prop · GX03142 · 2010-03-15 00:00:00 — Ett skärpt skadeståndsansvar för vårdslöst orsakade skador t.ex. ska- dor till följd av barns vårdslöshet i samband med lekar skulle uppen- barligen inte ha någon inverkan på ungdomskriminaliteten. Utifrån syftet med reformen är det därför svårt att se några skäl för att vårdslöst orsakade skador generellt bör omfattas av den nya ansvarsgrunden. Principalansvaret skulle mot den skisserade bakgrunden kunna utfor- mas så att det omfattar antingen uppsåtliga skador eller också skador genom brott. När en ungdom gör sig skyldig till ett uppsåtligt brott i kombination med ett vållandebrott (t.ex. misshandel i kombination med vållande till kroppsskada), bestäms ofta ett gemensamt skadestånd. Om den nya ansvarsgrunden endast omfattar uppsåtligt orsakad skada, ska vårdnadshavaren i ett sådant fall inte ersätta den del av skadeståndet som gäller de vårdslöst orsakade skadorna. Detta kan leda till praktiska pro- blem eftersom de inblandade kan ha delade meningar om hur stor del av skadeståndet som avser de uppsåtliga skadorna. Det lär även stämma dåligt överens med det allmänna rättsmedvetandet att göra den typen av juridiskt-tekniska uppdelningar. Många skulle sannolikt anse det rimligt att principalansvaret medför ett ansvar för skador som uppstår genom en brottslig gärning. Kopplingen till brott tydliggör även syftet med refor- men. Regeringen föreslår alltså att det skärpta skadeståndsansvaret begrän- sas till att gälla skador som vållas genom brott. Vilka skadetyper ska principalansvaret omfatta? De vanligaste ungdomsbrotten i allmänhet och de s.k. strategiska brotten i synnerhet t.ex. stölder, personrån och misshandel orsakar typiskt sett sak- och personskador samt kan leda till krav på kränkningsersätt- ning. Det är mot denna bakgrund klart att ett skärpt skadeståndsansvar måste omfatta i vart fall dessa typer av skador. Bakom begreppet ren förmögenhetsskada döljer sig allehanda ekono- miska skador som kan drabba skadelidande. Att ersätta sådana ekono- miska skador enligt vanliga regler anses få vittgående och svåröverskåd- liga konsekvenser och därav den specialreglering som omfattar skade- typen. Även försäkringsbolagen särbehandlar ren förmögenhetsskada på så sätt att de sällan är villiga att erbjuda försäkringar som täcker sådana skador. De brott som normalt leder till rena förmögenhetsskador eko- nomisk brottslighet, brott mot varumärkes- och upphovsrättslagstift- ningen etc. har rimligen i normalfallet inte något starkare samband med den vanliga ungdomskriminaliteten och risken för en fortsatt kriminell karriär. Med hänsyn till den försiktighet som är påkallad vid införandet av en helt ny ansvarsgrund finns det inte tillräckliga skäl att låta det skärpta skadeståndsansvaret omfatta ren förmögenhetsskada. Regeringens förslag innebär således sammanfattningsvis att principal- ansvaret ska omfatta sak- och personskada samt skada genom sådan kränkning som avses i 2 kap. 3 § skadeståndslagen. I 3 kap. 8 § skadeståndslagen finns en speciell reglering som rör prin- cipalansvar och vissa typer av skador som uppkommer i samband med Enligt bestämmelsen omfattar inte principalansvaret i 3 kap. skada som uppkommer i anledning av motortrafik och som kan ersättas genom trafikskadeersättning enligt trafikskadelagen (1975:1410). motiverades vid lagens tillkomst med dels att det inte finns något prak- tiskt behov av ett principalansvar eftersom den skadelidande blir ersatt från annat håll, dels att regressansvar för principalen ytterligare skulle komplicera ett redan invecklat system för reglering av trafikskador (se 1972:5 s. 545 f.). Preventiva skäl talar förvisso i någon mån för att vårdnadshavarnas principalansvar även bör omfatta trafikskador som uppkommer genom skulle en sådan bestämmelse få mycket liten praktisk Den skadelidande kommer att få ersättning genom trafikförsäk- En vårdnadshavares principalansvar kommer endast att aktua- liseras genom regressanspråk från försäkringsbolag (eller Trafikförsäk- Sådana anspråk torde sällan komma att framställas (se bl.a. begränsningsregeln i 20 § trafikskadelagen). någon större preventiv effekt uppnås. Dessutom ersätts vissa av de ska- dor som typiskt sett uppkommer vid brott inte enligt trafikskadelagen. Det gäller t.ex. skador på det försäkrade fordonet (10 § andra stycket), med följd att principalen kan bli skadeståndsskyldig för sådana skador. Vid de mer allvarliga trafikbrotten kan skadestånd för kränkning utgå (se rättsfallen NJA 1997 s. 315 och 1997 s. 572). Eftersom kränkning inte er- sätts enligt trafikskadelagen, omfattas även denna skadetyp av principal- De preventiva skäl som kan anföras är sammantaget inte tillräckliga för att motivera ett avsteg från principen i skadeståndslagen att principal- ansvar inte omfattar sådana trafikskador som kan ersättas enligt trafik- Regeringen föreslår således inte någon lagändring i denna Solidariskt ansvar och regress Skadeståndsansvaret för en viss skada åvilar enligt regeringens förslag såväl barnet som dess vårdnadshavare. Om det finns två vårdnadshavare har båda, var för sig, ett skadeståndsansvar för skadan. huvudregel vara solidariskt mellan de skadeståndsskyldiga. att ett barn och två vårdnadshavare blir skadeståndsskyldiga till följd av skador som barnet orsakar genom brott, bör den skadelidande kunna kräva ut hela beloppet t.ex. från den ene vårdnadshavaren. redan av gällande bestämmelser i skadeståndslagen (6 kap. 4 §) och någon lagändring är därför inte nödvändig. Några remissinstanser, bl.a. , och Stiftel- sen , pekar på att problematiska regressituationer kan uppkomma med anledning av ett principalansvar för vårdnadshavare. Den inbördes fördelningen mellan flera skadeståndsskyldiga är inte lagreglerad utan frågan får bedömas enligt allmänna skadeståndsrättsliga Därav anses följa att den som utgett skadestånd till en skade- lidande har rätt att i sin tur kräva ersättning av andra solidariskt skade- Prop. 2009/10:142 ståndsskyldiga. Allmänt gäller vidare att den inbördes fördelningen mellan de ansvariga ska ske efter en skälighetsbedömning (se rättsfallet NJA 1937 s. 264). Den som ådragit sig skadeståndsskyldighet på objek- tiv grund (t.ex. enligt ett principalansvar) torde dock ha full regressrätt mot den som svarar på grund av eget vållande (t.ex. den som begått ett brott). Fördelningen mellan flera skadeståndsskyldiga som svarar på objektiv grund bör enligt allmänna principer ske efter skälighet (se vidare avsnitt 4.1). Frågan om att införa en särskild lagreglering angående den inbördes fördelningen mellan flera skadeståndsskyldiga diskuterades bl.a. i sam- band med skadeståndslagens tillkomst (prop. 1972:5 s. 174 f.). Det an- sågs då att frågan krävde ytterligare överväganden bl.a. eftersom en sådan lagregel måste ta hänsyn till att regressfrågan bör bedömas olika beroende på vilken grund de skadeståndsskyldiga ansvarar (t.ex. till följd av eget vållande, principalansvar eller strikt ansvar). Förslag till en lagreglering på detta område har även lämnats av i betänkandet Samordning och regress Ersättning vid personskada (SOU 2002:1). De problem som kan uppkomma vid den inbördes fördelningen mellan flera skadeståndsskyldiga torde generellt inte vara mer komplicerade vid principalansvaret för vårdnadshavare jämfört med de problem som kan uppkomma vid andra ansvarsgrunder. När det gäller regress mellan vård- nadshavaren och barnet torde frågan dessutom vara av mindre praktisk betydelse. Om det ska införas regler i skadeståndslagen om den inbördes fördelningen mellan flera skadeståndsskyldiga, bör reglerna under alla förhållanden vara av mer generell natur. Regeringen är därför inte beredd att i detta sammanhang föreslå en regressregel som endast gäller för vårdnadshavares principalansvar. Även fortsättningsvis bör det vara en fråga för rättstillämpningen att pröva den inbördes fördelningen mellan flera skadeståndsskyldiga. framhåller att en reglering av det slag som föreslås