prop · GX03242 · 2010-07-01 00:00:00 — har fått den dokumentation han eller hon har rätt till enligt 14 §. fristen börjar inte löpa förrän samtliga uppgifter enligt 14 § kommit kon- sumenten till handa, dvs. när han eller hon har fått möjlighet att ta del av I paragrafen genomförs artikel 14.1 andra stycket i direktivet. 23 § Har konsumenten i rätt tid och på ett ändamålsenligt sätt lämnat eller sänt ett meddelande om att han eller hon frånträder kreditavtalet, får meddelandet åberopas även om det försenas, förvanskas eller inte kommer fram. Paragrafen innehåller en regel om att det är kreditgivaren som bär risken för att ett meddelande från konsumenten om att avtalet frånträds för- senas, förvanskas eller inte kommer fram. Den utformas efter förebild av bl.a. 5 kap. 3 § distans- och hemförsäljningslagen. Frågan om ett meddelande har sänts i rätt tid avgörs med tillämpning av den frist som anges i 22 §. Kravet på att meddelandet ska ha sänts på ett ändamålsenligt sätt innebär att konsumenten ska välja ett sätt som är försvarligt med hänsyn till den föreliggande situationen. kan sändas med post, telefax eller e-post. Eftersom det inte finns något formkrav, kan meddelandet lämnas muntligen, t.ex. genom telefon. är som regel tillräckligt att meddelandet sänds till kreditgivarens adress, som denne är skyldig att informera om enligt 14 §. För att en anställd ska vara behörig att ta emot ett meddelande krävs det inte att den anställde kan ingå avtal för kreditgivarens räkning. I paragrafen genomförs artikel 14.3 a) sista ledet i direktivet. 24 § Om konsumenten utövar sin ångerrätt, ska han eller hon och senast Prop. 2009/10:242 från den dag då konsumenten lämnade eller sände sitt meddelande betala tillbaka det belopp som erhållits från kreditgivaren, med tillägg för upplupen ränta på beloppet. Räntan ska utgå från och med den dag då konsu- menten fick tillgång till krediten till och med den dag då den återbetalas. Om kreditgivaren med anledning av kreditavtalet har betalat en avgift till det all- männa som inte återbetalas, är konsumenten skyldig att ersätta kreditgivaren för denna. Kreditgivaren ska och senast från den dag då kredit- givaren tog emot konsumentens meddelande om att kreditavtalet frånträds betala tillbaka de avgifter som konsumenten har betalat med anledning av krediten. Paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, anger vilka skyldigheter som konsumenten och kreditgivaren har när ångerrätten utövas. Motsvarande bestämmelser vid distans- och hemförsäljning finns i 3 kap. 911 §§ och 4 kap. 8 och 9 §§ distans- och hemförsäljningslagen. Regleringen i den lagen skiljer sig något i fråga om vilka avgifter kredit- givaren får tillgodoräkna sig. Vid kreditgivning på distans respektive vid hemförsäljning har regleringen i den nya konsumentkreditlagen företräde (se 3 kap. 13 § och 4 kap. 9 a § förslaget till lag om ändring i distans- och hemförsäljningslagen). Övervägandena finns i avsnitt 6.11. Om konsumenten utövar sin ångerrätt, uppkommer enligt första stycket en skyldighet för honom eller henne att till kreditgivaren återbetala de belopp som utbetalats. Detta ska ske och senast . Tidpunkten räknas från det att konsumenten utövar ångerrätten, dvs. den tidpunkt då konsumenten lämnade eller sände sitt meddelande om att kreditavtalet frånträds. Konsumenten ska också betala ränta för den tid som han eller hon disponerar över krediten, dvs. till dess att den återbetalas till kreditgivaren. Det är samma ränta som ska betalas vid utnyttjande av ångerrätten som skulle ha betalats för den aktuella perio- den om kreditavtalet inte hade ångrats, dvs. Vidare finns det en specialregel för det fall att kreditgivaren med anledning av kredit- avtalet har betalat avgifter till det allmänna. Sådana avgifter får konsu- menten slutligt stå för. Enligt andra stycket ska kreditgivaren återbetala sådana avgifter som konsumenten kan ha erlagt med anledning av kreditavtalet, t.ex. upplägg- ningsavgift. Återbetalningsskyldigheten omfattar naturligtvis inte de av- gifter som nämns i föregående stycke och som konsumenten slutligt ska stå för. I paragrafen genomförs artikel 14.3 b) i direktivet. 