prop · GY034 · 2010-11-03 00:00:00 — tusentals detaljhandelsföretag, på byggvaruhus, i färgaffärer och på ben- sinstationer m.m. I likhet med vad regeringen anfört i direktiven anser utredningen att det inte är lämpligt att införa tillståndssystem för innehav av vanliga hushållskemikalier. Frågan blir då om det är möjligt att på annat sätt begränsa åtkomsten av Behov av information om sniffning Enligt de uppgifter som från olika håll lämnats till utredningen är med- vetenheten om förekomsten av sniffning och dess skadeverkningar gene- rellt sett låg i . Ett skäl till detta kan vara att missbruket i vart fall befinner sig på en jämförelsevis låg nivå. kan vara att missbruket kommer och går och inte är lätt att upptäcka. Utredningen instämmer i den uppfattning som framförts av Kemisk-Tek- niska () och och narkotikaupplysning (CAN), nämligen att det är viktigt med kunskap som grund innan och om sniffningsproblem uppstår. skap kan problemet snabbare identifieras. Dessutom kan adekvata åtgär- der snabbare sättas in. Utredningen föreslår i detta betänkande (se nedan) att Statens folk- hälsoinstitut (FHI) får ett uttalat informationsansvar såvitt avser sniff- I detta ansvar ligger att verka för att information når de grupper som berörs av frågorna, t.ex. föräldrar och butiksanställda. När det gäller uppgiften att lokalt föra ut information om sniffning har skolan en viktig roll. Enligt utredningens mening bör information om sniffning och de skador som sniffningen kan ge, föras ut till elever genom skolans försorg. I den drogförebyggande undervisningen i skolan bör, förutom information om alkohol, narkotika och tobak, även infor- mation om sniffning ingå. Som tidigare nämnts bör FHI kunna lämna underlag för en sådan information. Detta kan ske i samråd med andra berörda, t.ex. CAN. När det gäller dagligvaruhandelns möjligheter att nå ut med informa- tion om sniffning har Svensk Dagligvaruhandel (SDVH) förklarat sig villig att tillhandahålla adekvat information till sina medlemmar. lemmar i SDVH är ICA, Coop, , Bergendahlgruppen och Vi- SDVH är enligt utredningens uppfattning en mycket viktig informationskanal eftersom dagligvaruhandeln säljer många olika typer av produkter som även kan användas för sniffningsändamål och ett mycket stort antal butiker kan nås genom denna organisation. finns dessutom redan kunskap och erfarenhet av att föra ut viktig infor- mation till detaljhandelsföretagen, vilket sker genom det samarbets- program rörande åldersgräns för inköp av folköl och tobaks- produkter som finns mellan handeln, bryggerinäringen och tobaksbran- Även enskilda företag som framställer flyktiga ämnen eller använder sådana i sina produkter har behov av information om sniffningsproblemet och sniffningens skadeverkningar. Detta informationsbehov kan numera tillgodoses genom KTF:s försorg. Ett samarbete mellan KTF och CAN har bl.a. lett till att en informa- tionsbroschyr respektive en lathund om sniffning tagits fram. är avsedd för personer som arbetar med ungdomar och vill veta mer om Lathunden riktar sig till butikspersonal och innehåller kortfat- tad och viktig information om vad man ska göra när det gäller att före- bygga och ingripa mot sniffning. KTF och CAN har dessutom arrangerat ett par seminarier om sniffning på olika platser i landet. lan KTF och CAN är enligt utredningens mening ett gott exempel på hur angelägen information kan tas fram och spridas till olika målgrupper genom enskilda aktörers försorg. Slutligen vill utredningen peka på att information om sniffning i dags- läget även finns att tillgå på olika webbplatser för den som själv söker sådant material, bl.a. hos CAN, KTF och Giftinformationscentralen. Ytterligare åtgärder för att motverka sniffning Enligt utredningens mening bör information i första hand komma i fråga för att motverka sniffning. Möjlighet att vidta andra åtgärder krävs gäller förordningen (1977:994) om för- säljning och förvaring av vissa flyktiga lösningsmedel m.m. Förord- ningen gäller i