prop · GX03170 · 2010-03-23 00:00:00 — Rätt utnyttjat anses programmet dock kunna underlätta den efterföljande planeringsprocessen. fann att även om programskedet ger möjlig- heter till ett tidigt informationsutbyte, är det tungrott samt att det dess- utom är svårt att skapa intresse för ett program som endast anger mål och utgångspunkter för planen. Utredningen föreslog dock inga ändringar i de grundläggande bestämmelserna om krav på program. I stället föreslog utredningen att bestämmelserna om samråd förenklas, så att samråd i det s.k. planskedet inte ska behöva ske om ett programsamråd har ägt rum. Regeringen instämmer i bedömningen att de nuvarande reglerna med ett näst intill obligatoriskt program och ett krav på två samråd är onödigt betungande och i vissa fall onödigt förlänger processen. Byggprocess- utredningens tanke att förenkla de tidiga skedena i planprocessen har vunnit stort gehör hos remissinstanserna, även om flera tunga instanser har invändningar mot förslaget att samråd om ett program ska kunna er- sätta samrådet i det s.k. planskedet. Regeringen delar de remissinstansers uppfattning som innebär att ett översiktligt program normalt inte ger till- räcklig information om planens innebörd och konsekvenser, exempelvis för genomförandet. Ett genomförande av utredningens förslag i denna del skulle därmed dels åsidosätta de grundläggande principerna om insyn och inflytande, dels riskera att förlänga och fördyra processen jämfört med . Ett samråd om ett planförslag bör därför på samma sätt som normalt alltid ske, även i de fall samråd har skett i ett tidigare pro- gramskede. Däremot anser regeringen i likhet med flera remissinstanser att det inte längre finns skäl att i lagen ställa krav på att planarbetet regelmässigt ska inledas med ett program. Därför bör kravet på ett särskilt program tas bort. Man kan ändå utgå från att kommunerna i likhet med vad som sker också fortsättningsvis kommer att anse att det är lämp- ligt att inleda planarbetet med ett program. Inte minst för mer komplice- rade planer som berör många intressenter och som innehåller starka mot- stående intressen kan ett program som underlag för den fortsatta proces- sen ofta vara en fördel. I enkla planer som berör ett fåtal intressenter kan ett program däremot ofta undvaras. Av de föreslagna bestämmelserna bör därför framgå att kommunen ska ange planens utgångspunkter och mål i ett särskilt program, endast om kommunen bedömer att det behövs för att underlätta detaljplanearbetet. Därigenom görs tydligt dels att programmet är ett frivilligt steg i processen, dels att ansvaret för bedömningen av be- hovet av program ligger på kommunen. Bestämmelserna om samråd under arbetet med att ta fram ett förslag till detaljplan och om samrådskretsen Enligt de nuvarande bestämmelserna ska kommunen samråda med läns- styrelsen, lantmäterimyndigheten och de kommuner som berörs av pro- grammet eller planförslaget. Sakägare och de bostadsrättshavare, hyres- gäster och boende som berörs av programmet eller förslaget samt de myndigheter, sammanslutningar och enskilda i övrigt som har ett väsent- ligt intresse av programmet eller förslaget ska ges tillfälle till samråd. har föreslagit att kommunen ska kunna välja att genomföra ett samråd antingen i programskedet eller i planskedet. Vidare har utredningen föreslagit att de nuvarande bestämmelserna som gör skillnad mellan att samråda med vissa offentliga organ och att bereda tillfälle till samråd med andra intressenter ska slopas och ersättas med uttrycket aktivt samråd. Utredningen föreslog vidare att det införs en formell möjlighet för företag, sammanslutningar och enskilda i övrigt att till kommunen anmäla sitt generella intresse att få ställning som samråds- partner i ärenden inom hela kommunen eller en viss angiven del av den. Regeringen finner i likhet med många remissinstanser att det inte finns skäl att införa nya uttryckssätt för hur samrådet ska bedrivas. Det finns en väl