prop · GY0345 · 2010-11-02 00:00:00 — Enligt regeringen återspeglar ett straffminimum motsvarande fängelseminimum, som utredningen föreslagit, på en lägsta nivå brottslighetens allvar, som det alltjämt kan upprätthållas en skillnad i förhållande till grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. Eftersom en tillämpning av straffbestämmelsen förutsätter att flera brott har begåtts måste när det gäller maximistraffet också beaktas att det vid flerfaldig brottslighet föreskrivs ett förhöjt straffmaximum (26 kap. 2 § ). För de brott som föreslås ingå i bestämmelsen är straffmaximum fängelse i ett eller , utom för hemfridsbrott och olaga intrång som inte är grova samt för åverkan där endast böter är föreskrivet. Med tillämpning av bestämmelserna om förhöjt straffmaximum skulle det maximala straffet som kan dömas ut vid flerfaldig brottslighet av det slag som är i fråga vara fängelse . Med hänsyn till den kvalificering av de enskilda brottsliga gärningarna som brottet innebär, och vid en jämförelse med straffmaximum för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning som är , är enligt Prop. 2010/11:45 regeringen fängelse ett adekvat högsta straff. Följaktligen bör straffminimum vara fängelse och straffmaximum fängelse . Detta överensstämmer med de minimi- och maximistraff som utredningen föreslagit. Utredningen har dock föreslagit att brottet ska vara gradindelat och att straffet för normalgraden ska vara fängelse i högst och för det grova brottet fängelse i lägst och högst . Med hänsyn till att redan den valda lagtekniken innebär en kvalificering av de ingående brotten saknas det dock behov av att dela in brottet olaga förföljelse i grader. En sådan gradindelning skulle dessutom innebära påtagliga tillämpnings- svårigheter med hänsyn till sedvanliga principer om konkurrens mellan brott. Brottet bör därför inte gradindelas. Liksom vid fridskränkningsbrotten bör de enskilda brottens preskriptionstid vara avgörande för om de kan beaktas när domstolen ska döma för det särskilda brottet. Någon särskild reglering av preskriptionstiden bör alltså inte ske. Regeringen föreslår sammanfattningsvis att den som förföljer en person genom sådana brottsliga gärningar som angetts ovan döms, om var och en av gärningarna har utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet, för olaga förföljelse till fängelse i högst . 9 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: De föreslagna lagändringarna ska träda i kraft . Ett besöksförbud som har meddelats enligt äldre föreskrifter ska efter ikraftträdandet anses som ett kontaktförbud. Skälen för regeringens förslag: Införandet av de nya bestämmelserna om elektronisk övervakning av särskilt utvidgat kontaktförbud förutsätter relativt omfattande förberedelser. Den tekniska utrustningen måste upphandlas och polisens organisation måste anpassas för att kunna verkställa övervakningen. Det är angeläget att lagändringarna träder i kraft . Förslagen bör därför träda i kraft . Ändringarna bör gälla även besöksförbud meddelade före ikraftträdandet. En övergångsbestämmelse bör införas som anger att ett besöksförbud som meddelats enligt äldre föreskrifter efter ikraftträdandet ska anses som ett kontaktförbud. Straffbestämmelsen om olaga förföljelse tillämpas på gärningar som begåtts efter ikraftträdandet. Någon särskild övergångsbestämmelse till ändringen i behövs därför inte. Regeringens bedömning: Mot bakgrund av de resurstillskott polisen i likhet med och domstolarna fått är det inte nödvändigt med ytterligare tilldelning på grund av förslaget om elektronisk övervakning av särskilt utvidgade kontaktförbud. Även övriga förslag bör rymmas inom de nuvarande anslagen. Utredningens bedömning innebär att den elektroniska övervakningen kommer att medföra ökade kostnader motsvarande för . I övrigt finner utredningen inte att förslagen torde innebära ökade kostnader för eller för övriga myndigheter. Remissinstanserna: ifrågasätter om förslaget kommer att kunna finansieras inom befintliga ramar. Syftet med förslagen är att öka antalet lagföringar och antalet ärenden om kontaktförbud, vilket kommer att leda till en ökad måltillströmning. Det är ett återkommande problem att mindre resurskrävande reformer löpande föreslås och att dessa sammantaget kan medföra att ett resurstillskott krävs. gör bedömningen att den beräknade totala kostnaden för larmövervakningen uppgår till . Därutöver kommer kostnader för larmutryckningar samt att förbereda organisation och teknik. ställer sig tveksam till utredningens kostnadskalkylering och anför i huvudsak följande. Förslagen leder till ett ökat antal arbetsuppgifter för polismyndigheterna vilket torde medföra kostnader