prop · GX0385 · 2010-01-08 00:00:00 — För att tydliggöra att det är behandlingen av själva siffer- eller bokstavskombinationen som regle- ringen avser, och inte exempelvis behandlingen av ett utlåtande efter en företagen jämförelse av olika DNA-profiler, bör formuleringen uppgif- ter om resultat av DNA-analyser ersättas med begreppet DNA-profil . En definition av termen DNA-profil bör införas i den nya lagen. Av defi- nitionen bör det framgå att en DNA-profil utgör resultatet av en DNA- analys som presenteras som en kombination av siffror eller bokstäver. Det bör också framgå att det är fråga om DNA-analys av humant mate- rial. Motsvarande ändringar har föreslagits i departementspromemorian Genomförandet av delar av Prümrådsbeslutet (Ds 2009:8 s. 120). Några remissinstanser har kritiserat den föreslagna begränsningen att DNA-profiler endast ska få behandlas i förundersökningar och i särskilda register. Vid bedömningen av behovet av en sådan begränsning kan in- ledningsvis konstateras dels att det krävs expertkunskap för att tillgodo- göra sig information ur en DNA-profil, eftersom en sådan profil endast utgör en kombination av siffror eller bokstäver, dels att den information som en expert kan ta fram ur en DNA-profil är begränsad. Detta innebär å ena sidan att det kan ifrågasättas om en DNA-profil utgör en sådan integritetskänslig uppgift som förutsätts i promemorian. Å andra sidan är det svårt att se något reellt polisiärt behov av att kunna behandla DNA- profiler utanför den verksamhet som bedrivs av och utanför de särskilda register där DNA-profiler registre- ras. Som påtalar finns det dock ett sådant behov inom ramen för det internationella samarbetet, eftersom DNA-profiler redan nu i viss utsträckning utbyts med andra länder (se prop. 2007/08:83 s. 60). Att föreskriva att DNA-profiler endast får behandlas i förundersökningar är därför enligt regeringens mening inte lämpligt. Inte heller integritets- skyddsskäl motiverar en sådan begränsning. Det är viktigt att betona att den reglering som föreslås inte avser hanteringen av spårmaterialet eller DNA-proverna utan behandlingen av själva resultatet av analysen i form av en DNA-profil. Däremot bör det införas ett förbud mot att göra DNA-profiler gemen- samt tillgängliga. Denna begränsning är viktig av integritetsskyddsskäl, eftersom det därigenom bl.a. säkerställs att det inte skapas uppgiftssam- Prop. 2009/10:85 lingar med DNA-profiler vid sidan av de särskilda register där DNA- profiler får behandlas. Förbudet mot att göra DNA-profiler gemensamt tillgängliga torde inte, som befarar, utgöra något problem för det interna- uppgiftsutbytet eftersom det , till skillnad från i promemorian, föreslås särskilda bestämmelser för internationella register. I sammanhanget är det viktigt att framhålla, bl.a. med anledning av begäran om förtydligande, att förbudet mot att göra DNA-profiler gemensamt tillgängliga inte gäller behandlingen av uppgifter i de register som regleras särskilt. I avsnitt 15.2 och 15.5 övervägs vilka bestämmelser som ska gälla för behandlingen av DNA-profiler i särskilda register. Särskilda upplysningar för gemensamt Regeringens förslag: Vid behandling av gemensamt tillgängliga upp- gifter ska det genom en särskild upplysning eller på något annat sätt framgå för vilket närmare ändamål uppgifterna behandlas. gift direkt kan hänföras till en person som inte är misstänkt vare sig för visst brott eller för att ha utövat eller komma att utöva allvarlig eller systematisk brottslig verksamhet, ska det på samma sätt framgå att personen i fråga inte är misstänkt. Uppgifter, som avser en person som kan antas ha samband med misstänkt brottslig verksamhet, ska som regel förses med upplysning om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. Detsamma gäller för personuppgifter som behandlas inom ramen för övervakning av misstänkta personer. Utredningens förslag: Uppgifter om personer mot vilka det inte finns någon misstanke om brott ska