prop · GX03128 · 2010-03-23 00:00:00 — Artikeln innehåller vidare definitioner av övriga nyckelbegrepp som förekommer i direktivet, nämligen aerotermisk energi, geotermisk energi, hydrotermisk energi, fjärrvärme, fjärrkyla, slutlig energianvändning, flytande biobränslen, biodrivmedel, ursprungsgaranti, stödsystem, kvoter för energi från förnybara energikällor, slutlig energianvändning samt faktiskt värde, typiskt värde och normalvärde. Definitionen av förnybara energikällor i direktivet innebär att energi- källor som inte uppfyller definitionerna i artikel 2 inte får räknas för måluppfyllelse. För biodrivmedel och flytande biobränslen finns, för- utom kraven i definitionerna, krav genom s.k. hållbarhetskriterier som innebär att biodrivmedel och flytande biobränslen som inte uppfyller kraven inte får utnyttja stödsystem och får inte räknas med varken i eventuella nationella kvotsystem eller för måluppfyllelse enligt före- liggande direktiv. Hållbarhetskriterierna kräver genomförande åtgärder och behandlas i propositionen Hållbarhetskriterier för biodrivmedel och Prop. 2009/10:128 flyttande biobränslen (prop. 2009/10:164). Artikel 2 i direktivet kräver enligt regeringens bedömning inga särskilda genomförandeåtgärder men kommer att beaktas när övriga krav i direktivet genomförs. Artikel 3 Bindande nationella övergripande mål och åtgärder för användningen av energi från förnybara energikällor Artikeln består av följande fyra punkter. Övergripande mål förnybar energi I den första punkten (3.1) hänvisas till att varje medlemsstat har ett nationellt övergripande mål för andelen energi från förnybara energi- källor . Andelen energi från förnybara energikällor skiljer sig åt mellan de olika medlemsstaternas nationellt övergripande mål. Andelen för varje medlemsstat anges i direktivets bilaga 1 del A, till vilken det hänvisas i artikeln. För del anges i tabellen i direktivets bilaga att det nationella övergripande målet är att av den slutliga energianvändningen ska komma från förnybara energikällor . I tabellen anges också att andelen energi från förnybara energikällor uppgick till . I första punkten anges inledningsvis att varje medlemsstat ska se till att dess andel energi från förnybara energikällor av den slutliga energi- användningen motsvarar minst den andel som anges i medlemsstatens nationellt övergripande mål . Vidare konstateras att de nationella övergripande målen sammantagna motsvarar gemenskapens mål att av gemenskapens slutliga energianvändning ska komma från förnybara energikällor. Slutligen anges att för att de mål som fastställs i denna artikel lättare ska kunna uppnås ska varje medlemsstat främja och uppmuntra energi- effektivitet och energisparande. I andra punkten (3.2) anges att medlemsstaterna ska vidta effektivt utformade åtgärder som syftar till att säkerställa att andelen energi från förnybara energikällor är minst lika hög som den som anges i det väg- ledande förloppet i bilaga 1 del B. Det vägledande förloppet utgörs av ett antal genomsnitt vad gäller andelen energi från förnybara energikällor. Dessa genomsnitt anges för på fyra på varandra följande tvåårsperioder med början 2011 och med slut . I tredje punkten (3.3) anges åtgärder som medlemsstaterna får tillämpa för att uppnå de mål som anges i punkterna 1 och 2. Två åtgärder nämns, nämligen stödsystem och åtgärder för samarbete mellan olika medlemsstater och med tredjeländer i syfte att uppnå respektive övergripande nationella mål. Det samarbete som nämns regleras närmare i artiklarna 511. Medlemsstaterna har själva rätt att bestämma i vilken omfattning de ska stödja energi från förnybara energikällor som produceras i en annan Sådant stöd måste dock ske enligt bestämmelserna i artiklarna 511 i direktivet och det får inte påverka tillämpningen av artiklarna 107 och 108 om statligt stöd i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (). I artikel 87 regleras främst vilka typer av statligt stöd som är förenliga med den gemensamma marknaden. 