fråga om 1. flyktiga lösningsmedel som vid inandning medför eller kan befaras medföra berusning, och 2. annan vara som innehåller ett flyktigt lösningsmedel, om varan vid inandning medför eller kan befaras medföra berusning (1 § första stycket förordningen). En vara som avses i 1 § ska förvaras på sådant sätt att dess användning i berusningssyfte hindras eller motverkas. får inte försäljas, när det kan antas att den förvärvas för att användas som berusningsmedel (2 § första stycket förordningen). I syfte att hindra eller motverka att varor som avses i 1 § används i berusningssyfte, får med- dela särskilda föreskrifter om märkning, förvaring och försäljning efter samråd med Kemikalieinspektionen. Verket får också förbjuda försälj- ning av visst varuslag till den som inte har fyllt . (2 § andra stycket förordning om försäljning och förvaring av vissa flyktiga lös- ningsmedel m.m. tillkom före inträde i EG (senare EU). uppgift från företrädare för har författningen inte kommit att tillämpas på sätt som avsetts. fram förslag till föreskrifter om flyktiga lösnings- medel samt förslag till förteckning över de flyktiga lösningsmedel som avsågs omfattas av nämnda föreskrifter. Mot bakgrund av vissa problem av rättslig art kom inte att besluta om några föreskrifter om flyktiga lösningsmedel. Utredningen ser allvarligt på sniffningsproblematiken även om den i dagsläget kan sägas ligga på en förhållandevis låg nivå. en viktig uppgift för samhället att så långt det är möjligt skydda barn och ungdomar som av experimentlusta och av oförstånd sniffar flyktiga ämnen med risk för liv eller hälsa. Utredningen anser att förordning bör ersättas av en ny förord- ning som reglerar försäljning m.m. av vissa skadliga ämnen som kan Denna ska, för att svara mot det missbrukssätt som finns, omfatta flyktiga ämnen som vid inandning medför eller kan antas med- föra berusning, och annan vara som innehåller ett flyktigt ämne, om varan vid inandning medför eller kan antas medföra berusning. förordningen ska Kemikalieinspektionen utöva tillsynen över att denna och föreskrifter som meddelas med stöd av förordningen följs. Utredningen föreslår att ett ämne eller en vara som avses enligt ovan vid försäljning inte får marknadsföras på ett sådant sätt att marknads- föringen kan antas inbjuda till användning i missbrukssyfte. uttryckssätt avses att reklam inte får användas för att främja försäljningen av produkten på ett sådant sätt som kan antas inbjuda till användning i Ämnet eller varan får vidare enligt förslaget inte säljas, när det kan antas att den förvärvas för att användas som missbruksmedel. I syfte att hindra eller motverka att ämnen eller varor som avses i för- ordningen används i berusningssyfte, föreslår utredningen att Kemika- lieinspektionen i en eller flera kommuner får meddela särskilda föreskrifter om marknadsföring och försäljning samt märkning i butik, efter samråd med . får även i en eller flera kommuner förbjuda försäljning av visst varuslag till den som inte har fyllt . föreslår även att Kemikalieinspektionen efter samråd med även ska offentliggöra vägledande förteckningar över ämnen och varor som avses i förordningen. Informationsansvar i fråga om narkotika, hälsofarliga varor, dopningsmedel och vissa flyktiga ämnen m.m. föreslår att ges ett tydligt informationsansvar för arbetet med att förebygga de problem som upp- står till följd av missbruk av narkotika, vissa hälsofarliga varor, vissa dopningsmedel, sådana flyktiga ämnen som kan bli föremål för sniffning samt varor som marknadsförs som om de har narkotiska, euforiserande, berusande eller liknande egenskaper. Skälet för detta är att utredningen anser att frågan om information och kunskapsspridning inom ovan nämnda områden bör ges avsevärt högre prioritet och större resurser för att minska skadeverkningarna och öka medvetenheten om riskerna. i det nu anförda föreslår utredningen (), som med stöd av bl.a. myndigheter och regering arbetat med att informera om alkohol och droger, också