prop · GX03228 · 2010-06-01 00:00:00 — Trots principen om etableringsfrihet för trådsändningar tillåts vissa in- skränkningar även vad gäller innehållet i programmen. Med stöd av 3 kap. 1 § 4 YGL får det nämligen i lag meddelas föreskrifter om ingri- panden mot fortsatt sändning av ett utbud som inriktas på våldsframställ- ningar, pornografiska bilder eller hets mot folkgrupp. Bestämmelsen gör det möjligt att lagstifta om ingripanden mot programkanaler som inriktat sitt utbud på våldsskildringar, pornografi eller rasistiska program. Den infördes för att skulle kunna ansluta sig till den s.k. tv-konven- tionen om gränsöverskridande television (European Convention on Trans- frontier Television, , 5.V.1989, ETS nr 132, med tillägg enligt ETS nr 171) (prop. 1990/91:64 s. 115 f.). I 5 kap. 2 § radio- och tv-lagen finns bestämmelser som meddelats med stöd av det nu nämnda medgivandet i YGL. Där anges att program med ingående våldsskildringar av verklighetstrogen karaktär eller med porno- grafiska bilder som sänds i televisionen antingen ska föregås av en var- ning i ljud eller innehålla en varning som anges löpande i bild . Sådana program får inte sändas och på sådant sätt att det finns en betydande risk för att barn kan se program- men, om det inte av särskilda skäl ändå är försvarligt. Med på sådant sätt avses program som sänds okrypterat (prop. 1997/98:184 s. 52). Be- stämmelsen har till syfte att skydda minderåriga och är utformad för att uppfylla kraven enligt artikel 22 i tv-direktivet (89/552/EEG). Program som tillhandahålls i beställ-tv och som innehåller ingående våldsskild- ringar av verklighetstrogen karaktär eller pornografiska bilder får inte tillhandahållas på ett sådant sätt att det finns betydande risk för att barn kan se programmen, om det inte av särskilda skäl ändå är försvarligt (5 kap. 3 §). Bestämmelsen genomför artikel 3h i och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv /552/EEG, det s.k. Leverantörer av beställ-tv kan försvåra för barn att ta del av sådant material exempelvis genom att använda personliga identifierings- nummer (PIN-koder), filtersystem eller märkning. Det är Justitiekanslern () som genom granskning i efterhand överva- kar om sända program innehåller våldsskildringar eller pornografiska bilder i strid med 5 kap. 2 § radio- och tv-lagen (16 kap. 1 §). Om någon vid upprepade tillfällen överträder bestämmelsen får JK förelägga honom eller henne, eventuellt vid vite, att inte på nytt sända sådana program på tider och på sådant sätt att det finns en betydande risk att barn kan se programmen (17 kap. 13 §). I övrigt är det och tv, ett särskilt beslutsorgan inom den nya myndigheten för radio och tv, som genom granskning i efterhand övervakar att sända program står i överensstämmelse med radio- och tv-lagen och de villkor som kan gälla för sändningarna (16 kap. 2 § radio- och tv-lagen, jfr 7 kap. 4 § YGL). Bestämmelserna om reklam övervakas dock av Konsument- ombuds- mannen. Lagen om pliktexemplar av dokument I lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument finns bestämmelser om skyldighet att lämna in exemplar av dokument till bibliotek. Pliktex- emplaren ska bevaras och hållas tillgängliga för forskning eller studier. Skyldigheten att lämna pliktexemplar gäller förutom de flesta skriftliga dokument även filmer, videogram, fonogram och dokument för elektro- nisk återgivning, dvs. dokument som i fixerad form lagrar text, ljud eller bild och vars innehåll kan återges enbart med hjälp av elektroniskt hjälpmedel. Pliktexemplar av sådana ljud- och bildupptagningar som sagts ska lämnas till Kungl. (25 §). I fråga om film gäller att, av film som har gjorts tillgänglig för allmän- heten här i landet, ska ett pliktexemplar lämnas. Den som har lämnat pliktexemplar av film har rätt att återfå filmen sedan Kungl. haft skälig tid för att framställa en kopia (26 §). Av videogram som har gjorts tillgängligt för allmänheten här i landet i minst fem exemplar ska ett pliktexemplar