88 regleras hur kommissionen ska övervaka att reglerna i artikel 87 efter- följs av medlemsstaterna. Mål för förnybar energi i transportsektorn Fjärde punkten (3.4) handlar om transportsektorn. Där anges i första stycket att varje medlemsstat ska se till att andelen energi från förnybara energikällor när det gäller alla former av transporter är av den slutliga energianvändningen i transporter Till skillnad mot punkten 1, där varje medlemsstat har en individuell andel som ska uppnås till 2020, är andelen i denna punkt, , densamma för varje medlemsstat. I andra stycket ges närmare bestämmelser om hur andelen ska Exempelvis får förnybar el i vägtransporter räknas upp med en faktor om 2,5 gånger för uppfyllandet av målet i transportsektorn. till detta är att elmotorn är effektivare än bränslemotorn och att en terawattimme el därmed ersätter mer bensin och diesel än vad en terawat- timme biodrivmedel gör. Tredje och fjärde styckena riktar sig till kommissionen. Regeringen presenterade propositionen En sammanhållen klimat- och energipolitik Energi (prop. 2008/09:163) som innehöll förslag till mål för förnybar energi, mål för energieffektivisering och förslag till en planeringsram för vindkraft. tionen (bet. 2008/09:NU25, rskr. 2008/09:133). förnybartdirektivet är förenliga med de mål som godkändes av , nämligen att andelen förnybar energi bör vara av den totala energianvändningen och att andelen förnybar energi i transportsektorn bör vara . Artikel 3 kräver enligt regeringens bedömning inga ytterligare genom- Artikel 4 Nationella handlingsplaner för energi från förnybara energikällor. I artikel 4 anges att varje medlemsstat ska anta en nationell handlingsplan för energi från förnybara energikällor. I handlingsplanen ska medlemsstaten sätta upp nationella mål för andelen energi från förnybara energikällor som används för transporter, för el samt för värme och kyla . När dessa mål fastställs ska de effekter som andra energieffektivitetsåtgärder har på den slutliga energi- användningen beaktas. I handlingsplanen ska medlemsstaten även fastställa lämpliga åtgärder för att uppnå dessa nationella övergripande mål. Som exempel på sådana lämpliga åtgärder nämns samarbete mellan lokala, regionala och natio- nella myndigheter, planerade statistiska överföringar och gemensamma projekt, nationella strategier för att utveckla befintliga biomassaresurser och mobilisera nya sådana för olika användningsområden samt slutligen de åtgärder som krävs för att uppfylla kraven i artiklarna . Den nationella handlingsplanen ska presenteras i en mall som fast- ställdes av kommissionen . Den fastställda är mer detaljerad än vad som framgår i artikel 4 och i bilaga VI i direktivet. Medlemsstaterna ska anmäla sina handlings- planer för energi från förnybara energikällor till kommissionen. den nationella handlingsplanen ska vara klar ska varje medlemsstat offentliggöra och till kommissionen anmäla ett prognos- dokument med ett visst innehåll som framgår av artikeln. Regeringen anmälde prognosdokument till kommissionen (dnr N2009/9287/E). I skrivelsen redovisar en prognos för andelen förnybar energi till 2020 och för utvecklingen fram till . andel förväntas uppgå till vilket överstiger det uppsatta målet om för men över- skottet ligger inom ett osäkerhetsintervall. Mer information om prognos- dokumentet finns i bilaga 2. Av artikelns fjärde punkt framgår att om andelen energi från förnybara energikällor i en medlemsstat hamnar under det vägledande förloppet enligt artikel 3.2, ska medlemsstaten följande år lämna in en ändrad nationell handlingsplan till kommissionen. Den ska innehålla lämpliga och proportionerliga åtgärder för att göra det möjligt för medlemsstaten att inom rimlig tid uppfylla det vägledande förloppet. Enligt prognosdokumentet väntas andelen förnybar energi för ligga över det vägledande förloppet . Kommissionen ska utvärdera de nationella handlingsplanerna som medlemsstaterna ska anta och anmäla. Vid utvärderingen ska kommis- sionen särskilt granska de