25 § Om konsumenten utövar sin ångerrätt och det med anledning av kredit- avtalet har ingåtts ett anknytande avtal om tjänster som tillhandahålls av kredit- givaren eller av någon annan på grund av en överenskommelse mellan denne och kreditgivaren, ska det anknytande avtalet upphöra att gälla utan att konsumenten får åläggas någon påföljd för detta. Paragrafen innehåller en bestämmelse om återgång av vissa anknytande avtal när konsumenten utövar sin ångerrätt. Paragrafen utformas efter förebild av 3 kap. 12 § distans- och hemförsäljningslagen. Övervägan- dena finns i avsnitt 6.11. Bestämmelsen innebär att konsumenten inte särskilt behöver säga upp eller ångra det andra avtalet när han eller hon har ångrat ett kreditavtal. En förutsättning för att konsumenten ska få denna lättnad är att det är fråga om en anknytande tjänst till kreditavtalet. Ett exempel på ett sådant avtal är ett försäkringsavtal som säkerställer konsumentens återbetalning En annan förutsättning är att tjänsten tillhandahålls av kredit- givaren eller någon annan på grund av ett avtal med kreditgivaren. Att konsumenten inte får åläggas någon påföljd innebär inte att konsu- menten slipper ifrån alla konsekvenser av att avtalet återgår. den tid tjänsten nyttjats och kostnader som redan uppstått, t.ex. en upp- lupen premie för en försäkring, kan konsumenten behöva stå för. regleras dock inte i denna paragraf. I paragrafen genomförs artikel 14.4 i direktivet. 26 § Vid kreditköp av en vara ska säljaren ta ut en kontantinsats av köparen i enlighet med god kreditgivningssed. Kontantinsatsen ska motsvara minst av varans kontantpris, om inte särskilda förhållanden föranleder annat. Som kontantinsats anses inte betalning med medel som köparen får låna av säljaren eller av någon annan kreditgivare på grund av en överenskommelse mellan denne och säljaren. Paragrafen reglerar vad som gäller beträffande kontantinsats vid kredit- Den motsvarar 14 § lag. Det sista stycket i 14 § i 1992 års lag överförs inte, eftersom den lag som det hänvisas till där har upphört 27 § Om en näringsidkare för sin egen eller någon annans räkning säljer en vara utan att iaktta 26 §, ska det anses utgöra en åtgärd i strid mot 5 § marknads- föringslagen (2008:486). Paragrafen, som motsvarar 15 § lag, reglerar frågan om mark- nadsrättsliga sanktioner vid brott mot 26 §. Konsumentens rättigheter vid överlåtelse av fordran 28 § Om kreditgivaren har överlåtit sina rättigheter enligt kreditavtalet, får kon- sumenten mot den nye kreditgivaren göra samma invändningar som han eller hon vid överlåtelsen kunde göra mot överlåtaren. Detsamma gäller när kreditgivaren har pantsatt sina rättigheter enligt kreditavtalet. Överlåtaren ska underrätta konsumenten om överlåtelsen, om inte överlåtaren har åtagit sig att även fortsättningsvis fullgöra de skyldigheter som följer av Paragrafen behandlar konsumentens rätt vid överlåtelse och pantsättning av ett kreditavtal. Övervägandena finns i avsnitt 6.13. Första stycket motsvarar 16 § första stycket lag. Enligt andra stycket ska konsumenten underrättas om kreditgivaren överlåter sina rättigheter enligt kreditavtalet. Det finns inget formkrav för hur underrättelsen ska gå till. ligen bör det ske skriftligen i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Konsumenten behöver Prop. 2009/10:242 inte underrättas om den överlåtande kreditgivaren gentemot förvärvaren har åtagit sig att fullgöra skyldigheterna enligt avtalet, t.ex. sända avier till konsumenten och ta emot betalningar. En förutsättning är att samtliga tänkbara frågor som kan uppstå hanteras av den överlåtande kreditgiva- ren. Med skyldigheter som följer av kreditavtalet avses inte bara det som direkt framgår av avtalet utan också skyldigheter som kan