ges en tydlig resursförstärkning. Detta är nödvändigt för att i högre grad än kunna bevaka drogområdet, de nya missbruksmedel som marknadsförs och de nya influenser och påverkansmetoder som bl.a. Internet erbjuder. En resursförstärkning är också nödvändig för att bättre kunna nå ut med information, redovisa fakta och besvara frågor som gäller nya typer av droger och preparat som marknadsförs på Internet. Utredningen anser att det även finns ett påtagligt behov av ett centralt i med samlad kunskap om FN:s konventioner på narkotikaområdet. bedömer att det är lämpligt att SAMANT inom ges uppdraget att vara sådant . Vissa svårigheter för att fullgöra sitt brottsbekämpande uppdrag har i uppdrag att effektivt bekämpa smuggling i alla dess former. Bekämpning av narkotika-, alkohol- och cigarettsmuggling är prioriterade områden. som smugglingen effektivt ska bekäm- pas, ska varuflödet mellan olika länder störas så lite som möjligt. arbete med att bekämpa narkotikasmuggling är av stor vikt för att förhindra att narkotika kommer in i landet. För att arbetet ska kunna bedrivas effektivt krävs ett väl fungerande regelsystem. Det har från olika delar inom för utredningen påtalats att svårigheter med personkontroll har uppkommit i samband med anslutning till . kunde tulltjänstemän få information om en persons identitet via polisens personkontroll (passkontroll). Detta är inte längre möjligt. Enligt uppgifter från anställda inom förekommer det i flera andra EU-länder att en varukontroll vid inre gräns får inledas genom att den enskildes identitet efterhörs. För att även på ett tillfreds- ställande sätt ska kunna arbeta med brottsbekämpande verksamhet på bl.a. narkotikaområdet, krävs att verket inom givna ramar har tillgång till effektiva verktyg. Mot bakgrund av vad som ovan anförts om andra EU- länders möjligheter att begära identitetskontroll vid passage av inre gräns, bör denna fråga för svensk del utredas närmare. Utredningen före- slår alltså att så sker. Utöver det som anförts ovan har utredningen i ytterligare ett antal frågor gjort bedömning och lämnat förslag till regleringar. Huvuddelen av dessa frågor återfinns i kapitel 27 i betänkandet. Konsekvenser av utredningens förslag Utredningens grundläggande uppdrag kan sägas vara att lämna sådana förslag som leder till minskat utbud och minskat missbruk av narkotika, hälsofarliga varor, dopningsmedel och flyktiga ämnen som används vid sniffning. Bakgrunden till uppdraget är bl.a. att ett antal barn och ung- domar skadas eller dödas av missbruk av sådant som är eller bör bli klassificerat som narkotika eller hälsofarlig vara. Att även dopnings- medlen leder till stora skador blir allt mera uppenbart. Utbudet av nya droger sker nu på ett mera utstuderat och hänsynslöst sätt . Risken att barn och ungdomar ska lockas att använda nya och ännu inte klassificerade varor har ökat radikalt genom utbudet på Internet. Även problem med sniffning bland ungdomar förekommer. För att kunna möta ett utbud av nya droger, dopningsmedel och en för- ändrad missbruksmiljö krävs många åtgärder. En åtgärd som utredningen föreslår är att skärpa straffen i fråga om vissa missbruksämnen, t.ex. dopningsmedel, GBL och 1,4-butandiol. De båda sistnämnda ämnena föreslås bli förklarade som narkotika, vilket leder till ett utvidgat till- stånds- och kontrollsystem. För de legala brukarna av ämnena innebär detta en viss kostnadsökning. Höjda straff kan vara en relativt verksam åtgärd för att inskärpa allvaret hos såväl köpare som säljare i fråga om redan kända missbrukssubstanser. Försäljning och annan hantering av nya ännu inte klassificerade medel kan inte bemötas med höjda straff eftersom hanteringen ännu inte är straffbar. För att komma åt denna hantering krävs andra åtgärder. De förslag som utredningen i detta avseende redovisar är en aktiv och kon- struktiv informationsverksamhet, en starkt ökad beredskap i fråga om nya ämnen för att få ämnena klassificerade som narkotika eller hälsofarlig vara och