åtgärder som medlemsstaten planerar att vidta för att uppfylla målen i det vägledande förloppet enligt artikel 3.2 och om dessa åtgärder är tillräckliga. Kommissionen får utfärda en rekommen- dation med anledning av en nationell plan. Kommissionen ska skicka medlemsstaternas handlingsplaner och prognosdokument till i den form de offentliggörs på den öppenhetsplattform som avses i artikel 24.2 tillsammans med eventuella rekommendationer som kommissionen har utfärdat med Prop. 2009/10:128 anledning av en nationell plan. Regeringen avser att anmäla nationella handlingsplan för energi från förnybara energikällor till kommissionen i enlighet med artikel 4 i direktivet. Regeringen kommer i arbetet med handlingsplanen att sätta upp indikativa sektorsmål. Energi- myndigheten har lämnat in ett underlag till handlingsplan till regeringen. Se vidare kapitel 5 för mer information om handlingsplanen. Artikel 5 Beräkningen av andelen energi från förnybara energi- källor I första punkten (5.1) anges den huvudregel som gäller för hur den slut- liga energianvändningen från förnybara energikällor i varje medlemsstat ska beräknas. Denna energianvändning ska beräknas som summan av a)den slutliga elanvändningen från förnybara energikällor, b)den slutliga energianvändningen från förnybara energikällor för uppvärmning och kylning och c)den slutliga energianvändningen från förnybara energikällor i trans- porter. I andra punkten (5.2) anges att om en medlemsstat på grund av force majeure inte kan uppfylla sitt övergripande mål för andelen förnybar energi ska medlemsstaten informera kommissionen om detta. Kommissionen kan, om force majeure har påvisats, justera medlemsstatens slutliga energianvändning från förnybara energikällor för . Enligt tredje punkten (5.3) ska den slutliga elanvändningen från för- nybara energikällor beräknas som mängden el producerad i en medlems- stat från förnybara energikällor. Elproduktion från pumpkraftverk som använder tidigare uppumpat vatten får inte räknas med. I anläggningar som använder flera bränslen ska bara den el som kommer från förnybara energikällor tas med i beräkningen. Delningen ska göras med hänsyn till de olika bränslenas energiinnehåll. El från vattenkraft och vindkraft ska redovisas i enlighet med normaliseringsregler i direktivets bilaga II. Fjärde punkten (5.4) anger att den slutliga energianvändningen från förnybara energikällor för uppvärmning och kylning ska beräknas som mängden producerad fjärrvärme och fjärrkyla från förnybara energikällor plus användningen av annan energi från förnybara energikällor inom industri, bostadssektor m.m. för uppvärmning, kylning och processer. I bostadssektorn m.m. ingår hushållen, servicesektorn, jordbruket, skogs- bruket och fiskenäringen. I anläggningar som använder flera bränslen ska bara den värme/kyla som kommer från förnybara energikällor tas med i beräkningen. Delningen ska göras med hänsyn till de olika bränslenas energiinnehåll. Aerotermisk, geotermisk och hydrotermisk energi som utvinns från värmepumpar kan under vissa förutsättningar som framgår av direktivets bilaga VII räknas som en del av den slutliga energianvändningen från förnybara energikällor för uppvärmning och kylning. passiva energisystem, som exempelvis solinstrålning genom fönster, ska Prop. 2009/10:128 inte räknas med. Femte punkten (5.5) anger att de omräkningsfaktorer som finns i direktivets bilaga III ska användas för att omräkna biodrivmedels volym eller vikt till energienheter. Enligt sjätte punkten (5.6) ska andelen energi från förnybara energi- källor beräknas som den slutliga energianvändningen från förnybara energikällor delat med den slutliga energianvändningen från alla energi- källor uttryckt i procent. Energianvändningen inom luftfarten som används för att beräkna landets slutliga energianvändningen ska uppgå till högst av landets slutliga energianvändning. Enligt sjunde punkten (5.7) ska den metod och de definitioner som används vid beräkning av andelen energi från förnybara