prop · GX03217 · 2010-05-06 00:00:00 — Om kollegiet inte kan enas om huruvida ett kreditvärderingsinstitut eller en grupp av kreditvärderingsinstitut ska beviljas registrering ska den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten fatta ett avslagsbeslut (artiklarna 16.7 och 17.7). Om kollegiet inte kan enas om huruvida en ansökan om certifiering ska beviljas ska kontaktpersonen fatta ett avslagsbeslut (artikel 5.3). Om de relevanta tillsynsmyndigheterna enas om t.ex. vilken tillsynsåtgärd som ska vidtas är det att betrakta som en internationell överenskommelse. Den internationella överenskommelsen är dock inte direkt bindande för kreditvärderingsinstitutet utan det är först genom det nationella beslutet som rättsverkningar för kreditvärderingsinstitutet uppkommer. Om frågan avser ett kreditvärderingsinstitut med säte i innebär överenskommelsen att åtar sig att fatta ett nationellt beslut vars innehåll motsvarar innehållet i överenskommelsen. Införlivandet av överenskommelsen sker när sedan fattar det nationella beslutet. Detta medför inte att förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning förs över till utländskt organ. beslut är på vanligt sätt bindande för dem som det riktar sig till och kan överklagas till domstol (jfr prop. 2005/06:45 s. 115 f. och bet. 2005/06:FiU22 s. 12 f.). Om en domstol ändrar eller upphäver beslut påverkar detta inte utan vidare överenskommelsens innehåll eller giltighet utan endast det överklagade beslutet. Detta innebär att följderna av att en domstol ändrar beslut så att det inte längre står i överensstämmelse med överenskommelsen, måste hanteras av i samband med att myndigheten ingår överenskommelsen. Eftersom överenskommelsen ska mynna ut i ett överklagbart beslut ligger det alltså i sakens natur att överenskommelsen utformas på ett sådant sätt att en domstols framtida ställningstagande kan beaktas (jfr prop. 2006/07:5 s. 337 f.). Enligt 10 kap. 1 § regeringsformen är behörigheten att ingå internationella överenskommelser förbehållen regeringen. Av 10 kap. 2 § regeringsformen följer dock att regeringen inte får ingå en för riket bindande internationell överenskommelse utan att har godkänt denna om överenskommelsen t.ex. förutsätter att lag ändras eller upphävs eller att ny lag stiftas. Enligt 10 kap. 3 § regeringsformen kan regeringen uppdra åt en förvaltningsmyndighet att ingå en internationell överenskommelse i en fråga som inte kräver eller medverkan. Som tidigare nämnts (avsnitt 5.3.3) har regeringen beslutat att ge ett bemyndigande att ingå sådana överenskommelser genom ändringar i förordningen med instruktion för . Om någon överenskommelse inte nås Om de behöriga myndigheterna i kollegiet inte kan enas, är det som huvudregel den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten (och i vissa fall kontaktpersonen) som själv får avgöra frågan och fatta beslut, t.ex. om återkallande av registrering (artikel 20.2) eller tillsynsåtgärder (artikel 24.3). Ett sådant beslut kan få verkan inom hela unionen, t.ex. beslut av den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten om återkallelse av registrering (artikel 20.4), tillfälligt förbud för kreditvärderingsinstitutet att utfärda kreditbetyg (artikel 24.1 b) eller beslut om att tillfälligt upphäva användningen, i rättsligt reglerade sammanhang, av kreditbetyg Prop. 2009/10:217 som utfärdats av det berörda kreditvärderingsinstitutet (artikel 24.1 c). Utländska myndigheters beslut kan därmed få verkningar för de institut och företag som använder sig av det berörda kreditvärderingsinstitutets betyg i rättsligt reglerade sammanhang i . Besluten innebär dock inte att överlåter några förvaltningsuppgifter till de utländska myndigheterna, eftersom besluten riktar sig mot kreditvärderingsinstitut som inte har säte i . Om ett svenskt institut vill överklaga ett sådant beslut ska det ske i den medlemsstat där den behöriga myndighet som fattat beslutet hör hemma och i enlighet med den medlemsstatens rättsordning. Om de behöriga myndigheterna i kollegiet inte kan enas i fråga om huruvida en registrerings- eller certifieringsansökan ska beviljas, ska den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten eller kontaktpersonen fatta beslut om att avslå ansökan. Denna skyldighet följer direkt av artiklarna 16.7 och 17.7. Om det berörda kreditvärderingsinstitutet har säte i , ska således fatta ett nationellt beslut om avslag. beslut är på vanligt sätt bindande för dem som det riktar sig till och kan överklagas till domstol11 (se avsnitt 5.9 angående möjligheterna för den nationella domstolen att ändra ett sådant beslut). Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om sådana avgifter som den behöriga myndigheten får ta ut enligt EU-förordningen. Regeringens bedömning: möjlighet att ta ut avgifter för prövning av en registreringsansökan och för tillsynen av kreditvärderingsinstitut med säte i bör framgå av de förordningar som reglerar möjlighet att ta ut sådana avgifter. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. I promemorian föreslås dock inte något bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att ta ut sådana avgifter som den behöriga myndigheten får ta ut enligt EU-förordningen. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har ingen erinran mot den. Remissinstanserna uttalar sig inte i detta lagstiftningsärende om regeringens förslag om bemyndigande. Regeringen har i ett annat lagstiftningsärende (prop. 2009/10:132) remitterat en promemoria angående bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om sådana avgifter som den behöriga myndigheten får ta ut enligt EU-förordningen. 11 Se skäl 63 i EU-förordningen där det framgår att förordningen inte är avsedd att påverka rättigheterna för kreditvärderingsinstitut och andra personer som omfattas av lagstiftningen och därmed inte heller möjligheterna till överklagande. framhöll i det lagstiftningsärendet att bemyndigandet även borde ges i Prop. 2009/10:217 lag. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt artikel 19 i EU-förordningen får den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten ta ut registrerings- och/eller tillsynsavgifter av kreditvärderingsinstitutet. Avgifterna ska stå i proportion till de kostnader som uppkommit för den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten. Av skäl 57 följer att bestämmelserna i inte bör påverka tillämpningen av relevanta bestämmelser om nationell lagstiftning om tillsynsavgifter eller liknande avgifter. En ansökan om registrering kan enligt artikel 40 lämnas in tidigast . har i olika lagar, t.ex. lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappersmarknaden, bemyndigat regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om sådana årliga avgifter som ska bekosta tillsynsverksamhet. Sådana föreskrifter finns samlade i förordningen (2007:1135) om årliga avgifter för finansiering av verksamhet. har vidare bemyndigat regeringen att meddela föreskrifter om ansöknings- och expeditions- avgifter. Sådana föreskrifter finns samlade i förordningen (2001:911) om avgifter för prövning av ärenden hos . möjlighet att ta ut avgifter för registrering och tillsyn av kreditvärderingsinstitut bör framgå av dessa avgifts- förordningar. För att ska få möjlighet att ta ut avgifter för registrering och tillsyn (det datum när kreditvärderingsinstitut först kan ansöka om registrering) har bemyndigat regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om sådana avgifter som följer av EU- förordningen (se prop. 2009/10:132, bet. 2009/10:FiU34 och rskr. 2009/10:229). Som påpekat är det lämpligt att bemyndigande även ges i lagform. Regeringen föreslår därför att i den nya lagen om kreditvärderingsinstitut ger ett sådant bemyndigande. Detta bemyndigande avses då ersätta det som beslutat på grundval av prop. 2009/10:132. Regeringens bedömning: EU-förordningens regel om på vilka språk som en ansökan om registrering ska ges in bör inte föranleda någon särskild bestämmelse i svensk rätt. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har ingen erinran Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 15 i EU- förordningen ska ett kreditvärderingsinstitut lämna in en registreringsansökan till CESR som ska lämna den vidare till bl.a. den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten. Ansökan ska lämnas in på det språk som krävs enligt lag i deras respektive medlemsstater och Prop. 2009/10:217 dessutom på ett språk som är vanligt i internationella finanskretsar. artikel 21 följer att CESR ska utfärda vägledning om bl.a. språk för ansökningar som lämnas till CESR. Svensk rätt innehåller ett fåtal uttryckliga bestämmelser om vilket språk handlingar till en myndighet eller en domstol ska ges in på. För t.ex. patentärenden finns dock särskilda regler om vilket språk en ansökan eller annan handling ska ges in på. Det finns vidare vissa bestämmelser om att handlingar som ska registreras och kungöras i vart fall som huvudregel ska finnas översatta till svenska, se t.ex. 23 kap. 42 § aktiebolagslagen (2005:551) och 15 a kap. 31 § försäkringsrörelselagen (1982:713). Varken av språklagen (2009:600) eller förvaltningslagen (1986:223) följer någon uttrycklig skyldighet att endast ge in handlingar som är avfattade på svenska språket eller översatta till svenska språket till olika myndigheter. Av språklagen följer att språket i förvaltningsmyndigheter är svenska och