som icke är försumbara. Ökar incitamenten för polis, åklagare och domstolar att utreda och beivra överträdelser som man gör det möjligt att beakta systematiska och upprepade kränkningar finns det anledning att förvänta sig mer än en ringa ökning av ärendeinflödet. Därtill kommer fler personer än tidigare att uppleva att förändringarna gör det mer meningsfullt att anmäla överträdelser, vilket sammantaget kan leda till kostnadsökningar. Skälen för regeringens bedömning: Handläggningen av ärenden om elektronisk övervakning av särskilt utvidgade kontaktförbud är en ny uppgift för polisen, och domstolarna. Det är svårt att uppskatta hur många ärenden om elektronisk övervakning som kan komma att aktualiseras. meddelas ett fåtal särskilt utvidgade besöksförbud. Förslaget om elektronisk övervakning syftar till att få till stånd en ökad användning av dessa förbud. Regeringen finner dock ingen anledning att anta att den av utredningen uppskattade siffran om cirka 100 förbud kommer att överskridas. Arbetet med att utreda och fatta beslut i frågan torde därför inte att i någon större utsträckning ta resurser i anspråk. Belastningen på domstolarna blir beroende av i vilken utsträckning prövning begärs av åklagarens beslut. Av granskning av tillämpningen av besöksförbud framkommer att av alla besöksförbudsärenden prövas i rätten (Besöksförbud en kartläggning över tillämpningen med synpunkter. Rapport från Utvecklingscentrum , ). Den ökade arbetsbelastningen på domstolarna torde därför blir ytterst marginell. Det huvudsakliga arbetet med elektronisk övervakning kommer att belasta polisväsendet som ska Prop. 2010/11:45 verkställa den elektroniska övervakningen, vilket bl.a. kommer att innebära larmövervakning och larmutryckningar. har regeringen tillfört rättsväsendet i ramförstärkning. Det är den största satsning som gjorts på rättsväsendet . Sammantaget bedömer regeringen att det inte är nödvändigt med ytterligare resurstilldelning vare sig på grund av förslaget om elektronisk övervakning av särskilt utvidgade kontaktförbud eller något annat förslag. 11.1Förslaget till lag om ändring i 4 b § Den som förföljer en person genom brottsliga gärningar som utgör 1.misshandel enligt 3 kap. 5 § eller försök till sådant brott som inte är ringa, 2.olaga tvång enligt 4 kap. 4 § första stycket, 3.olaga hot enligt 4 kap. 5 § första stycket, 4.hemfridsbrott eller olaga intrång enligt 4 kap. 6 §, 5.ofredande enligt 4 kap. 7 §, 6.sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 §, 7.skadegörelse enligt 12 kap. 1 § eller försök till sådant brott, 8.åverkan enligt 12 kap. 2 § första stycket, eller 9.överträdelse av kontaktförbud enligt 24 § lagen (1988:688) om kontakt- förbud döms, om var och en av gärningarna har utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet, för olaga förföljelse till fängelse i högst . Paragrafen och brottsrubriceringen är nya. I paragrafen föreskrivs straffansvar för förföljelse som består i upprepade brottsliga gärningar mot en och samma person. Syftet är att förstärka det straffrättsliga skyddet mot trakasserier och förföljelse och att sålunda åstadkomma en straffmätning som återspeglar brottslighetens allvar när det upprepade brottsliga handlandet utgör en särskild kränkning av målsägandens integritet. Övervägandena finns i avsnitt 8. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. En förutsättning för straffansvar är att den tilltalade förföljt en person genom att upprepat ha begått brott mot denne. Flera brottsliga gärningar måste alltså vara uppe till domstolens prövning . Gärningarna ska vara av sådant slag som anges i bestämmelsen, dvs. misshandel av normalgraden eller ringa misshandel, försök till misshandel av normalgraden, olaga tvång som inte är grovt, olaga hot som inte är grovt, hemfridsbrott eller olaga intrång såväl av normalgraden som grovt brott, ofredande, sexuellt ofredande, skadegörelse, försök till skadegörelse, åverkan som består i ringa skadegörelse eller överträdelse av kontaktförbud. Det är inte nödvändigt att var och en av gärningarna är av samma slag, så länge de utgörs av de uppräknade brottstyperna. Om det i den samlade brottsligheten ingår andra brottstyper döms särskilt för Brottet består av en serie i och för sig straffbara gärningar. Således är brottet inte ett s.k. perdurerande brott, dvs. en enda fortlöpande gärning som i sig utgör ett brott. Domstolen måste, liksom vid brott i allmänhet, ta ställning till om varje enskild gärning är styrkt. Till grund för en fällande dom kan det vara godtagbart att, förutom vissa detaljerat beskrivna och tidsbestämda gärningar, lägga gärningar av likartat slag som begåtts och där det hålls mera öppet exakt