prop · GX03225 · 2010-06-09 00:00:00 — Mål om firmaintrång omfattar förbudstalan som grundar sig på intrång och förevarande bestämmelse om reservforum gäller alltså därför även för sådan förbudstalan. Den särskilda bestämmelsen om fastställelsetalan (den tidigare bestämmelsen i 23 § första stycket) har utmönstrats ur lagen. I stället tillämpas 13 kap. 2 § . Bestämmelsen om reservforum gäller när sådan fastställelsetalan förs. En domstol ska underrätta registreringsmyndigheten om en dom som gäller 1.hävning av en registrering av en firma, eller 2.intrång i en registrerad firma. Domstolen ska även underrätta registreringsmyndigheten om en dom i ett mål i vilket förts fastställelsetalan avseende en registrerad firma. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 16.7.3, reglerar i vilka fall en domstol har att underrätta registreringsmyndigheten om domar i firmamål. Lagtexten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av bestämmelsen framgår att domstolen endast behöver underrätta registreringsmyndigheterna om meddelade domar. Det finns alltså inte någon skyldighet att skicka underrättelser om slutliga beslut. Dessutom behöver inte heller någon underrättelse skickas till om annan myndighet utgör registreringsmyndighet (jfr 25 § i tidigare lydelse). När det gäller domstols underrättelseskyldighet vid talan om hävning av en registrering av en firma i första stycket 1 innebär bestämmelsen ingen ändring i sak. När det gäller mål där intrångstalan förts är domstolen underrättelseskyldig gentemot registreringsmyndigheten endast om talan förts beträffande en registrerad firma (första stycket 2). Domstolens skyldighet att underrätta registreringsmyndigheten om dom i ett mål där fastställelsetalan förts gäller endast om fastställelsetalan förts beträffande en registrerad firma (andra stycket). Eftersom det inte längre går att föra talan enligt denna lag om förbud mot användning av vilseledande näringskännetecken (tidigare lydelse av 15 § första stycket), har den underrättelseskyldighet som tidigare gällde för den typen av domar tagits bort. Ett beslut enligt 16 l § om administrativ hävning av en registrering av en firma får inte överklagas. Detsamma gäller ett beslut genom vilket ett ärende har överlämnats till tingsrätt eller avskrivits enligt 16 j § tredje stycket. Andra beslut i ärenden om administrativ hävning får överklagas till tingsrätt för beslutet. Beslut under handläggningen av ett sådant ärende får inte överklagas särskilt. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 16.7.3, reglerar vilka beslut i ett ärende om administrativ hävning av registrering som får överklagas och hur ett överklagande ska gå till. Bestämmelsen har utformats i överensstämmelse med 10 kap. 11 § i den nya varumärkeslagen och har delvis 56 och 57 §§ lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning, förkortad lagen om betalningsföreläggande, som förebild. Lagtexten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafen framgår att ett beslut om administrativ hävning inte får överklagas. Ett sådant beslut angrips i stället av innehavaren genom ansökan om återvinning enligt 16 m §. Sökanden har inte någon anledning att angripa ett beslut om hävning eftersom det inte kan gå honom eller henne emot. Övriga slutliga beslut får överklagas, med vissa undantag. Det ena undantaget gäller registreringsmyndighetens beslut att överlämna ett ärende till tingsrätt. Undantaget gäller beslut om överlämnande som grundar sig på en i rätt tid gjord ansökan om återvinning (16 m §) och beslut om överlämnande som grundar sig på att sökanden i rätt tid begärt ett överlämnande av ett ärende som har bestritts (16 j §), liksom när ansökan ansetts ogrundad och sökanden begärt ett överlämnande (16 f och 16 j §§). Det andra undantaget gäller avskrivningsbeslut som meddelas på grund av att sökanden inte i rätt tid begärt överlämnande till tingsrätt av ett ärende som har bestritts. Eftersom en ogrundad ansökan enligt 16 f § ska behandlas som om innehavaren har bestritt den, blir överklagandeförbudet även aktuellt i sådana fall där sökanden inte i rätt tid begärt överlämnande till tingsrätt. Av 22 § förvaltningslagen (1986:223) framgår att de överklagbara besluten får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot. I paragrafens sista mening klargörs att registreringsmyndighetens beslut under handläggningen av ett ärende om administrativ hävning inte får överklagas särskilt. Det kan gälla t.ex. beslut att ta upp en ansökan om hävning till handläggning. I övrigt föreskrivs i paragrafen att överklagande ska ske för beslutet och att det ska göras till tingsrätt. Angående behörig tingsrätt, se 29 §. Ett överklagande enligt 28 § görs till den tingsrätt som enligt vad