etablerad praxis för tillämpningen av de nuvarande bestämmel- serna, som anger att kommunen dels alltid ska samråda med vissa instan- ser, dels ge andra instanser tillfälle till samråd. Regeringen ser heller inga skäl för att utöka samrådet till berörda myndigheter på det sätt som har föreslagit. har ett ansvar för att företräda och samordna statens intressen i planeringen. Bestämmel- serna i 10 § plan- och byggförordningen (1987:383) innebär en skyldig- het för att under samrådet på lämpligt sätt hålla berörda statliga myndigheter underrättade om planarbetet. De myndigheter som har synpunkter på förslaget ska framföra synpunkterna till . Samrådsskyldigheten bör inte heller utvidgas till sådana företag, sam- manslutningar och enskilda som har anmält intresse att delta i planären- den inom ett aktuellt område. En sådan ändring skulle kunna leda till en orimligt resurskrävande administrativ process för kommunen. Den skulle också leda till svårigheter vid bedömningen av den krets som har rätt att överklaga ett detaljplanebeslut. De nuvarande bestämmelserna om samrådskrets bör därför i princip behållas oförändrade. När kravet på program slopas innebär det att kommunen i ökad ut- sträckning kan anpassa och förenkla sitt planarbete. Regeringen anser dock i likhet med ett stort antal remissinstanser att ett samråd om ett pro- gram inte utan vidare kan ersätta ett samråd om ett planförslag. 2009/10:170 met är ofta mycket översiktligt och ger normalt inte en uppfattning om planförslagets innebörd och konsekvenser. I de fall ett program upprättas bör dock samråd om detta ske också fortsättningsvis. Regeringen gör där- för bedömningen att samråd bör ske både i arbetet med att ta fram ett program och ett förslag till en detaljplan. Granskning av förslag till detaljplan Bestämmelserna om utställning i nuvarande 5 kap. 2326 §§ gäller i stort sett oförändrade . Bestämmelserna innebär i princip att kommunen innan detaljplanen antas ska ställa ut planförslaget , att kungörelse om utställningen ska föras in i en ortstidning samt att kända sakägare, hyresgästorganisationer, m.fl. ska underrättas om innehållet i kungörelsen. Under förutsättning att sam- rådet bedrivs effektivt, bör utställningen enligt förarbetena närmast ses som en slutlig kontroll av vilka samrådssynpunkter som har kunnat till- godoses och ge berörda intressenter en möjlighet att åter överväga om det kvarstår väsentliga anmärkningar mot förslaget innan det antas (prop. 1985/86:1 s. 178). har föreslagit att bestämmel- serna om utställning ersätts med bestämmelser om att planförslaget ska hållas tillgängligt för granskning på kommunens webbsida . Även om behovet av en slutlig kontroll efter samrådet och innan antag- andet av planen är angeläget delar regeringen utredningens uppfattning att processen efter samrådet bör kunna effektiviseras och förenklas. Där- för bör det nuvarande kravet på ett utställningsförfarande ersättas med krav på ett enklare, skriftligt granskningsförfarande. Detta innebär att planförslaget inte behöver ställas ut, utan kommunen ska endast se till att handlingarna finns tillgängliga för granskning under en granskningstid . ska kommunen se till att för- slaget, tillsammans med samrådsredogörelsen och annat underlag, finns tillgängliga för den som vill granska det. De ändringar som samrådet om planförslaget har medfört bör arbetats in i planhandlingarna inför gransk- ningen. Om granskningen medför att större ändringar måste göras i plan- handlingarna bör det krävas att en förnyad granskning sker. Bestämmelserna om granskning bör vidare ställa krav på att förslaget, när samrådet är klart, ska kungöras i en ortstidning. Av kungörelsen ska bl.a. framgå var förslaget hålls tillgängligt för granskning. Kungörelsen ska, i likhet med , anslås på kommunens anslagstavla och föras in i en ortstidning. Kommunen ska vidare skicka ett meddelande om innehål- let i kungörelsen till kända sakägare, samt till hyresgästorganisationer. Ett