prop · GX03173 · 2010-03-23 00:00:00 — att det ska vara en olycka som Prop. 2009/10:173 har inträffat i en konventionsstat. Reglerna om tillämpningsområdet i fall där den radiologiska skadan har uppkommit i en stat som inte är konventionsstat bör utformas så att de uttryckligen omfattar också skador som uppkommer i en stat som har tillträtt och det gemensamma protokollet. Anläggningshavaren bör vara ansvarig för skador även i fall där en radiologisk olycka inträffar i en kärnteknisk anläggning som är belägen i eller en annan stat ansluten till och olyckan orsakar skador på t.ex. personer eller egendom i en stat ansluten till och det gemensamma protokollet. För att lagen utan särskilda regler i fråga om tillämpningsområdet ska kunna sträckas ut till stater anslutna till och det gem- ensamma protokollet, behöver termen konventionsstat utvidgas till att också omfatta dessa stater. En sådan ändring påverkar dock ansvaret även vid transporter. Detta kan få oönskade konsekvenser eftersom det inom permanenta kommitté för kärnenergilagstiftning () har kunnat konstateras att det råder delade meningar om tolkningen av det gemensamma protokollet och om detta innebär att skillnaden mellan konventionsstat och icke-konventionsstat helt överges. Med hänsyn till detta bör det, som förordat, uttryckligen anges att lagens tillämpningsområde omfattar också stater som har tillträtt och det gemensamma protokollet. Det bör vidare framgå att lagen är tillämplig på radiologiska skador som uppkommer i en stat som saknar kärntekniska anläggningar på sitt territorium eller i den ekonomiska zonen eller en annan maritim zon, samt i förhållande till en stat som har en lagstiftning som erbjuder mot- svarande ersättningsförmåner och bygger på samma principer som Paris- och tilläggskonventionen. Reglerna bör ändras med anledning av det utvidgade tillämpnings- området för tilläggskonventionen. Ersättning bör betalas gemensamt av de stater som är anslutna till tilläggskonventionen under förutsättning att 1.den ansvarige anläggningshavarens anläggning finns i eller annan tilläggskonventionsstat och används endast för fredliga ändamål, 2.ersättningen avser en skada som uppkommer a)i eller annan tilläggskonventionsstat, b)i eller över områden utanför eller en annan tilläggs- konventionsstats territorium, om skadan uppkommer ombord på ett far- tyg som seglar under en tilläggskonventionsstats flagg eller ett luftfartyg som är registrerat i en tilläggskonventionsstat, uppkommer på en konst- gjord ö, anläggning eller konstruktion som omfattas av en tilläggskon- ventionsstats jurisdiktion eller drabbar en medborgare i eller annan tilläggskonventionsstat, eller c)i eller över den ekonomiska zon eller på den kontinentalsockel som hör till eller annan tilläggskonventionsstat, om skadan uppkom- mer i samband med utvinning eller forskning av naturtillgångar inom den ekonomiska zonen eller på kontinentalsockeln, och 3.svensk domstol är behörig att pröva ersättningsanspråket. Regeringens förslag: I de fall som en anläggningshavare genom ett av- tal får överta ansvaret för en transport av kärnämne eller kärnavfall från en annan anläggningshavare ska den som övertar ansvaret ha ett direkt eko- nomiskt intresse i de ämnen eller det avfall som transporteras. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet instanser har inte berört frågan. peace har anfört att regler om transporter regelbundet behöver ses över med hänsyn till de nya mönstren vid transport av radioaktivt material där stater som inte skrivit under icke-spridningsavtalet är involverade. Skälen för regeringens förslag: Enligt bärs ansva- ret för transport av kärnämne och kärnavfall av innehavaren av den sänd- ande anläggningen till dess att en annan anläggningshavare övertar an- svaret enligt uttryckliga villkor i ett skriftligt avtal. läggningshavaren är ansvarig från och med den tidpunkt när han eller hon enligt uttryckliga villkor i ett skriftligt avtal övertar ansvaret från innehavaren av