förses med upplysning om uppgiftslämna- rens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot utredningens Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot promemorians förslag. förklarar sig ha förståelse för de skäl som bär upp intresset av att märka uppgifter med särskilda upplysningar. att det framstår som mycket svårt att praktiskt förverkliga en sådan ambition, inte minst vad gäller omfattande bild- och ljudmaterial. Även förutser praktiska problem vid tillämpningen av de föreslagna bestämmelserna, framför allt i fråga om behandling av personuppgifter i form av bild och ljud. hur bestämmelserna om särskilda upplysningar ska kunna tillämpas vid videokonferenser för t.ex. utsättning i en myndighet. därför att behandling i form av bild och ljud undantas från kravet på anser vidare att det är svårt att förstå hur bestämmelserna ska tillämpas vid behandling av personupp- gifter i löpande text och efterlyser därför klargöranden i den fortsatta Förtydliganden behövs även i fråga om kravet på särskild upplysning om ändamålet med behandlingen. bestämmelsen bör tolkas så att kravet är uppfyllt om uppgiften ingår i ett särskilt underrättelseprojekt eller särskilt system med visst ändamål eller om det finns information om hur uppgiften ska hanteras. uppger att det i all underrättelseverksamhet finns ett verksamhetsbehov av att vid analys av information kunna bedöma käl- lans tillförlitlighet och informationens riktighet i sak. infört ett värderingssystem, det s.k. 4x4-systemet, som ska användas vid inhämtningen av information. Styrelsen bedömer att systemet i stort uppfyller förslagets krav på upplysning om uppgiftslämnarens trovärdig- het och uppgifternas riktighet i sak. Emellertid förekommer det enligt styrelsen att information som har inhämtats inte har åsatts någon värde- ring, t.ex. information som inhämtats från icke polisiära källor och infor- mation som översänts från brottsbekämpande myndigheter i andra länder. föreslår därför att kravet modifieras på så sätt att upp- gifter så långt som möjligt ska förses med särskild upplysning om upp- giftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. I och med att äldre information inte alltid har åsatts en värdering är det enligt Rikspo- lisstyrelsen viktigt att bestämmelserna inte gäller retroaktivt. mängd information som finns i polisens system omöjliggör en retroaktiv Skälen för regeringens förslag Krav på att vissa förhållanden ska framgå Traditionella register förs för vissa närmare preciserade ändamål. personuppgifter lagras i ett sådant register framgår det således av sam- manhanget för vilket ändamål uppgiften lagras. vis konstrueras så att sökfält skapas för olika slag av uppgifter får den som söker efter information i register normalt också upplysning om till vilken kategori en viss uppgift hör, t.ex. misstänkt eller målsägande. utgångspunkt för arbetet med den nya polisdatalagen är att lagen inte bör reglera hur uppgifter tekniskt ska lagras eller göras tillgängliga. innebär att uppgifter av olika slag kan göras gemensamt tillgängliga utan att de för den skull behöver ingå i ett särskilt register av vilket de när- mare ändamålen för behandlingen av personuppgifterna framgår. ter ska således i större utsträckning kunna lagras i det sammanhang som de lagligen samlades in för och därifrån göras tillgängliga för olika berät- I och med att den nya lagen i större utsträckning kommer att tillåta att uppgifter behandlas utanför särskilda register behövs bestämmelser som säkerställer att den som söker information får motsvarande upplysningar, bl.a. om ändamålet för behandlingen, som han eller hon skulle ha fått om uppgifterna hade behandlats i ett register. integritetsskyddsskäl talar för att det vid informationssökning ska framgå varför en uppgift behandlas av polisen. Av samma skäl är det viktigt att det framgår att en uppgift rör en icke-misstänkt person när så är fallet samt hur tillförlitlig en underrättelseuppgift bedöms