meddelande ska även sändas till de myndigheter, sammanslutningar och enskilda i övrigt som har ett väsentligt intresse av förslaget. I likhet med inbegrips i denna krets bl.a. enskilda personer, företag, myn- digheter och sammanslutningar som på ett påtagligt sätt berörs av försla- get och som tidigare i ärendet har lämnat in ett skriftligt yttrande och anmält sin önskan att få del av underrättelsen (prop. 1985/86:1 s. 616). Regeringen delar däremot inte utredningens bedömning att de nuvar- ande bestämmelserna om underrättelse kan ersättas av en publicering på kommunens webbsida (jfr motivering under rubriken om detaljplan). har föreslagit att det efter granskningen ska upprättas en särskild granskningsredogörelse som ska sändas till de ex- terna intressenter som inte har fått sina synpunkter tillgodosedda. Endast den som har lämnat in skriftliga synpunkter ska enligt utredningens förslag ha rätt att senare överklaga kommunens be- slut om antagande av planen. Om väljer att lämna ett yttran- de över planförslaget, bör detta enligt utredningen endast kunna grundas på sådana aspekter som senare kan föranleda ett ingripande enligt be- stämmelserna om statlig kontroll. Mot bakgrund av remissinstansernas synpunkter anser regeringen att regelmässigt bör lämna ett yttrande under granskningen, i de fall någon av grunderna för statlig kontroll berörs på sådant sätt att en prövning efter antagandet kan aktualiseras (jfr avsnitt 11.6). Regeringen anser i likhet med utredningen att de skriftliga synpunkter som har kommit in och kommunens förslag med anledning av synpunk- terna bör sammanställas i ett utlåtande. Utlåtandet eller ett meddelande om var det finns tillängligt bör sändas till dem som inte har fått sina syn- punkter tillgodosedda. Granskningsutlåtandet bör även skickas till läns- styrelsen. Som i har anfört, är det särskilt angeläget att får ta del av utlåtandet när planeringsproces- sen har förkortats. Inte minst i de fall har lämnat ett ytt- rande vid granskningen är det angeläget att ges möjlighet att ta del av kommunens bemötande av de invändningar som länsstyrel- sen där framfört, som underlag för ställningstagande till om planen efter antagandet ska överprövas eller inte. Det är normalt mest praktiskt att utlåtande sänds tillsammans med meddelandet om att planen har antagits. Regler om detta bör därför införas. Regeringen delar däremot inte utredningens bedömning att endast den som har lämnat in skriftliga synpunkter ska ha rätt att senare överklaga kommunens beslut om antagande av planen. Som några instanser har framhållit innebär detta en väsentlig inskränk- ning av talerätten. För den enskilde kan det vidare te sig märkligt att tidi- gare framförda synpunkter måste upprepas för att få behålla rätten att överklaga beslutet om planen. Enligt regeringens be- dömning bör nuvarande bestämmelser om rätt att överklaga planen därför inte ändras. I nuvarande plan- och bygglag finns bestämmelser som ger kommunen möjlighet att, innan en detaljplan antas, förelägga fastighets- ägare m.fl. som kan drabbas av skador till följd av en detaljplan att inom anmäla anspråk på ersättning eller inlösen. Syftet med para- grafen är att ge kommunen möjligheter att överblicka vilka krav på ersättning som ett visst planbeslut kan ge upphov till. I förarbetena (prop. 1990/91:146 s. 80) framhålls att det är viktigt att planbestämmelserna görs så tydliga att sakägaren kan göra en riktig bedömning av deras eko- nomiska effekter. Enligt nuvarande bestämmelser ska ett sådant före- läggande innehålla en uppgift om de bestämmelser som avses bli utfärda- de, ändrade eller upphävda. Bestämmelserna bör tydliggöras. nehålla uttryckliga krav på att föreläggandet måste innehålla dels en upp- Prop. 2009/10:170 lysning om planförslagets innebörd, dels en upplysning om att rätten till ersättning eller inlösen kan gå förlorad om den enskilde inte inom anmäler sitt anspråk. Det bör vidare framgå att kommunen inte får anta detaljplanen