prop · GX03237 · 2010-06-23 00:00:00 — Så kan vara fallet t.ex. om personen som förklarar sig villig att ta emot handlingen uppträder förvirrat eller är berusad. Av andra stycket framgår att en underrättelse om att delgivning har skett och vem handlingen har lämnats till ska skickas till delgivnings- mottagaren. Det ställs inte något krav på att underrättelsen ska skickas på visst sätt. 35 § Om delgivningsmottagaren har känt hemvist i men inte påträffas där, får handlingen lämnas till en vuxen medlem av det hushåll som delgivnings- mottagaren tillhör och som påträffas i eller i omedelbar anslutning till hemvistet. Paragrafen innehåller en bestämmelse om surrogatdelgivning när den person som är delgivningsmottagare inte påträffas i bostaden. Den har utan ändring i sak överförts från 12 § första meningen delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitt 12.8. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. För att surrogatdelgivning ska få användas enligt denna paragraf måste delgivningsmottagaren vara stadigvarande bosatt på adressen. Huruvida han eller hon är folkbokförd på adressen saknar självständig betydelse, men kan naturligtvis vara en omständighet att beakta (NJA 1988 s. 89). Handlingen får endast lämnas till hushållsmedlem som påträffas i, eller i omedelbar anslutning till, hemvistet. Det är alltså inte möjligt att söka upp en hushållsmedlem på någon annan plats, t.ex. hans eller hennes arbetsplats. Hushållsmedlemmen måste också vara vuxen, dvs. 36 § Om delgivningsmottagaren inte påträffas på sin arbetsplats under sin vanliga arbetstid, får handlingen lämnas till hans eller hennes arbetsgivare. Med arbets- givare avses en person i företagsledande eller därmed jämförlig ställning eller chefen för den personaladministrativa verksamheten på delgivningsmottagarens arbetsplats. Paragrafen innehåller en bestämmelse om surrogatdelgivning när den Prop. 2009/10:237 person som är delgivningsmottagare inte påträffas på sin arbetsplats. har utan ändring i sak överförts från 12 § andra stycket delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitt 12.9. För att surrogatdelgivning med arbetsgivare ska få användas krävs att eftersökning sker under delgivningsmottagarens vanliga arbetstid. Arbetsgivaren är enligt 44 § skyldig att upplysa om vilken den vanliga arbetstiden är. Tillägget eller därmed jämförlig ställning tar liksom delgivningslag sikte på ledningen för myndigheter, organi- sationer och andra typer av arbetsplatser (prop. 1990/91:11 s. 32). 37 § Den som har mottagit handlingen enligt 35 eller 36 § ska se till att hand- lingen lämnas till delgivningsmottagaren så snart det kan ske. Den som utför del- givningen ska informera om denna skyldighet när handlingen lämnas. Paragrafen behandlar skyldigheten för den person som vid surrogat- delgivning tar emot handlingen att vidarebefordra den till den person som är delgivningsmottagare. Bestämmelsen har utan ändring i sak överförts från 14 § delgivningslag. Den berörs i avsnitt 12.7. Personen som har tagit emot handlingen är skyldig att göra relativt stora ansträngningar för att vidarebefordra handlingen till delgivnings- mottagaren. Om personen helt skulle strunta i att försöka vidarebefordra handlingen, så påverkar detta emellertid inte bedömningen av om delgivning har skett (39 § andra stycket). En annan sak är att ett sådant agerande kan medföra att personen som har tagit emot handlingen anses skadeståndsskyldig gentemot delgivningsmottagaren (prop. 1970:13 s. 225). Stämningsmannadelgivning genom att handlingen lämnas i eller i anslutning till delgivningsmottagarens hemvist 38 § Vid stämningsmannadelgivning får handlingen lämnas i delgivnings- mottagarens hemvist eller på lämplig plats i anslutning till hans eller hennes hemvist, om 1.delgivningsmottagaren inte påträffas där, 2.handlingen inte kan lämnas enligt 3436 §§, 3.det inte kan klarläggas var delgivningsmottagaren uppehåller sig, och 4.det med beaktande av vad som har framkommit i det aktuella