energikällor vara de som anges i och rådets förordning (EG) nr 1099/2008 av om energistatistik1. Medlems- staterna ska säkerställa samstämmigheten i de statistikuppgifter som används vid beräkningen av andelar i direktivet och de statistikuppgifter som lämnas till kommissionen enligt förordning (EG) nr 1099/2008. är den myndighet i som ansvarar för den officiella energistatistiken. Regeringens bedömning är att Energimyndig- heten bör ges i uppdrag i sin instruktion att ansvara för att det finns ett tillförlitligt underlag och en beräkningsmodell för att följa utvecklingen av den förnybara energin i . arbete inom arbetsgrupp för statistik om förnybar energi är en viktig del i uppföljningen av den förnybara energins utveckling. Artikel 6 Statistiska överföringar mellan medlemsstaterna Enligt artikeln får medlemsstater komma överens om att en viss mängd energi från förnybara energikällor ska överföras statistiskt från den ena medlemsstaten till den andra. Konsekvensen av en sådan överföring blir att den medlemsstat från vilken överföringen sker inte får tillgodogöra sig den överförda energi- mängden när man bedömer om medlemsstaten har uppfyllt dels sina nationella övergripande mål enligt artikel 3.1, dels sina krav enligt det vägledande förloppet enligt artikel 3.2. I stället får den medlemsstat till vilken överföringen sker tillgodogöra sig den överförda mängden för nämnda ändamål. Artikel 6 kräver enligt regeringens bedömning inga genomförande- åtgärder eftersom det är upp till medlemsstaterna att utnyttja denna möjlighet. För ytterligare information angående denna artikel se kapitel 6. Artikel 7 Gemensamma projekt mellan medlemsstaterna Enligt artikeln får två eller flera medlemsstater samarbeta om alla typer av gemensamma projekt som rör produktion av el, värme eller kyla från 1 EUT L 304, 14.11.2008, s. 1 (Celex 32008R1099). Ett sådant samarbete får också inbegripa privata Prop. 2009/10:128 aktörer. De medlemsstater som ingår i projektet ska anmäla till kommissionen hur den producerade mängden energi ska fördelas mellan de deltagande medlemsstaterna. De anmälda andelarna får sedan tillgodoräknas respek- tive medlemsstat när man bedömer om medlemsstaten har uppfyllt kra- ven i direktivet, främst uppfyllandet av sina nationella övergripande mål enligt artikel 3.1 och kraven enligt det vägledande förloppet enligt artikel 3.2. En förutsättning för att tillgodoräknande ska få ske är att energin har producerats av ett gemensamt projekt som har tagits i drift efter eller genom ökad kapacitet i en anläggning som har renove- rats efter nämnda datum. Artikel 7 kräver enligt regeringens bedömning inga genomförande- åtgärder eftersom det är upp till medlemsstaterna att utnyttja denna möjlighet. För ytterligare information angående denna artikel se kapitel 6. Artikel 8 Resultaten av gemensamma projekt mellan medlems- staterna I artikeln regleras skyldighet att rapportera gemensamma projekt enligt artikel 7. Den medlemsstat som har överlåtit andelar till en annan medlemsstat ska rapportera detta till den andra medlemsstaten och till kommissionen på visst angivet sätt. Artikel 8 kräver enligt regeringens bedömning inga genomförande- åtgärder eftersom rapporteringsskyldighet enligt artikeln endast är aktuell om gemensamma projekt enligt artikel 7 kommer till stånd. Artikel 9 Gemensamma projekt mellan medlemsstater och tredje- länder Enligt artikeln 9 får en eller flera medlemsstater samarbeta med ett eller flera tredjeländer om alla typer av gemensamma projekt som rör el- produktion från förnybara energikällor. Ett sådant samarbete får också inbegripa privata aktörer. Under vissa förutsättningar får deltagande medlemsstater tillgodoräkna sig el från förnybara energikällor som producerats i ett tredjeland när det gäller beräkningen av efterlevnaden av direktivets krav avseende natio- nella övergripande mål. Dessa förutsättningar är i korthet att elen ska användas i gemenskapen, att elen ska produceras i nybyggda anlägg- ningar tagna i drift