lämnas. Om en film eller ett videogram har granskats av och inte godkänts för visning ska ett pliktexemplar av filmen eller videogrammet lämnas. När det gäller filmer och dokument för elektronisk återgivning är det den som har låtit göra filmerna eller dokumenten tillgängliga för allmän- heten här i landet som ska lämna in pliktexemplar. Filmer eller video- gram som har granskats av och som inte har god- känts för visning ska dock lämnas in av den som har begärt granskningen hos Biografbyrån. ska med hjälp av automatisk databehandling föra ett särskilt register över pliktexemplar av videogram som har lämnats in till . I registret tilldelas varje videogram ett nummer. Biografby- rån har terminalåtkomst till registret (31 §, se även 18 § filmgransk- ningslagen). De pliktexemplar som lämnas in till Kungl. anses inte som allmänna handlingar (2 kap. 11 § p. 3 TF). I förordningen (2008:1420) om pliktexemplar av dokument finns närmare bestämmelser om bland annat hur pliktexemplar ska bevaras och tillhandahållas. Genom bestämmelserna om olaga våldsskildring i 16 kap. 10 b § brotts- balken förbjuds spridning dels av alla slags bilder som skildrar sexuellt våld eller tvång (dvs. främst s.k. våldspornografi), dels av rörliga bilder som innehåller närgångna eller utdragna skildringar av grovt våld mot männi- skor eller djur (s.k. extremvåld). Bestämmelsen 16 kap. 10 b § föreslås i prop. 2009/10:70, bet. 2009/10:KU34, rskr. 2009/10:274 benämnas 16 kap. 10 c §. Straffansvaret omfattar även den som framställer bilder med straffbelagt innehåll, om bilden är avsedd att spridas. I paragrafens första stycke anges att den som i bild skildrar sexuellt våld eller tvång med uppsåt att bilden eller bilderna sprids eller som sprider en sådan skildring, döms, om inte gärningen med hänsyn till omständigheterna är försvarlig, för olaga våldsskildring till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som i rörliga bilder när- gånget eller utdraget skildrar grovt våld mot människor eller djur med uppsåt att bilderna sprids eller som sprider en sådan skildring. Med begreppet bild i första meningen avses såväl stillbilder som rör- liga bilder, däribland även bilder i tekniska upptagningar, t.ex. dator- eller tv-spel (prop. 1997/98:43, s. 166 f.). Från det straffbara området undantas gärningar som med hänsyn till omständigheterna är försvarliga. Försvarlighetsrekvisitet infördes för att bevara det nödvändiga utrymmet för nyhets- och informationsförmed- ling, opinionsbildning, konstnärlig gestaltning och andra jämförbara intressen (prop. 1984/85:116, s. 19). För straffansvar krävs uppsåt eller, i fråga om spridning som sker i yr- kesmässig verksamhet eller annars i förvärvssyfte, oaktsamhet. I förar- betena framhölls, som skäl för att kriminalisera oaktsamma gärningar, att det inte är acceptabelt att den som sprider videogram yrkesmässigt ska kunna undgå straff genom att låta bli att kontrollera vad det är han handlar med (prop. 1989/90:70, s. 45 f.). Den som sprider en film eller ett videogram som har godkänt för visning kan inte dömas till ansvar för olaga våldsskild- ring. Inte heller den som sprider en teknisk upptagning med rörliga bilder med samma innehåll som en film eller ett videogram som har godkänts av Biografbyrån kan dömas för sådant brott. Straffbestämmelsen gäller inte heller offentliga förevisningar av filmer eller videogram. I de fall en teknisk upptagning med rörliga bilder har försetts med ett intyg om att en film eller ett videogram med samma innehåll har god- känts av ska ansvar inte dömas ut för spridning av upptagningen. Detta gäller dock inte om intyget var oriktigt och den som har spritt upptagningen har insett eller bort inse detta. Enligt 16 kap. 19 § ska yttra sig innan allmänt åtal väcks för olaga våldsskildring såvitt avser rörliga bilder i filmer, videogram eller andra tekniska upptagningar. våldsskild- ring är ett tryckfrihetsbrott (7 kap. 4 § p. 13 TF) om brottet begås genom tryckt skrift och ett yttrandefrihetsbrott (5 kap. 1 § YGL) om brottet begås i ett medium som omfattas av YGL, allt under förutsättning att gärningarna är straffbara enligt lag. När en gärning begåtts på sådant sätt att bestämmelserna i är tillämpliga ska reglerna om yttrandefri- hetsmål användas. Det betyder bl.a. att JK ska bedriva förundersök- ningen, fatta beslut om åtal och utföra talan samt att målet ska avgöras av en jury. 5.8.2Otillåten utlämning av teknisk upptagning I 16 kap. 10 c § finns en straffbestämmelse som förbjuder utlämnande av filmer m.m. med våldsamt innehåll till barn . Bestämmelsen 16 kap. 10 c § föreslås i prop. 2009/10:70, bet. 2009/10:KU34, rskr 2009/10:274 benämnas 16 kap. 10 d §. Förbudet gäller om utlämnande sker uppsåtligen eller om det sker i yrkesmässig verksamhet eller annars i förvärvssyfte av grov oaktsamhet. Det omfattar filmer, videogram och andra tekniska upptagningar med rörliga bilder som innefattar ingående skildringar av verklighetstrogen karaktär Prop. 2009/10:228 som återger våld eller hot om våld mot människor eller djur. Biografbyråns tillämpning av biografförordningens (numera filmgransk- ningslagens) 15-årsgräns i fråga om våldsskildringar har varit en ut- gångspunkt för regleringen (prop. 1980/81:176 s. 13). Bestämmelserna har emellertid formulerats på olika sätt. Reglerna i filmgranskningslagen tar sikte på att förhindra visning av filmer som kan vålla barn psykisk skada. I praxis har inslag som kan orsaka barn rädsla, ångest och otrygg- het eller påverka till negativa värderingar bedömts vara sådana (a. prop. s. 13). För att undvika tillämpningssvårigheter har dock i straffbestäm- melsen preciserats vilka inslag som är oacceptabla i stället för att an- vända risken för psykisk skada som brottsrekvisit. Om har godkänt en film eller ett videogram för visning för någon åldersgrupp av barn kan inte den som lämnar ut filmen eller videogrammet dömas för otillåten utlämning av tek- nisk upptagning. Straffbudet gäller inte heller utlämnande av en teknisk upptagning med rörliga bilder med samma innehåll som en film eller ett videogram som har godkänts av Biografbyrån. Vidare gäller bestämmel- serna inte offentliga förevisningar av filmer eller videogram. Om en teknisk upptagning med rörliga bilder har försetts med ett intyg om att en film eller ett videogram med samma innehåll har godkänts av för visning för någon åldersgrupp av barn kan inte ansvar utdömas. Detta gäller dock inte om intyget var oriktigt och den som har lämnat ut upptagningen har insett eller bort inse detta. Straffet för otillåten utlämning av teknisk upptagning är böter eller fängelse . Som anges i avsnitt 5.5.5 har Statens bio- grafbyrå även tillsyn över bestämmelsen i 16 kap. 10 d § i fråga om rörliga bilder. Enligt 19 § samma kapitel får allmänt åtal för otillåten utlämning av teknisk upptagning väckas endast efter medgi- vande av Biografbyrån. I detta avsnitt redogörs kort för de bestämmelser om granskning av rör- liga bilder som finns i några andra europeiska länder. För en mer utförlig redogörelse, se betänkandet Avskaffande av filmcensuren för vuxna men förstärkt skydd för barn och unga mot skadlig mediepåverkan (SOU 2009:51), s. 127 ff. I avskaffades filmcensuren för vuxna 1969. visas offentligt för barn ska dock förhandsgranskas och god- kännas för visning. Filmgranskningen görs av for Børn og Unge och omfattar såväl video för köp, uthyrning eller utlåning som Tv-sändningar undantas uttryckligen från granskningskravet. Undantag gäller också för informations- och reklamfilmer med innehåll av uppenbart oskadlig karaktär, liksom filmer som visas vid filmfestiva- ler och liknande. Så kallade trailrar ska dock åldersklassificeras. som granskas kan få åldersgränsen godkänd för alla, , eller 15 Prop. 2009/10:228 år. Alla filmer får dock visas offentligt för barn som har fyllt om de är i sällskap med en förälder eller annan vuxen. Bedömningen av ålders- gränser görs utifrån om filmen kan antas vara skadlig för barn i den aktu- ella åldersgruppen. Vid bedömningen beaktas om filmen innehåller sce- ner som kan antas verka förråande på barn och unga, om filmen innehål- ler sexuella skildringar som inte bör visas för barn under 11 respektive och om filmen kan verka skrämmande eller framkalla ångest hos mindre barn. for Børn og Unge får ta ut avgifter till hel eller delvis täckning av kostnaden för åldersklassificeringen av film. Avgiften beräk- nas med ett fast belopp av filmens speltid. Minutavgiften uppgår till . I upphävdes filmcensuren för vuxna 2001. Enligt lag måste dock bildprogram som ska förevisas och spridas i till personer förhandsgranskas och ges en åldersgräns. Med bildprogram avses såväl video som biograffilm. Spridning avser köp, hyra, lån eller överlå- telse på annat sätt, samt beställ-tv. Det innebär att även video-on-demand omfattas av granskningskravet. Vissa typer av bildprogram undantas, bl.a. sådana som framställts för utbildnings- eller forskningsändamål eller för marknadsföring. Även dator- och tv-spel undantas från kravet på förhandsgranskning. De åldersgränser som tillämpas är tillåten för alla, , , , eller . Film som visas offentligt, i huvudsak biograffilm, får visas även för barn vars ålder under- skrider den åldersgräns som har godkänts för programmet, om barnet är i sällskap med en person som har fyllt . Undantaget omfattar dock inte den högsta åldersgränsen . Avgörande för åldersklassificeringen är om ett bildprogram bedöms ha ett innehåll som är skadligt för barns utveckling, på grund av sina våldsinslag eller sitt sexuella innehåll eller genom att inge skräck. Förhandsgranskningen görs av Statens film- granskningsnämnd. För granskningen av bildprogram tas en speltidsavgift ut. För närva- rande är avgiften . För den tid av programmets speltid som överstiger är avgiften . finns inte någon filmcensur för vuxna i . videogram som ska visas förvärvsmässigt för personer måste dock förhandsgranskas och godkännas av Medietilsynet, som fastställer en åldersgräns för dessa filmer. Från kravet undantas bl.a. program som tidigare visats i norsk tv, upptagningar från offentliga arrangemang, dokumentärer, undervisningsmaterial eller reklam. som är tillåtet att skildra anges i straffrättsliga bestämmelser som bl.a. föreskriver förbud mot spridning av grov pornografi och grovt underhåll- Medietilsynet kan inte förbjuda att filmer eller delar av filmer visas även om myndigheten antar att en film strider mot straffbestämmel- Prop. 2009/10:228 serna. Däremot får sådana filmer inte visas förvärvsmässigt för personer Film som ska visas förvärvsmässigt ska antingen godkännas för alla åldrar, från , från eller från . Vid åldersklassificeringen ska Medietilsynet lägga avgörande vikt vid om filmen eller videogrammet kan påverka psyket eller rättskänslan på ett skadligt sätt. Om en film inte lämnas in för åldersklassificering får den automatiskt en 18-årsgräns. Om ett barn är i sällskap med förälder eller annan vuxen kan barn tillåtas se film godkänd från , barn kan tillåtas se film god- känd från och ungdomar kan tillåtas se film godkänd från . 18-årsgränsen gäller dock även i vuxens sällskap. För förhandskontroll av film och videogram tar Medietilsynet ut en av- gift baserad på filmens eller videogrammets speltid. Avgiften uppgår till per film för första bedöm- ningen och därefter för kopiorna. Såväl avgiftens stor- lek som beräkningsgrunden kommer sannolikt att ändras som en följd av den digitalisering av biograferna som sker i . I sägs utgångspunkten vara att vuxna personer själva ska kunna bestämma vad de vill titta på så länge materialet är lagligt. Den yttersta gränsen för vad som är tillåtet att visa utgörs av straffbestämmel- ser som reglerar innehållet i bl.a. biograffilm och videofilm. All bio- och videofilm som ska göras tillgänglig för allmänheten ska förhandsgrans- kas och ges en åldersgräns. (BBFC) sätter åldersgränser och kontrollerar om innehållet i en film strider mot lag. Utöver förbud mot barnpornografi, bilder som skildrar våld mot djur och rashat finns bestämmelser rörande obscent material, som enligt lag inte är tillåtet att spridas eller visas. En film kan enligt lagen anses ob- scen om den har en tendens att demoralisera och fördärva (deprave and corrupt) en betydande andel av dem som kan förmodas se den. En sådan film kan likväl visas om det sker i vetenskapligt, litterärt eller konstnär- ligt syfte, undervisningssyfte eller något annat syfte av allmänt intresse. Material som är olagligt ska klippas bort innan en film kan godkännas. Om ett verk som helhet anses vara olagligt kan BBFC vägra att godkänna verket för offentlig visning eller annan distribution till allmänheten. Åldersgränserna är i huvudsak, med vissa underkategorier, tillåten för alla, från , från eller från . BBFC ska vid åldersklassifice- ringen bedöma om det är troligt att innehållet är skadligt för den berörda åldersgruppen eller om det i förhållande till den berörda åldersgruppen är klart oacceptabelt enligt allmän uppfattning. BBFC:s verksamhet finansieras helt av granskningsavgifter, som be- räknas utifrån filmens längd och kategori. För en lång eng- elskspråkig spelfilm betalas en avgift om exklusive mervärdes- skatt. Icke-kommersiella organ kan ansöka om reducerad avgift för fil- mer som inte ska spridas i vinstsyfte. Enligt konstitution är förhandsgranskning i allmänhet förbju- den, men det är tillåtet att förhandsgranska medier i syfte att skydda barn och unga mot skadligt medieinnehåll. I lagen om skydd för unga finns bl.a. bestämmelser som föreskriver att medier inte får visas eller på annat sätt göras tillgängliga för barn och ungdomar om de inte har godkänts och åldersklassificerats. Filmer som är sådana att de kan störa barns och ungas utveckling eller deras fostran till ansvarsfulla samhällsmedborgare får inte godkännas för den berörda åldersgruppen. De åldersgränser som finns är tillåten för alla, tillåten , tillåten , tillåten och inte tillåten för visning för personer . Ansvaret för åldersklassificeringen av bio- och videofilmer ligger hos de delstatsmyn- digheter som har ansvar för skyddet av minderåriga. Dessa har kommit överens om att acceptera de bedömningar om åldersgränser som görs av självregleringsorganisationen der Filmwirt- schaft (FSK) för biograffilmer och videogram. Ett motsvarande re- gleringssystem finns även för dator- och tv-spel. I förekommer inte längre filmcensur. Det tidigare granskningssystemet ersattes då av ett system med självreglering som har till syfte att skydda minderåriga från skadligt innehåll i media. Skyddet av barn och unga mot skadligt medieinnehåll upprätthålls för- utom genom denna självreglering genom straffrättslig reglering och lagreglering på radio- och tv-området. Enligt den straffrättsliga re- gleringen är det straffbart att visa bilder som, om de visas för en person , kan skada vederbörande. Självregleringssystemet, kallat Kijkwijzer, varnar föräldrar och lärare om ett förinspelat tv-program eller en film på bio eller video kan skada barn under en viss ålder. De ålders- gränser som tillämpas är alla åldrar, från , , eller . 7 Ett ändamålsenligt system för filmgranskning 7.1Förhandsgranskning av film avsedd att visas offentligt för personer Regeringens förslag: Förhandsgranskning av film avsedd att visas offentligt för personer avskaffas. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker ut- delar uppfattningen att förhands- granskningen av film avsedd för vuxna bör avskaffas, men anser att en vuxengräns bör införas utöver nuvarande 15-årsgräns (se avsnitt 7.2.2). Skälen för regeringens förslag: Förhandsgranskningen av film har varit omdiskuterad och omdebatterad alltsedan den infördes . Även om lagstiftningen har moderniserats, särskilt i fråga om grunderna för censuringripanden, kvarstår alltjämt kravet på att filmer som ska visas offentligt måste ha genomgått en stat- lig kontroll och godkänts för visning. Yttrandefriheten är en av de grundläggande fri- och