delgivnings- ärendet eller vid andra delgivningsförsök med delgivningsmottagaren finns anledning att anta att han eller hon har avvikit eller på annat sätt håller sig undan. Paragrafen innehåller bestämmelser om stämningsmannadelgivning genom s.k. spikning. Den har till stora delar sin motsvarighet i 15 § andra stycket och 18 a § delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitt 12.11. Av paragrafen framgår att spikning är en variant av stämningsmanna- delgivning. Det krävs, till skillnad års delgivningslag, inte något beslut från uppdragsmyndigheten innan handlingen spikas. Regleringen hindrar givetvis inte att den som utför stämningsmanna- delgivningen i svårbedömda fall samråder med uppdragsmyndigheten för att i möjligaste mån undvika att myndigheten senare gör en annan bedömning i fråga om huruvida förutsättningar för spikning har före- Förutsättningarna i sak för spikning är oförändrade. Den föreslagna Prop. 2009/10:237 regleringen lämnar dock ett större utrymme för stämningsmannen att välja hur handlingen ska lämnas än enligt delgivningslag. Handlingen ska i normalfallet lämnas på samma sätt som vanlig post till adressen, dvs. i brevinkast eller brevlåda (jfr prop. 1960:85 s. 19 f.). Om det inte är möjligt, eller om det bedöms olämpligt, att lämna handlingen i brevlåda, brevinkast eller motsvarande får den fästas på ytterdörren till bostaden. För att det ska anses finnas anledning att anta att delgivnings- mottagaren har avvikit eller håller sig undan (punkten 4) krävs att utredningen medger ganska säkra slutsatser i detta avseende. Så bör ofta kunna anses vara fallet om delgivningsmottagaren har aviserats om att han eller hon söks för stämningsmannadelgivning och har synts till i närheten av bostaden, t.ex. i trappuppgången. För att uppgifter i ett tidigare delgivningsärende ska kunna tillmätas någon större vikt krävs att det inte har förflutit (jfr prop. 1994/95:188 s. 24). Vilken utredning som krävs får bedömas efter omständigheterna i varje särskilt fall (se t.ex. NJA 2009 N 75). Uppgifter från tidigare delgivningsärenden kan också tala emot att spikning ska få användas, t.ex. om delgivningsmottagaren har kunnat delges personligen i ett annat delgivningsärende. Om förutsättningarna för spikning är uppfyllda, får också kungörelsedelgivning användas (48 § första stycket 2). Angående valet mellan spikning och kungörelsedelgivning, se avsnitt 13.2.2 samt kommentaren till 48 §. 39 § Stämningsmannadelgivning enligt 32, 33 eller 38 § har skett när handlingen eller det skriftliga meddelandet har lämnats på föreskrivet sätt eller när delgiv- ningsmottagaren har vägrat ta emot handlingen eller meddelandet. Stämningsmannadelgivning enligt 3437 §§ har skett när handlingen har lämnats och underrättelsen har skickats. Paragrafen anger när stämningsmannadelgivning har skett. Den motsvarar delvis 19 § delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitten 12.1, 12.5, 12.6, 12.7 och 12.11. Första stycket anger de tidpunkter när delgivning har skett vid olika typer av stämningsmannadelgivning. När handlingen enligt 32 § har lämnats till den person som är delgivningsmottagare, liksom när han eller hon vägrat att ta emot handlingen, har stämningsmannadelgivning skett i och med överlämnandet eller försöket att lämna över handlingen. Detsamma gäller när ett meddelande med handlingens innehåll lämnas enligt 33 §. Vid spikning enligt 38 § har stämningsmannadelgivning skett när handlingen har lämnats på föreskrivet sätt. När det gäller surrogatdelgivning framgår av andra stycket att stämningsmannadelgivning har skett först när både handlingen har lämnats och underrättelse har skickats till delgivnings- mottagaren om delgivningen och om vem som har tagit emot handlingen. Vem som får utföra stämningsmannadelgivning 40 § Stämningsmannadelgivning får utföras av stämningsman eller av den som är anställd vid svensk utlandsmyndighet, och Stämningsmannadelgivning får utföras av personal vid respektive inrättning om delgivningsmottagaren är