tidpunkt, plats och kanske även tillvägagångssätt för respektive gärning (se t.ex. NJA 2005 s. 712). De enskilda brottsliga gärningar som ingår i brottet preskriberas särskilt för varje gärning som ingår i gärningsbeskrivningen. Det ska vidare ha varit fråga om en upprepad kränkning av personens integritet. Med upprepad kränkning avses, i likhet med vad som gäller för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning, gärningar som tar sikte på den personliga integriteten och som sker vid upprepade tillfällen. Hur många kränkande gärningar som krävs för att kränkningen ska anses som upprepad måste bedömas med utgångspunkt i gärningarnas karaktär. Ju allvarligare gärningarna är, desto färre bör krävas för att kränkningen ska anses som upprepad. Genom att var och en av gärningarna ska ha utgjort led i en upprepad kränkning av den utsatta personens integritet tydliggörs att det för straffansvar enligt paragrafen inte krävs några gärningar utöver dem som åtalet avser. Om den tilltalade har dömts för brott mot målsäganden kan detta beaktas vid bedömningen av om de åtalade gärningarna utgör ett led i en upprepad kränkning, för att belysa de förhållanden under vilka de åtalade gärningarna ägt rum. Det är därmed inte fråga om att på nytt döma för tidigare prövade gärningar. Det kan i regel förutsättas att brottsliga gärningar av det slag som bestämmelsen avser och som ingår i en serie brott mot en och samma person utgör en kränkning av dennes personliga integritet. I undantagsfall kan dock förekomma att en enskild gärning inte inneburit en sådan kränkning. Detta skulle kunna vara fallet t.ex. om vid en överträdelse av ett kontaktförbud inga försök till en direkt eller indirekt kontakt gjorts och den som skyddas av förbudet varken lagt märke till eller haft anledning att lägga märke till överträdelsen. Domstolen ska då i stället döma särskilt för det brottet. Också om gärningarna sammantaget inte kan anses ha utgjort en upprepad kränkning ska domstolen döma för de enskilda brotten. Om förutsättningar föreligger att döma för grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning (4 kap. 4 a §) döms i stället för sådant brott enligt sedvanliga regler om konkurrens mellan brott. De objektiva omständigheterna ska vara täckta av uppsåt. Något särskilt förföljelsesyfte krävs inte så länge den tilltalade haft uppsåt till de brottsliga gärningar som förföljelsen består av. Inte heller krävs att den tilltalade haft ett syfte att kränka målsägandens integritet utan det är tillräckligt att gärningsmannen haft uppsåt i förhållande till de faktiska omständigheter som läggs till grund för den bedömningen. Värderingen av om de brottsliga gärningarna utgjort förföljelse eller inneburit en kränkning görs av domstolen oavsett den tilltalades egna värderingar och syften med handlingarna. Om den tilltalade däremot haft uppsåt till de brottsliga gärningarna men inte till det upprepade handlandet föreligger Så kan vara fallet om flera enskilda brott endast av en Prop. 2010/11:45 slump drabbar samma målsägande. För olaga förföljelse döms till fängelse i högst . Brottet kan innefatta såväl brottsliga gärningar som var för sig har ett straffvärde som motsvarar böter, som sådana där straffvärdet motsvarar fängelse. Minimistraffet fängelse anger på en lägsta nivå straffvärdet för den samlade brottsligheten om förutsättningarna för ansvar enligt paragrafen är uppfyllda. Straffvärdet påverkas av de enskilda gärningarnas allvar och intensitet och den samlade brottslighetens omfattning. Ju allvarligare eller ju fler gärningar som ingår i den samlade brottsligheten, desto högre ska straffvärdet anses vara. I förekommande fall ska beaktas om någon av gärningarna inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person, se 29 kap. 1 § andra stycket andra meningen. Vid straffvärdebedömningen ska också försvårande eller förmildrande omständigheter enligt 29 kap. 2 och 3 §§ beaktas i skärpande respektive mildrande riktning. Hänsyn ska också tas till övriga föreliggande omständigheter som är relevanta för straffmätningen. Skadestånd med anledning av kränkning genom brott bestäms efter vad som är skäligt, se 5 kap. 6 § skadeståndslagen (1972:207). 11.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:688) om besöksförbud I lagen ersätts besöksförbud genomgående med kontaktförbud. Någon ändring i sak är inte avsedd. Som en konsekvens av det ändras lagens rubrik. 