innan tidsfristen för anmälan av anspråk har löpt ut. har föreslagit att både kommunens förslag till detaljplan och den antagna planen ska läggas ut på kommunens webb- plats och att denna publicering ska ersätta nuvarande bestämmelser om underrättelse. Utredningen föreslog även att ett meddelande inför och efter granskningen samt efter antagandet, som ska sändas till en bostads- rättshavare, i stället får sändas till en ledamot av styrelsen för bostads- rättsföreningen. Om ett stort antal personer ska underrättas får underrätt- elsen, enligt förslaget, i stället ske genom informationsblad som de be- rörda personerna kan ta del av. Även om utredningens förslag att införa bestämmelser om webbpubli- cering är intressant eftersom det skulle snabba upp processen och göra den mer transparent och lättillgänglig ser regeringen svårigheter med det. I första hand beror dessa svårigheter på att både förslaget som sådant och analysen av det har begränsats till . Det är olämpligt med olika processuella förfaranden inom olika delar av den kommunala verksamheten. Enligt regeringens bedömning behöver försla- get analyseras bredare med sikte på hela det kommunala området. Denna slutsats hindrar dock inte att de kommuner som vill publicera sina förslag till detaljplaner på webbsidan gör detta så länge som detta inte strider mot bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204). Kommunerna kan dock inte ersätta det lagfästa underrättelseförfarandet med en sådan webbpublicering. För meddelanden om att ett förslag till detaljplan finns tillgängligt för granskning, att ett granskningsutlåtande har färdigställts samt att en de- taljplan har antagits, finns det särskilda bestämmelser för medde- landen till samfälligheter och ett stort antal personer. Liknande bestäm- melser bör införas även för sådana meddelanden som rör bostadsrättsför- eningar. Som i har påpekat, är det olämp- ligt att införa en generell möjlighet att i stället för underrättelse till en- skilda bostadsrättshavare sända meddelanden till en ledamot av styrelsen, eftersom man inte kan utgå från att styrelsen alltid är överens med en- skilda medlemmar. Behovet aktualiseras framförallt i de fall bostadsrätts- havarens adress inte är tillgänglig för kommunen. Enligt regeringens be- dömning bör därför ett meddelande inför och efter granskningen samt efter antagandet, få sändas till en ledamot av styrelsen för bostadsrätts- föreningen endast om det saknas en känd adress till bostadsrättshavaren. saknas regler om att lantmäterimyndigheten ska få ett meddelande om att en detaljplan har antagits. En sådan bestämmelse bör införas. 11.4Regler för ett ännu enklare planförfarande i vissa situationer Regeringens förslag: Ytterligare förenklingar av förfarandet ska kun- na ske i vissa situationer. För det första behålls nuvarande bestämmel- ser om s.k. enkelt planförfarande, under förutsättning att planförslaget inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. För det andra in- förs möjligheter till ett förenklat och samordnat förfarande vid detalj- planeläggning när detaljplanen enbart gäller en verksamhet som har bli- vit eller ska bli föremål för en tillståndsprövning enligt 9 kap. 6 § mil- jöbalken eller när detaljplanen enbart gäller åtgärder som har prövats eller ska prövas genom upprättande och fastställande av en arbetsplan enligt väglagen (1971:948) eller genom en järnvägsplan enligt lagen (1995:1649) om byggande av järnväg. Detta innebär ett förenklat sam- rådsförfarande, förenklat kungörande av förslag till detaljplan och andra krav på innehållet i granskningsutlåtandet. förslag motsvarar endast delvis regeringens förslag. föreslog vissa ändringar för att förbättra samordningen mellan och . Vidare diskuterades möj- ligheterna till en bättre samordning med prövningen enligt de s.k. trafik- lagarna, men kommittén lämnade inte något konkret författningsförslag i den delen. förslag motsvarar inte regeringens förslag. föreslog att