skulle kunna försvåra för brottsoffer att erhålla brottsskade- ersättning i vissa situationer. Den som utsatts för brott kan nämligen, till följd av bestämmelser i brottsskadelagen (1978:413), komma att bli skyl- dig att visa att det inte finns någon vårdnadshavare som har möjlighet att betala skadeståndet. Förslaget som helhet innebär, som även fram- håller, en klar förbättring för brottsoffer. I vad mån förslaget även kom- mer att medföra komplikationer för brottsoffer beror i viss utsträckning på hur principalansvaret kommer att beaktas i framtida praxis. Det kan inte i detta skede uteslutas att det kan uppstå sådana situationer som pekar på. Det saknas dock tillräckligt underlag att nu föreslå lagändringar för att avvärja denna risk. Det finns skäl att ta ett mer samlat grepp över frågan om vilka krav som lämpligen bör ställa på brottsoffer när det gäller att själv kräva betalning av de skadeståndsskyldiga. Regeringen avser därför att låta överväga frågan i samband med en planerad översyn av brottsskadelagen. I princip alla villa- och hemförsäkringar på marknaden innehåller en ansvarsförsäkring, som ofta omfattar dels försäkringstagaren själv, dels andra personer som ingår i försäkringstagarens hushåll. Ansvarsförsäk- ringens primära syfte är att ge den försäkrade ersättning som svarar mot det skadestånd som han eller hon kan vara tvungen att betala. Om den sedvanliga ansvarsförsäkringen skulle täcka principalansvaret för vård- nadshavare, kan det hävdas att den preventiva effekten av reformen minskar. Det är dock oklart om försäkringsbolagen kommer att vara villiga att erbjuda försäkringar som täcker principalansvaret. Med hänsyn till den beloppsbegränsning som föreslås i avsnitt 5.3 blir skillnaden mellan självrisken och det fulla skadeståndet under alla förhållanden tämligen liten. Regeringen delar därför den bedömning som görs i promemorian som inte ifrågasätts av någon remissinstans att det inte finns tillräckligt starka skäl för att förbjuda försäkringsbolagen att erbjuda ansvarsförsäkringar som täcker principalansvaret. 5.3Principalansvaret ska vara beloppsmässigt begränsat Regeringens förslag: En förälders skadeståndsskyldighet enligt det nya principalansvaret ska för varje skadehändelse begränsas till högst en femtedel av prisbasbeloppet. Om ett barn står under vårdnad av två föräldrar, ska begränsningen gälla för dem gemensamt. Om flera personer lider skada till följd av en skadehändelse och det samlade skadeståndet inte ryms inom beloppsbegränsningen, ska deras ersättningar sättas ned proportionerligt med samma kvotdel för var och en. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås dock att beloppsbegränsningen ska gälla för varje skadevållande brottslig gärning. Det lämnas vidare inte något förslag till hur skadeståndet ska sättas ned i fall när flera skadelidandes samlade skadeståndsanspråk överstiger beloppsbegränsningen. Remissinstanserna: Ingen remissinstans motsätter sig att principal- ansvaret ska vara begränsat beloppsmässigt. anser dock att beloppsbegränsningen bör vara knuten till en skadehändelse i stället för till en brottslig gärning. Skälen för regeringens förslag Principalansvaret bör begränsas till en femtedel av prisbasbeloppet En fråga som uppkommer vid införandet av ett principalansvar är om vårdnadshavarnas ansvar bör vara begränsat eller obegränsat. som talar för ett obegränsat ansvar är brottsofferperspektivet. hanget ska dock noteras att förslaget inte påverkar den grundläggande principen att skadevållaren ska ersätta hela den uppkomna skadan (med den generella begränsning som följer av 2 kap. 4 § skadeståndslagen). I många fall kan det också antas att det finns god försäkringstäckning för de skadelidande, främst genom hem- eller företagsförsäkring. Brotts- skadeersättning kan i vissa fall vara en sista resurs. Det viktigaste syftet med ett principalansvar är att nå en brottsföre- byggande effekt genom att föräldrarna engagerar sig mer i barnens liv och motarbetar