1 § Enligt denna lag får förbud meddelas för en person att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person (kontaktförbud). Kontaktförbud får meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera den som förbudet avses skydda. Vid bedömningen av om det finns en sådan risk ska det särskilt beaktas om den mot vilken förbudet avses gälla har begått brott mot någon persons liv, hälsa, frihet eller frid. Ett kontaktförbud får meddelas endast om skälen för ett sådant förbud uppväger det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla. Ett kontaktförbud omfattar inte kontakter som med hänsyn till särskilda omständigheter är uppenbart befogade. Paragrafen innehåller definitionen av begreppet kontaktförbud och reglerar de grundläggande förutsättningarna för att kontaktförbud ska få Ändringarna i paragrafen behandlas i avsnitten 5.15.3. Andra stycket reglerar förutsättningarna för när kontaktförbud kan Ett kontaktförbud får meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den som förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera den som förbudet avses skydda. Bestämmelsen har ändrats på så sätt att omständigheter som särskilt ska beaktas vid riskbedömningen utökas till Prop. 2010/11:45 att även omfatta brott mot någon annan persons, än den som förbudet avses skydda, liv, hälsa, frihet eller frid. Ändringen tydliggör att tidigare brottslighet är en viktig omständighet vid bedömningen av om det föreligger risk för fortsatt brottslighet och att detta gäller inte bara om brottsligheten avser den som förbudet avser att skydda utan även någon annan person, t.ex. en före detta sambo, make, maka eller partner. Det uppställs inget krav på tidsmässigt samband mellan tidigare brott och beslutet om kontaktförbud. Ju närmare i tiden brottsligheten ligger, desto högre får dock risken för ny brottslighet anses vara. Av vikt vid riskbedömningen är karaktären på tidigare brott, om det rör sig om enstaka eller flera gärningar och om brott har begåtts vid ett eller flera tillfällen. Härutöver görs en språklig ändring i stycket. Någon ändring i sak är inte avsedd. I tredje stycket angavs tidigare att ett besöksförbud inte fick meddelas om behovet kunde tillgodoses genom någon mindre ingripande åtgärd. Ändringen innebär att det istället anges att ett kontaktförbud endast får meddelas om skälen för ett sådant förbud uppväger det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla. En proportionalitetsbedömning ska alltså göras i varje enskilt fall. En avvägning ska ske mellan å ena sidan intresset av att förebygga brott och trakasserier och å andra sidan integritetsaspekten och rätten att röra sig fritt. Vid bedömningen ska bl.a. beaktas karaktären på brottsligheten eller trakasserierna, risken för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att göra sig skyldig till brott eller allvarliga trakasserier och hur länge risken kan förväntas föreligga. Dessa omständigheter måste ställas mot omfattningen av de konsekvenser som ett kontaktförbud förväntas få för den mot vilken förbudet avses gälla. 1 a § Kontaktförbud enligt 1 § får avse också förbud att uppehålla sig i en bostad som brukas gemensamt med annan, om det på grund av särskilda omständigheter finns en påtaglig risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot en sammanboendes liv, hälsa, frihet eller frid (kontaktförbud avseende gemensam bostad). Kontaktförbud avseende gemensam bostad får meddelas endast om 1.skälen för ett sådant förbud väger väsentligt tyngre än det intrång eller men i övrigt som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla, och 2.den som förbudet avses skydda förbinder sig att medverka till att den mot vilken förbudet avses gälla i rimlig utsträckning får tillgång till sina personliga tillhörigheter. Paragrafen reglerar förutsättningarna för kontaktförbud avseende gemensam bostad. I paragrafen görs endast språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. 2 § Om det kan antas att ett kontaktförbud enligt 1 § inte är tillräckligt, får förbudet utvidgas till att avse förbud att uppehålla sig i närheten av en annan persons bostad eller arbetsplats eller annat ställe där den personen brukar vistas (utvidgat kontaktförbud). Den som har överträtt ett utvidgat kontaktförbud får meddelas förbud att uppehålla sig inom ett större område än som följer av första stycket (särskilt utvidgat kontaktförbud). Förbudet får omfatta ett eller flera områden i anslutning till sådana platser där den andra personen har sin bostad eller arbetsplats eller annars brukar vistas. Det får inte avse ett större område än vad som är Ett beslut om särskilt utvidgat kontaktförbud ska förenas med villkor om elektronisk övervakning, om det inte finns särskilda skäl mot det. Särskilt utvidgat kontaktförbud får meddelas endast om skälen för ett sådant förbud väger väsentligt tyngre än den inskränkning i rörelsefriheten som förbudet innebär för den mot vilken förbudet