prop · GX03165 · 2010-03-23 00:00:00 — För den elev som flyttar och således byter hemkommun innebär bestämmelsen att den kommun som är elevens hemkommun blir betalningsskyldig om elevens tidigare hemkommun var skyldig att ge eleven utbildning i gymnasiesärskolan när utbildningen påbörjades. Det kan vidare noteras att bestämmelsen inte ger landsting någon lagstadgad rätt till ersättning. För att ett landsting ska vara be- rättigat till ersättning för en elevs utbildningskostnader från elevens hemkommun förutsätts således en överenskommelse med denna. I andra stycket regleras förfarandet i de fall där kommunerna inte kan komma överens om den interkommunala ersättningen. Nytt är att regeringen får bemyndiga en myndighet att besluta vilket belopp som hemkommunen ska betala till den kommun som har tagit emot eleven. I tredje stycket anges den tidpunkt som är styrande för kommunens er- sättningsskyldighet. Utbildning på program vid en fristående gymnasiesärskola 23 § Varje fristående skola med gymnasiesärskola ska vara öppen för alla elever som har rätt till utbildning i en gymnasiesärskola med offentlig huvudman. Huvudmannen behöver inte ta emot eller ge fortsatt utbildning åt en elev om Prop. 2009/10:165 hemkommunen har beslutat att inte lämna bidrag för eleven enligt 27 § andra I paragrafens första stycke regleras att alla fristående gymnasiesärskolor som huvudregel ska vara öppna för alla elever som har rätt till utbildning i en gymnasiesärskola med offentlig huvudman. Vem som har rätt till sådan utbildning framgår av 18 kap. 8 §. Bestämmelsen motsvarar delvis 9 kap. 8 b § första stycket 3 skollag. Att en skolenhet ska vara öppen för alla innebär att enheten i mån av plats ska ta emot alla som söker dit. En utförligare kommentar till uttrycket öppen för alla finns i prop. 1995/96:200. Bestämmelsen i andra stycket innebär vissa förtydliganden jämfört med 9 kap. 8 b § första stycket 3 skollag. Skollagsbered- ningens förslag syftar till att klargöra att huvudmannen för en fristående skola aldrig kan åberopa organisatoriska eller ekonomiska svårigheter för att inte ta emot en elev i behov av särskilt stöd, om elevens hemkommun betalar bidrag för det särskilda stödet. Vidare reglerar den föreslagna bestämmelsen, förutom mottagande, även fortsatt utbildning. Huvud- mannen för en fristående skola behöver således inte ta emot en elev i behov av särskilt stöd, om stödbehovet är så omfattande att hem- kommunen inte är skyldig att lämna bidrag för det särskilda stödet. Inte heller behöver huvudmannen ge fortsatt utbildning åt en elev som efter mottagandet får ett sådant omfattande behov av särskilt stöd. Om hem- kommunen lämnar bidrag för det särskilda stödet gäller öppenhetskravet även för en sådan elev. Huvudmannen kan inte göra en egen bedömning av stödbehovets organisatoriska eller ekonomiska konsekvenser för den fristående skolan. Hemkommunens bedömning ska liksom göras på samma sätt som om eleven i stället hade begärt att få gå vid en av kommunens egna skolenheter. Paragrafen behandlas i avsnitt 23.12. De principiella utgångspunkterna för förslaget behandlas i avsnitt 14.9. 24 § Om det inte finns plats för alla sökande till en fristående skola med gymnasiesärskola, ska urvalet göras på grunder som godkänner. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. I paragrafen regleras hur urvalet av elever ska gå till när det inte finns plats för alla sökande till en fristående gymnasiesärskola. Ordvalet godkänner syftar till att klargöra att urvalsgrunderna ska granskas av i samband med prövning av en ansökan om godkännande enligt 2 kap. 7 §. Motsvarande bestämmelse för grundsärskolan finns i 11 kap. 25 § Hemkommunen ska lämna bidrag till huvudmannen för varje elev vid skolenheten. Bidraget består av ett grundbelopp enligt 26 § och i vissa fall ett tilläggsbelopp enligt 27 §. Paragrafen reglerar frågan om kommunala bidrag till fristående gymna- siesärskolor. Bestämmelserna motsvarar delvis i sak vad som gäller en- ligt 9 kap. 8 c § första stycket skollag. Något särskilt beslut om rätt till bidrag ska dock inte längre fattas. Rätten till bidrag följer i stället av Statens skolinspektions beslut om godkännande enligt 2 kap. 7 §. 26 § Grundbeloppet ska avse ersättning för Grundbeloppet ska bestämmas efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelning av resurser till utbildning i gymnasiesärskola som kommunen erbjuder. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om det grundbelopp som hemkommunen ska betala, om kommunen inte erbjuder utbildning i gymnasiesärskolan. I paragrafen regleras vilka kostnadsslag som ingår i grundbeloppet. Första stycket motsvarar i huvudsak 9 kap. 8 c § andra stycket skollag. Posten elevhälsa har emellertid ersatt den post för elevvård och skolhälsovård som finns skollag. Begreppet läromedel och utrustning har ersatts med lärverktyg i konsekvens med den termino- logi som används i övriga lagen (se kommentaren till 10 kap. 10 §). Ingen ändring i sak är avsedd. Andra stycket motsvarar 9 kap. 8 c § fjärde stycket skollag. 27 § Tilläggsbelopp ska lämnas för elever som har ett omfattande behov av särskilt stöd eller ska erbjudas modersmålsundervisning. Hemkommunen är inte skyldig att betala tilläggsbelopp för en elev som är i behov av särskilt stöd, om betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. Paragrafen motsvarar 9 kap. 8 c § tredje stycket skollag. För ytterligare motiv till bestämmelsen och bemötande av Lagrådets syn- punkter på tilläggsbeloppet och likabehandlingsprincipen se kommenta- ren till 10 kap. 39 §. När det gäller uttrycket betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter, se avsnitt 5.3.2. 28 § Hemkommunen ska anordna skolskjuts för elever som går i fristående gymnasiesärskola inom kommunen under samma förutsättningar som enligt 20 § andra stycket andra meningen gäller för elever som valt en annan skolenhet än den där kommunen annars skulle ha placerat dem. I paragrafen, som saknar motsvarighet skollag, regleras hem- Prop. 2009/10:165 kommunens skyldighet att anordna skolskjuts för elever vid fristående Hänvisningen till 20 § innebär att kommunen ska anordna kostnadsfri skolskjuts för elever som går i fristående skola inom kommunen i de fall som de allmänna förutsättningarna för skolskjuts är uppfyllda och det kan ske utan ekonomiska och organisatoriska konse- kvenser för kommunen. Förslaget behandlas i avsnitt 23.11. 29 § Den kommun där den fristående skolan är belägen har rätt till insyn i verksamheten. I paragrafen regleras kommunens rätt till insyn i den fristående skolans verksamhet. Bestämmelsen motsvarar delvis 9 kap. 13 § andra stycket skollag. Med insyn i verksamheten avses att kommunen fort- löpande ska kunna hålla sig informerad om hur verksamheten vid den fristående skolan utvecklas. Rätten till insyn innebär dock inte någon rätt för kommunen att göra påpekande gentemot den fristående skolan. Para- grafen behandlas i avsnitt 14.10, där Lagrådets synpunkter på paragrafen bemöts, och 23.12. 1 § I detta kapitel finns allmänna bestämmelser (29 §§), bestämmelser om vuxenutbildning på grundläggande nivå (10 15 §§), bestämmelser om vuxenutbildning på gymnasial nivå (1623 §§), bestämmelser om betyg (2431 §§), bestämmelser om validering (32 och 33 §§), och bestämmelser om intyg (34 och 35 §§). I paragrafen, som saknar motsvarighet skollag, beskrivs inne- hållet i kapitlet. 2 § Målet för den kommunala vuxenutbildningen är att vuxna ska stödjas och stimuleras i sitt lärande. De ska ges möjlighet att utveckla sina kunskaper och sin kompetens i syfte att stärka sin ställning i arbets- och samhällslivet samt att främja sin personliga utveckling. Utgångspunkten för utbildningen ska vara den enskildes behov och förutsättningar. De som fått minst utbildning ska prioriteras. I paragrafen, som saknar motsvarighet skollag, anges de över- gripande målen för vuxenutbildning. formulerade och utgör grund för tolkningen av andra, mer konkret Prop. 2009/10:165 formulerade bestämmelser. Målen med vuxenutbildning är formulerade ur ett individperspektiv. Dessutom anges vilka som ska prioriteras när resurserna är begränsade. 3 § Kommunerna ska tillhandahålla vuxenutbildning. Utbildningen ska tillhandahållas på grundläggande nivå och gymnasial nivå. Första stycket motsvarar till viss del bestämmelserna i 11 kap. 8 och 17 §§ skollag. Kommunernas skyldighet att tillhandahålla vuxenutbildning förtydligas i den nya skollagen genom att kommunens ansvar betonas i en av de inledande paragraferna. Någon materiell förändring jämfört med vad som gäller enligt skollag är inte avsedd. Andra stycket motsvarar i huvudsak 11 kap. 1 § första stycket skollag. Benämningarna grundläggande vuxenutbildning och gymna- sial vuxenutbildning har tagits bort. I stället anges de olika nivåer på vilka utbildningen ska tillhandahållas. Uttryckssättet tydliggör att det inte är fråga om traditionella skolformer och att det inte alltid finns ett i för- väg bestämt innehåll i utbildningen. 4 § Utbildning på grundläggande nivå syftar till att ge vuxna sådana kunskaper som de behöver för att delta i samhälls- och arbetslivet. Den syftar också till att möjliggöra fortsatta studier. Utbildning på gymnasial nivå syftar till att ge vuxna kunskaper på en nivå som motsvarar den som utbildningen i gymnasieskolan ska ge. Paragrafen motsvarar i sak 11 kap. 2 § skollag. 5 § Utbildningen bedrivs i form av kurser och på gymnasial nivå även i form av ett gymnasiearbete. På gymnasial nivå betecknas kursernas och gymnasiearbetets omfattning med gymnasiepoäng. Första stycket motsvarar delvis 11 kap. 1 § andra stycket skollag. Dessutom anges att gymnasiearbete kan förekomma på gymna- sial nivå, vilket i sak motsvarar vad som framgår av 2 kap. 2 § andra stycket förordningen (2002:1012) om vuxenutbildning. Bestämmelsen i andra stycket saknar motsvarighet skollag. Att omfattningen av kurser inom gymnasial vuxenutbildning betecknas med gymnasiepoäng har dock framgått av förordningen om vuxenutbildning. 6 § För varje kurs ska det finnas en kursplan när det gäller utbildning på Prop. 2009/10:165 grundläggande nivå och en ämnesplan när det gäller utbildning på gymnasial Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om kursplaner, ämnesplaner och gymnasiepoäng. Sådana föreskrifter får innebära att kursplaner eller ämnesplaner inte ska finnas eller att gymnasiepoäng inte ska beräknas för vissa kurser. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. Första stycket motsvarar delvis 2 kap. 8 § första meningen förord- ningen (2002:1012) om vuxenutbildning. Enligt andra stycket får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om kursplaner, ämnesplaner och gymna- siepoäng. Sådana föreskrifter får innebära att kursplaner eller ämnes- planer inte ska finnas eller att gymnasiepoäng inte ska beräknas för vissa kurser. När en elev sätter upp egna mål för utbildningen kan det skapas en kurs som är unik för eleven. Det finns därför ett behov av att kunna föreskriva att kursplaner eller ämnesplaner inte ska finnas för vissa kurser eller att gymnasiepoäng inte ska beräknas för vissa kurser. De kurser som avses är främst sådana kurser som i förordningen om vuxenutbildning benämns orienteringskurser och individuella kurser. 7 § Utbildningen ska vara avgiftsfri, om inte något annat följer av denna lag eller av föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 kap. 21 §. Det får dock förekomma enstaka inslag som kan medföra en obetydlig kostnad för eleverna. Huvudmannen får bestämma att böcker och andra lärverktyg, som varje elev har för eget bruk och får behålla som sin egendom, ska anskaffas av eleverna själva eller erbjudas mot avgifter som högst motsvarar huvudmannens anskaffningskostnader. Lärverktyg som används i utbildningen ska i övrigt tillhandahållas utan kostnad för eleverna. Avgifter får inte tas ut i samband med ansökan om plats. Paragrafen motsvarar till viss del 11 kap. 5 § skollag (se prop. 1990/91:85 s. 137 f.). I första stycket anges att utbildningen ska vara avgiftsfri. Det innebär att all verksamhet inom ramen för skolformen vuxenutbild- ning, dvs. även sådan verksamhet som en vuxen inte behöver vara anta- gen till som t.ex. vägledning, ska tillhandahållas avgiftsfritt. Ett undantag görs dock för prövning. Regeringen får enligt 3 kap. 20 § meddela före- skrifter om att huvudmannen får ta ut en avgift av den som vill genomgå prövning. Det får vidare förekomma enstaka inslag som kan medföra en obetydlig kostnad för eleverna. Av andra stycket framgår att huvudmannen får bestämma att kurslitte- ratur och andra lärverktyg, t.ex. skrivmateriel, verktyg och skyddskläder, som eleverna får behålla ska anskaffas av dem själva på egen bekostnad eller erbjudas till självkostnadspris. Lärverktyg som inte används för eget bruk och som inte får behållas för eget bruk ska tillhandahållas kostnads- fritt. Termen lärverktyg är ny och har införts i stället för det som i 1985 års skollag beskrivs som hjälpmedel. Avsikten är att modernisera språk- Prop. 2009/10:165 bruket. Enligt tredje stycket får avgifter inte heller tas ut i samband med en an- sökan om plats i vuxenutbildning. I 11 kap. 21 a § skollag ges huvudmannen en möjlighet att för gymnasial vuxenutbild- ning ta ut en skälig ansökningsavgift, som under vissa förutsättningar ska betalas tillbaka. Bestämmelsen i detta stycke klargör att det är möjligt att ta ut sådana avgifter. 8 § För varje elev ska det finnas en individuell studieplan. Planen ska innehålla uppgifter om den enskildes utbildningsmål och planerad omfattning av studierna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om den individuella studieplanen. Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 kap. 13 § första stycket förordningen (2002:1012) om vuxenutbildning. I första stycket anges att det för varje elev i vuxenutbildning ska finnas en individuell studieplan. Vidare anges vad planen ska inne- hålla. I andra stycket finns en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om indivi- duella studieplaner. Rätt att fullfölja utbildningen 9 § Den som har antagits till en kurs har rätt att fullfölja kursen. Huvudmannen får dock besluta att utbildningen på kursen ska upphöra, om eleven saknar förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen eller annars inte gör tillfredsställande framsteg. Den vars utbildning på grundläggande nivå har upphört enligt andra stycket ska på nytt beredas sådan utbildning, om det finns särskilda skäl för det. Den vars utbildning på gymnasial nivå har upphört enligt andra stycket får på nytt beredas sådan utbildning, om det finns särskilda skäl för det. Utbildningen får avbrytas även enligt bestämmelserna i 5 kap. 1720 §§. Paragrafens första, andra och tredje stycken motsvarar 11 kap. 7 a § skollag med vissa språkliga justeringar. I fjärde stycket finns en erinran om att en utbildning också får avbrytas enligt bestämmelser i 5 kap. om åtgärder för att åstadkomma trygghet och studiero. vuxenutbildning på grundläggande nivå 10 § Hemkommunen ansvarar för att de som enligt 11 § utbildning på grundläggande nivå och önskar det, också utbildning. har rätt att delta i får delta i sådan Varje kommun ska aktivt verka för att nå de vuxna i kommunen som har rätt Prop. 2009/10:165 att delta i utbildning på grundläggande nivå och för att motivera dem att delta i Första stycket motsvarar i sak 11 kap. 8 § skollag. Andra stycket motsvarar 11 kap. 9 § skollag. Rätt att delta i utbildning på grundläggande nivå 11 § En vuxen har rätt att delta i utbildning på grundläggande nivå det år då han eller hon fyller , om han eller hon 1.är bosatt i landet, 2.saknar sådana kunskaper som normalt uppnås i , och 3.har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. Den som har rätt att delta i utbildning enligt första stycket har rätt att delta i sådan utbildning även i en annan kommun än hemkommunen, om utbildningen tillhandahålls där. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att rätt enligt första stycket ska inträda tidigare än vad som anges där. Första och andra styckena gäller inte intagna i kriminalvårdsanstalt. Av 24 kap. 10 § framgår att Kriminalvården ansvarar för deras utbildning. Paragrafen motsvarar i huvudsak 11 kap. 10 § skollag. I första stycket anges inledningsvis att rätten att delta i utbildning på grundläggande nivå gäller det år den vuxne fyller . Den som är i behov av sådan utbildning ska fram till och med första kalenderhalvåret det år han eller hon fyller hän- visas till det individuella programmet i gymnasieskolan. Av första punkten framgår att den sökande måste vara bosatt i landet för att ha rätt att delta i utbildning på grundläggande nivå. anses bosatt i landet framgår av 29 kap. 2 §. Av 29 kap. 5 § följer att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan före- skriva att också den som inte anses bosatt i landet ska ha rätt att delta. Enligt andra punkten ska den vuxne sakna sådana kunskaper som normalt uppnås i . En sökande som har genomgått grund- skolan eller motsvarande utbildning kan ändå sakna relevanta kunskaper och följaktligen ha rätt att delta i utbildning på grundläggande nivå. I tredje punkten anges att den vuxne ska ha förutsättningar att tillgodo- göra sig utbildningen. Detta villkor är nytt. dock enligt förordningen (2002:1012) om vuxenutbildning vad gäller behörighet till gymnasial vuxenutbildning. inte vara skyldig att ta emot en sökande till utbildning på grundläggande nivå om den sökande saknar förutsättningar att tillgodogöra sig utbild- Så kan t.ex. vara fallet om den sökande på nytt vill gå en kurs som han eller hon har gått. Däremot kan det finnas en rätt att delta om det har gått sedan den sökande senast genomgick Det kan då vara naturligt att den sökande har förlorat de kunskaper han eller hon en gång förvärvat. Även om det inte har gått sedan den sökande genomgick utbildningen, kan han eller hon ha rätt att delta, om hans eller hennes personliga förhållanden har förändrats på ett sådant sätt att det finns anledning att anta att han eller hon numera har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. 2009/10:165 Vuxna med utvecklingsstörning ska inte generellt vara förhindrade att delta i vuxenutbildning. Om en vuxen med utvecklingsstör- ning söker till vuxenutbildning, får hans eller hennes förut- sättningar att tillgodogöra sig utbildningen bedömas individuellt enligt samma bestämmelser som för alla andra. Av andra stycket framgår att rätten att delta i utbildning på grund- läggande nivå gäller oavsett vilken kommun som tillhandahåller utbild- ningen. Den som uppfyller villkoren i första stycket har således rätt att delta i utbildning på grundläggande nivå var som helst i landet. En förut- sättning är dock att den kommun där den sökande vill delta i utbildning också tillhandahåller den sökta utbildningen i kommunen. Det innebär att en kommun, som fullgör sin skyldighet att erbjuda utbildning på grund- läggande nivå genom att köpa platser av en annan kommun, inte behöver tillhandahålla utbildning för sökande från andra kommuner. Bestämmelsen i tredje stycket innebär att regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer kan föreskriva att rätt att delta i vuxenutbildning på grundläggande nivå får inträda tidigare än det år personen fyller . Av fjärde stycket framgår att bestämmelserna i första och andra styckena inte gäller den som är intagen i kriminalvårdsanstalt. Av 24 kap. 10 § framgår att Kriminalvården anordnar utbildning som motsvarar vuxenutbildning för intagna i kriminalvårdsanstalt. Paragrafen har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Utbildning på ett annat språk än svenska 12 § Om en elev i utbildning på grundläggande nivå har bristfälliga kunskaper i svenska språket, får utbildningen tillhandahållas på elevens modersmål eller något annat språk som eleven behärskar. Sådan utbildning ska kompletteras med undervisning eller träning i svenska språket. Paragrafen motsvarar 11 kap. 12 § skollag med vissa språkliga ändringar. Bestämmelsen ger inte eleven någon rätt att få utbildning på sitt modersmål. 13 § En ansökan om att delta i utbildning på grundläggande nivå ska ges in till den sökandes hemkommun. En sökande ska tas emot till utbildningen, om de villkor som anges i 11 § är uppfyllda. Paragrafen motsvarar i sak delvis 11 kap. 11 § skollag. I denna lag anges dock inte vilket organ i hemkommunen som den sökande ska vända sig till. En sökande ska alltid tas emot, om de villkor som anges i 11 § är uppfyllda. Kommunens beslut i fråga om mottagande kan enligt 28 kap. överklagas hos . 14 § Om en ansökan avser en utbildning som anordnas av en annan huvudman, ska hemkommunen skyndsamt sända ansökan vidare till den huvudmannen. ansökan ska ett yttrande fogas där hemkommunen redovisar sin bedömning av Prop. 2009/10:165 om den sökande uppfyller de villkor som anges i 11 §. Den huvudman som anordnar en utbildning beslutar om den sökande ska tas emot till utbildningen. Den andra huvudmannen får ta emot den sökande, även om hemkommunen har bedömt att den sökande inte har rätt att delta i utbildningen. Paragrafen motsvarar till viss del 11 kap. 11 § skollag. Om en sådan ansökan som avses i 13 § avser utbildning som en annan kommun anordnar ska hemkommunen skyndsamt sända ansökan vidare till den andra kommunen. Tillsammans med ansökan ska hemkommunen översända ett yttrande där hemkommunen redovisar sin bedömning av om den sökande uppfyller villkoren för rätt att delta i utbildningen. An- ordnarkommunen beslutar om den sökande ska tas emot till utbildningen. Även om hemkommunen har bedömt att den sökande inte uppfyller vill- koren för rätt att delta, har den andra huvudmannen möjlighet att göra en annan bedömning och ta emot den sökande. Av 15 § framgår att den mottagande kommunen i ett sådant fall inte har rätt till ersättning för sina kostnader för elevens utbildning. Begreppet antagning används inte i fråga om utbildning på grund- läggande nivå, eftersom något urval inte ska göras till sådan utbildning. Beslut i fråga om mottagande får överklagas hos Skolväsendets över- klagandenämnd enligt 28 kap. 15 § En kommun, som i sin utbildning på grundläggande nivå har en elev som kommer från en annan kommun, ska få ersättning för sina kostnader för den elevens utbildning från elevens hemkommun. Detta gäller endast om hemkommunen har bedömt eller, efter överklagande av ett beslut enligt 14 § andra stycket, beslut har meddelats att eleven har rätt att delta i utbildningen. Paragrafen motsvarar delvis 11 kap. 16 § skollag. Hem- kommunens skyldighet att lämna ersättning till en annan kommun gäller dock inte om hemkommunen har bedömt att eleven inte har rätt att delta i utbildningen. Om den huvudman som anordnar utbildningen har beslutat att inte ta emot den sökande på grund av att hemkommunen har bedömt att den sökande inte har rätt att delta, och Skolväsendets överklagande- nämnd efter överklagande finner att den sökande har rätt att delta, blir hemkommunen skyldig att ersätta den mottagande huvudmannen, som ju blir skyldig att ta emot den sökande. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. vuxenutbildning på gymnasial nivå 16 § Varje kommun ska erbjuda utbildning på gymnasial nivå. Hemkommunen ansvarar för att de som enligt 19 § har rätt att delta i en utbildning och önskar delta i den, också får det. Kommunerna ska sträva efter att därutöver erbjuda utbildning som svarar mot efterfrågan och behov. Paragrafen motsvarar delvis 11 kap. 17 § första stycket skol- Prop. 2009/10:165 lag. Dessutom har ett tillägg gjorts av innebörden att hemkommunen är skyldig att erbjuda sina kommuninvånare sådan utbildning som avses i 19 §. Det betyder att t.ex. föreskrifter om urval som avses meddelas i förordning inte kan medföra att den som har rätt till sådan utbildning kan utestängas. Utformningen av paragrafen har anpassats till Lagrådets förslag.