en annan anläggning. Om en särskild avtalsbestämmelse saknas övergår ansvaret när ämnet har övertagits av mottagaren. råder avtalsfrihet rörande tidpunkten för ansvarets övergång mellan anläggningshavare i olika konventionsstater. Vid transport från en anläggning i en konventionsstat till en mottagare i ett land som inte är konventionsstat gäller striktare regler för ansvarets Vid en sådan transport gäller avsändaransvaret till dess att ämnet lossats från det transportmedel med vilket det anlänt till det andra landet, oavsett om ämnet övertagits av mottagaren. regler om transporter har huvudsakligen införlivats i svensk rätt med 6 och 7 §§ atomansvarighetslagen. När det gäller en olycka under transport av kärnämne eller kärnavfall mellan två stater är huvudregeln enligt 6 § ett avsändaransvar som i princip innebär att den avsändande anläggningshavarens ansvar även gäller vid transporter till en mottagare i ett land som inte är konventionsstat, även om ansvaret då upphör när ämnet eller avfallet kommer till den staten. Om transporten sker mellan anläggningar inom konventionsstaternas territorier finns det en möjlighet för avsändaren av kärnämnet eller kärn- avfallet och mottagande anläggningshavare att skriftligen avtala om att ansvaret ska övergå på mottagaren. en operatör i en stat ansluten till kan alltså ske under det villkoret att operatören i mottagarlandet är ansvarig även för den del av transporten som sker över avsändarlandets territorier. möjligt vid en transport från ett land som inte är konventionsstat. got sådant avtal inte har träffats, övergår ansvaret på mottagaren när kärnämnet eller kärnavfallet övertagits av denne. Av reglerna följer att de anläggningshavare som deltar i en transport mellan anläggningar skriftligen kan avtala om ansvarets övergång under förutsättning att det rör sig om transporter mellan två konventionsstater. Under arbetet med att se över uppmärksammades av bl.a. företrädare för försäkringsbranschen på att det i inte obetydlig utsträckning förekommer olika former av övervältring av an- Prop. 2009/10:173 svaret vid transporter. Avsikten är att placera ansvaret på en aktör som har ett lägre ansvarsbelopp än det som gäller för den anläggningshavare som enligt konventionens regler ansvarar för transporten. För att undvika att avtal ingås i syfte att kringgå lagstiftningen har en ny bestämmelse införts i . I den anges att anläggnings- havaren måste ha ett direkt ekonomiskt intresse i det kärnämne eller kärnavfall som är under transport för att full avtalsfrihet ska råda. Med ett direkt ekonomiskt intresse avses närmast det så kallade försäkrings- bara intresset i transporten. Att en transportör får betalt för transporten anses inte som ett direkt ekonomiskt intresse. Inom försäkringsbranschen förstås med ett försäkringsbart intresse att man på något sätt förvärvat äganderätt till egendomen och i händelse av en olycka kommer att lida en ekonomisk förlust om egendomen skadas. Man kan också ha ett försäkringsbart intresse av att få försäkra sitt per- sonliga eller organisatoriska ansvar, men inte om det rör någon annans ansvar. Utan ett försäkringsbart intresse i den egendom som är tänkt att omfattas av försäkringen är det inte möjligt att teckna en giltig försäk- ring. Ett direkt ekonomiskt intresse behöver inte med nödvändighet innebära att den som påtar sig ansvaret måste vara den som sänder eller mottar kärnämnet eller kärnavfallet. Det kan också vara ägaren till dessa som skickas runt mellan flera anläggningar (, Nu- clear , punkt 39, Exposé des Motifs). För att svensk rätt ska stämma överens med den reviderade Pariskon- ventionen krävs att lagen kompletteras och att den avtalsfrihet som annars råder inskränks något. I reglerna bör anges att anläggningshavaren eller transportören får överta ansvaret för en transport från en annan an- läggningshavare endast om innehavaren eller transportören har ett direkt ekonomiskt intresse i de kärnämnen eller det kärnavfall som