tendenser till skadegörande verksamhet. För detta syfte bör det vara tillräckligt med ett principalansvar upp till ett begränsat belopp. En annan aspekt som måste vägas in i bedömningen är att principal- ansvaret aktualiseras i fall när det inte är visat att vårdnadshavaren har brustit i sin tillsyn. Ett obegränsat ersättningsansvar skulle i en sådan situation kunna te sig oskäligt och motverka förståelsen hos allmänheten för lagstiftningen. Som har framgått föreslog Brå:s arbetsgrupp en belopps- begränsning på en femtedel av ett basbelopp. I , som har lång er- farenhet av denna typ av skadeståndsansvar, gäller en fast begränsning på . I gäller en fast begräns- ning om . Slutligen bör det framhållas att ansvars- grunden är ny, vilket manar till viss försiktighet. Sammantaget talar övervägande skäl för att vårdnadshavarens ansvar enligt den nya skadeståndsgrunden bör vara beloppsmässigt begränsat. För att uppnå syftet med reformen bör en förhållandevis lågt bestämd beloppsbegränsning vara tillräcklig. Även ett lågt belopp kan vara nog så betungande för vissa vårdnadshavare, särskilt vid upprepad skadestånds- skyldighet. Reformen tar vidare sikte på det skadestånd som blir följden av de vanligaste ungdomsbrotten (stöld, misshandel etc.). Vanliga skade- ståndsbelopp i detta sammanhang ligger erfarenhetsmässigt på , även om betydligt större skadestånd naturligtvis regelmässigt förekommer. Med en begränsning till en femtedel av ett prisbasbelopp () kommer principalansvaret i en stor del av fallen att omfatta hela eller i vart fall en större del av skade- ståndsbeloppet. Den samlade bedömningen är att vårdnadshavarnas principalansvar bör begränsas till en femtedel av prisbasbeloppet. Frågan om jämkning av skadeståndsansvaret behandlas i avsnitt 5.4. Beloppsbegränsningen bör gälla för varje skadehändelse En särskild fråga är om begränsningsregeln bör anknyta till enskilda ska- dor (dvs. förhållanden på den skadelidandes sida) eller till den skade- vållande händelsen (dvs. förhållanden närmast på den skadevållandes sida). Med hänsyn till huvudsyftet med principalansvaret för vårdnads- havare att motverka brottsliga gärningar som begås av deras barn och ungdomar ter det sig naturligt att knyta begränsningen till den skade- vållande händelsen, dvs. till det som ska motverkas. En enskild skade- vållande händelse kan ge upphov till skador hos många personer (t.ex. vid en anlagd brand eller användning av sprängämnen). som relateras till varje enskild skada skulle vara mer oförutsägbar och kunna leda till mycket stora skadeståndsbelopp för vårdnadshavaren redan till följd av en enstaka händelse. De preventiva skäl som här anförs till stöd för lagändringarna motiverar enligt regeringens bedömning inte en sådan ordning. En regel där begränsningen knyts till den skadevållande händelsen kan konstrueras på olika sätt. I promemorian diskuteras ett antal alternativ. Det anges att beloppsbegränsningen kan byggas upp från ett straffrätts- ligt, ett skadeståndsrättsligt eller ett processrättsligt perspektiv. Alterna- tiven har olika för- och nackdelar. Regeringen anser i likhet med de remissinstanser som yttrar sig i frågan att det är lämpligast att välja att antingen införa ett särskilt skadeståndsrättsligt begrepp i skadestånds- lagen, t.ex. skadehändelse, eller också knyta an till det straffproces- suella begreppet gärning. En fördel med att använda gärningsbegreppet är att det är väl inarbetat i den praktiska rättstillämpningen. måste beaktas den risk som är förknippad med att använda ett i grunden rent processuellt begrepp i ett skadeståndsrättsligt sammanhang. Det går inte att utesluta att gär- ningsbegreppet kan få en förändrad innebörd i straffprocessen till följd av den skadeståndsrättsliga utvecklingen. Att använda gärningsbegreppet kan även, som och framhåller, medföra stora skadeståndsbelopp redan vid enstaka händelser. Om ett barn genom en handling skadar flera personer, kan det i straffprocessuell mening vara fråga