att det allmänna har ett särskilt ansvar för att svenskan används och utvecklas. Myndigheterna har vidare ett särskilt ansvar för att svensk terminologi inom dess fackområde finns tillgänglig, används och utvecklas. Detta innebär att språket i t.ex. protokoll, beslut och föreskrifter ska vara svenska. I förarbetena till språklagen (prop. 2008/09:153 s. 29 f.) framförs dock att det i andra delar av den offentliga verksamheten är naturligt att det kan förekomma kommunikation på andra språk än svenska. Som exempel anges skriftväxling mellan svenska myndigheter och utländska myndigheter och internationella organisationer. Det framhålls vidare att de exakta gränserna för det område inom vilket svenskan är obligatorisk inte kan anges generellt utan får bedömas i varje enskilt fall. Språklagen innehåller också en erinran om att det finns särskilda bestämmelser beträffande skyldigheten för förvaltningsmyndigheter att översätta handlingar. Som en allmän princip gäller att det svenska språket ska användas i inlagor som ges in till domstolar och myndigheter. Om det kommer in en handling på ett främmande språk bör en slentrianmässig översättning inte ske utan hänsyn ska tas till ärendets beskaffenhet, omfattningen och karaktären av det material som lämnats in och kostnaden för översättning sedd i förhållandet till ärendets vikt (se prop. 1971:30 s. 382). I ärenden av kommersiell natur kan det vara naturligt att kräva att parten själv ansvarar för översättning till svenska av inlagorna (i SvJT 1972 s. 375, och , Förvaltningslag med kommentarer, andra upplagan s. 102 f.). Svensk rätt innehåller således endast ett fåtal uttryckliga bestämmelser om vilket språk handlingar till en myndighet eller en domstol ska ges in på. I vilken omfattning det krävs att en ansökan lämnas in eller översätts till svenska avgörs i det enskilda fallet utifrån bl.a. ärendets natur. Det har inte framkommit några skäl till att införa bestämmelser om på vilket språk en ansökan om registrering ska ges in. Enligt regeringens mening bör därför inte EU-förordningens regel om på vilka språk som en ansökan om registrering ska ges in föranleda några särskilda bestämmelser i svensk rätt. Styrning och organisation m.m. Regeringens bedömning: Det bör inte i lag regleras hur EU- förordningen förhåller sig till aktiebolagslagens bestämmelser. Det bör inte införas några motsvarigheter till EU-förordningens bestämmelser om vilka krav kreditvärderingsinstituten ska uppfylla när det gäller anställda, metoder, presentation av kreditbetyg m.m. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har ingen erinran Skälen för regeringens bedömning: EU-förordningen innehåller olika krav beträffande kreditvärderingsinstitutens styrning och organisation, se främst artikel 6 och bilaga I. Det handlar t.ex. om bestämmelser rörande styrelsesammansättning och förbud mot vissa ersättningar. EU-förordningens bestämmelser om kreditvärderingsinstitutens styrning och organisation skiljer sig i vissa delar från vad som följer av aktiebolagslagens bestämmelser. I den mån EU-förordningens innehåll strider mot aktiebolagslagens bestämmelser gäller EU-förordningen. Det finns flera lagar som i vissa avseende innehåller en reglering som avviker från aktiebolagen utan att det finns någon särskild erinran om det i aktiebolagslagen, t.ex. lagen om investeringsfonder och lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Någon erinran om innehållet i EU-förordningen bör därför inte införas i aktiebolagslagen. Det har inte heller framkommit skäl för att i den nya lagen om kreditvärderingsinstitut införa bestämmelser om hur EU-förordningens innehåll förhåller sig till aktiebolagslagens bestämmelser. Om ett kreditvärderingsinstitut bryter mot EU-förordningens bestämmelser av bolagsstyrningskaraktär, t.ex. entledigar en styrelse- ledamot av ett skäl som strider mot EU-förordningen (bilaga I, avsnitt A punkten 2 fjärde stycket), så är beslutet inte civilrättsligt ogiltigt. Däremot har möjlighet att ingripa genom t.ex. sanktioner. EU-förordningen innehåller även i övrigt bestämmelser om de krav kreditvärderingsinstituten ska uppfylla när det gäller anställda, metoder, presentation av kreditbetyg, information m.m. Dessa bestämmelser varken får eller bör genomföras i nationell rätt. Regeringens förslag: beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs för överklagande till kammarrätten. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Skälen för regeringens förslag: Det saknas bestämmelser i förordningen som direkt reglerar möjligheten att överklaga den behöriga Av skäl 63 följer dock att förfarandena i förordningen, inklusive registreringsförfarandet, inte bör påverka Prop. 2009/10:217 rättigheterna för kreditvärderingsinstitut och andra personer som omfattas av förordningen och därmed inte heller möjligheterna till överklagande. Enligt EU-förordningen är det de nationella behöriga myndigheterna som ska fatta beslut om t.ex. registrering och tillsynsåtgärder. Dessa beslut har rättsverkningar för kreditvärderingsinstituten och de andra personer som omfattas av förordningen. Ett nationellt beslut som grundar sig på en överenskommelse mellan de behöriga myndigheterna kan överklagas och upphävas eller ändras av en nationell domstol, t.ex. på grund av att beslutet strider mot EU-förordningens artiklar. Även för det fall en behörig myndighet meddelar ett beslut om avslag avseende en registreringsansökan på grund av att medlemmarna i det relevanta kollegiet inte kunnat enas är det den behöriga myndighetens beslut om avslag som har rättsverkningar och som kan överklagas. EU- förordningen bör tolkas så att även ett sådant beslut kan upphävas eller ändras av en nationell domstol. I enlighet med artiklarna 16 och 17 ska ett beslut om avslag innehålla en fullständig motivering och de behöriga myndigheterna med avvikande åsikter ska anges tillsammans med en beskrivning av deras synpunkter. Detta innebär att den nationella domstolen har alla möjligheter att företa en fullständig prövning av beslutet, dvs. både en formell och en materiell prövning av beslutet. EU-förordningens bestämmelser medför att kan komma att meddela ett beslut om avslag där det anges att har en avvikande åsikt och att detta beslut sedan prövas av domstol. Enligt bl.a. lagen (2006:531) om särskild tillsyn över finansiella konglomerat och lagen om värdepappersmarknaden är utgångspunkten att beslut som meddelar överklagas till förvaltningsrätt som första instans och att prövningstillstånd krävs för överklagande till kammarrätt (jfr prop. 2005/06:45 s. 234 f. med hän- visningar). Motsvarande bör gälla vid överklagande av Finansinspek- tionens beslut beträffande kreditvärderingsinstituten. Det innebär att samtliga beslut av som får överklagas ska överklagas hos förvaltningsrätt som första instans och att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 6 Ändringar i andra lagar I EU-förordningen görs hänvisningar till andra EU-rättsakter. Det gäller t.ex. och rådets direktiv /48/EG av om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut12 och och rådets direktiv /49/EG av om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut13. 12EUT L 177, 30.6.2006, s. 1 (Celex 32006L0048). 13EUT L 177, 30.6.2006, s. 201 (Celex 32006L0049). avsnitten kommer det att redogöras för i vilken mån det bör ske Prop. 2009/10:217 ändringar i de nationella lagarna som reglerar de berörda områdena. 6.1Lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar Regeringens bedömning: Det bör inte göras några ändringar i lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har ingen erinran anför att det finns små men avgörande skillnader mellan kreditvärderingsinstituten och kreditvärderings- företagen och att det är önskvärt att dessa skillnader redovisas, belyses och närmare diskuteras i den kommande propositionen. Skälen för regeringens bedömning: EU-förordningen är, enligt skäl 44 i den, inte avsedd att ersätta de etablerade förfarandena för erkännande av externa ratinginstitut. Enligt artikel 2.3 i förordningen ska dock ett kreditvärderingsinstitut ansöka om registrering enligt förordningen som ett villkor för att godkännas som externt ratinginstitut såvida det inte enbart utfärdar sådana kreditbetyg som inte omfattas av förordningens tillämpningsområde. Av artikel 4.1 följer också att vissa institut och företag fr.o.m. i rättsligt reglerade sammanhang (se avsnitt 4.2) enbart får använda kreditbetyg som är utfärdade av kreditvärderingsinstitut som är etablerade inom gemenskapen och registrerade i enlighet med förordningen. Kreditvärderingsföretag finns indirekt reglerade i lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar. Lagen syftar till att säkerställa att kreditinstitut och värdepappersbolag upprätthåller en viss soliditetsnivå och grundar sig på två EG-direktiv, och rådets direktiv /48/EG av om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut och och rådets direktiv /49/EG av om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut. I lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar finns krav på hur stort buffertkapital (kapitalbas) kreditinstituten och värdepappersbolagen måste ha i relation till riskerna i rörelsen. Det finns också reglerat olika metoder för hur kapitalkravet för kreditrisker ska beräknas. Enligt en av metoderna kan riskvikten för en exponering bestämmas med stöd av externa ratinginstituts (kreditvärderingsföretags) kreditvärderingar. En förutsättning för att en extern kreditvärdering ska få användas i detta syfte är att kreditvärderingsföretaget har godkänts av (4 kap. 12 §). För att ett kreditvärderingsföretag ska godkännas (erkännas som externt ratinginstitut) ställs krav på bl.a. objektivitet, oberoende, öppenhet och trovärdighet. kan antingen göra en direkt prövning av ett kreditvärderingsföretag (utför sin egen prövning) eller en indirekt prövning (godtar en prövning som en utländsk tillsynsmyndighet har gjort). har också möjlighet att återkalla ett godkännande. I 4 kap. 12 § lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar finns Prop. 2009/10:217 angivet vilka krav som måste vara uppfyllda för att ett kreditvärderingsföretag ska godkännas (erkännas som externt rating- har också meddelat föreskrifter och allmänna råd avseende vilka krav som ställs för att ett kreditvärderingsföretag ska godkännas (FFFS 2007:2). Det framgår dock inte att det för godkännande i vissa fall också krävs att företaget ansöker om registrering enligt EU-förordningen. Enligt och rådets direktiv /111/EG av om ändring av direktiven /48/EG, 2006/49/EG och 2007/64/EG vad gäller banker anslutna till centrala kreditinstitut, vissa frågor som gäller kapitalbasen, stora exponeringar, tillsynsrutiner och krishantering14 ska direktivens bestämmelser om villkoren för erkännande av externa ratinginstitut ersättas med nya bestämmelser. Det pågår med anledning av det nämnda direktivet en översyn av bl.a. lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar. Enligt regeringens mening är det lämpligt att de ändringar som bör ske av lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar införs i ett sammanhang. Det bör därför inte i det här lagstiftningsärendet föreslås några ändringar i lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar. efterfrågar en närmare analys av skillnaderna mellan kreditvärderingsföretag och kreditvärderingsinstitut. Som huvudregel gäller enligt EU-förordningen att ett kreditvärderingsinstitut som villkor för att godkännas som kreditvärderingsföretag (erkännas som externt ratinginstitut) också ska ansöka om registrering enligt EU-förordningen. Ett kreditvärderingsinstitut kan därmed vara ett sådant kreditvärderingsföretag som kan ansöka om godkännande hos Finans- inspektionen. Ytterligare analys av skillnaden mellan kreditvärderings- institut och kreditvärderingsföretagen kommer sannolikt att ske inom ramen för den pågående översynen av lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar och det finns därför inte skäl att närmare belysa dessa skillnader inom ramen för detta lagstiftningsärende. 6.2Lagen om handel med finansiella instrument Regeringens förslag: Det ska framgå av lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument att det finns ytterligare bestämmelser om den information som ett prospekt ska innehålla i artikel 4.1 i EU- förordningen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 4.1 i EU-förordningen ska ett prospekt som innehåller en hänvisning till ett eller flera kreditbetyg också innehålla information om huruvida kreditbetygen har utfärdats av ett registrerat kreditvärderingsinstitut som är etablerat i gemenskapen. 14 EUT L 302, 17.11.2009, s. 97 (Celex 32009L0111). Av 2 kap. 11 § lagen om handel med finansiella instrument framgår att Prop. 2009/10:217 ett prospekt ska innehålla all information rörande emittenten och de överlåtbara värdepapperen som är nödvändig för att en investerare ska kunna göra en välgrundad bedömning av emittentens och en eventuell garants tillgångar och skulder, finansiella ställning, resultat och framtidsutsikter samt av de överlåtbara värdepapperen. Det erinras också om att det finns ytterligare bestämmelser om den information som ett prospekt ska innehålla i prospektförordningen15. För att 2 kap. 11 § lagen om handel med finansiella instrument inte ska bli missvisande bör den ändras på så sätt att det också framgår att det finns ytterligare bestämmelser om den information som ett prospekt ska innehålla i artikel 4.1 i EU-förordningen. 7 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Den nya lagen om kreditvärderingsinstitut ska träda i kraft . Anmärkning och straffavgifter får endast beslutas för överträdelser som har skett efter ikraftträdandet. Den lagändring som införs med anledning av artikel 4.1 i EU- förordningen ska träda i kraft . Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian har det dock föreslagits att den nya lagen om kreditvärderingsinstitut ska träda i kraft . I promemorian har det inte heller föreslagits någon särskild övergångsbestämmelse. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det.