vara. Sådan infor- mation är nödvändig om en uppgift tas ur sitt sammanhang för att be- handlas för ett nytt ändamål. Mot denna bakgrund bör det som prome- föreslår införas krav på att vissa förhållanden alltid ska framgå. I förtydligande syfte bör bestämmelserna utformas på ett något annorlunda sätt än i promemorians förslag. Det bör föreskrivas att aktuellt förhål- lande ska framgå genom en särskild upplysning eller på något annat sätt. Någon förändring i sak är dock inte avsedd utan utgångspunkten är den- samma, nämligen att upplysning aldrig behöver lämnas om ett förhål- lande som ändå framgår av omständigheterna. Vad detta närmare innebär utvecklas i det följande. I linje med utgångspunkten att några särskilda upplysningar inte be- hövs när det ändå framgår varför uppgiften behandlas, föreslås inte några motsvarande bestämmelser för uppgifter som ännu inte har gjorts gemen- samt tillgängliga. Om t.ex. uppgifter förekommer i en enskild tjänste- mans dator eller behandlas i en liten, klart avgränsad projektgrupp vet handläggande tjänsteman varifrån uppgiften har kommit, varför den be- handlas och om en omnämnd person är misstänkt för brott eller för att utöva brottslig verksamhet eller inte. I vilken utsträckning det kommer att bli nödvändigt att förse uppgifter med särskilda upplysningar beror på hur polisen organiserar behand- lingen av personuppgifter i den brottsbekämpande verksamheten. När uppgifter behandlas i särskilda avgränsade register eller system framgår det normalt av omständigheterna för vilket ändamål uppgifterna behand- las och om en uppgift avser en person som är misstänkt eller inte. Förhål- landena ändras om man bygger system som möjliggör sökning exempel- vis på viss person i ett flertal system; flera olika särskilda undersökningar kanske länkas samman. I sådana fall är det viktigt att det framgår varifrån uppgiften hämtats, för vilket ändamål uppgiften behandlas och om upp- giften avser någon som inte är misstänkt. Sammanfattningsvis bör framhållas att det väsentliga är att den som får del av personuppgifter inom polisen ska veta varför uppgifterna behand- las. I vilken utsträckning särskilda upplysningar kommer att behövas, blir avhängigt av vilka lösningar polisen väljer för sin framtida personupp- giftsbehandling. Behålls de traditionella registren kommer några sär- skilda upplysningar normalt inte att behövas, eftersom ändamålet med behandlingen då framgår av syftet med registret. Uppgifter i bild- och ljudupptagningar m.m. Både och förutser praktiska pro- blem vid tillämpningen av bestämmelserna om särskilda upplysningar. Båda myndigheterna pekar på särskilda svårigheter vid behandling av uppgifter i form av bild och ljud. Bestämmelserna kan i förstone framstå som mer ingripande och be- gränsande än vad som är fallet. Det är bl.a. mot denna bakgrund som bestämmelserna föreslås utformas på ett något annorlunda sätt än i pro- memorieförslaget. Inledningsvis bör betonas att det inte ställs upp något krav på märkning av varje enskild personuppgift i en bild- eller ljud- Det viktiga är att den som får tillgång till och söker i en bild- eller ljudfil vet varifrån upptagningen härrör och för vilket ändamål den behandlas. Det kan t.ex. uppnås genom att den aktuella filen förses med en särskild upplysning om ändamålet med behandlingen. behövs ingen upplysning; för exempelvis en upptagning vid hemlig kameraöver- vakning eller hemlig teleavlyssning i en förundersökning om grovt nar- kotikabrott krävs inga ytterligare upplysningar om ändamålet med be- handlingen. Om det inte framgår av sammanhanget, kan det i anslutning till bild- eller ljudfilen även behövas en särskild upplysning, t.ex. i form av en förklarande text, om vilken eller vilka personer på upptagningen som är misstänkta för brott. Därmed framgår det motsatsvis att övriga personer inte är misstänkta. Det kan exempelvis behövas en särskild upplysning om det finns spaningsbilder från en viss plats där det förekommer