om flera gärningar. Konsekvenserna av en sådan skadeståndsregel blir därför mer svårförutsebara. Allt detta talar emot att knyta begräns- ningen till gärningsbegreppet. Beloppsbegränsningen ska vidare använ- das i ett skadeståndsrättsligt sammanhang, vilket i sig talar för att använda ett skadeståndsrättsligt begrepp. Regeringen anser att det är mera lämpligt att knyta begränsningen till ett skadeståndsrättsligt begrepp. Av lagförslaget framgår att belopps- begränsningen bör gälla för varje skadehändelse. Frågan om flera skador har vållats genom en eller flera skadehändelser får bedömas i rätts- tillämpningen, med utgångspunkt främst i om det rör väsentligen samma händelseförlopp. En fördel med denna lösning är att begreppets närmare innehåll vart efter kan anpassas till just den aktuella ansvarstypen. En annan fråga är om beloppsbegränsningen bör vara knuten till vård- nadshavarna eller till skadehändelsen. Om begränsningen knyts till vård- nadshavarna, skulle var och en av två vårdnadshavare vara skyldig att betala högst en femtedel av ett prisbasbelopp, dvs. tillsammans skulle de vara skyldiga att betala högst två maxbelopp per skadehändelse. Som skäl för detta kan rättviseskäl anföras. Det kan göras gällande att två vårdnadshavare inte bör drabbas relativt sett lindrigare än en ensam vård- nadshavare som ju måste stå hela kostnaden själv. Det föreslagna skade- ståndsansvaret innebär dock att vårdnadshavarna är skyldiga att ersätta en viss inträffad skada. Det framstår därför som mest rimligt att knyta begränsningen till skadehändelsen, dvs. det som ska motverkas. Dess- utom skulle det från den skadelidandes perspektiv vara slumpmässigt om ersättning utgår med ett eller två maxbelopp beroende på vårdnads- förhållandena på skadevållarens sida. Regeringens förslag innebär därför att, när det finns två vårdnadshavare, maxbeloppet bör gälla för dem gemensamt. I fall när en skadehändelse har orsakat skada för flera skadelidande Prop. 2009/10:142 kommer maxbeloppet i många fall inte att täcka de samlade skadorna. Maxbeloppet måste då fördelas mellan de skadelidande på lämpligt sätt. Regeringen föreslår att det i förtydligande syfte införs en bestämmelse med innebörd att ersättningen i dessa fall ska sättas ned proportionellt med samma kvotdel för var och en av de skadelidande. Principalansvaret ska kunna jämkas Regeringens förslag: En förälders skadeståndsskyldighet enligt det nya principalansvaret ska kunna jämkas helt eller delvis om en tillämpning av ansvaret skulle vara uppenbart oskälig. ningen ska hänsyn kunna tas dels till förälderns förhållande till barnet, dels till förälderns särskilda åtgärder för att förhindra att barnet begår Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller lämnar förslaget utan invändning. Många remissinstanser framhåller värdet av en ningen ifrågasätter dock om inte möjligheten till jämkning bör göras än mer restriktiv, främst av processekonomiska skäl. bl.a. och och Skola, anser tvärtom att möjligheten till jämkning bör utökas genom att hänsyn ska kunna tas t.ex. till familjens sociala och ekonomiska situation. Skälen för regeringens förslag Skadeståndsansvaret kan sättas ned på grund av vårdnadshavarens Principalansvaret är enligt regeringens förslag beloppsmässigt begränsat till ca per skadetillfälle. ser framhåller kan vårdnadshavare trots denna begränsning komma att drabbas av höga skadeståndsbelopp till följd av att barnet begår många I vissa fall uppdagas en lång serie av brott vid ett och samma tillfälle och en vårdnadshavare kan alltså tämligen överraskande åläggas att ersätta ett stort antal skador. Det samlade skadeståndet kan då bli En allmän jämkningsregel finns i 6 kap. 2 § skadeståndslagen. oskäligt betungande skadeståndsansvar kan sättas ned till en nivå som är rimlig med hänsyn till den skadeståndsskyldiges ekonomiska förhållan- Hänsyn ska också tas till den skadelidandes behov av skadestånd och till övriga omständigheter. I vissa fall kan skadeståndet