följa av författningar på grund av att det är fråga om ett kreditavtal, t.ex. att underrätta konsumenten om en ränteändring. Skyldigheten att informera är alltså till för konsumentens skull och tar inte sikte på det intresse en förvärvare kan ha av att konsumenten underrättas för att förvärvaren ska få sakrättsligt skydd eller för att förhindra att betalningar görs i god tro till överlåtaren med risk för att förvärvaren går miste om dem. Enligt 4 § första stycket gäller inte underrättelseskyldigheten vid över- låtelse av bl.a. fakturakrediter (factoring). I paragrafen genomförs artikel 17 i direktivet. Köparens rätt att framställa invändningar vid kreditköp 29 § Vid kreditköp får köparen mot kreditgivarens krav på betalning framställa samma invändningar på grund av köpet som han eller hon kan göra mot säljaren. Köparen får också invända att han eller hon har betalat till säljaren eller har en överenskommelse med denne. Detta gäller dock inte om köparen visste att sälja- ren saknade rätt att ta emot betalningen eller ingå överenskommelsen och inte heller om köparen uppsåtligen eller av grov oaktsamhet underlät att skaffa sig kunskap om detta. Om köparen på grund av köpet har anspråk på återbetalning, skadestånd eller annan penningprestation, svarar kreditgivaren lika med säljaren för att anspråket fullgörs. Kreditgivaren är dock inte skyldig att betala mer än vad som har mottagits av köparen med anledning av krediten. Paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller bestämmelser om köparens rättigheter mot kreditgivaren vid ett kredit- köp. Den motsvaras av 16 § andra och tredje styckena samt 18 § lag. Övervägandena finns i avsnitt 6.13. Definitionen av begreppet kreditköp i 2 § är ny i förhållande till lag. Denna paragrafs tillämpningsområde är därmed bredare än 16 § lag. Bestämmelserna i den paragrafen är direkt tillämpliga endast på kreditköp av varor och, genom 18 §, på sådana tjänster som avses i konsumenttjänstlagen. Genom analogi har dock bestämmelserna tillämpats även på andra tjänster. Förevarande paragraf är i enlighet med definitionen i 2 § av kreditköp direkt tillämplig på köp av alla slags tjänster. I paragrafen genomförs artikel 15.2 och 15.3 i direktivet. Förbud mot löpande fordringshandlingar vid kreditköp 30 § Vid kreditköp får kreditgivaren inte ta emot en av köparen ingången växel- förbindelse som avser en fordran på grund av kreditköpet. Kreditgivaren får inte heller till bevis för sin fordran ta emot ett av köparen utfärdat löpande skuldebrev eller någon annan av denne ingången skuldförbindelse som är av ett sådant slag att köparens rätt att framställa invändningar på grund av köpet inskränks om Prop. 2009/10:242 skuldförbindelsen överlåts eller pantsätts till en borgenär som är i god tro. Första stycket första meningen gäller inte egna växlar som är utställda av banker. Den som uppsåtligen bryter mot förbud enligt denna paragraf döms till böter. I paragrafen föreskrivs ett förbud mot utfärdande av löpande fordrings- handlingar vid kreditköp. Paragrafen, som utformas i enlighet med Lag- rådets förslag, motsvarar 17 § lag. Förbud mot viss avräkning 31 § Belopp som konsumenten erlägger för avräkning på viss fordran på grund av krediten får kreditgivaren inte först avräkna på annan fordran. Paragrafen innehåller ett förbud mot s.k. avräkningsförbehåll, dvs. att kreditgivaren förbehåller sig rätten att bestämma i vilken ordning betal- ningar som erläggs ska avräknas på olika skulder som konsumenten har till kreditgivaren. Paragrafen motsvarar 19 § lag. 32 § Konsumenten har rätt att betala sin skuld till kreditgivaren före den avtalade förfallotiden. Om skulden betalas , har kreditgivaren rätt till ersättning i den omfattning som anges i 36 §. I paragrafen ges konsumenten en rätt att alltid betala en skuld . Den motsvarar 20 § lag. Andra meningen, som inte har någon motsvarighet lag, avser endast att tydliggöra att konsumentens rätt inte är helt ovillkorlig. Om konsumenten utnyttjar sin rätt, kan det enligt 36 § innebära att kreditgivaren har rätt till ränteskillnadsersättning. Övervägandena finns i avsnitt 6.12. I paragrafen genomförs artikel 16.1 i direktivet. 