flera personer och endast en av dem är misstänkt. I vissa fall behövs även en värdering av uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. ifrågasätter även hur uppgifter ska kunna förses med särskilda upplysningar vid en videokonferens. Vid en sådan konferens är det vanligt att personuppgifter behandlas, eftersom syftet normalt är att utbyta information om personer. Vid s.k. utsättning diskuterar polisen olika händelser, företeelser och personer och det förekommer att bilder visas. Eftersom det vid en videokonferens alltid finns någon som berättar om de personuppgifter som behandlas och förklarar ändamålet med be- handlingen, torde det inte behövas några särskilda upplysningar eftersom det framgår av sammanhanget både varför uppgifterna behandlas och om det rör sig om uppgifter om misstänkta eller inte. undrar också hur bestämmelserna är tänkta att till- lämpas när uppgifter behandlas i löpande text. Att ställa upp ett generellt krav på att varje personuppgift i löpande text ska förses med en särskild upplysning är naturligtvis inte rimligt. Som påpekar torde det i de allra flesta fall tydligt framgå av omständigheterna för vilket ändamål uppgifterna behandlas och om uppgifterna avser personer som inte är misstänkta för brott. Om uppgifter behandlas i en särskild textfil bör det liksom för bild- och ljudfiler vara tillräckligt att förse filen med en upplysning och förklarande text om innehållet i filen. Vid övrig behandling i löpande text, t.ex. i särskilda fritextfält i register och andra system, framgår det i regel av sammanhanget varför uppgifterna behand- las. Syftet med bestämmelserna om särskilda upplysningar är framför allt att säkerställa att uppgifter som presenteras utanför sitt sammanhang förses med sådana upplysningar. Återigen är det viktigt att framhålla att frågan om huruvida det behövs särskilda upplysningar således kommer att bli beroende av hur polisen organiserar sina system, framför allt vilka sökmöjligheter som skapas. Om polisen möjliggör s.k. fritextsökningar i ett flertal sammanlänkade system bör det vid sökning på viss uppgift av träffbilden framgå för vilket ändamål den aktuella personuppgiften be- handlas. Det bör framgå i vilket ärende eller vilken uppgiftssamling t.ex. ett särskilt underrättelseprojekt som uppgiften behandlas. Vidare bör det framgå om personen inte är misstänkt för brott. Upplysning om ändamålet med behandlingen Det finns som nämnts både integritetsskyddsskäl och verksamhets- skäl som talar för att det bör framgå för vilket ändamål en uppgift som har gjorts gemensamt tillgänglig behandlas. detta betydelse bl.a. för möjligheterna att genom tekniska förfaranden eller administrativa bestämmelser kunna styra åtkomsten till vissa upp- En upplysning om ändamålet med behandlingen kan vidare vara en förutsättning för att tillsynsmyndigheterna ska kunna kontrollera att viss behandling är berättigad och sker i enlighet med lagens bestämmel- Framför allt av verksamhetsskäl är information om ändamålet med behandlingen viktig för att de tjänstemän som får tillgång till personupp- gifter ska kunna värdera uppgifterna korrekt och använda sig av dem på ett effektivt och lagenligt sätt. Informationen behövs bl.a. för att en tjänsteman ska kunna ta ställning till om uppgiften får och bör behandlas för ett nytt ändamål. En särskild bestämmelse bör därför tas in i den nya lagen med innebörd att det alltid ska framgå för vilket ändamål en Om en personuppgift behandlas inom ramen för den ovan föreslagna bestämmelsen om övervakning av vissa perso- ner, bör detta framgå särskilt. Detsamma bör gälla om en uppgift be- handlas med stöd av bestämmelsen om rapportering till polisens kommu- En särskild upplysning behövs endast om ändamålet för behandlingen inte framgår på något annat sätt. ändamålet normalt av omständigheterna när en uppgift ingår i ett särskilt underrättelseprojekt eller särskilt system med ett visst ändamål. Upplysning om att personen inte är