rättigheterna och den tillförsäkras medborgarna genom såväl regeringsformen (RF), tryckfrihets- förordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) som Europakon- ventionen. Censurförbudet är en av de grundläggande principerna i TF och YGL. Det enda undantaget från censurförbudet avser rörliga bilder i filmer, videogram eller andra tekniska upptagningar som ska visas offentligt. Syftet med införandet av regler om förhandsgranskning av film var att motverka förmodade skadeverkningar eller andra oönskade effekter av olika slags skildringar i rörliga bilder, då sådana har ansetts ha en större inverkan på sin publik än andra kulturyttringar. När den första biograf- förordningen antogs var offentliga visningar på biografer det enda sättet på vilket människor i allmänhet kunde ta del av rörliga bilder. Kravet på förhandsgranskning var således ett effektivt sätt för staten att förhindra att allmänheten fick ta del av rörliga bilder som ansågs skadliga. Förhål- landena har därefter successivt förändrats. Genom tv-mediet kom rörliga bilder att nå en större publik. och början av 1980- talet utvecklades möjligheterna att hyra och köpa videogram för visning i hemmiljö. Därefter har den fortsatta tekniska utvecklingen lett till att endast en liten del av all film som finns tillgänglig ses på bio vid offent- liga visningar. Huvuddelen sprids i stället på annat sätt. Det har vidare utvecklats flera medier som innehåller rörliga bilder, t.ex. interaktiva spel. Den utveckling som har skett i fråga om medieutbud och mediean- vändning har således inneburit att den kontroll som det allmänna kan utöva inskränker sig till en mycket liten del av det totala utbudet av fil- mer. Endast en bråkdel av alla filmer som sprids i omfattas av granskningsplikten. Till detta kommer att de filmer som granskas ytterst sällan blir föremål för ingripande enligt lagen (1990:886) om granskning och kontroll av filmer och videogram (filmgranskningslagen). klippte Biograf- byrån i sammanlagt 26 filmer () för att de skulle få visas för den som fyllt (se avsnitt 5.5.3). Av dessa var tre pornografiska. Därefter har Biografbyrån alltså inte ingripit mot biograffilmer. Ingripanden har emellertid skett i ett antal videogram och dvd- filmer. Dessa har dock till största delen varit pornografiska och med stor sannolikhet inte avsedda för traditionell biografvisning. Det har varit fråga om s.k. frivillig granskning, vilket innebär att granskningens syfte kan ha varit att den som förmedlar filmen eller videogrammet ska vara säker på att hon eller han inte riskerar att åtalas för brottet olaga våldsskildring. Ett annat syfte med granskningen kan i vissa fall ha varit att vid export kunna påvisa att videogrammet godkänts av ett offentligt organ, något som emellertid inte omfattas av filmgranskningslagens syfte. Vad skälet till det minskade antalet ingripanden är går inte säkert att uttala sig om utan mer ingående studier. Sannolikt ändras synen på vad som kan uppfattas som förråande över tiden. Filmbranschens intresse av att visa filmer med extremvåld kan ha minskat och videouthyrnings- marknaden har förändrats. Den som söker efter filmer med t.ex. vålds- Prop. 2009/10:228 pornografiska inslag eller extremvåldsskildringar av annat slag hittar andra vägar att nå filmerna, t.ex. via Internet. Dessa visningsformer är i allmänhet inte åtkomliga för den nationelle lagstiftaren. Inskränkningar i de grundläggande fri- och rättigheterna får göras en- dast om särskilt viktiga skäl föranleder det. En inskränkning måste därtill vara proportionerlig i förhållande till det mål den avser att uppnå. Med det förändrade medieutbudet torde censur av filmer som ska visas of- fentligt ha en mycket begränsad effekt när det gäller att tillgodose ett önskemål om att färre våldsskildringar och liknande skildringar ska vara tillgängliga. Som redan påpekats är möjligheterna att ingripa genom nationell lagstiftning mot skildringar av detta slag i nya visningsformer ytterst begränsad.