. Enligt punkten 1 får polisen behandla uppgifter som har samband med sådan brottslig verksamhet som anges i 18 §, dvs. penningtvätt och terro- rismfinansiering. I kommentaren till 3 kap. 2 § första stycket 1 utvecklas vad som avses med att en uppgift kan antas ha samband med och vad som avses med brottslig verksamhet. Uppgifter som har rapporterats till med stöd av la- gen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terro- rism (penningtvättslagen) eller annan författning får enligt punkten 2 också behandlas i penningtvättsregister. Enligt penningtvättslagen är fysiska och juridiska personer som driver viss typ av verksamhet skyl- diga att bl.a. granska misstänkta ekonomiska transaktioner och att till polisen lämna uppgifter om alla omständigheter som kan tyda på pen- ningtvätt eller finansiering av terrorism. Även tillsynsmyndigheter som vid en inspektion eller på annat sätt upptäcker en omständighet som kan ha samband med eller utgöra penningtvätt eller finansiering av terrorism, ska enligt penningtvättslagen underrätta polisen om detta. Sådana anmäl- ningar och rapporter får alltså behandlas med stöd av punkten 2. Detta gäller även om innehållet inte ger tillräckligt underlag för misstanke om brott eller brottslig verksamhet. Vidare får enligt punkten 3 sådana uppgifter behandlas som har rap- porterats av utländska myndigheter som har motsvarande uppdrag som den svenska Finanspolisen. 20 § Personuppgifter i ett penningtvättsregister ska gallras senast efter utgången av det kalenderår då den senaste registreringen avseende personen gjordes. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar före- skrifter om att personuppgifter, med avvikelse från första stycket, får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. I första stycket anges att personuppgifter ska gallras senast efter utgången av det kalenderår då den senaste registreringen avseende perso- Bestämmelsen, som har behandlats i avsnitt 15.4, knyter an till de regler om bevarande av uppgifter som finns i lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. om är en maximitid. Det generella kravet på att uppgifter ska gall- ras när de inte längre behövs i verksamheten gäller även för uppgifter i Prop. 2009/10:85 penningtvättsregister. Av andra stycket följer att regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer har möjlighet att meddela föreskrifter om att uppgifter, trots vad som anges i första stycket, får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. 21 § får behandla personuppgifter i det internationella regist- ret om det behövs för handläggningen av ärenden som rör internationellt polisiärt samarbete eller internationellt straffrättsligt samarbete. Uppgifter angående dödsfall, olyckshändelser eller andra liknande händelser i utlandet får också behandlas i det internationella registret, om ärendet rör en fråga som ska handläggas av polisen. Enligt paragrafen får behandla personuppgifter i ett särskilt internationellt register, vars syfte är att underlätta handlägg- ningen av internationella ärenden av olika slag. Frågan har behandlats i avsnitt 15.5. Enligt första stycket får för det första behandla per- sonuppgifter i det internationella registret i syfte att ta emot, hantera, vidarebefordra och besvara förfrågningar och framställningar om interna- tionellt polisiärt samarbete bl.a. inom ramen för samarbetet inom Europol och . Under bestämmelsen faller exempelvis samarbete med stöd av lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete och lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brottsutred- ningar. Det kan t.ex. vara fråga om internationell efterlysning av personer eller gods, kontakter rörande kontrollerade leveranser av narkotika, begä- ran om hjälp med förhör, delgivning eller annat samarbete. För det andra får uppgifter behandlas i registret om den svenska polisen eller någon annan svensk brottsbekämpande myndighet begär internationellt polisiärt samarbete eller straffrättsligt samarbete av andra stater och begäran för- medlas av . Genom att straffrättsligt samarbete ingår i uppräkningen markeras att även sådana framställningar från andra svenska myndigheter, t.ex. åklagare och domstolar, som endast befordras av polisen till myndigheter i andra länder får registreras. För det tredje fungerar som svensk kontaktpunkt och mottagare av information i det brottsbekämpande arbetet enligt en rad internationella överenskommelser. Behandling av personuppgifter i det syftet ryms också under paragrafen. I andra stycket öppnas en möjlighet att behandla vissa andra interna- ärenden som ska handläggas av polisen. Uppgifter får i dessa fall behandlas även om det inte är fråga om ett ärende som ingår i polisens brottsbekämpande verksamhet, t.ex. uppgifter om försvinnanden i utlan- det. 22 § Personuppgifter i det internationella registret ska gallras senast efter utgången av det kalenderår då ärendet som uppgifterna behandlades i avslutades. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar före- skrifter om att personuppgifter, med avvikelse från första stycket, får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. Paragrafen reglerar gallring av personuppgifter i det internationella registret. Frågan har behandlats i avsnitt 15.5. Enligt första stycket ska personuppgifter gallras senast efter ut- gången av det kalenderår då ärendet avslutades. Det generella kravet på att uppgifter ska gallras när de inte längre behövs i verksamheten gäller dock även för uppgifter i det internationella registret. Av andra stycket följer att regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer har möjlighet att meddela föreskrifter om att uppgifter, trots vad som anges i första stycket, får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. 5 kap. Behandling av personuppgifter i Säkerhetspolisens brottsbe- kämpande verksamhet 1 § Personuppgifter får behandlas i Säkerhetspolisens brottsbekämpande verk- samhet om det behövs för att 1. förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som innefattar a)brott mot rikets säkerhet, b)terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, c)brott enligt 3 § lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvar- lig brottslighet i vissa fall, eller d)tryckfrihetsbrott och yttrandefrihetsbrott med rasistiska eller främlingsfient- liga motiv, 2.utreda eller beivra sådana brott som avses i 1, eller, efter särskilt beslut, annat brott, 3.fullgöra uppgifter i samband med personskydd, 4.fullgöra uppgifter enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627), 5.fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden, eller 6.lämna tekniskt biträde till , polismyndigheter, Ekobrotts- myndigheten, eller . Paragrafen anger de primära ändamål för vilka personuppgifter får be- handlas i Säkerhetspolisens brottsbekämpande verksamhet. Avgränsning- en av dessa behandlas i avsnitt 16.3.2. I likhet med vad som gäller för övriga polisen får personuppgifter även behandlas för planering, upp- följning och utvärdering av verksamheten. Sådan behandling anses ut- göra en del av själva verksamheten och behöver inte regleras särskilt (se avsnitt 7.6 och prop. 2004/05:164 sid. 179). Personuppgifter som be- handlas med stöd av 1 § får också behandlas för de sekundära ändamål som anges i 2 § eller för diarieföring m.m. enligt 3 §. Vidare får person- uppgifter behandlas för andra sekundära ändamål än de i lagen angivna, om det nya ändamålet inte är oförenligt med det ändamål för vilket upp- gifterna samlades in. Ramarna för sådan vidarebehandling sätts således av den s.k. finalitetsprincipen. Av hänvisningen i 2 kap. 2 § till 8 § personuppgiftslagen (1998:204) följer att behandling av personuppgifter även får ske i den mån den är nödvändig för att Säkerhetspolisen ska kunna fullgöra sina skyldigheter enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen. En grundläggande förutsättning för att behandling ska vara tillåten är att behandlingen behövs för den verksamhet som anges i paragrafen. Det innebär att det ska finnas ett konkret behov av att utföra behandlingen och att detta behov svarar mot något av de ändamål som anges i para- grafen. I sammanhanget kan också erinras om att vissa av kapitlets bestämmel- ser ska tillämpas på juridiska personer, se 1 kap. 3 §. I punkten 1 a nämns en av Säkerhetspolisens huvuduppgifter, att före- bygga, förhindra eller upptäcka sådan brottslig verksamhet som rör brott mot rikets säkerhet. Vidare räknas i punkten upp vissa andra typer av brott som Säkerhetspolisen har huvudansvar för att bekämpa, nämligen terroristbrott och brott som avser finansiering av terrorism (punkterna 1 b och 1 c). Med brott mot rikets säkerhet brukar främst avses brott mot bestämmelserna i 18 och 19 kap. samt brott mot vissa be- stämmelser i 13 kap. (bl.a. 13 kap. 1, 2, 3, 5 a och 5 b §§), beroende på syftet med brottet. Med terroristbrott avses här brott mot lagen (2003:148) om straff för terroristbrott och lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall. Enligt föreskrifter som har meddelat ska förundersökningar avseende yttrandefrihetsbrott och tryckfrihetsbrott med rasistiskt eller främlingsfientligt motiv alltid handhas av Säkerhetspolisen eller under medverkan av Säkerhetspolisen i de fall där Justitiekanslern är