därmed straffbara att hantera, samt slutligen en skyddsreglering som innebär att varor som kan antas komma att bli miss- brukade som narkotika eller hälsofarliga varor men ännu inte är klassifi- cerade som sådana kan omhändertas (skyddsomhändertagande). Framför allt de senast föreslagna åtgärderna innebär ökade kostnader för staten. De föreslagna åtgärderna är att se som olika delar i ett förbättrat system för att minska skador och dödsfall. Exempelvis torde det föreslagna skyddsomhändertagandet bli i det närmaste helt meningslöst och in- effektivt om inte resurser tillskapas för vidgad kunskap och beredskap i fråga om nya missbruksämnen. De myndigheter som direkt kommer att påverkas av utredningens för- slag är främst , , Åklagarmyn- digheten och de allmänna domstolarna. Förslagen i betänkandet torde indirekt komma att innebära stora konsekvenser för Kriminalvården. Någon närmare beräkning av ökade kostnader för Kriminalvården anser sig utredningen inte ha möjlighet att göra. Utredningen bedömning är dock att Kriminalvården totalt sett kommer att drabbas av de största kostnadsökningarna till följd av förslag i detta betänkande. Utredningen hänvisar till kapitel 28 i betänkandet för att ta del av den närmare redogörelsen av utredningens bedömning i fråga om ekono- miska konsekvenser. Utredningen är väl medveten om att direktiven för denna utredning lik- som för andra föreskriver att om förslagen innebär kostnader för staten ska förslag lämnas till hur dessa ska finansieras. ringen av GBL och 1,4-butandiol leder till finansieras i huvudsak genom Att finna finansieringsmöjligheter för de övriga för- slagen, som innebär ökat skydd för främst ungdomar, finns inte inom ramen för utredningens uppdrag. Självfallet innebär dock ett minskat utbud och ett minskat missbruk av olika droger stora besparingar även ur Konsekvenser av utredningens förslag i förhållande till brottslighet och brottsförebyggande arbete, reglers effekter för små företag osv. av kapitel 28 i betänkandet. Utredningen hänvisar dit. Ett ikraftträdande av de lagar som ska beslutas av samt därtill hörande förordningar torde kunna ske . lag om skyddsomhändertaganden av vissa varor som inte är förklarade som narkotika eller hälsofarliga varor Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag gäller till skydd för enskildas liv och hälsa mot skador av sådana varor som regeringen kan antas komma att förklara som narkotika i förord- ningen (1992:1554) om kontroll av narkotika eller som hälsofarliga varor iförordningen (1999:58) om förbud mot vissa hälsofarliga varor, är förklarade som narkotika eller hälsofarliga varor enligt författning som ännu inte har trätt i kraft, eller är föremål för kontroll enligt en internationell överenskommelse som har biträtt, men där beslutet om tillägg till den internationella överenskommelsen ännu inte har trätt i kraft i . Förutsättningar för skyddsomhändertaganden, m.m. 2 § En vara som inte är förklarad som narkotika eller hälsofarlig vara enligt en författning som har trätt i kraft, eller som är förklarad som narkotika enligt en internationell överens- kommelse som har biträtt men som ännu inte har trätt i kraft här i landet, får omhändertas, om det kan antas att den har sådana egenskaper eller effekter som avses i 8 § narko- tikastrafflagen (1968:64) eller att den har sådana egenskaper som avses i 1 § lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor, och det av omständigheter i det enskilda fallet kan antas att varan är avsedd att brukas så att den kan förorsaka skada eller dödsfall (skydds- omhändertagande). 3 § Beslut om skyddsomhändertaganden fattas av allmän åklagare. 4 § I avvaktan på ett slutligt ställningstagande får ett tillfälligt beslut meddelas. Ett sådant beslut får gälla . Åklagaren får förlänga beslutets giltighetstid , om ytterligare ut- redning eller någon annan särskild omständighet gör det nödvändigt. Om synnerliga skäl föreligger får ytterligare förlängning beslutas. 