33 § Kreditgivaren har rätt att få betalning endast om det har gjorts förbehåll om detta i avtalet och 1.konsumenten är i dröjsmål med betalning av ett belopp som överstiger av kreditfordran, 2.konsumenten är i dröjsmål med betalning av ett belopp som överstiger av kreditfordran och dröjsmålet avser två eller flera poster som förfallit , 3.konsumenten på något annat sätt är i väsentligt dröjsmål med betalning, 4.säkerhet som ställts för krediten har avsevärt försämrats, eller 5.det står klart att konsumenten genom att avvika, skaffa undan egendom eller förfara på något annat sätt undandrar sig att betala sin skuld. Om säkerhet som ställts för krediten utgörs av förbehåll om återtaganderätt, har kreditgivaren rätt till betalning på grund av försämrad säkerhet endast om konsumenten uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet har orsakat att säker- heten avsevärt försämrats. I fråga om kredit som är förenad med panträtt i fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt eller liknande rätt eller som är förenad med motsvarande rätt i byggnad som inte hör till fastighet och räntan för krediten är bunden för hela eller en del av avtalstiden, dock , har kreditgivaren rätt att utan hinder av första och andra styckena få betalning på den dag då den tid för Prop. 2009/10:242 vilken räntan är bunden löper ut. Detta gäller dock endast om det har gjorts förbehåll om det i avtalet och det finns synnerliga skäl. Paragrafen behandlar kreditgivarens rätt till förtidsbetalning. Den mot- svarar 21 § lag. I sista stycket ersätts för bostadsändamål med ett krav på att krediten ska ha säkerhet i fast egendom, tomträtt, bostadsrätt eller liknande rätt eller byggnad på ofri grund. Ändringen innebär att det inte är nödvändigt att utreda och eventuellt föra bevisning om ändamålet med en viss kredit. I stället räcker det med att konstatera att säkerhet av visst slag har lämnats. 34 § Vill kreditgivaren få betalt enligt 33 § första stycket 13 eller tredje stycket, gäller en uppsägningstid av minst räknat från den tidpunkt då kreditgivaren sänder ett meddelande om uppsägningen i rekommenderat brev till konsumenten under dennes vanliga adress eller uppsägningen utan en sådan åtgärd kommer konsumenten till handa. Har kreditgivaren krävt betalning enligt 33 § första stycket 13, är konsumenten ändå inte skyldig att betala , om han eller hon före utgången av uppsägningstiden betalar det belopp som förfallit jämte dröjsmålsränta. Detsamma gäller om konsumenten vid uppsägning enligt 33 § första stycket 4 eller 5 eller andra stycket genast efter uppsägningen eller inom medgiven uppsäg- ningstid ställer godtagbar säkerhet för fordran. Har konsumenten tidigare med stöd av andra stycket befriats från skyldigheten att betala skulden , gäller inte bestämmelserna i det stycket. I paragrafen finns regler om uppsägningstid när kreditgivaren vill få betalt och om konsumentens möjlighet att undgå verkan av en uppsägning. Den motsvarar 22 § lag. 35 § Utan hinder av 33 § första stycket 4 får kreditgivaren åberopa föreskrifter i annan lag om rätt till betalning på grund av att en säkerhet som ställts för krediten har försämrats. Paragrafen behandlar kreditgivarens rätt till förtidsbetalning på grund av andra författningar i vissa särskilda fall. Den motsvarar första meningen i 23 § lag. Andra meningen i 23 § förs inte över hit, eftersom den hänvisar till banklagstiftning som syftade till att värna om bankernas balans mellan inlåning och utlåning. Några bestämmelser som ger rätt att på sådan grund säga upp lån finns . 