efter eller genom ökad kapacitet i en anläggning som renoverats efter detta datum, samt att elen inte har erhållit något annat stöd från stödsystem i tredje land än investeringsstöd som beviljats anläggningen. Om kravet att elen ska användas i gemen- skapen inte uppfylls kan medlemsstater ändå, efter ansökan hos kommissionen, under vissa förutsättningar få tillgodoräkna sig elen, bl.a. krävs att det anläggs en gränsöverskridande överföringsförbindelse med mycket lång ledtid där byggnationen senast påbörjas Prop. 2009/10:128 2016 och den senast kan tas i drift . Artikel 9 kräver enligt regeringens bedömning inga genomförande- åtgärder eftersom det är upp till medlemsstaterna att utnyttja denna möjlighet. För ytterligare information angående denna artikel se kapitel 6. Artikel 10 Effekter av gemensamma projekt mellan medlemsstater och tredjeländer Artikeln reglerar rapporteringsskyldighet för åtgärder enligt artikel 9, på liknande sätt som i artikel 8. Artikel 10 kräver enligt regeringens bedömning inga genomförande- åtgärder eftersom rapporteringsskyldighet enligt artikeln endast är aktuell om gemensamma projekt med tredje land enligt artikel 9 kommer till stånd. Artikel 11 Gemensamma stödsystem Två eller flera medlemsstater får slå samman sina nationella stödsystem eller delvis samordna stödsystemen. Om så sker får en viss mängd energi från förnybara energikällor som produceras i en deltagande medlemsstat beaktas vid beräkning av det övergripande nationella målet i en annan deltagande medlemsstat. En förutsättning för att så ska få ske är att en statistisk överföring enligt artikel 6 av den aktuella energimängden sker mellan de berörda medlemsstaterna, eller att de deltagande medlemsstaterna fastställer en fördelningsnyckel som ska anmälas till kommissionen. Artikel 11 kräver enligt regeringens bedömning inga genomförande- åtgärder eftersom det är upp till medlemsstaterna att utnyttja denna möjlighet. För ytterligare information angående denna artikel se kapitel 6. I artikel 12 regleras kapacitetsökningar inom ramen för gemensamma projekt enligt artiklarna 7.2 och 9.2 b. Med kapacitetsökningar menas ökad produktionskapacitet i en befintlig anläggning. Avsikten med denna artikel är att tydliggöra att ökad produktionskapacitet i en befintlig anläggning ska jämställas med tillkommande produktionskapacitet i nya anläggningar. Artikel 12 kräver enligt regeringens bedömning inga genomförande- åtgärder. Artikel 13 Administrativa förfaranden, regler och normer Artikeln består av 6 punkter. Enligt första punkten (13.1) ska medlemsstaterna se till att nationella regler för godkännande, certifiering och licensiering av anläggningar som producerar el, värme eller kyla från förnybara energikällor inklusive tillhörande nätinfrastruktur och av anläggningar för omvandling av bio- massa till biodrivmedel eller andra energiprodukter är proportionerliga och nödvändiga. Medlemsstaterna ska särskilt vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att vissa detaljerade krav som anges i underpunkterna af är uppfyllda, framför allt innebärande att omfattande information om handläggning av ansökningar om godkännande, certifiering och licensie- ring för anläggningar för energi från förnybara energikällor samt om tillgänglig hjälp till sökande görs tillgänglig på lämplig nivå och att administrativa förfaranden förenklas så långt det är möjligt och genom- förs på lämplig administrativ nivå. Regeringen noterar i fråga om 13.1 att några generella procedurer för certifiering, licensiering eller godkännande för det slags anläggningar som räknas upp i artikeln inte tillämpas i . Däremot tillämpas tillståndsplikt eller anmälningsplikt beroende på anläggningars storlek eller typ. Koncessionsförfarande tillämpas avseende viss nätinfrastruktur, men inte generellt. Den svenska lagstiftningen bedöms vara proportionell och nödvändig utifrån de krav som tas upp i artikeln. Offentlighets- principen och informationsansvaret är långtgående för samtliga myndig- heter