intagen i sådan undersökningsenhet som avses i 5 § lagen (1991:1137) om rätts- psykiatrisk undersökning, sådan vårdinrättning som avses i 6 § första stycket lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, sådan sjukvårdsinrättning som avses i 15 § första stycket lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, sådant hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, eller sådant hem som avses i 22 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. Paragrafen anger vilka som har behörighet att utföra stämningsmanna- delgivning. Den motsvarar 24 § första stycket delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitt 12.2 och 12.3. I första stycket räknas de personkategorier upp som har full stämnings- mannabehörighet, dvs. som kan utföra all slags stämningsmanna- delgivning. Till skillnad års delgivningslag är samtliga anställda vid polismyndighet, åklagarmyndighet, allmän domstol, allmän förvaltningsdomstol, och behöriga att utföra stämningsmannadelgivning. Även anställda vid auktoriserade delgivningsföretag är behöriga att utföra sådan delgivning. Auktorisation av delgivningsföretag regleras i lagen om auktorisation av delgivnings- företag (se närmare författningskommentaren till den lagen). Andra stycket innehåller en uppräkning av personalkategorier som har viss begränsad stämningsmannabehörighet. Dessa har endast behörighet att utföra stämningsmannadelgivning med personer som är intagna på den anstalt eller inrättning där de tjänstgör. I förhållande till delgivningslag har personal vid sjukvårdsinrättningar för psykiatrisk tvångsvård tillkommit. 41 § En polismyndighet förordnar stämningsmän inom sitt polisdistrikt. Paragrafen anger att varje polismyndighet förordnar stämningmän inom sitt polisdistrikt. Bestämmelsen motsvarar 23 § delgivningslag. Den berörs i avsnitt 12.2. En polismyndighets rätt att öppna postförsändelse 42 § En polismyndighet får öppna en försändelse som har lämnats till myndig- heten för stämningsmannadelgivning, om det behövs för att innehållet ska kunna vidarebefordras inom myndigheten eller till en annan polismyndighet för delgivning. Detta gäller dock inte om uppdragsgivaren har angett att försändelsen inte får öppnas. Paragrafen innehåller en bestämmelse om polismyndighetens rätt att i vissa fall öppna den försändelse som ska delges genom stämnings- mannadelgivning. Den motsvarar delvis 29 a § delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitt 12.12. Paragrafen innebär att polismyndigheten i vissa fall har rätt att öppna ett slutet kuvert som överlämnats till myndigheten för stämningsmanna- Eftersom det är fråga om ett ingrepp i den grundlags- skyddade brevhemligheten får bestämmelsen inte användas slentrian- Försändelsen får endast öppnas om det behövs för att innehållet ska kunna vidarebefordras inom myndigheten eller till en annan polis- myndighet för delgivning. För att ett sådant behov ska anses föreligga måste överföringen brådska. Det kan t.ex. vara så att den person som är delgivningsmottagare har gripits på en annan ort och det finns en risk att delgivning inte kan genomföras om delgivningshandlingarna skickas Som framgår av andra meningen har uppdragsgivaren vidare möjlighet att ange att en försändelse inte får öppnas. torde främst utnyttjas när delgivningsförsändelsen innehåller sekretess- belagda handlingar eller när enskild ska se till att delgivning sker utan samband med mål eller ärende. Den omständigheten att en delgivnings- försändelse öppnas av en polismyndighet och delgivningshandlingen därefter skickas med t.ex. telefax till en annan polismyndighet innebär inte att handlingen därmed ska betraktas som en allmän handling hos någon av polismyndigheterna (jfr 2 kap. 11 § 1 tryckfrihetsförordningen 1990/91:11 s. 43). 43 § En fastighetsägare, tomträttshavare, arrendator eller innehavare av bostads- lägenhet ska på begäran av den som utför stämningsmannadelgivning uppge om delgivningsmottagaren är bosatt på fastigheten eller i lägenheten eller annars disponerar utrymme där. Paragrafen innehåller en bestämmelse om bl.a. fastighetsägares skyldig- het att lämna upplysningar till den som utför stämningsmannadelgivning. Bestämmelsen har utan ändring i sak överförts från 26 § i 1970 års Övervägandena finns i avsnitt 12.13. Bestämmelsen innebär en skyldighet att upplysa om hyresgäster, andrahandshyresgäster och inneboende. skyldigheten finns i 45 §. 44 § En arbetsgivare är skyldig att på begäran av den som utför stämningsmanna- delgivning uppge om delgivningsmottagaren är anställd hos honom eller henne och, om så är fallet, upplysa om delgivningsmottagarens arbetstider, arbetsplats och om andra förhållanden som rör anställningen och som kan underlätta delgiv- Paragrafen behandlar arbetsgivares skyldighet att lämna upplysningar till den som utför stämningsmannadelgivning. Bestämmelsen har delvis sin motsvarighet i 27 § delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitt 12.13. Paragrafen anger vilka uppgifter som en arbetsgivare är skyldig att lämna om en person som är delgivningsmottagare. sådana uppgifter som typiskt sett kan underlätta delgivning med en anställd, i första hand den anställdes arbetstider och arbetsplats. arbetsgivaren känner till andra omständigheter som kan underlätta delgivning, är han eller hon skyldig att upplysa även om dessa. sättning för att upplysningsskyldighet ska föreligga är dock att upp- gifterna har samband med anställningen (jfr prop. 1984/85:109 s. 66). Undantag från upplysningsskyldigheten finns i 45 §. I 36 § finns en definition av begreppet arbetsgivare. Till skillnad års delgiv- ningslag är uppgiftsskyldigheten inte straffsanktionerad. 45 § Upplysningsskyldighet enligt 43 och 44 §§ gäller inte den som står i sådant förhållande till delgivningsmottagaren som anges i 36 kap. 3 § . Paragrafen innehåller en bestämmelse om undantag från upplysnings- skyldigheten i 43 och 44 §§. Bestämmelsen motsvarar 28 § i 1970 års Övervägandena finns i avsnitt 12.13. Undantaget från uppgiftsskyldigheten gäller fastighetsägare m.fl. respektive arbetsgivare som är närstående till delgivningsmottagaren på sådant sätt att de skulle vara undantagna från vittnesplikt enligt 36 kap. Detta undantag avser bl.a. make, sambo, syskon, barn och föräldrar. Tillträde till enskilt område som inte utgör bostad 46 § Stämningsman och anställd vid polismyndighet, åklagarmyndighet, allmän domstol, allmän förvaltningsdomstol, , och auktoriserat delgivningsföretag har rätt att få tillträde till enskilt område som inte utgör bostad för att verkställa stämningsmannadelgivning. En polisman som vägras sådant tillträde får, efter beslut av polismyndigheten, själv bereda sig tillträde. Om någon annan person som anges i första stycket vägras tillträde, ska polismyndigheten lämna biträde om personen begär det. Paragrafen reglerar rätten att vid stämningsmannadelgivning få tillträde till enskilt område som inte utgör bostad för att verkställa delgivningen. Den motsvarar 29 § delgivningslag. Av första stycket följer att den som utför stämningsmannadelgivning har rätt att komma in t.ex. på en arbetsplats eller i trappuppgången till ett flerfamiljshus (jfr prop. 1984/85:109 s. 67). som har behörighet att utföra stämningsmannadelgivning enligt 40 § första stycket utom anställda vid svensk utlandsmyndighet har denna rätt. I andra stycket anges att den som utför stämningsmannadelgivning har rätt att vända sig till polismyndigheten för att bereda honom eller henne Det gäller t.ex. om någon med våld hindrar den som utför stämningsmannadelgivning att ta sig in på området eller om den som äger eller disponerar över området vägrar att ge tillträde till detta. 