transporte- ras. Regeringens förslag och bedömning: En radiologisk skada som är en direkt följd av en krigshandling eller en liknande handling under väp- nad konflikt, inbördeskrig eller uppror ska inte omfattas av ersätt- ningsskyldigheten enligt lagen. En skada som uppkommit till följd av en naturkatastrof bör inte längre undantas från anläggningshavarens Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om eller i det enskilda fallet besluta att lagen inte ska tillämpas i fråga om kärntekniska anläggningar, kärnämnen och kärnavfall där den risk som är förenad med anläggningarna, ämnena eller avfallet är förslag och bedömning överensstämmer Remissinstanserna har inte berört frågan, utom Kungliga Tekniska högskolan som har tillstyrkt förslaget. Skälen för regeringens förslag och bedömning: och atomansvarighetslagen bygger på principen att anläggningshavaren har ett strikt ansvar för radiologiska skador som omfattas av tillämp- ningsområdet. Enligt artikel 9 i i dess nuvarande lyd- else och 11 § atomansvarighetslagen har dock radiologiska olyckor som är en direkt följd av krigshandling eller liknande handling under väpnad konflikt, inbördeskrig eller uppror eller som orsakats av en allvarlig naturkatastrof av osedvanlig art undantagits från anläggningshavarens ansvar. Ändringsprotokollet till innebär att det strikta an- svaret även gäller för skador orsakade av naturkatastrofer. Ändringen har sin grund i en skärpt syn på ansvaret för den som bedriver industrier som kan innefatta särskilda risker och att det förutsätts att kärntekniska an- läggningar byggs så att de kan stå emot naturkatastrofer. Säkerheten i kärntekniska anläggningar regleras i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet, föreskrifter och all- männa råd om säkerhet i kärntekniska anläggningar (SSMFS 2008:1) och föreskrifter och allmänna råd om fysiskt skydd av kärntekniska anläggningar (SSMFS 2008:12). Av 2 kap. 1 § föreskrifterna om säkerhet i kärntekniska anläggningar framgår att varje anläggning ska ha en anpassad grundkonstruktion, med flera barriärer och ett för varje anläggning anpassat djupförsvar. Enligt 14 § Strålsäker- hetsmyndighetens föreskrifter om konstruktion och utförande av kärn- kraftsreaktorer (SSMFS 2008:17) ska en kärnkraftsreaktor vara dimen- sionerad för att motstå naturfenomen och andra händelser som uppkom- mer utanför eller inne i anläggningen och som kan leda till en radiologisk olycka. På grund av ändringen i bör en radiologisk skada som uppkommit till följd av en naturkatastrof inte längre undantas från anläggningshavarens strikta ansvar. Däremot bör som tidigare ett undan- tag från ersättningsskyldigheten göras för skada som är en direkt följd av en krigshandling eller en liknande handling under väpnad konflikt, inbör- deskrig eller uppror. En fråga är om undantag från det strikta ansvaret på grund av terror- risker. Det råder ett nära nog absolut undantag för terrorrisker i befintliga villkor för ansvarsförsäkringar för radiologiska olyckor. innebär att endast sådana skador som är en direkt följd av krigshandlingar eller väpnade konflikter av internationell eller politisk karaktär undantas från anläggningshavarens ansvar. Däremot görs inte undantag för olyckor som orsakats av terroristattacker. Frågan diskuterades relativt ingående under arbetet med att revidera Pariskon- ventionen. Framför allt företrädare för försäkringsgivare och kärnkrafts- industrin pläderade för ett undantag i dessa fall. Resultatet av överlägg- ningarna blev dock att något undantag för terroristhandlingar inte inför- des i konventionen (, , punkt 79 och 80, Exposé des Motifs). är därmed förhindrat att införa ett sådant undantag i svensk lag. En fråga är hur termen terrorism närmare ska avgränsas. Någon all- mängiltig definition finns inte. Gränsen mellan krigshandlingar eller väp- nade konflikter å ena sidan och terrorism å andra sidan kan i någon mån betraktas som flytande. Vidare har försäkringsbranschen en egen defini- tion av terrorism som kan användas för att konstatera om det rör sig om Prop. 2009/10:173 ett försäkringsfall. Det kan inte uteslutas att en terroristattack får en sådan omfattning och karaktär både i sitt utförande och organisation m.m. att den kan jäm- ställas med sådana skadehändelser som enligt den reglering som redo- visats medför ansvarsfrihet för anläggningshavaren. Bedömningen av detta får dock överlämnas till rättstillämpningen. I artikel 1 b) i finns en bestämmelse som gör det möjligt att undanta kärntekniska anläggningar, kärnämnen och kärnavfall från tillämpningen av konventionen. En förutsättning för ett undantag är att den risk som är förenad med anläggningarna, ämnena och avfallet är liten. En möjlighet att göra sådana undantag finns i atom- ansvarighetslagen och bör finnas även i den nya lagen. Med stöd av konventionsregleringen får en stat under vissa förutsätt- ningar besluta att en kärnteknisk anläggning som är under avveckling ska undantas från tillämpningen. Sedan vissa gränsvärden underskridits kan staten anmäla till generalsekreterare, dvs. depositarie, att anläggningen ska undantas från (och därmed även tilläggskonventionens) tillämpningsområde. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör be- myndigas att meddela föreskrifter om eller i det enskilda fallet besluta att lagen inte ska tillämpas i fråga om kärntekniska anläggningar, kärn- ämnen och kärnavfall där den risk som är förenad med anläggningarna, ämnena eller avfallet är liten. Regeringens förslag: Rätten till ersättning enligt denna lag går för- lorad om den skadelidande inte anmäler sitt anspråk eller väcker talan mot den som är ersättningsansvarig efter det att den skade- lidande fått kännedom om eller rimligen borde ha fått kännedom om skadan och vem som är ansvarig för den. För att ha rätt till ersättning måste dock talan väckas senast efter den radiologiska olyckan, om anspråket avser en annan skada än personskada, eller senast trettio år efter olyckan, om anspråket avser en personskada. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: har anfört att det torde vara all- mänt känt att det ofta tar för strålningsskador att utvecklas. versitetet anser det högst tillfredsställande att juridiken nu anpassas till verkligheten i det avseendet att det föreslås en förlängd preskriptionstid () har anfört att det i de flesta fall torde vara svårt att upp till efter exponering för radio- aktivitet visa att en skada är orsakad av exponeringen. ansett det problematiskt att betala ut medel så efter olyckan då det skulle innebära antingen att medel fonderas för eventuella senare ut- betalningar eller att anläggningshavarens kreditbetyg för- sämras på grund av risken för stora framtida utbetalningar. i stället förordat en skadeståndslösning, där alla som utsatts för strålning från radioaktivitet kan resa anspråk mot anläggningshavaren i proportion till den dos de tagit emot. KTH har anfört att kunskapsläget inom strål- Prop. 2009/10:173 ningsvetenskap tillåter en lösning enligt föreskrifter från Internatio- nal Commission on Radiological Protection som är betydligt enklare än att ställa diagnos . Nordiska Kärnförsäkringspoolen har upp- gett att den inte har möjlighet att meddela försäkring som omfattar per- sonskador med en preskriptionstid som överstiger . Som skäl för detta har Kärnförsäkringspoolen anfört bl.a. att det på affärsmässiga grunder är olämpligt att inte kunna avsluta räkenska- perna, att det inte är möjligt att garantera att försäkringsgivaren existerar och att det är förenat med stora bevissvårigheter att bedöma om en skada härrör från en olycka . Poolen har anfört att om det har inträffat en eller flera olyckor varav minst en i måste händelserna kunna separeras, vilket kan vara särskilt komplicerat om de inträffade . Poolen har inte sett någon möjlighet att finna medlemmar och återförsäkringsgivare som skulle acceptera preskriptionstid. Preskriptionsreglerna i 21 § atomansvarighetslagen grundas på artikel 8 i . Huvudregeln är att skadeståndsanspråk mot en an- läggningshavare preskriberas , räknat för den radio- logiska olyckan. Om en olycka har orsakats av att atomsubstans stulits, förlorats eller övergivits före atomolyckan, gäller en yttersta tidsfrist . Lagen innehåller också en bestämmelse om så kallad korttidspreskrip- tion. Skadeståndsanspråk mot en anläggningshavare eller dennes försäk- ringsgivare måste anmälas hos anläggningshavaren från det att den skadelidande fick eller hade bort få kännedom om skadan och vem som ansvarar för skadan. Om detta försummas går rätten till ersätt- ning förlorad. En fråga är från vilken tidpunkt korttidspreskriptionen ska räknas. har i ett fall som gällde tillämpning av 31 § trafik- skadelagen (1975:1410) funnit att preskriptionstidens utgångspunkt i en situation då en treårig korttidspreskription gällt inte ska anses infalla tidi- gare än när försäkringstagaren har erhållit ett objektivt sett någorlunda säkert underlag med avseende på de faktiska förhållanden som han vill lägga till grund för sitt anspråk (NJA 2001 s. 93). I atomansvarighetslagen finns en bestämmelse om sådana sena skador som visar sig först efter att anläggningshavarens ansvarighet har preskri- berats. I Paris- och tilläggskonventionen saknas bestämmelser om detta. Enligt 32 § första stycket atomansvarighetslagen betalar staten ersättning för sena skador som följer av en radiologisk olycka som en svensk an- läggningshavare är ansvarig för. Rätten till ersättning omfattar skador som har visat sig efter att preskription har inträtt men för olyckan. I något fall kan ersättning av statsmedel också betalas för skada som har visat sig inom tioårsperioden, nämligen om den skadelidande inte har väckt talan inom föreskriven tid eller inte företagit annan åtgärd för att avbryta preskriptionen men haft en godtagbar ursäkt för sin underlåtenhet (prop. 1981/82:163 s. 64, , Svensk och internationell atomansvarighetslagstiftning, Svensk Försäkrings- Prop. 2009/10:173 1968 s. 50). Den reviderade innebär att den allmänna preskrip- tionstiden för personskada förlängs till . Detta gäller även ersätt- ningsanspråk enligt tilläggskonventionen, dvs. de andra och tredje ersätt- Den längre preskriptionstiden motiveras med att personska- dor som orsakats av strålning från radioaktivt sönderfall kan visa sig först efter att personen exponerats för radioaktiva ämnen. Enligt konventionens motiv godtas endast väckande av talan vid dom- stol som preskriptionsavbrytande åtgärd (, Nu- clear , punkt 75, Exposé des Motifs). Skälen för regeringens förslag För att svensk rätt ska stämma överens med den reviderade Pariskonven- tionen bör preskriptionstiden för personskada förlängas till . bör gälla i förhållande till anläggningshavare, försäkringsgivare och sta- Den förlängda preskriptionstiden innebär i förhållande till den nu- varande regleringen att anläggningshavaren i stället för staten i första hand kommer att ansvara för sena skador. Motsvarande kommer att gälla för anläggningshavare i andra stater anslutna till de reviderade Paris- och Nordiska Kärnförsäkringspoolen har förklarat att det inte är möjligt att erbjuda försäkring som täcker en preskriptionstid som sträcker sig längre än , vilket även andra representanter för den europeiska försäkrings- branschen gett uttryck för under arbetet med att förhandla fram den revi- Skälen för detta är främst att det på affärs- mässiga grunder är olämpligt att inte kunna avsluta räkenskaperna, att det inte är möjligt att garantera att försäkringsgivaren existerar och att det är förenat med stora bevissvårigheter att bedöma om en skada härrör från en olycka . Avsaknaden av ansvarsförsäkring i denna del innebär att det behövs annan ekonomisk säkerhet för att täcka anläggningshavarens ansvar för Längre preskriptionstid än ? Vid bedömningen av om preskriptionstiden för personskador bör förläng- as ytterligare, utöver , bör beaktas att antalet personskador som visar sig på ett mycket sent stadium kan antas vara