ensam åklagare (1999:10, FAP 4033). Säkerhetspolisen får enligt punkten 1 d behandla personuppgifter om det behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka sådana brott. Under ändamålet förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verk- samhet faller bl.a. Säkerhetspolisens kartläggning och kontroll av perso- ner, företeelser och annat som kan belysa riskerna för brott av nu aktuellt slag. Insamling av uppgifter rörande verksamheter, sammanslutningar och annat som kan utvecklas till konkreta hot mot det svenska samhälls- skicket eller mot enskilda personer i statsledningen är ett annat exempel. Vidare hör spaning i syfte att uppdaga sådan brottslig verksamhet som Säkerhetspolisen bekämpar hit. När uttrycket brottslig verksamhet an- vänds i lagen i övrigt syftar det på verksamhet av viss konkretion. Det- samma gäller i detta sammanhang, även om det här rör sig om helt andra typer av företeelser och verksamheter där anknytningen till urskiljbara brott ofta inte är lika tydlig. Säkerhetspolisens underrättelseverksamhet har således en bredare inriktning än motsvarande verksamhet hos den övriga polisen, eftersom den senare är tydligare inriktad på vissa brotts- typer eller brottsliga företeelser. Även i Säkerhetspolisens underrättelse- verksamhet krävs det emellertid att ändamålet med insamlingen eller bearbetningen av personuppgifter kan preciseras. Det kan t.ex. vara fråga om att en främmande stat misstänks bedriva underrättelseverksamhet av visst slag, utan att några konkreta brott kan urskiljas. Det kan också röra sig om företeelser i det svenska samhället som kan komma att utvecklas till brott mot bestämmelser i 18 eller 19 kap. . Handläggningen av tvångsmedelsfrågor enligt lagen (2007:979) om åt- gärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott inryms också. Under det nu aktuella ändamålet faller även viss behandling av överskottsinformation med stöd av 27 kap. 23 a § , om syftet är att använda överskottsinformationen för att förhindra brott som anges i punkten 1. Övrig användning av överskottsinformation faller, på samma sätt som för polisen i övrigt, under punkten 2. Punkten 2 behandlar utredning och beivrande av brott som ligger inom primära verksamhetsområde, dvs. sådana brott som anges i punkten 1. Vidare omfattas utredning och beivrande av brott i de fall där Säkerhetspolisen har hand om eller är delaktig i utredningen efter särskilt beslut. Vad som avses med uttrycket utreda eller beivra brott utvecklas närmare i kommentaren till 2 kap. 7 §. Som framhålls där ska det vara fråga om konkreta brott. Under denna punkt faller bl.a. det bi- träde som Säkerhetspolisen ger åklagare i förundersökningar, inklude- rande hanteringen av hemliga tvångsmedel. Även spaning under för- undersökning hör hit, liksom användning av överskottsinformation för att utreda brott. Det ändamål som anges i punkten 3 täcker den personuppgiftsbehand- ling som behövs för att Säkerhetspolisen ska kunna fullgöra sina upp- gifter att skydda bl.a. den centrala statsledningen. Det innefattar exem- pelvis behandling av uppgifter rörande den skyddade personen själv, per- soner i hans eller hennes närmaste krets och andra personer som han eller hon kommer i kontakt med samt uppgifter rörande personer som kan utgöra hot mot den skyddade personen. Det är dock enbart uppgifter som behövs för att skyddsuppgiften ska kunna fullgöras som får behandlas. Punkten täcker dessutom behandlingen av personuppgifter för själva bevaknings- och säkerhetsarbetet, exempelvis uppgifter om vem som fullgör bevakningsuppgiften vid ett visst tillfälle. Eftersom personskydd ytterst syftar till att förebygga brott mot den skyddade personen, kan personuppgiftsbehandling för detta syfte till viss del falla under punkten 1. Säkerhetspolisens uppgift att förebygga brott omfattar emellertid bara vissa typer av brott. Dessutom är långt ifrån alla brott mot person straffbara på planeringsstadiet. Punkten 3 ger tillsam- mans med punkten 1 stöd för den personuppgiftsbehandling som behövs för Säkerhetspolisens personskydd. Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling för att fullgöra uppgifter enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627) täcks av punkten 4. I dessa upp- gifter ingår bl.a. registerkontroll och utlämnande av uppgifter med anled- ning av sådan kontroll. I punkten 5 regleras den personuppgiftsbehandling som krävs för att Säkerhetspolisen ska kunna fullgöra internationella åtaganden. Till dessa hör bl.a. att skydda vissa företrädare för utländska stater som besöker , bl.a. statsöverhuvuden och regeringsföreträdare. I den mån skyddet av dessa inte faller in under punkten 3, t.ex. därför att skyddet i huvudsak fullgörs av utländsk säkerhetspersonal, regleras det i denna punkt. Säkerhetspolisen lämnar, i likhet med den övriga polisen, i viss ut- sträckning andra länder rättslig hjälp i brottsutredningar. pelvis gälla hjälp med att hålla förhör med en viss person eller att verk- ställa en tvångsåtgärd. Denna punkt omfattar även den behandling av personuppgifter som behövs i sådana sammanhang. Under denna punkt faller också Säkerhetspolisens regelbundna infor- mations- och erfarenhetsutbyte med motsvarande myndigheter i andra länder, i den mån detta utbyte grundar sig på ett internationellt åtagande. Om informationsutbytet äger rum enbart i svenskt intresse faller det nor- malt under någon av de tidigare punkterna. Däremot hör sådant informa- tionsutbyte som enbart gagnar den utländska myndigheten, t.ex. uppgift om brott i en annan stat, hemma under denna punkt. Punkten 6 tar sikte på Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling när myndigheten lämnar tekniskt biträde till andra brottsbekämpande myn- digheter. Sådant biträde kan t.ex. bestå i hjälp med användning av sär- skild spaningsutrustning. Den vanligaste formen av biträde är dock vid verkställighet av beslut om hemliga tvångsmedel, t.ex. beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning. Punkten täcker dels den behandling av personuppgifter som krävs för att Säkerhetspolisen ska kunna vidarebefordra beslut av domstol eller åklagare i frågor angående dessa tvångsmedel till vederbörande operatör, dels den behandling i form av lagring som sker hos när operatörerna överför upp- gifter dit i enlighet med beslutet. Vidare täcks Säkerhetspolisens biträde vid verkställighet av andra hemliga tvångsmedel, i den mån sådant biträ- de kräver personuppgiftsbehandling. Så kan t.ex. vara fallet om biträdet rör hemlig rumsavlyssning och Säkerhetspolisen lagrar upptagningarna. 2 § Personuppgifter som behandlas enligt 1 § får även behandlas när det är nöd- vändigt för att tillhandahålla information som behövs i 1.brottsbekämpande verksamhet hos , polismyndigheter, , , , och , 2.en myndighets verksamhet, om informationen tillhandahålls inom ramen för myndighetsöverskridande samverkan mot brott, 3.Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhets- tjänst, om det finns särskilda skäl att tillhandahålla informationen, eller 4.brottsbekämpande verksamhet hos utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation. Personuppgifter som behandlas enligt 1 § får även behandlas, om det är nöd- vändigt för att tillhandahålla information till och regeringen samt, i den utsträckning skyldighet att lämna uppgifter följer av lag eller förordning, till andra. Regeringen meddelar föreskrifter om att personuppgifter som behandlas enligt 1 § och som avser efterlysta personer och avlägsnanden ur landet får behandlas för att tillhandahålla information till vissa särskilt angivna myndigheter. I ett enskilt fall får personuppgifter som behandlas enligt 1 § även behandlas för att tillhandahålla information för något annat ändamål än de som anges i förstatredje styckena, under förutsättning att ändamålet inte är oförenligt med det ändamål för vilket uppgifterna samlades in. Paragrafen reglerar de sekundära ändamål för vilka Säkerhetspolisen får behandla personuppgifter. Skälen för den valda regleringen har redovi- sats i avsnitt 16.3.3. Behandlingen enligt denna paragraf förutsätter att uppgifterna redan är föremål för behandling enligt 1 §. Det är således inte tillåtet att samla in personuppgifter enbart i syfte att behandla dem med stöd av denna paragraf. Det förhållandet att uppgifterna får behandlas påverkar inte heller de bestämmelser som gäller om sekretess. Bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) om sekretess mellan myndigheter ska därför beaktas på vanligt sätt i den utsträckning det inte finns särskilda sekretessbrytande regler. Uppgifter kan alltså inte lämnas ut om sekretess hindrar det. I 4 § 6 hänvisas till regler i 2 kap. som är sekretessbrytande. Paragrafen motsvarar i stora delar regleringen för polisen i övrigt (se 2 kap. 8 §). En skillnad är dock att Säkerhetspolisen inte får behandla uppgifter för att lämna information till den övriga polisen i syfte att denna ska användas för annat ändamål än brottsbekämpning. Däremot öppnas möjlighet till informationsutbyte med Försvarsmaktens underrät- telseverksamhet, vilket inte har någon motsvarighet i polisverksamheten i övrigt. Första stycket reglerar Säkerhetspolisens möjlighet att behandla upp- gifter för att kunna lämna dem till bl.a. en annan brottsbekämpande