2009/10:237 man får själv bereda sig tillträde efter beslut av polismyndigheten. övrigt är allmänna bestämmelser om polismans befogenhet att använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd tillämpliga på denne (jfr 10 § första stycket 6 polislagen [1984:387] och a. prop. s. 56). Paragrafen gäller inte tillträde till bostäder. Sådant tillträde regleras i bestämmelserna om husrannsakan i 28 kap. 2 § . Hur kungörelsedelgivning går till 47 § Kungörelsedelgivning sker genom att myndigheten beslutar att den handling som ska delges hålls tillgänglig hos myndigheten eller på annan plats och ett meddelande om detta och om handlingens huvudsakliga innehåll från beslutet kungörs och i vissa fall ges till känna på annat sätt i enlighet med vad som närmare anges i 4850 §§. Paragrafen innehåller en övergripande bestämmelse om hur kungörelse- delgivning går till. Den motsvarar delvis 17 § delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitten 13.1 och 13.3.113.3.3. Kännetecknande för kungörelsedelgivning är att myndigheten fattar ett beslut om att en handling ska hållas tillgänglig och att detta ges spridning genom att ett meddelande om detta och om handlingens huvudsakliga innehåll kungörs på föreskrivet sätt. Av det meddelande som kungörs ska det framgå vem som ska delges. När det t.ex. gäller en juridisk person ska alltså kungörelsen normalt riktas mot denna och inte mot dess ställ- företrädare även om de föregående delgivningsförsöken har varit inriktade på dessa. En annan sak är att det vid kungörelsens utformning ibland kan vara lämpligt att, utöver delgivningssubjektet, ange vem eller vilka som är delgivningsmottagare. Så kan vara fallet t.ex. i fråga om ställföreträdaren till en underårig. Vidare ska anges vad delgivningen avser och, i förekommande fall, vad konsekvensen kan bli om den som delgivningen avser inte hör av sig inom viss angiven tid. Slutligen ska det framgå vid vilken myndighet som målet eller ärendet handläggs samt var den handling som delges hålls tillgänglig. Kungörande och övriga åtgärder ska ske från beslutet. Närmare bestämmelser om när kungörelsedelgivning får användas och om hur kungörandet ska ske finns i 4850 §§ (se kommentarerna till dessa bestämmelser). Kungörelsedelgivning när delgivningsmottagaren saknar känt hemvist eller undandrar sig delgivning 48 § Kungörelsedelgivning får ske 1.om delgivningsmottagaren saknar känt hemvist och det inte kan klarläggas var han eller hon uppehåller sig, 2.om förutsättningarna för stämningsmannadelgivning enligt 38 § är upp- fyllda, eller 3.om förutsättningarna för förenklad delgivning är uppfyllda men sådan adress som anges i 23 § saknas. Ett meddelande som avses i 47 § ska föras in i Post- och och, om det finns skäl till det, i ortstidning. Om kungörelsedelgivning enligt första stycket har skett och därefter ny delgivning ska ske i samma mål eller ärende, får meddelandet i stället anslås i myndighetens lokal. Paragrafen innehåller bestämmelser om kungörelsedelgivning när delgivningsmottagaren saknar känt hemvist eller undandrar sig delgiv- ning. Den motsvarar delvis 15 § och 17 § första stycket delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitten 13.2.113.2.3 och 13.3.113.3.2. I första stycket anges när kungörelsedelgivning får användas med stöd av denna paragraf. Av punkten 1, som motsvarar 15 § första stycket delgivningslag, framgår att kungörelsedelgivning får användas när den person som är delgivningsmottagare saknar känt hemvist och det inte heller kan klarläggas var han eller hon uppehåller sig. Om delgivningsmottagaren inte bor på den senaste folkbokföringsadressen, kan ny adressuppgift i vissa fall finnas hos exempelvis kommunens socialtjänst eller Kriminalvården. kan dessutom lämna uppgift om aktuell arbetsgivare. Bestämmelsen är i första hand tillämplig vid delgivning med fysiska personer. Den kan emellertid under vissa förutsättningar få betydelse också vid delgivning med en juridisk person. Det gäller framför allt i den situationen då en juridisk person som inte är registrerad ska delges och ställföreträdarna saknar känt hemvist och det inte kan klarläggas var dessa uppehåller sig. Om den juridiska personen däremot har en registrerad postadress, bör delgivning i första hand ske genom särskild delgivning med juridisk person också i de fall då förutsättningarna för delgivning enligt förevarande bestämmelse är upp- fyllda. Punkten 2, som delvis motsvarar 15 § andra stycket delgiv- ningslag, anger att kungörelsedelgivning kan användas som ett alternativ till spikning. De formella förutsättningarna är desamma, dvs. att den delgivningsmottagare som söks har känt hemvist men inte påträffas där, att surrogatdelgivning inte kan tillämpas, att det inte kan klarläggas var delgivningsmottagaren uppehåller sig och att det med beaktande av vad som har framkommit i det aktuella delgivningsärendet eller vid andra delgivningsförsök med honom eller henne finns anledning att anta att han eller hon har avvikit eller håller sig undan. När det gäller att välja mellan kungörelsedelgivning och spikning är det avgörande vilket delgivnings- sätt som framstår som mest ändamålsenligt i det enskilda fallet (4 § första stycket). Det är framför allt när det kan antas att delgivnings- mottagaren har avvikit från hemvistet som kungörelsedelgivning bör väljas i stället för spikning. Punkten 3 saknar motsvarighet delgivningslag. Av den fram- går att kungörelsedelgivning även får användas om förutsättningarna för att använda förenklad delgivning i och för sig är uppfyllda men delgivningsmottagaren har underlåtit att anmäla uppgift om aktuell adress till såväl den myndighet som handlägger målet eller ärendet som för folkbokföring (jfr 25 § folkbokföringslagen [1991:481]). I sådana fall ska myndigheten varken behöva vidta några ytterligare efterforskningar för att klarlägga var delgivningsmottagaren uppehåller sig eller försöka delge honom eller henne på annat sätt. För att bestämmelsen ska vara tillämplig krävs också bl.a. att det inte skulle ha varit olämpligt att använda förenklad delgivning med hänsyn till omständigheterna i Prop. 2009/10:237 delgivningsärendet (4 § andra stycket). I andra stycket regleras hur kungörandet ska gå till. Huvudregeln är annonsering i Post- och . Om det finns skäl till det ska, enligt andra meningen, meddelandet dessutom införas i ortstidning. Vid bedömningen av om det föreligger sådana skäl ska främst beaktas ändamålet med delgivningen samt vem eller vilka som ska delges. Om kungörelsedelgivning ska ske med en fysisk person som kan antas uppehålla sig på en viss ort, talar detta för att annonsering även ska ske i ortstidning. För det fall en delgivningsmottagare saknar känt hemvist och det inte heller finns tydliga indikationer på att han eller hon uppehåller sig på en viss ort inom riket är det däremot tillräckligt att införa medde- landet i Post- och . Om kungörelsedelgivning enligt denna paragraf har ägt rum och därefter ny delgivning ska ske i samma mål eller ärende, får annonsering i tidning underlåtas helt. Meddelandet ska i sådana fall i stället anslås i myndighetens lokal. Bestämmelsen är fakultativ. Myndigheten kan alltså välja att annonsera i tidning, trots att förutsättningarna enligt stycket är uppfyllda. Det kan i vissa fall vara lämpligt att så sker, t.ex. om har förflutit sedan den förra kungörelsedelgivningen. Kungörelsedelgivning när en obestämd krets eller ett stort antal personer ska delges 49 § Kungörelsedelgivning får ske 1.om en obestämd krets ska delges, 2.om ett stort antal personer ska delges och det med hänsyn till ändamålet med delgivningen inte är rimligt att delgivning sker med var och en av dem, eller 3.om delägare i samfällighet eller medlemmar i sammanslutning ska delges, det inte finns någon som är delgivningsmottagare för dem enligt 14 § första stycket och delägarna eller medlemmarna är fler än tio. Ett meddelande som avses i 47 § ska föras in i Post- och och, om det finns skäl till det, i ortstidning. Om delgivningen i ett sådant fall som avses i första stycket 2 avser personer som hyr eller annars innehar lägenheter i samma fastighet ska meddelandet dessutom anslås inom fastigheten på lämpligt sätt. Ett meddelande om delgivningen ska skickas till någon eller några av dem som delgivningen avser för att vara tillgängligt för alla dem som avses med delgivningen.