oavsett nivå. indelning i AC-nivå som skiljer på tillståndspliktig respektive anmälningspliktig verksamhet är exempel på förenklat administrativt förfarande som omnämns i underpunkten c. Dubbelprövning av vindkraft har också avskaffats (se kapitel 5). Enligt regeringsformen och kommunallagen ska myndigheter behandla alla medborgare lika. Offentlighetsprincipen garanterar transparens. Till- ståndsgivning är i de fall de förknippas med kostnader att bedöma som faktiska och skäliga kostnader för handläggning av ärenden. Enkel anmälan tillämpas för mindre anläggningar enligt de relevanta regelverk som gäller. Första punkten i artikel 13 (13.1) kräver enligt regeringens bedömning inga genomförandeåtgärder. I andra punkten (13.2) anges att medlemsstaterna exakt ska definiera tekniska specifikationer som måste uppfyllas av utrustning och system för energi från förnybara energikällor för att de ska omfattas av stöd- systemen. Om det finns europeiska standarder på området ska de tek- niska specifikationerna utformas enligt de standarderna. I fråga om andra punkten (13.2) framgår av underlag till nationella handlingsplan (dnr N2010/742/E) att det i endast un- dantagsvis finns krav på tekniska kvalitetsnormer för att få stöd, och det är i sådana fall europeiska normer som tillämpas. Ett exempel är stödet enligt förordningen (2008:1247) om stöd för investeringar i solvärme som är kopplat till Solar , som är en EU-norm. Andra punkten i artikel 13 kräver enligt regeringens bedömning inga genomförandeåtgärder. I tredje punkten (13.3) anges att medlemsstaterna ska rekommendera alla aktörer att de vid planering, utformning byggande och renovering av industri- eller bostadsområden ser till att det installeras utrustning och system för användning av el, värme och kyla från förnybara energikällor samt för fjärrvärme och fjärrkyla. Medlemsstaterna ska särskilt rikta sina rekommendationer till lokala och regionala administrativa organ. Dessa organ ska också uppmuntras att ta med uppvärmning och kylning från förnybara energikällor i planeringen av stadsinfrastrukturen, när så är lämpligt. I fjärde punkten (13.4) anges att medlemsstaterna i sina byggregler och byggnormer ska införa lämpliga åtgärder för att öka andelen energi från alla typer av energi från förnybara energikällor i byggsektorn. Medlems- staterna ska, där så är lämpligt, kräva att miniminivåer av energi från förnybara energikällor används i nya byggnader och i befintliga byggnader som genomgår betydande reno- veringar. Vidare anges i femte punkten (13.5) att medlemsstaterna ska säker- ställa att nya offentliga byggnader eller befintliga renoverade sådana ska spela en exemplarisk roll när det gäller direktivet. I sjätte punkten (13.6) anges att medlemsstaterna i sina bygg- regler och byggnormer ska främja användningen av värme- och kyl- system som drivs med energi från förnybara energikällor och system som ger betydande sänkningar av energianvändningen exempelvis genom användning av miljömärkning. Det anges även att viss omvandlings- teknik för biomassa, vissa värmepumpar och vissa system för termisk solenergi ska främjas. När det gäller artikelns punkter 13.313.6 är en utgångspunkt att med byggsektorn avses bebyggelsen. Byggnaders nettoenergianvändning är lämpliga att reglera genom byggregler och byggnormer, medan en hög andel förnybar energi bör främjas på annat sätt, t.ex. genom beskattning av fossila alternativ, eller genom stöd till investeringar i solenergi eller liknande. har en mycket hög andel förnybar energi i bebyggelsen, både direkt och indirekt (genom fjärrvärme och fjärrkyla). Att, som det be- skrivs i direktivet, exempelvis reglera miniminivåer för förnybar energi i bebyggelsen är ett nytt angreppssätt och bör därför i likhet med övriga delar av artikel 13.313.6 utredas för att kunna slå fast behovet och lämpligheten av ett eventuellt förändrat regelverk. Regeringen bedömer att det krävs förändring av regelverket för att genomföra vissa delar i artikel 13 (13.313.6).