misstänkt Det är av stor betydelse för skyddet av den personliga integriteten att polisen behandlar personuppgifter på ett sådant sätt att det framgår om en person behandlas som misstänkt eller om behandlingen sker av någon Därför föreslås att det i lagen ställs krav på att det ska framgå om behandlingen avser uppgifter om en person som inte är miss- tänkt vare sig för ett konkret brott eller för att ha utövat eller komma att utöva brottslig verksamhet. Detta förhållande bör framgå genom en sär- skild upplysning eller på något annat sätt. Det kan anmärkas att det redan finns krav på särskilda upplysningar vid behandling av underrättelseupp- gifter (14 och 19 §§ polisdatalagen). Ofta framgår det av omständigheterna att en uppgift avser en person som inte är misstänkt. Någon särskild upplysning behövs då inte. förundersökning som gäller misshandel kan det t.ex. framgå att A berörs av förundersökningen endast i egenskap av målsägande. kas att det i 20 och 21 §§ förundersökningskungörelsen (1947:948) ställs krav på att det ska framgå varför en uppgift om en person antecknas i En särskild fråga är hur man ska förfara med en person som i samma sammanhang är såväl misstänkt som icke Sådana fall är inte ovanliga men i regel bör de inte innebära något problem eftersom det normalt framgår av omständigheterna hur Vidare behöver inte enskilda uppgifter i förhör, inlagor eller i bild- och ljudupptagningar förses med särskilda upplysningar, eftersom det i dessa fall normalt framgår av sammanhanget om en omnämnd eller på bild synlig person inte är misstänkt. Det är, som tidigare nämnts, framför allt när uppgifter presenteras utanför sitt sammanhang som det kan behö- vas särskilda upplysningar. En viss uppgiftssamling kan också vara sådan till sin natur att det är uppenbart att de personer som ingår i samlingen inte är registrerade som misstänkta. Som exempel kan nämnas en förteckning över målsägande. Lagrådet har invänt mot att ordet misstänkt används när det gäller brott som ännu inte har begåtts och ansett att den formulering som används i lagrådsremissens 3 kap. 4 och 6 §§ är svårbegriplig. Ordet misstänkt används emellertid redan på detta sätt både i polisdatalagen och i motsvarande lagar där personuppgifter tillåts behandlas i underrät- telseverksamhet, t.ex. lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet. I nämnda lagar ställs även krav på viss misstankenivå. I 19 § första stycket polisdatalagen krävs t.ex. för viss behandling att en person skäligen kan misstänkas för att ha utövat eller komma att utöva brottslig verksamhet. Med hänsyn till svå- righeten att avgöra graden av misstanke beträffande brottslighet som inte har konkretiserats föreslås inget motsvarande krav i den nya lagen. För att uppnå enhetlighet i lagstiftningen finns det också skäl att behålla den vedertagna terminologin att utöva eller komma att utöva brottslig verk- samhet, även om det som Lagrådet påpekat kan finnas invändningar mot formuleringen. Upplysning om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak I rekommendation No. R (87) 15 om användningen av per- sonuppgifter inom polissektorn anges att skilda kategorier av lagrade uppgifter så långt som möjligt ska kunna skiljas från varandra efter gra- den av riktighet och tillförlitlighet (princip 3.2). I synnerhet ska uppgifter som grundar sig på fakta kunna skiljas från uppgifter som har sin grund i omdömen eller personliga värderingar. Det ska således gå att utläsa om den som lämnat uppgifter som sedan registreras kan anses vara tillförlit- lig samt graden av riktighet i sak, t.ex. om informationen består av kon- trollerade fakta eller endast icke styrkta påståenden. I 16 § andra stycket lagen om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verk- samhet föreskrivs att uppgifter om en person som kan antas ha samband med brottslig verksamhet ska förses med upplysning om uppgiftslämna- rens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. Vid tillkomsten av