avses gälla. Paragrafen reglerar förutsättningarna för utvidgat kontaktförbud och särskilt utvidgat kontaktförbud. Övervägandena finns i avsnitt 5.5, 6.1 Ett nytt tredje stycke införs, som reglerar förutsättningarna för att förena särskilt utvidgat kontaktförbud med villkor om elektronisk I stycket anges att ett beslut om särskilt utvidgat kontaktförbud ska förenas med villkor om elektronisk övervakning, om det inte finns särskilda skäl mot det. Det föreligger således en presumtion för att särskilt utvidgat kontaktförbud ska förenas med villkor om I undantagsfall, om det finns särskilda skäl, får ett särskilt utvidgat kontaktförbud meddelas utan villkor om elektronisk övervakning. särskilda skäl avses omständigheter av personlig eller praktisk karaktär som omöjliggör elektronisk övervakning av kontaktförbudet. exempel kan nämnas att den mot vilken förbudet avses gälla är hemlös och saknar möjlighet att sköta den tekniska utrustningen, t.ex. att elektroniskt ladda utrustningens batterier. Ett annat exempel är när den mot vilken förbudet avses gälla beroende på sjukdom inte är kapabel att hantera den elektroniska utrustningen. I övrigt görs endast språkliga ändringar i paragrafen. sak är inte avsedd. 2 a § När ett beslut om särskilt utvidgat kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning har meddelats, är den mot vilken förbudet gäller skyldig att medverka till att den elektroniska övervakningen kommer till stånd och kan Paragrafen är ny och anger vilka skyldigheter den har som ålagts ett särskilt utvidgat kontaktförbud som ska övervakas elektroniskt. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Bestämmelsen i paragrafen innebär att den som ålagts förbudet är skyldig att medverka till den elektroniska övervakningen genom att sätta på sig utrustningen samt bära och sköta utrustningen som krävs för att övervakningen ska kunna genomföras. Av 12 § framgår att ett beslut om kontaktförbud ska ange förbudets innebörd och omfattning. att ett beslut om särskilt utvidgat kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning ska innehålla information om innebörden av den elektroniska övervakningen och omfattningen av det område som ska Enligt 12 a § ska det av ett sådant beslut också framgå när övervakningen ska inledas och hur det ska ske samt vad den som ålagts förbudet är skyldig att göra för att medverka till att den elektroniska övervakningen kommer till stånd och kan fortgå. För det fall att den mot vilken förbudet gäller inte medverkar till att den elektroniska övervakningen kommer till stånd eller kan fortgå kan han eller hon dömas för hindrande av elektronisk övervakning enligt Prop. 2010/11:45 25 §. 3 § Ett kontaktförbud ska förses med de begränsningar och undantag som är påkallade med hänsyn till förhållandena i det enskilda fallet. I paragrafen görs endast språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 4 § Kontaktförbud ska meddelas . Kontaktförbud avseende gemensam bostad får meddelas . Särskilt utvidgat kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning får meddelas . I övrigt får kontaktförbud meddelas för högst . Kontaktförbudet gäller , om inte annat bestäms. Ett kontaktförbud avseende gemensam bostad får endast förlängas om det finns särskilda skäl och med högst i taget. Ett särskilt utvidgat kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning får förlängas med högst i taget. I övrigt får ett kontaktförbud förlängas med högst i taget. Paragrafen reglerar kontaktförbudens giltighetstid och förlängning av förbuden. Ändringarna behandlas i avsnitt 5.4 och 6.2. I första stycket regleras kontaktförbudens giltighetstid. Giltighetstiden för ett förbud avseende gemensam bostad utsträcks . Det införs vidare en bestämmelse om att särskilt utvidgat kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning får meddelas . Kontaktförbudets giltighetstid ska bestämmas efter en prövning med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Vid tidsbestämningen ska ändamålet med förbudet beaktas och ett kontaktförbud får inte ges längre giltighetstid än vad som krävs för att uppnå syftet med det. I tredje stycket behandlas frågan om förlängning av ett kontaktförbud. Den tid som ett förbud avseende gemensam bostad får förlängas med utsträcks i taget. Det införs vidare en bestämmelse om att ett beslut om särskilt utvidgat kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning får förlängas med högst i taget. 5 § Ett beslut om kontaktförbud ska delges den mot vilken förbudet avses gälla. Delgivning får inte ske enligt 3438 och 4751 §§ delgivningslagen (2010:000). I paragrafen görs endast språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd.