prop · GX03196 · 2010-04-01 00:00:00 — Om ett företag uppsåtligen eller av oaktsamhet överträder förbuden av oaktsamhet överträder förbuden i 2 kap. 1 eller 7 § eller i artikel 81 i 2 kap. 1 eller 7 § eller i artikel eller 82 i EG-fördraget, ska före- 101 eller 102 i EUF-fördraget, ska taget ersätta den skada som företaget ersätta den skada som Rätten till ersättning faller bort, om talan inte väcks från det att skadan uppkom. får på ansökan av besluta att verket får genomföra en undersökning hos ett företag för att utreda om det har överträtt förbuden i 2 kap. 1 eller 7 § eller i artikel 81 eller 82 i EG-fördraget, om får på ansökan av besluta att verket får genomföra en undersökning hos ett företag för att utreda om det har överträtt förbuden i 2 kap. 1 eller 7 § eller i artikel 101 eller 102 i EUF- fördraget, om När Europeiska kommissionen har beslutat om en undersökning enligt artikel 20.4 i rådets förord- ning (EG) nr 1/2003 eller enligt artikel 13.4 i rådets förordning (EG) nr 139/2004, får Krono- fogdemyndigheten på ansökan av besluta om handräckning för att under- sökningen ska kunna genomföras. 1. det finns anledning att anta att en överträdelse har skett, 2.företaget inte rättar sig efter ett åläggande enligt 1 § första stycket 1 eller det annars finns risk för att bevis undanhålls eller förvanskas, och 3.vikten av att åtgärden vidtas är tillräckligt stor för att uppväga det intrång eller annat men som åtgärden innebär för den som drabbas av åtgärden. Bestämmelserna i 6 och 913 §§ Bestämmelserna i 6 och 913 §§ gäller även när , gäller även när , på begäran av Europeiska gemen- på begäran av Europeiska skapernas kommission, genomför kommissionen, genomför en sådan en sådan undersökning som avses i undersökning som avses i artikel artikel 22.2 i rådets förordning 22.2 i rådets förordning (EG) nr (EG) nr 1/2003. 1/2003. Bestämmelsen i 9 § andra stycket första meningen gäller dock inte om det kan befaras att undersökningen skulle förlora i betydelse, om den inte påbörjas . Första stycket gäller även när på begäran av kommissionen genomför en sådan undersökning som avses i artikel 12.1 i rådets förordning (EG) nr 139/2004. När Europeiska gemen- skapernas kommission har beslutat om en undersökning enligt artikel 20.4 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 eller enligt artikel 13.4 i rådets förordning (EG) nr 139/2004, får Kronofogdemyndig- heten på ansökan av Konkurrens- verket besluta om handräckning för att undersökningen ska kunna genomföras. Vid handräckning enligt första stycket tillämpas 10 § andra stycket. Efter begäran av en myndighet i en stat med vilken har ingått en överenskommelse om rättslig hjälp i konkurrensärenden får på ansökan av besluta att verket får genomföra en undersökning hos ett företag eller någon annan för att bistå den andra staten med att utreda om någon har överträtt den statens konkurrensregler, om 1. det som föreskrivs i 5 § 13 är uppfyllt, och 2. det förfarande som utreds är 2. det förfarande som utreds är av ett slag som vid tillämpningen av ett slag som vid tillämpningen av denna lag eller Europeiska av denna lag eller Europeiska skulle ha innefattat en överträdelse ha innefattat en överträdelse av av förbuden i 2 kap. 1 eller 7 § förbuden i 2 kap. 1 eller 7 § eller i 81 eller 82 i EG- artikel 101 eller 102 i fördraget, om något av dessa något av dessa Prop. regelverk hade tillämpats på för- I fall som avses i första stycket gäller bestämmelserna i 613 §§. Ett yttrande som har lämnats av Ett yttrande som har lämnats av verket med tillämpning av artikel av artikel 15 i rådets förordning 15 i rådets förordning (EG) nr (EG) nr 1/2003 får beaktas av 1/2003 får beaktas av rätten utan rätten utan att det åberopas av part. att det åberopas av part. Parterna ska ges tillfälle att yttra ska ges tillfälle att yttra sig över sig över yttrandet. påföras för överträdelser av för- buden i artikel 81 eller 82 i EG- förbuden i artikel 101 eller 102 i fördraget såvitt avser tid efter den EUF-fördraget såvitt avser tid För överträdelser som begåtts För överträdelser som begåtts förbuden i artikel 81 eller 82 i EG- förbuden i artikel 101 eller 102 i Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning antog Europeiska kommissionen förordning (EU) nr 267/2010 av om tillämpningen av artikel 101.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på vissa kategorier av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkringssektorn. Förordningen bifogas som bilaga 1. presenterade ett förslag till en ny förordning om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget (nu artikel 101.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt) på vissa kate- gorier av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkrings- sektorn. Med anledning av förslaget utarbetades inom Näringsdeparte- mentet en promemoria i syfte att anpassa lagen (2008:585) om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkrings- sektorn till kommissionens nya förordning. Promemorians lagförslag bifogas som bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna bifogas som bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i (N2009/7859/MK). Denna proposition innehåller även vissa anpassningar till Lissabon- fördraget, som trädde i kraft och en redovisning av vilka åtgärder som regeringen vidtagit med anledning av närings- utskottets betänkanden /05:NU16 och 2005/06:NU16. I denna proposition föreslås en anpassning av lagen (2008:585) om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkrings- sektorn till förordning (EU) nr 267/2010 av om tillämpningen av artikel 101.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på vissa kategorier av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkringssektorn. Vidare föreslås att lagen (1986:436) om näringsförbud, lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas statsstödsregler, lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. och konkurrenslagen (2008:579) anpassas till Lissabonfördraget. Författningstekniskt och även i övrigt är lagändringarna av sådan beskaffenhet att regeringen bedömer att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. 4.1Allmänt om konkurrenslagen (2008:579) Den nuvarande konkurrenslagen trädde i kraft . Lagen utgör i stora delar en modernisering av den tidigare konkurrens- lagen (1993:20) och många bestämmelser har överförts därifrån till konkurrenslag, med viss språklig och redaktionell redigering. Konkurrenslagens ändamål är att undanröja och motverka hinder för en Prop. 2009/10:196 effektiv konkurrens i fråga om produktion av och handel med varor, tjänster och andra nyttigheter. Lagen är tillämplig på alla företag i hela näringslivet och i fråga om all produktion av och handel med varor, tjänster och andra nyttigheter. Själva företagsbegreppet utgör emellertid en viss begränsning av tillämpningsområdet. Vidare framgår av konkurrenslagen att den inte ska tillämpas på avtal mellan arbetsgivare och arbetstagare om lön eller andra anställningsvillkor. Konkurrenslagen bygger på den konkurrensrättsliga förbudsprincipen. Principen innebär att vissa konkurrensbegränsningar i sig är skadliga och därför ska vara förbjudna. Lagens materiella bestämmelser är utformade med som förebild. Avsikten är att konkurrenslagen i materiellt hänseende ska likna konkurrensregler så mycket som möjligt (jfr prop. 1992/93:56, s. 19). De materiella bestämmelserna i konkurrenslagen är inriktade på att motverka tre slag av åtgärder som kan skada konkurrensens effektivitet, nämligen gemensamma förfaranden som omfattar flera aktörer på marknaden (2 kap. 1 §, förbud mot konkurrensbegränsande samarbete), ensidiga förfaranden (2 kap. 7 §, förbud mot missbruk av dominerande ställning) och strukturella åtgärder (4 kap. 1 §, förbud mot företags- koncentrationer). Konkurrenslagen innehåller också en regel som gör det möjligt att pröva konkurrenskonflikter som uppstår när staten, en kommun eller ett landsting säljer varor och tjänster på marknaden i konkurrens med privata aktörer (3 kap. 27 §, förbud mot konkurrens- begränsande offentlig säljverksamhet). Den regeln kompletterar förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete respektive missbruk av dominerande ställning. Det är i första hand som har att vaka över konkurrenslagens efterlevnad. kan exempelvis ålägga företag att upphöra med överträdelser av förbuden mot konkurrens- begränsande samarbete eller missbruk av dominerande ställning (3 kap. 1 §). Även företag som berörs av sådana överträdelser har vissa möjlig- heter att ansöka om förbud i domstol (3 kap. 2 §). Vid uppsåtliga eller oaktsamma överträdelser av förbuden kan hos ansöka om utdömande av konkurrensskadeavgift (3 kap. 5 §). Ett företag som uppsåtligen eller av oaktsamhet överträder något av dessa förbud kan förpliktas att ersätta den skada som därigenom uppkommer (3 kap. 25 §). konkurrensbegränsande samarbete mellan företag Enligt 2 kap. 1 § konkurrenslagen är avtal mellan företag förbjudna om de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på marknaden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat. avtal jämställs samordnade förfaranden och beslut av en sammanslutning I paragrafens andra stycke ges exempel på avtal som typiskt sett är konkurrensbegränsande. Förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete har sin motsvarighet i artikel 101.1 i EUF-fördraget. En förutsättning för att tillämpa artikel 101 i EUF-fördraget är att handeln mellan medlemsstaterna påverkas. Samhandelskriteriet har tolkats vidsträckt; det räcker att påverkan på samhandeln är potentiell. Till följd av detta begränsar kriteriet inte EU- rättens tillämpning särskilt påtagligt. För att förbudet i paragrafen ska vara tillämpligt krävs, i likhet med vad som gäller enligt , någon form av överenskommelse mellan två eller flera företag, det s.k. avtalskriteriet. Ett avtal kan ha formen av såväl formellt bindande muntliga eller skriftliga överenskommelser mellan två eller flera företag som arrangemang där ett företag gentemot ett annat frivilligt åtar sig att begränsa sin frihet att agera på marknaden (se t.ex. MD 2003:2). Av 1 kap. 6 § konkurrenslagen framgår att vad som sägs om avtal i lagen också ska tillämpas på beslut av en sammanslutning av företag och samordnade förfaranden av företag. Med ett beslut av en sammanslutning av företag avses exempelvis beslut av en branschförening där före- ningens stadgar ger möjlighet att fastställa eller ändra företagens beteende på marknaden. Även beslut som innebär rekommendationer att agera på visst sätt hör hit liksom en företagssammanslutnings faktiska agerande (MD 2005:5). Ett samordnat förfarande innebär att två eller flera företag utan direkt avtal tillämpar ett visst förfarande i samförstånd. Samförståndet behöver inte ha uppkommit genom uttryckliga muntliga eller skriftliga förklaringar. För att ett samordnat förfarande ska föreligga krävs det dock att direkta eller indirekta kontakter mellan företagen har förekommit (MD 2005:7). Det är alltså fråga om ett förfarande mellan företag som medvetet ersätter den fria konkurrensens risker med ett inbördes samarbete (MD 2009:11). Förbudsbestämmelsen träffar endast samarbeten mellan företag som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen. Ett samarbete vars syfte är konkurrensbegränsande är förbjudet i sig (se t.ex. MD 2005:7). Det krävs i ett sådant fall inte att samarbetets effekter på marknaden påvisas. Om avtalet i sig inte har ett konkurrensbegränsande syfte, får i stället bedömas om det har ett sådant resultat. Vad som är resultatet av en konkurrensbegränsning avgörs i det enskilda fallet efter ett s.k. konkurrenstest, dvs. en närmare prövning av avtalets faktiska eller potentiella påverkan på konkurrensen på den rele- vanta marknaden. En ytterligare förutsättning för att ett konkurrensbegränsande förfarande ska omfattas av förbudet är att det begränsar konkurrensen på ett märkbart sätt. Därvid har företagens marknadsandelar betydelse. Beräkningen av ett företags marknadsandel förutsätter att den relevanta marknaden avgränsas. Av praxis framgår att avtal mellan konkurrenter som har till syfte att fastställa priser eller att begränsa produktion eller försäljning eller att dela upp marknader eller inköpskällor i princip alltid är märkbart konkurrensbegränsande, oavsett företagens marknadsandelar (se t.ex. de förenade målen T-374 m.fl. mot Europeiska kommissionen, 1998 II-3141, se även MD 2008:12). Även andra omständigheter än företagens storlek och marknadsandelar har beaktats av vid bedömningen av om ett samarbete begränsar konkurrensen på ett märkbart sätt (se t.ex. MD 1997:5, 1997:11, 1997:15 och 2005:7). Av bestämmelsen i 2 kap. 6 § konkurrenslagen framgår att avtal eller Prop. 2009/10:196 avtalsvillkor som är förbjudna enligt 2 kap. 1 § är civilrättsligt ogiltiga. Det innebär att avtalet eller villkoret inte kan göras gällande enligt sitt innehåll. 4.3Undantag från förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag 4.3.1Undantag i enskilda fall Det finns i 2 kap. 2 § konkurrenslagen en generell, alltid tillämplig, undantagsregel från förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete i 2 kap. 1 §. Av bestämmelsen framgår att förbudet i 2 kap. 1 § konkurrenslagen inte gäller för ett avtal som 1.bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen eller till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, 2.tillförsäkrar konsumenterna en skälig andel av den vinst som därigenom uppnås, 3.bara ålägger de berörda företagen begränsningar som är nödvändiga för att uppnå målet i 1, och 4.inte ger de berörda företagen möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av nyttigheterna i fråga. Paragrafen motsvarar artikel 101.3 i EUF-fördraget. för att bestämmelsen ska vara tillämplig är att avtalet omfattas av förbudet i 2 kap. 1 §. I likhet med vad som gäller inom måste samtliga de villkor som anges i bestämmelsen vara uppfyllda för att undantaget ska gälla. Företagen har själva att bedöma om deras avtal eller förfaranden som de deltar i är förenliga med konkurrensreglerna. Det anses ankomma på den part som gör gällande att bestämmelserna om undantag är tillämpliga att också visa detta (jfr artikel 2 i rådets förordning nr 1/2003 av om tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget [EGT L 1, , s. 1, Celex 32003R0001, numera artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget]). En stor andel av de avtal som faller under bestämmelsen om undantag i 2 kap. 2 § konkurrenslagen omfattas av olika gruppundantag. Innebörden av ett gruppundantag är att vissa typer av avtal generellt undantas från förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete i 2 kap. 1 § konkurrens- lagen. Genom gruppundantaget får parterna i avtalet ett skydd mot ingripanden så länge som villkoren för undantag är uppfyllda. Regler av det slaget finns också inom där kommissionen bemyndigats att utfärda förordningar om gruppundantag från förbudet i artikel 101.1 i EUF-fördraget. Samtliga svenska gruppundantag, förutom det som avser taxisamverkan, har EU-rättslig motsvarighet. Gruppundantagen regleras i särskilda lagar. I 2 kap. 3 § konkurrens- lagen listas de gruppundantag som är i kraft. Där föreskrivs att från förbudet i 1 § gäller undantag för sådana grupper av avtal (gruppundan- Prop. 2009/10:196 tag) som avses i 1.lagen (2008:580) om gruppundantag för konkurrens- begränsande avtal om viss taxisamverkan, 2.lagen (2008:581) om gruppundantag för vertikala kon- kurrensbegränsande avtal, 3.lagen (2008:582) om gruppundantag för konkurrens- begränsande specialiseringsavtal, 4.lagen (2008:583) om gruppundantag för konkurrens- begränsande avtal om forskning och utveckling, 5.lagen (2008:584) om gruppundantag för vertikala kon- kurrensbegränsande avtal inom motorfordonssektorn, 6.lagen (2008:585) om gruppundantag för vissa konkurrens- begränsande avtal inom försäkringssektorn, och 