5 § När åklagare fattat ett tillfälligt beslut om skyddsomhändertagande ska 1 a) berörd polismyndighet eller 1 b) berörd enhet inom , genast underrättas om beslutet. Om det inte är obehövligt ska och Läke- medelsverket föreläggas att till åklagaren yttra sig om huruvida varan slutligt bör omhändertas och att ange skälen för detta. Av 18 § framgår att åklagaren i vissa fall ska underrättas om det inte längre finns skäl för ett skyddsomhändertagande. 6 § Åklagare får anlita biträde av polismyndighet eller för utredning av frågor om skyddsomhändertaganden. I fråga om utredning tillämpas följande bestämmelser i 23 kap. : 4 § om objektivitet, 6 § om rätt att hålla förhör, 10 § om vilka som får närvara vid förhör, och 12 § om förbud mot otillbörliga åtgärder under förhör. Vid tillämpningen av 23 kap. 4 § ska bestämmelserna om den som är misstänkt i stället avse den från vilken varan har om- händertagits. 7 § Innan frågan om ett skyddsomhändertagande slutligen avgörs av åklagaren, ska den som är part underrättas om uppgift som tillförts ärendet genom någon annan än parten och få tillfälle att yttra sig över den. Frågan får dock avgöras utan att så har skett, om åtgärderna är uppenbart obehövliga. Åklagaren bestämmer hur underrättelsen ska ske. 8 § När åklagaren slutligt avgör ett ärende om skyddsomhändertagande ska beslutet vara skriftligt och ange 2.om ett skyddsomhändertagande har beslutats och innebörden av detta, 3.de skäl som bestämt utgången, 4.de bestämmelser som åberopas, och 5.möjligheten att begära omprövning enligt 11 § och domstolspröv- ning enligt 13 §. Utöver part ska även 1 a) polismyndigheten eller 1 b) , 3)och 4) underrättas om åklagarens beslut. 9 § Vid åklagarens handläggning av ärenden om skyddsomhändertagan- den tillämpas i övrigt endast följande bestämmelser i förvaltningslagen (1986:223): 4 och 5 §§ om myndigheternas serviceskyldighet, 6 § om samverkan mellan myndigheter, 7 § om allmänna krav på handläggningen av ärenden, 8 § om tolk, 9 § om ombud och biträde, 14 § om muntlig handläggning, 15 § om anteckning av uppgifter, 20 § första stycket andra meningen 1 och 4 och andra stycket om att beslutsskäl får utelämnas, och 26 § om rättelse av skrivfel och liknande. 10 § Den som drabbats av ett skyddsomhändertagande ska delges det beslut som skyddsomhändertagandet grundar sig på. Vid delgivning tillämpas delgivningslagen (1970:428). 11 § Om det på grund av ändrade förhållanden finns skäl till det, får åklagaren på eget initiativ eller efter begäran av part häva eller ändra ett slutligt beslut om skyddsomhändertagande som har fattats av åklagaren eller domstolen. Detta gäller dock inte om ärendet om skyddsomhänder- tagande är föremål för domstolsprövning. Om åklagaren enligt 18 § underrättas om att det inte längre finns skäl för ett skyddsomhändertagande, ska åklagaren genast underrätta dom- stolen om detta om ärendet är föremål för domstolsprövning. 12 § Åklagaren ska häva ett tillfälligt beslut om skydds- omhändertagande, om han eller hon bedömer att förutsättningar för ett slutligt beslut om skyddsomhändertagande inte föreligger. 13 § Tingsrätten ska pröva ett beslut av åklagare om skyddsomhänder- tagande på begäran av part, om beslutet har gått honom eller henne emot. En sådan begäran ska göras skriftligen hos åklagaren, som ska överlämna ärendet till tingsrätten. Behörig domstol att pröva ett beslut om skyddsomhändertagande är den tingsrätt där den åklagare som har prövat frågan om skyddsom- händertagande ska föra talan i brottmål i allmänhet. Begäran om prövning av ett tillfälligt beslut om skyddsomhänder- tagande får göras utan begränsning . I fråga om ett slutligt beslut om skyddsomhändertagande ska begäran om prövning ha kommit in till åklagaren från den dag då klaganden fick del av beslutet. 14 § Domstolen ska begära yttrande av åklagaren, om det inte är Domstolen får begära yttrande av eller , om ett sådant yttrande kan ha betydelse för ut- 15 § Vid domstolens handläggning av skyddsomhändertagande tilläm- pas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. I fråga om begäran om prövning enligt 13 § tillämpas vad som sägs i den lagen om ansökan. 