jämkas till Denna jämkningsregel kan ses som en säkerhetsventil mot alltför betungande betalningsskyldighet även vid ett sådant skärpt skadestånds- ansvar som föreslås i denna proposition. Skulle det till exempel vara fråga om att en vårdnadshavare ställs inför omfattan- de skadeståndskrav på grund av att barnet har begått en serie brott, torde det i många fall finnas utrymme för jämkning. Om det är fråga om vårdnadshavare med mycket låga inkomster, till exempel i form av ekonomiskt bistånd eller en ensamstående vårdnadshavare med låg för- värvsinkomst, torde skadeståndet kunna jämkas även när det inte är fråga om omfattande skadeståndskrav. Vid bedömning av jämkningsfrågan bör även övriga omständigheter kunna beaktas, t.ex. om det funnits möjlighet för vårdnadshavaren att teckna en ansvarsförsäkring som täcker princi- palansvaret (se avsnitt 5.2). Regeringens bedömning är mot denna bakgrund att den allmänna jämkningsregeln kan tillämpas i syfte att förhindra alltför betungande betalningsskyldighet för vårdnadshavaren. Den nuvarande lagstiftningen ger således möjlighet att beakta sådana ekonomiska faktorer som bl.a. och och Skola pekar på. Det finns därför inte behov av någon lagändring i denna del. I 3 kap. 6 § finns en bestämmelse som innebär att arbetsgivares princi- palansvar (och det allmännas ansvar) för sakskador kan jämkas på grund av föreliggande försäkringar eller försäkringsmöjligheter. Jämknings- regeln har främst betydelse vid större egendomsskador och påverkar för- säkringsbolagens möjlighet att framställa regresskrav. Det nu föreslagna principalansvaret har dock ett preventivt syfte och det är beloppsmässigt begränsat. Regeringen anser därför att det inte finns skäl att låta vård- nadshavarens principalansvar omfattas av jämkningsregeln i 3 kap. 6 §. Tillräcklig skälighetshänsyn kan, som framgått, tas inom ramen för den allmänna jämkningsregeln i 6 kap. 2 §. En särskild jämkningsregel bör införas Utgångspunkten är att principalansvaret ska tillämpas även om vårdnads- havaren inte agerat försumligt i något avseende. Även den förälder som i alla avseenden har uppfyllt sina förpliktelser som vårdnadshavare ska alltså utge skadestånd enligt principalansvaret. Det finns dock fall när det skulle framstå som orimligt att förplikta en vårdnadshavare att utge skadestånd. Det bör därför införas en särskild jämkningsregel, som ett komplement till den allmänna jämkningsregeln. Den nya jämkningsregeln bör främst ta sikte på förhållandet mellan barnet och vårdnadshavaren. Detta kan avse t.ex. fall när vårdnadshava- ren och barnet inte har någon kontakt alls, utan att det kan anses bero på att vårdnadshavaren själv valt att inte delta i tillsynen av barnet. Jämk- ning bör även kunna komma i fråga om en ungdom är omhändertagen enligt socialrättslig tvångslagstiftning. Att en vårdnadshavare har mer kontakt med barnet än vad den andre vårdnadshavaren har t.ex. genom att barnet huvudsakligen bor hos honom eller henne bör inte utgöra skäl att jämka den andre vårdnadshavarens skadeståndsansvar. Det kan vidare finnas fall när en vårdnadshavare gått så långt i sina ansträngningar att förhindra brott att ett skadeståndsansvar skulle framstå som orimligt. Även i sådana fall bör det enligt regeringens uppfattning finnas möjlighet till jämkning, trots de processekonomiska skäl som kan anföras mot detta. Det kan bli aktuellt t.ex. om en ungdom ägnar sig åt upprepad brottslighet och det står klart att vårdnadshavaren har gjort allt som rimligen har stått i hans eller hennes makt för att förhindra fortsatt brottslighet i form av t.ex. ett särskilt aktivt arbete tillsammans med och skolan men ansträngningarna trots allt har varit för- Prop. 2009/10:142 gäves. För att jämkning ska kunna ske bör dock krävas att de åtgärder som har vidtagits går längre än vad som följer av vårdnadshavarens grundläggande tillsynsansvar enligt . För att uppnå den preventiva effekt som eftersträvas bör jämknings- regeln tillämpas restriktivt.