mycket begränsat. fall kan det antas röra sig om någon form av cancersjukdom. som tagit del av visade bl.a. följande. utfallet av cancer ökar procentuellt i en population som utsatts för jonise- Det går visserligen inte att skilja sådan cancer som orsa- kats av joniserande strålning från cancer som uppkommit av andra orsa- Genom att statistiskt studera en grupp människor som man känner till har utsatts för en viss strålning med en kontrollgrupp som inte har blivit utsatta för sådan kan en riskfaktorbedömning göras. komma att konstatera att sannolikheten för cancersjukdom har ökat. är emellertid oerhört svårt att visa att en enskild individ drabbats av can- cer som en följd av joniserande strålning (, Radiation, People and Prop. 2009/10:173 the Environment, s. 16). Av betydelse är också att skadelidande i sådana här skadefall ändå skulle garanteras vård och olika former av sociala förmåner av staten. Även om det i och för sig kan åberopas skäl för att preskriptionstiden bör överstiga eller att rätten till ersättning för personskada över huvud taget inte bör kunna preskriberas, finner regeringen i likhet med att värdet av en sådan ordning skulle vara be- gränsat. Preskriptionstiden för personskador bör därför inte förlängas ut- över de som följer av den reviderade . Preskriptionstid för andra skador än personskador Den reviderade medger längre preskriptionstid än vad som är fallet också för andra skador än personskador. Ett villkor för att förlänga preskriptionstiden är dock att det finns ekonomisk täckning för detta. Ett annat villkor är att regleringen inte inverkar på den rätt till ersättning som tillkommer en person enligt de preskriptionstider som gäller som huvudregel. Regeringen delar utredningens bedömning att det inte finns skäl att införa längre preskriptionstid än för andra skador än personskador. Visserligen kan det tyckas angeläget att utforma nationell rätt så att en skadelidande inte går miste om sin rätt till ersättning enbart på grund av att möjligheten att framställa anspråk upphört. Det är emellertid framför allt i fråga om personskador som det finns en risk för att tiden för att framställa ersättningsanspråk är för kort. Under alla förhållanden skulle det vara mycket svårt för en skadelidande att visa att skadan orsakats av en radiologisk olycka långt tillbaka i tiden. Preskriptionstid när kärnämne eller kärnavfall stulits, förlorats eller övergetts I ändringsprotokollet till upphävs den bestämmelse som anger en preskriptionstid för fall då en radiologisk olycka orsakats av kärnämne eller kärnavfall som stulits, förlorats eller övergetts före olyckan. Skälet till denna ändring är att det helt enkelt inte har ansetts nödvändigt att ha en särskild preskriptionsregel för något som knappast eller i vart fall mycket sällan kan förväntas inträffa. Med hänsyn till ändringen i konventionen bör det inte längre anges en längre preskriptionstid än normalt i dessa fall. Förlängd preskriptionstid vid tvist om behörig domstol I artikel 8 e) i finns bestämmelser som syftar till att en skadelidande inte ska riskera att förlora sin rätt att framställa krav på ersättning om det råder tvist om vilken stats domstol som är behörig t.ex. när en olycka inträffat utanför konventionsstaternas områden och talan skulle kunna väckas vid domstolar i skilda stater. En sådan tvist ska enligt lösas av en särskild konfliktdomstol. Eftersom denna process kan ta tid riskerar den skadelidande att det förflyter så från det olyckan inträffade att anspråket preskriberas. I 21 § andra stycket atomansvarighetslagen finns en bestämmelse som Prop. 2009/10:173 ger en möjlighet att förlänga preskriptionstiden när det råder tvist om be- har föreslagit att en motsvaran- de bestämmelse införs i den nya lagen. Lagrådet har anfört att den av regeringen föreslagna bestämmelsen innefattar dels ett normgivningsbemyndigande, dels en kompetensregel. Enligt Lagrådet bör det övervägas om inte bestämmelsen bör utformas som enbart en kompetensregel.