16 § Utöver åklagare och annan part ska även 1 a) polismyndigheten eller 1 b) , 3)och 4) underrättas om domstolens avgörande. 17 § När och får före- läggande från åklagaren om yttrande enligt 5 §, ska myndigheten så snart det kan ske ta ställning till om den avser att hos regeringen anmäla att varan ska förklaras som narkotika, eller, för Statens folkhälsoinstituts del, som hälsofarlig vara. 18 § Om eller har yttrat sig till åklagaren och angett att varan slutligt bör omhändertas, ska myndig- heten genast underrätta åklagaren om myndigheten senare anser att det inte längre finns skäl för ett skyddsomhändertagande. Samma gäller för myndigheten om regeringen beslutat att inte förklara den aktuella varan för narkotika eller hälsofarlig vara. 19 § Ett beslut om skyddsomhändertagande börjar gälla , om inte annat bestämts. 20 § När ett beslut om skyddsomhändertagande har vunnit laga kraft ansvarar polismyndigheten eller för att den omhändertagna varan förstörs. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen tillämpas endast på varor som tagits i beslag efter . 3. dopningsbrott enligt 3 § första stycket lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller grovt dopningsbrott enligt 3 a § samma lag,4. narkotikasmuggling enligt 6 § första stycket lagen (2000:1225) om straff för smuggling, eller lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om att 36 kap. 1 b § ska ha följande lydelse. Döms någon för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse och har brottet varit av beskaffenhet att kunna ge utbyte, ska även i annat fall än som avses i 1 § egendom förklaras förverkad, om det fram- står som klart mera sannolikt att den utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. Har brottet varit av beskaffenhet att kunna ge utbyte, gäller första stycket också om någon döms för 1.människohandel enligt 4 kap. 1 a § fjärde stycket, koppleri, ocker som är grovt, olovlig befattning med falska pengar som är grovt, eller grovt dobbleri, 2.narkotikabrott enligt 1 § narkotikastrafflagen (1968:64) eller olovlig befattning med narkotikaprekursorer enligt 3 b § första stycket samma lag, 3. dopningsbrott enligt 3 § första stycket lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel, 4. narkotikasmuggling enligt 6 § första stycket lagen (2000:1225) om straff för smuggling, smugg- ling av dopningsmedel enligt 6 a § första stycket samma lag, eller 5. människosmuggling enligt 20 kap. 8 § första stycket utlänningslagen (2005:716) eller organiserande av människosmuggling enligt 20 kap. 9 § första stycket samma lag. Vad som sägs om förverkande i första och andra styckena gäller också om någon döms för försök, förberedelse eller stämpling till ett brott som avses där. Förverkande enligt denna paragraf får inte beslutas om det är oskäligt. Denna lag träder i kraft . 21 Senaste lydelse 2008:370. lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64) Härigenom föreskrivs i fråga om narkotikastrafflagen (1968:64) dels att 8 § ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas en ny paragraf, 1 a §, med följande narkotika finns i lagen (1992:860) om kontroll av narkotika. olovlig befattning med dopnings- medel finns i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopnings- olovlig befattning med hälso- (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Med narkotika förstås i denna lag läkemedel eller hälsofarliga varor med beroendeframkallande egenskaper eller euforiserande effekter eller varor som med lätt- het kan omvandlas till varor med sådana egenskaper eller effekter och som Med narkotika förstås i denna lag läkemedel eller hälsofarliga varor med beroendeframkallande egenskaper, läkemedel eller hälsofarliga varor med euforiserande effekter, eller varor som med lätthet kan omvandlas till varor med bero- endeframkallande egenskaper eller euforiserande effekter, och som