myn- dighet. Enligt punkten 1 får Säkerhetspolisen, vars brottsbekämpning rör ett relativt begränsat område, utföra den behandling som krävs för att vi- darebefordra bl.a. uppgifter om brott eller brottslig verksamhet som Säkerhetspolisen upptäcker men saknar behörighet att handlägga. Som exempel kan nämnas att det vid hemlig teleavlyssning visar sig att någon av de avlyssnade personerna planerar att begå ett rån eller att det kommer fram uppgifter om en leverans av narkotika. Sådana uppgifter måste kunna bli föremål för den behandling som krävs för att Säkerhetspolisen ska kunna lämna över dem till den enhet inom polisen eller en annan brottsbekämpande myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet (i exemplet med narkotikan om det rör sig om smuggling). Säkerhetspolisen kan också ha behov av att till en annan enhet inom polisen lämna sådana uppgifter som har samband med personskyddet, t.ex. uppgifter om planerade eller begångna brott som inte är av den arten att de utreds av Säkerhetspolisen. Punkten 2, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, öppnar en möjlighet för Säkerhetspolisen att behandla uppgifter för att lämna dem till en myndighet inom ramen för myndighetsöverskridande sam- verkan mot brott. En motsvarande bestämmelse finns för den övriga polisen i 2 kap. 8 § första stycket 6 b. I första hand tillgodoser punkten behovet av informationsutbyte med andra myndigheter än brottsbekäm- pande, eftersom punkten 1 i huvudsak täcker det behovet. Uppgiftsläm- nande till myndighet som anges i punkten 3 kan ske med stöd av denna punkt om syftet är att samverka mot brott. Enligt punkten 3 får Säkerhetspolisen även behandla uppgifter för att kunna lämna dem till Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhetstjänst. Syftet med bestämmelsen är främst att Säkerhetspolisen ska kunna behandla personuppgifter som den anser kan vara värdefulla för Försvarsmakten och därför vill vidarebefordra dit. Möjligheterna till sådan behandling begränsas genom kravet på att det ska finnas särskilda skäl att tillhandahålla informationen. Som exempel på särskilda skäl kan nämnas att det under en förundersökning som Säkerhetspolisen bedriver kommer fram information som kan vara mycket viktig för Försvarsmakten i dess underrättelseverksamhet. annat exempel kan vara att Säkerhetspolisen i sin brottsbekämpning Prop. 2009/10:85 noterar svagheter eller brister i skyddet för Försvarsmaktens anlägg- ningar som skulle kunna få allvarliga konsekvenser. Om uppgifterna lämnas i syfte att samverka mot brott faller behandlingen normalt inte under denna punkt utan under punkten 2. I punkten 4 regleras möjligheten att behandla personuppgifter för att lämna uppgifter till en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisa- tion. Enligt denna punkt kan information, som ändå behandlas enligt 1 §, också behandlas för att tillhandahålla information som är nödvändig för den brottsbekämpande verksamheten vid en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation. Exempel på uppgifter som kan lämnas ut med stöd av denna punkt är uppgifter om brott, brottsmisstankar och miss- tänkt brottslig verksamhet men också uppgifter som härrör från person- skyddet, t.ex. aktuella hotbilder, om det behövs för att den utländska myndigheten ska kunna skydda en svensk företrädare för den centrala statsledningen som gör ett officiellt besök i det andra landet. I 2 kap. 15 §, som enligt 4 § 6 ska tillämpas även av Säkerhetspolisen, finns en regel om utlämnande av uppgifter till utländsk myndighet eller mellan- folklig organisation. Denna regel är sekretessbrytande. Andrafjärde styckena motsvarar 2 kap. 8 § andrafjärde styckena. I fråga om innebörden hänvisas till kommentaren till den paragrafen. 3 § Personuppgifter får behandlas om 1.det är nödvändigt för diarieföring, eller 2.uppgifterna har lämnats till Säkerhetspolisen i en anmälan eller liknande och behandlingen är nödvändig för handläggningen. Paragrafen innebär att personuppgifter alltid får behandlas om behand- lingen är nödvändig för diarieföring eller, om uppgifterna har lämnats i en anmälan eller liknande, för handläggningen. För övriga polisen finns en motsvarande regel i 2 kap. 9 §. För en närmare beskrivning av innebörden av bestämmelserna hänvisas till kommentaren till den para- grafen. Tillämpliga bestämmelser i 2 kap. 4 § Följande bestämmelser i 2 kap. ska tillämpas vid behandling av personupp- gifter hos : 1.1 och 2 §§ om förhållandet till personuppgiftslagen (1998:204), 2.3 § om definition av DNA-analys, DNA-profil och fingeravtryck, 3.6 § om tillsyn, 4.10 § om behandling av känsliga personuppgifter,