polisdatalagen övervägdes om en motsvarande bestämmelse borde tas in i den lagen. Den dåvarande regeringen lämnade dock inte något sådant förslag. Regeringen hänvisade till att den föreslagna uppdelningen på be- lastningsregister, misstankeregister och kriminalunderrättelseregister innebar att bekräftade och konkreta uppgifter kom att skiljas från upp- gifter som grundades på skälig misstanke respektive på kriminalunder- rättelseverksamhet. Att därutöver i lag ta in bestämmelser om att behand- lade uppgifter även skulle förses med upplysning om uppgiftslämnarens trovärdighet ansågs inte befogat (prop. 1997/98:97 s. 104 f.). I den nya lagen föreslås inte några bestämmelser om personuppgiftsbe- handling i kriminalunderrättelseverksamhet eller om kriminalunderrättel- seregister. Förslaget är utformat så att det kommer att vara möjligt att i en och samma uppgiftssamling sammanföra uppgifter med skiftande grad av tillförlitlighet. uppger att det inom all underrättel- severksamhet finns ett verksamhetsbehov att vid analys av information kunna bedöma källans tillförlitlighet och informationens riktighet i sak. Mot den bakgrunden finns det fog för att i den nya lagen ställa upp ett krav på tilläggsupplysningar motsvarande 16 § andra stycket lagen om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet. I den nya lagen bör det alltså tas in en bestämmelse om att uppgifter om personer som kan antas ha samband med brottslig verksamhet ska förses med upplysning om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. Bestämmelsen bör inte gälla personuppgiftsbehandling inom ramen för brottsutredning utan enbart underrättelseverksamhet. En förundersökning rör ett konkret brott och det framgår då som regel direkt av samman- hanget varför det har ansetts finnas fog för att behandla uppgifter, t.ex. av förhörsprotokoll eller vittneslistor. Risken för missuppfattningar inom ramen för handläggningen av en sådan utredning är därför liten. Vidare bör det, som föreslås i promemorian, finnas utrymme för att inte lämna någon tilläggsupplysning i situationer där upplysningen fram- står som överflödig. Så kan vara fallet beträffande personuppgifter av helt neutral karaktär, exempelvis uppgifter som har inhämtats från folkbokföringen, vägtrafikregistret och liknande källor. anser att aktuell tilläggsinformation endast ska be- höva lämnas så långt detta är möjligt och hänvisar till att detta ut- tryckssätt används i princip 3.2. i rekommendation. Riks- polisstyrelsen förklarar att man inom polisen använder sig av ett värde- ringssystem som i stort uppfyller promemorieförslagets krav på upplys- ning om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. Enligt styrelsen förekommer det emellertid att polisen får del av uppgif- ter som inte har åsatts en sådan värdering, t.ex. uppgifter från andra än polisiära källor och från utländska brottsbekämpande myndigheter. De exempel som ger motiverar inte avsteg från den viktiga principen att uppgifterna ska förses med tilläggsinformation. De aktuella uppgifterna bör kunna förses med något slag av notering, t.ex. upplysning om att någon bedömning av källans trovärdighet eller upp- gifternas riktighet i sak inte kan göras, eventuellt kompletterad med tillägget att det är en uppgift av utländskt ursprung eller från viss annan källa. En sådan notering som torde vara av stort värde för dem som får del av en personuppgift är tillräcklig för att uppfylla kravet på upp- lysning. I motsats till anser regeringen alltså att det bör krävas mer än att upplysning lämnas så långt detta är möjligt, efter- som en sådan formulering kan uppfattas som en möjlighet att efter en diskretionär bedömning avstå från att lämna upplysningar. Med hänsyn till skyddet för den personliga integriteten bör regleringen vara så tydlig som möjligt. En annan sak är att det i vissa fall saknas förutsättningar att göra bedömningen, men då är som redan framgått en upplysning om Prop. 2009/10:85 detta tillräcklig.