handlingarna visar är behörig enligt 10 kap. att pröva frågan om hävning av registrering. Om det inte finns någon domstol som enligt är behörig att pröva överklagandet, ska beslutet överklagas till . Överklagandet ges in till registreringsmyndigheten. Vid handläggningen i domstol tillämpas lagen (1996:242) om Prop. 2009/10:225 domstolsärenden. ska dock inte vara part i Paragrafen har behandlats i avsnitt 16.7.3. Den reglerar vilken domstol som ska vara behörig att pröva ett enligt 28 § överklagbart beslut i ett ärende om administrativ hävning av en registrering. Paragrafen föreskriver också vilken processordning som ska tillämpas vid tingsrättens prövning av ett överklagat beslut. Paragrafen har utformats i överensstämmelse med 10 kap. 12 § i den nya varumärkeslagen, se vidare den författningskommentaren. Regeringen får meddela föreskrifter om avgifter i ärenden om administrativ hävning av firmaregistrering enligt denna lag. Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 16.7.3. Den gäller endast avgifter i ärenden om administrativ hävning av firmaregistrering. Andra avgifter avseende ärenden som rör firmafrågor regleras i de olika associationsrättsliga författningarna. 1.Denna lag träder i kraft . 2.De nya bestämmelserna ska tillämpas även på näringskännetecken som har inarbetats, firmor som har registrerats eller firmaregistreringar som har sökts före ikraftträdandet, om inte annat följer av 3. 3.Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om åtgärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. 4.Nationella och internationella varumärken som genom registrering har beviljats skydd i enligt äldre föreskrifter ska anses utgöra sådana varumärken som avses i 10 § andra stycket 1. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna har behandlats i avsnitt 18. I övrigt hänvisas till författningskommentaren till ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till den nya varumärkeslagen i tillämpliga delar. Lagtexten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 20.3 Förslaget till lag om ändring i lagen om Patentbesvärsrätten Patentbesvärsrätten prövar som förvaltningsdomstol överklagande av beslut av enligt vad som föreskrivs i patentlagen (1967:837) eller med stöd därav utfärdade bestämmelser samt i mönsterskyddslagen (1970:485), varumärkeslagen (2011:000), namnlagen (1982:670) och lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden. Vidare prövar Patentbesvärsrätten överklagande av beslut av enligt vad som föreskrivs i växtförädlarrättslagen (1997:306). Paragrafen har ändrats till följd av den nya varumärkeslagen. I fråga om överklagande av ett slutligt beslut av Patentbesvärsrätten finns bestämmelser i patentlagen (1967:837), mönsterskyddslagen (1970:485), varumärkeslagen (2011:000), namnlagen (1982:670), lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihets- grundlagens områden samt i växtförädlarrättslagen (1997:306). Ett beslut av Patentbesvärsrätten, som inte är slutligt, får överklagas endast i samband med överklagande av beslut i själva målet. Ett beslut får dock överklagas särskilt när rätten har 1.ogillat invändning om jäv mot ledamot av rätten eller invändning om att hinder föreligger för talans prövning, 2.avvisat ombud eller biträde, 3.utdömt vite eller straff för underlåtenhet att iaktta föreläggande eller ålagt vittne eller sakkunnig att ersätta kostnad som vållats genom försummelse eller tredska, 4.förordnat angående ersättning för någons medverkan i målet, 5.utlåtit sig i annat fall än som avses i 4 i fråga som gäller rättshjälp. Sådant särskilt överklagande som avses i andra stycket får göras av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot. Beslutet överklagas till . Därvid tillämpas bestäm- melserna i 6 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) och i 3537 §§ samma lag om överklagande av kammarrättens beslut. Patent- besvärsrättens beslut ska innehålla uppgift om att det krävs särskilt tillstånd för prövning i och om de grunder på vilka ett sådant tillstånd meddelas. Paragrafen har ändrats till följd av den nya varumärkeslagen. 20.4Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen 31 kap. 22 a § Sekretess gäller i ett mål eller ärende om varu- eller näringskännetecken för uppgift om en myndighets eller en enskilds affärs- eller drift- förhållanden, om en part har begärt detta och det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs. Sekretess gäller dock inte för uppgift som har betydelse för bedömningen av ensamrättens giltighet eller skyddets omfattning. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 17.2.2, regleras sekretess i mål eller ärenden om varu- eller näringskännetecken. Bestämmelsen gäller för alla slags mål eller ärenden om varu- eller näringskännetecken som handläggs vid myndigheter, t.ex. eller , eller vid domstolar. I 36 kap. 2 § första stycket finns en generell bestämmelse om sekretess hos domstol för uppgift om en myndighets eller en enskilds affärs- eller driftförhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs. Denna bestämmelse är tillämplig även i mål eller ärenden om varu- eller näringskännetecken. Enligt 36 kap. 2 § andra stycket tillämpas inte bestämmelsen i första stycket om någon annan sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse är tillämplig på uppgiften och innebär att sekretess inte ska gälla. Vad gäller handläggning i domstol av mål eller ärenden om varu- eller näringskännetecken innebär alltså den nya 31 kap. 22 a § att sekretess kommer att gälla i färre fall . I de fall en part inte begär att sekretess ska gälla eller när det är fråga om en uppgift som har betydelse för bedömningen av ensamrättens giltighet eller skyddets omfattning, innebär 31 kap. 22 a § att sekretess inte gäller och därmed gäller inte heller sekretess enligt 36 kap. 2 § första stycket (se bestämmelsen i sistnämnda paragrafs andra stycke). Ett exempel på en uppgift som har betydelse för bedömningen av ensamrättens giltighet eller skyddets omfattning är hur känt det aktuella kännetecknet är. I den motsatta situationen, dvs. att en uppgift i ett mål eller ärende vid domstol omfattas av sekretess enligt 31 kap. 22 a §, torde sekretess gälla även enligt den generella sekretessbestämmelsen i 36 kap. 2 § första stycket. I ett sådant fall aktualiseras inte undantagsbestämmelsen i sistnämnda paragrafs andra stycke. När flera sekretessbestämmelser är tillämpliga ska enligt 7 kap. 3 § den eller de bestämmelser som innebär att uppgiften är sekretessbelagd i det enskilda fallet ha företräde. Både 31 kap. 22 a § och 36 kap. 2 § blir alltså tillämpliga på uppgiften i målet eller ärendet hos domstolen i denna situation. I andra stycket föreskrivs att för sådana uppgifter som finns i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Den tystnadsplikt som följer av denna paragraf inskränker inte den rätt som finns enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter (jfr 31 kap. 26 §). Sammanfattning av SOU 2001:26 föreslår att en ny varumärkeslag skall ersätta den nuvarande varumärkeslagen . Kommittén förslår också ändringar i firmalagen. Dessa har till stor del samband med kommitténs förslag till ny varumärkeslag. Men de innebär också en del andra nyheter. Redan här skall sägas att reglerna om varumärken inte bara gäller märken som används för varor, utan även märken som används för tjänster. Nordisk samverkan för att samordna varumärkeslagstiftningen i de nordiska länderna En övergripande uppgift för kommittén har varit att i största möjliga utsträckning uppnå harmoniserade lagar på varumärkesrättens område. Parallellt med kommitténs arbete har motsvarande arbete skett i och . Länderna har samarbetat nära och i dessa två länder finns det också förslag till nya varumärkeslagar. De tre ländernas lagförslag är till största delen disponerade på samma sätt och de innehåller samma lösningar i flertalet av de centrala varumärkesrättsliga frågorna. I finns en ny varumärkeslag som trädde i kraft och i har man reviderat sin lag med verkan så att den i stora drag stämmer överens med den danska. I dessa länder har det alltså inte funnits samma behov av att ta fram ett nytt lagförslag. , och har i strävandena att uppnå harmoniserande lagar ansett det naturligt att i stor utsträckning följa den danska lagens disposition. I en bilaga till betänkandet redovisas och lagförslag tillsammans med det svenska lagförslaget och den danska lagen. Det finns en tradition att samarbeta inom om lagstiftning på det känneteckensrättsliga området. I betänkandet finns det ett bidrag från som behandlar det tidigare samarbetet. Författaren, professor , analyserar och diskuterar olika frågor som ett nordiskt samarbete aktualiserar. Bland frågorna som behandlas är i vad mån likalydande lagbestämmelser faktiskt också innebär en materiell rättslikhet. En annan fråga som diskuteras är vilken betydelse likartad lagstiftning kan få också för framtiden. I det sammanhanget betonas vikten av likartad rättstillämpning. EG-rättens inverkan på förslaget EG:s varumärkesdirektiv syftar till att närma medlems- staternas varumärkeslagar till varandra. Direktivet präglar stora delar av förslaget till ny varumärkeslag. Varumärkesdirektivets tvingande regler gäller bara registrerade varumärken, alltså inte varumärken eller andra varukännetecken som har fått ett skydd genom att innehavaren har använt dem på ett sådant sätt att de, med den terminologi som man använder inom varumärkesrätten, är Kommittén anser att inarbetade varukännetecken bör ha samma skydd som registrerade varumärken. Lagförslaget innebär att inarbetade varukännetecken jämställs med registrerade varumärken så långt det är Utvecklingen inom handeln och näringslivet sedan tillkomsten av den I ett särskilt bidrag från två av kommitténs ledamöter, och , analyseras utvecklingen inom handeln och näringslivet sedan den nuvarande varumärkeslagen trädde i Författarna konstaterar att utvecklingen, särskilt vad det gäller snabbrörliga konsumentprodukter, har kännetecknats av en ökande globalisering och av en ökande koncentration både inom producent- och distributionsledet. Författarna framhåller också att produktutvecklingstakten ständigt har ökat och livscykeln för enskilda Ett annat förhållande som nämns är att företagen strävar efter att minska sina produktsortiment, vilket kan möjliggöra längre produktionsserier och också mindre lager. Detta har lett till att produkter i allt större utsträckning förpackas i enhetliga internationella förpackningar, vilket i sin tur kräver att varumärket är detsamma i alla länder där produkten säljs. Författarna pekar också på internationaliseringen av medierna som ytterligare ett skäl till användningen av internationellt enhetliga En annan utvecklingstendens är koncentrationen inom distri- butionsledet och det faktum att dagligvaruhandeln tagit över distributionen av många produkter som tidigare såldes endast genom Stora kedjor har vuxit fram inom dagligvaruhandeln och de internationaliseras i ökande takt. Det föreligger en tendens för kedjorna att profilera sig och bl.a. detta leder till att det skapas starka varumärken för själva kedjan. I fråga om marknadsföring som riktar sig till professionella förbrukare framhåller författarna bl.a. tendensen att producenterna försöker marknadsföra inte endast en produkt eller en tjänst utan ett system av produkter eller tjänster. Författarna pekar också på att det finns en del leverantörer som snarare har ett behov av skydd för ett näringskännetecken som kännetecknar företaget som sådant, än av ett varumärke som kännetecknar olika varor och tjänster som företaget erbjuder. Den moderna varumärkesrätten under utveckling En av kommitténs ledamöter, , behandlar i ett särskilt bidrag den moderna varumärkesrättens utveckling. konstaterar att varumärken och kännetecken väsentligt har accentuerat i ekonomisk och kulturell betydelse. marknaden har också fått allt större betydelse. Och eftersom varumärket i mångt och mycket kan ses som företagets upparbetade värde i form av en image, är det också viktigt att skydda sådana uttryck för reklamvärde och Författaren pekar också på att var den mer precisa gränsen för ensamrätten och skyddsobjekt skall dras avgörs i interaktion mellan lagstiftare, domstolar och omvärld i en ständig omvandlingsprocess. Rättsområdet är trendkänsligt och enligt författaren känns det som om vi befinner oss i ett ännu ofullgånget systemskifte. Författaren behandlar också tendensen att se immaterialrätten som ett investeringsskydd och menar att med detta synsätt följer naturligt ett utvidgat skydd för välkända och väl ansedda märken. Vidare belyser författaren effekter av att globala hänsyn och beroenden mera än någonsin präglar känneteckensrätten och teknikutvecklingens påverkan på rättsområdet. Författaren diskuterar också frågor om individualisering och goodwillskydd. författaren att ett missbruk av dagens välutvecklade och generösa skyddsmöjligheter riskerar att pulvrisera ensamrättssystemet. Varumärken och andra varukännetecken Ensamrätt till ett varumärke kan uppnås genom registrering eller genom inarbetning. Registrering i det ger en ensamrätt som gäller i . I detta avsnitt behandlas endast sådana rent inhemska registreringar. Det är () som för varumärkesregistret. Kommittén föreslår att man förenklar den prövning som skall göra innan ett märke registreras. Dagens system innebär att undersöker om det finns hinder för registreringen. Det finns två huvudgrupper av hinder som skall ta hänsyn till. Den ena består av hinder som är uppställda av allmänna hänsyn, s.k. absoluta registreringshinder. Den andra består av hinder som är uppställda av hänsyn till äldre ensamrätter, s.k. relativa registreringshinder. Om det finns ett hinder av något av dessa slag registrerar inte märket. Kommitténs förslag innebär att inte skall vägra registrering på grund av något relativt hinder. Kommitténs förslag innebär med andra ord att s.k. officialprövning av relativa hinder tas bort. Det finns flera skäl för detta förslag. Ett skäl är att det numera inte går att göra en tillräckligt tillförlitlig prövning av sådana hinder, eftersom det blivit allt svårare att få till stånd ett någorlunda fullständigt prövningsunderlag. Det