7.lagen (2008:586) om gruppundantag för konkurrens- begränsande avtal om tekniköverföring. Av bestämmelsen framgår vidare att om ett enskilt avtal är undantaget från förbudet i 1 § men avtalet har följder som är oförenliga med 2 §, får besluta att avtalet inte ska omfattas av gruppundan- taget. Innebörden av ett sådant beslut är att parterna i avtalet inte åtnjuter det skydd mot ingripande, i form av t.ex. ett åläggande enligt 3 kap. 1 § konkurrenslagen, som gruppundantaget ger. Motsvarande bestämmelser gäller även inom för avtal som omfattas av någon förordning om gruppundantag som beslutats av kommissionen. Av artikel 29.2 i förordning (EG) nr 1/2003 följer att kan återkalla ett undantag för ett avtal som omfattas av en förordning om gruppundantag som kommissionen meddelat. Undantaget påverkar inte tillämpningen av förbudet mot missbruk av dominerande ställning i 2 kap. 7 § konkurrenslagen. Motsvarande principer tillämpas även inom EU:s konkurrensrätt. 4.3.3Legalundantag inom jordbrukssektorn och taxinäringen Konkurrenslagen innehåller i 2 kap. 4 och 5 §§ särskilda bestämmelser för vissa former av samarbete mellan små företag, s.k. legalundantag. Det gäller samarbeten inom primära lantbruksföreningar, t.ex. enskilda lantbrukare, och vissa samarbeten mellan taxiföretag. Legalundantagen innebär att förbudet i 2 kap. 1 § konkurrenslagen inte är tillämpligt på ett samarbete om de förutsättningar som anges i de särskilda bestämmel- serna är uppfyllda. Bestämmelserna om legalundantag ger parterna i avtalet ett skydd mot ingripanden på konkurrensrättslig grund. Undan- taget påverkar dock inte tillämpningen av förbudet mot missbruk av dominerande ställning i 2 kap. 7 § konkurrenslagen. Förhållandet mellan den svenska konkurrensrätten De grundläggande bestämmelserna inom EU:s konkurrensrätt återfinns i EUF-fördraget. Konkurrensrätten har utformats närmare genom rättsakter som utfärdats av Europeiska unionens råd (rådet) eller av Europeiska kommissionen. Vad gäller förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag i artikel 101 i EUF-fördraget är en av de viktigaste rättsakterna rådets förordning (EG) nr 1/2003 av om tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i EG- fördraget (EGT L 1, , s. 1, Celex 32003R0001, numera artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget). Av förordningen följer att det för och domstolarna finns en skyldighet att, om nationell konkurrensrätt tillämpas på avtal och förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstaterna inom EU, tillämpa också artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget (artikel 3). Förordning (EG) nr 1/2003 bygger på parallella kompetenser. Kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna inom EU har behörighet att tillämpa artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget fullt ut beträffande avtal och förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstaterna. I förordningen finns bestämmelser som syftar till att garantera en enhetlig tillämpning av unionens konkurrensregler. Förordning 1/2003 innehåller också regler om samarbete och kompetens- fördelning mellan de nationella konkurrensmyndigheterna, domstolarna och kommissionen. I förordningen finns vidare de grundläggande reglerna avseende förfarandet vid kommissionen. De nationella konkurrensmyndigheterna inom EU och kommissionen ingår och samarbetar i nätverket Network (ECN). EU-förordningar är direkt tillämpliga i medlemsstaterna från den dag de träder i kraft och behöver därför inte omsättas nationellt för att kunna tillämpas av nationella myndigheter och få effekt för enskilda. 5Ett nytt gruppundantag för vissa avtal inom försäkringssektorn 5.1.1 Lagen (2008:585) om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn Såsom angetts i avsnitt 4.3.2 föreskrivs i 2 kap. 3 § konkurrenslagen att sådana grupper av avtal som avses i lagen (2008:585) om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn är undantagna från förbudet mot konkurrensbegränsade samarbete i 2 kap. 1 § konkurrenslagen. Lagen om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn är enligt 1 § tillämplig på avtal som ingås mellan två eller flera företag inom försäkringssektorn i följande avseenden: Att gemensamt utarbeta och sprida beräkningar av genomsnittskostnaden för att i det förflutna täcka en viss risk, dödlighetstabeller samt tabeller över sjukdoms-, olycks- och invalidfrekvenser i samband med försäkringar som innehåller ett sparmoment. Att gemensamt genomföra undersökningar om de sannolika effekterna av allmänna omständigheter utanför de berörda företagen, antingen om frekvensen eller storleken på framtida försäkringsfall för en viss risk eller riskkategori eller om lönsamheten för olika typer av investeringar samt sprida resultaten av dessa undersökningar. Att gemensamt utarbeta och sprida icke-bindande standard- villkor för direktförsäkring. Att gemensamt utarbeta och sprida icke-bindande modeller som beskriver avkastningen från ett försäkringsavtal som omfattar ett sparmoment. Att bilda och driva grupper av försäkringsföretag eller grupper av försäkrings- och återförsäkringsföretag för gemensam täckning av en viss riskkategori i form av samförsäkring eller samåterförsäkring. Att utarbeta, erkänna och sprida tekniska specifikationer, regler eller riktlinjer för sådana säkerhetsanordningar för vilka det på gemenskapsnivå inte finns specifikationer, klassifikationssystem, regler, förfaranden eller riktlinjer, harmoniserade i enlighet med gemenskapslagstiftningen om fri rörlighet för varor, eller förfaranden för att bedöma om säkerhetsanordningarna uppfyller specifikationerna, reglerna eller riktlinjerna för att godkänna dessa anordningar, tekniska specifikationer, regler eller riktlinjer för installation och underhåll av säkerhetsanordningar, och förfaranden för att bedöma om företag som installerar och underhåller säkerhetsanordningar uppfyller sådana specifikationer, regler och riktlinjer för att godkänna dessa företag. I 1 kap. 6 § konkurrenslagen jämställs avtal med beslut av en sammanslutning av företag och samordnade förfaranden mellan företag. Även sådana beslut och förfaranden omfattas av gruppundantagslagen. 2 § lagen om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn innehåller bestämmelser som undantar vissa sådana avtal från förbudet i 2 kap. 1 § konkurrenslagen. I paragrafen sägs att undantag gäller endast för sådana avtal som uppfyller förutsätt- ningarna för undantag i den generella, alltid gällande, undantags- bestämmelsen i 2 kap. 2 § konkurrenslagen. Vidare finns en hänvisning till 2 kap. 3 § konkurrenslagen som innebär att i ett visst fall kan återkalla undantaget för ett enskilt avtal om avtalet har följder som är oförenliga med den generella undantagsbestämmelsen i 2 kap. 2 §. Trots att ett avtal omfattas av det skydd mot ingripanden som gruppundantaget ger, kan undantaget alltså återkallas om avtalet exempelvis inte bidrar till att förbättra distributionen av varor eller tjänster eller att konsumenterna inte tillförsäkras den vinst som uppstår Prop. 2009/10:196 genom avtalet. De närmare förutsättningarna för att ett avtal ska omfattas av lagen om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkrings- sektorn återfinns i kommissionens förordning (EG) nr 358/2003 av om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkrings- sektorn (EUT L 53, 28.2.2003, s. 8, Celex 32003R0358). Lagens 3 § innehåller en hänvisning till förordningen. Där finns också vissa anpassningar av förordningens bestämmelser till den svenska lagen. För det fall ett avtal inte uppfyller förutsättningarna för att omfattas av gruppundantaget får en prövning av avtalet ske på sedvanligt sätt, först mot kriterierna för förbud i 2 kap. 1 § och därefter mot undantags- bestämmelsen i 2 kap. 2 §. Att avtalet inte omfattas av gruppundantaget innebär alltså inte att avtalet är eller presumeras vara förbjudet enligt artikel 2 kap. 1 § konkurrenslagen.