nuvarande bestämmelser om s.k. enkelt planförfarande upphävs. Lagtextpromemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: förslag till förenkling av plan- förfarandet för sådana planförslag som enbart reglerar verksamheter som har tillståndsprövats enligt har avstyrkts av som anser att det är ett stort avsteg från principen att det är detaljplanen som ska ange förutsättningarna för vad som kan tillåtas. Det faktum att detalj- planen och tillståndsprövningen ligger nära i tiden ändrar, enligt Bover- ket, inte förhållandet att planen fortsätter att gälla oavsett om tillståndet utnyttjas eller inte. Enligt , och kommun försvåras en samordning mellan och av de principiella skillnaderna mellan lagarna när det gäller syfte, materiella regler, beslutsfattande etc. Lant- mäteriet anser att förslagen till samordning är ett steg i rätt riktning, men har anfört att förslaget till samordning med tillståndsprövning enligt mil- jöbalken främst borde fungera i anmälningsärenden där kommunen själv har beslutsmakten. Lantmäteriet, och i m.fl. har pekat på behovet av fördjupade utredningar om samordningen mellan och trafiklagstiftningen. Flera remissinstanser har anfört att de sammantagna effekterna av förslag avseende detaljplaneprocessen i prakti- ken inte kommer att leda till önskvärda förenklingar. och kommuner har ifrågasatt om den föreslagna planprocessen sam- mantaget ger någon större tidsvinst och anser att principen om ett enda Prop. 2009/10:170 samråd inte är tillräckligt långtgående för att förenkla och snabba upp Kommuner och Landsting har anfört att försla- gen riskerar att förlänga processen för vissa av de verkligt enkla planfrå- gorna som löses genom s.k. enkelt planförfarande. Också Lant- mäteriet, , ett antal länsstyrelser samt , , , , , och Åre kommuner m.fl. är negativa till att enkelt planförfarande utmönstras ur lagstiftningen. För- farandet anses väl inarbetat och mycket använt, bl.a. när det gäller små planändringar. Några remissinstanser har invänt mot förslaget i lagtextpromemorian att införa möjligheter att samordna olika moment i förfarandet för verk- samheter som har tillståndsprövats enligt eller åtgärder som har prövats genom en arbetsplan eller en järnvägsplan. menar att det inte kan råda fullständig identitet mellan prövningarna i de olika ärendena och att planen har en mer generell verkan än en prövning enligt de nämnda lagarna. Framförallt hävdas att de frågor som ska tas upp i ett samråd om en miljökonsekvensbeskrivning enligt dessa lagar inte är identiska med de frågor som ska tas upp i ett plansamråd enligt . Också menar att det är ovanligt att en detaljplan inte omfattar någon angränsande mark och föreslår att bestämmelsen for- muleras om för att ge ett större utrymme för samordning. tek- niska högskola anser att förslagen inte löser problemen med den bris- tande samordningen mellan och . Sve- riges Kommuner och Landsting har anfört att förfarandena bygger på helt olika förutsättningar och föreslagit att frågorna om de förenklade förfar- andena systematiskt ordnas på ett annat sätt. Transportinfrastrukturkom- mittén har tillstyrkt och välkomnar särskilt förslagen om samordning av arbetet vid planläggning och annan prövning enligt med prövning enligt annan lag så att dubbelarbete undviks. Ett antal re- missinstanser, bl.a. Kommuner och Landsting, har invänt mot att reglerna om s.k. enkelt planförfarande har splittrats på olika paragrafer och anser att förslaget inte ger motsvarande möjligheter till förenklingar som finns i de nuvarande bestämmelserna. Enligt Lantmäteriet saknas det en uttrycklig reglering om bestämmelserna om granskning ska tilläm- pas eller inte, vilket är möjligt med de nuvarande bestämmelserna. i m.fl. har anfört att uttrycket enkelt plan- förfarande är inarbetat och bör behållas i lagtexten. Skälen för regeringens förslag Såsom ett stort antal remissinstanser har pekat på innebär Byggprocessut- redningens förslag bl.a. att de nuvarande möjligheterna