viktigaste skälet hänger dock samman med systemet med s.k. gemenskapsregistreringar. Det systemet innebär att det genom ett särskilt förfarande går att få varumärken registrerade med verkan i hela EU, och utan att EU:s varumärkesmyndighet (OHIM) i sitt förfarande självmant tar hänsyn till relativa hinder. Kommitténs förslag innebär dock inte att undersökning av relativa hinder ovillkorligen skall upphöra. Det förutsätts att verket även i fortsättningen skall kunna göra en viss undersökning, men i vilken omfattning detta skall ske blir för regeringen att besluta om. fråga om att göra en automatisk identitets- eller likhetssökning i varumärkes- och andra känneteckensdatabaser. Om det vid en sådan undersökning kommer fram något som på givna bedömningsgrunder skulle vara till hinder för en ny registrering skall underrätta Han får på det sättet möjlighet att bedöma om det finns skäl för honom att vidhålla sin ansökan. Väljer han att göra det skall märket Om någon anser att märket inte bör vara registrerat, t.ex. för att det inkräktar på någon annans ensamrätt, kan han liksom göra en invändning mot registreringen. kommer att ta hänsyn till de relativa hindren kommer invändningsförfarandet att få ökad betydelse. I stort sett skall samma relativa hinder som utgjort hinder mot varumärkesregistrering kunna läggas till grund för upphävande av en registrering efter invändning. Kommittén föreslår dock att bestämmelserna om det s.k. släktnamnshindret ändras samt att det s.k. Även i övrigt föreslår kommittén vissa ändringar i bestämmelserna om hinder. Om den som ansöker om en registrering får ett meddelande om att det kan finnas ett absolut hinder men inte hör av sig till skall hans ansökan avskrivas. En ansökan som har avskrivits skall kunna Det är en nyhet inom varumärkesrätten, men den möjligheten finns bl.a. i fråga om patentansökningar. När ett varumärke har registrerats kan, som nämnts, invändning framställas mot registreringen. I denna del innebär förslaget två nyheter. Den ena är att fristen för att framställa en invändning förlängs från två till , vilket är den frist som gäller enligt EG:s Den andra innebär att en invändare som åberopar ett relativt hinder själv måste företräda det intresse som hindret avser för att skall kunna lägga hindret till grund för ett beslut om att Under invändningsförfarandet får inte pröva andra hinder än sådana som invändaren har åberopat. Om invändaren återkallar sin invändning får ändå pröva den om det finns särskilda skäl. Som exempel på sådana särskilda skäl nämner kommittén att ett registrerat varumärke innehåller ett element som är rasistiskt. hinder bör aldrig kunna prövas när invändningen har återkallats. Inget krav i lag på att ansökningar och invändningar skall vara skriftliga I Patentlagen har man gjort den ändringen att det inte längre i lagen finns något krav på att ansökningar om patent skall vara skriftliga. I stället skall de formella kraven på ansökningar uteslutande regleras i en regeringsförordning. Kommittén föreslår i huvudsak samma ordning för ansökningar om registrering av varumärken och för invändningar mot varumärkesregistreringar. I patentlagen har man ändrat reglerna om skyldighet för utländska patentsökande att ha ombud. Syftet med ändringen var att få överensstämmelse med EG-fördragets bestämmelser om etableringsfrihet och fri rörlighet för tjänster. Kommittén föreslår motsvarande ändring när det gäller varumärken. Det innebär att skall kunna kräva att sökanden i ett ärende om varumärkesregistrering utser ett ombud med hemvist i och med behörighet att ta emot delgivning. En innehavare av en varumärkesregistrering som inte har hemvist i skall vara skyldig att utse ett sådant delgivningsombud med hemvist här. Avgörande för vem som kan få ensamrätt till ett varumärke är normalt beroende av vilken ansökan om registrering som först kom in till . Men i en del fall kan en ansökan få tillgodoräkna sig företrädesrätt från en annan dag än då ansökan kom in till . har nämligen genom internationella åtaganden utfäst sig att under vissa villkor ge ansökningar företräde från den tidigare dag en ansökan getts in för registrering i en annan stat, s.k. konventionsprioritet. Det finns detaljerade regler om detta i varumärkesförordningen. Kommittén föreslår att huvuddelen av dessa regler i stället tas in i lag. Bakgrunden är att regeringen i ett ärende om ändring av patentlagen gjort bedömningen att detta är sådana regler som måste besluta om enligt regeringsformen. Kommittén föreslår vidare, också med hänvisning till regeringsformen, att de regler om s.k. utställningsprioritet som finns i en förordning tas in i lag och att de förtydligas. Överföring av ansökningar till den som har bättre rätt till varumärket