till ett enklare förfarande under vissa förutsättningar och villkor helt tas bort. Reglerna om enkelt planförfarande i nuvarande 5 kap. 28 § innebär att det utöver sakägare och enskilda berörda endast är läns- styrelsen och lantmäterimyndigheten som ska ges tillfälle till samråd och att utställningen ersätts med en underrätterättelse till samrådskretsen, med möjlighet att godkänna förslaget eller komma in Denna tid kan förkortas om alla berörda är överens om det. Bestämmelserna ger en möjlighet för kommunen att i vissa enkla situationer och inom en mycket kort tidsrymd i extrema fall vid ett enda möte med berörda intressenter enas om ett planförslag innan det antas. Erfarenheterna visar att förfarandet är användbart framförallt då ett fåtal intressenter berörs av små planändringar som aktualiseras av en bygglovsansökan som inte kan godtas som en mindre avvikelse från gäll- ande detaljplan. Dagens möjligheter till enkelt planförfarande bör behållas, inte minst för att underlätta de planändringar som behövs som ett alternativ till icke godtagbara avvikelser från detaljplaner. I föreslagna nya 5 kap. bör det därför föras in bestämmelser som motsvarar dagens regler för s.k. enkelt planförfarande. Bestämmelserna bör ge möjlighet att förenkla både förfa- randet vid samrådet och att ersätta granskningen med ett underrättelse- förfarande . I likhet med det som gäller bör kriterierna för en tillämpning av detta förfarande vara att planförslaget är förenligt med översiktsplanen och granskningsyttrande. Förslaget till detaljplan ska också ha liten betydelse och sakna intresse för allmänheten. Även om det egentligen bör vara självklart, bör bestäm- melserna om det enkla förfarandet förtydligas så att det står klart att en förutsättning för en tillämpning av bestämmelserna om enkelt planförfar- ande är att planförslaget inte kan antas medföra en betydande miljöpåver- kan. Samordnat förfarande vid tillståndsprövning enligt har redovisat i betänkandet Får jag lov om planering och byggande (SOU 2005:77 s. 794) finns det vissa samord- nings- och förenklingsmöjligheter för detaljplaner som endast inriktas på att skapa formella förutsättningar för att tillåta en utbyggnad av en verk- samhet som ska tillståndsprövas enligt 9 kap. 6 § . I de fall kommunen anser att verksamheten kan tillåtas och det inte finns några andra planfrågor som behöver regleras är det uppenbart att planprövningen och miljöbalksprövningen till en betydande del kan ses som en dubbelprövning av samma frågor. Nuvarande regler ställer i den beskrivna situationen omfattande krav på planförfarandet, trots att en parallell prövning sker enligt balken. Det krävs i princip både program, samråd och utställning. Dessutom ska underlaget innehålla bl.a. en miljö- konsekvensbeskrivning. För alla berörda är det angeläget att det sammantagna förfarandet en- ligt och blir så enkelt som möjligt, utan att dock vare sig kraven på planmässiga bedömningar eller en ordentlig miljöprövning åsidosätts. Flertalet av de remissinstanser som har kom- menterat kommitténs förslag till samordning är positiva till en sådan samordning. Regeringen delar kommitténs bedömning. Kommunen bör ges möjlig- het att, om den så önskar, i vissa avseenden förenkla sitt planförfarande i de fall då detaljplanen endast avser en sådan verksamhet som har till- ståndsprövats eller ska tillståndsprövas enligt föreskrifter som har med- delats med stöd av 9 kap. 6 § . För det första bör kommunen ges en möjlighet att hoppa över samrådet om det för exakt samma verk- samhet pågår en parallell tillståndsprövning enligt . I de fall tillståndsprövningen redan är avslutad, bör en förutsättning för att hoppa över samrådet vara att den miljökonsekvensbeskrivning som finns i till- ståndsärendet är tillräcklig i förhållande till de krav som ställs på en miljökonsekvensbeskrivning för en plan, är aktuell samt att samråd har skett i det andra ärendet med alla som omfattas av krav på samråd enligt .