36 § Vid förtidsbetalning enligt 3235 §§ ska konsumenten betala ränta och andra kostnader för krediten för tiden fram till förtidsbetalningen men inte för tiden därefter. När kreditgivarens fordran beräknas ska de grunder som står i överensstämmelse med god kreditgivningssed tillämpas. Kreditgivaren får inte tillgodoräkna sig någon ersättning för att skulden betalas . Är krediträntan bunden när förtidsbetalningen sker, har kreditgivaren dock rätt att ta ut ränteskillnadsersättning av kredittagaren för den tid som åter- står, om förbehåll har gjorts om detta. 1. för kredit som är förenad med panträtt i fast egendom, tomträtt eller bostads- rätt eller liknande rätt eller som är förenad med motsvarande rätt i byggnad som inte hör till fastighet a) högst motsvara skillnaden mellan räntan på krediten och räntan på stats- Prop. 2009/10:242 skuldväxlar med en löptid som motsvarar återstående räntebindningstid ökad med en procentenhet, om den tid för vilken ersättningen ska betalas är kortare än , eller b) högst motsvara skillnaden mellan räntan på krediten och räntan på stats- obligationer med en förfallotid som motsvarar återstående räntebindningstid ökad med en procentenhet, om betalningstiden överstiger den som anges i a, och 2. för annan kredit högst motsvara en procent av det förtidsbetalade beloppet eller, om det för förtidsbetalningen är än kvar av kreditavtalets löptid, en halv procent av det förtidsbetalade beloppet. Ersättningen får dock inte överstiga det belopp som konsumenten skulle ha betalat i ränta under den återstående löptiden enligt kreditavtalet. Ränteskillnadsersättning får inte tas ut för den del av räntan som motsvaras av en kreditgarantiavgift, när statlig kreditgaranti har lämnats och avgift tas ut för garantin. Ersättning får inte heller tas ut vid en betalning av en kontokredit eller vid en betalning från en försäkring som garanterar återbetalning av krediten. Om kreditgivaren utnyttjar en rätt att återta varan enligt 38 §, tillämpas 40 och 41 §§ vid den uppgörelse som då ska ske mellan parterna. I paragrafen anges vad som gäller i fråga om ersättning till kreditgivaren när konsumenten betalar . Övervägandena finns i avsnitt 6.12. Första stycket motsvarar 24 § första stycket 1 lag. I sak är bestämmelserna oförändrade. Andra stycket motsvarar 24 § första stycket 2 första och andra meningarna lag. I förhållande till lag görs inlednings- vis den ändringen att rätten till ränteskillnadsersättning numera förut- sätter att förtidsbetalningen görs när räntan är bunden. Kreditgivaren kan alltså inte få någon ränteskillnadsersättning för det fall att räntan är rörlig när förtidsbetalningen sker, oavsett om räntan under en senare del av avtalsperioden är bunden. Bestämmelser om hur ersättningen ska beräknas finns i tredje stycket. Punkten 1 gäller beräkning av ersättning vid krediter som är förenade med panträtt i fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt eller liknande rätt eller motsvarande rätt i byggnad som inte hör till fastighet. Avgörande för om ersättningen ska beräknas enligt denna punkt är alltså om det finns en sådan säkerhet och inte, som lag, syftet med lånet. Belånar en konsument sin fastighet för att köpa en bil, ska krediten vid förtidsbetalning behandlas enligt denna punkt. Metoden för att beräkna ersättningen är i sak oförändrad i förhållande till lag. Punkten 2 gäller beräkning av ersättning vid förtidsbetalning av andra krediter. Ersättning ska utges enligt en schablon. Avgörande för ersätt- ningens storlek är hur av den avtalade kredittiden som kvarstår när förtidsbetalningen sker. Återstår , får ersättningen till kreditgivaren högst uppgå till en procent av det förtidsbetalade beloppet. Är den kvarstående tiden kortare, får ersättningen högst uppgå till en halv procent av det förtidsbetalade beloppet. Ersättningen får dock aldrig vara högre än det belopp som konsumenten skulle ha betalat i ränta av kreditavtalets löptid, om förtidsbetalning inte hade skett. Fjärde stycket första meningen motsvarar 24 § första stycket 2 sista meningen lag. Fjärde stycket andra meningen innehåller ett par bestämmelser som inte har någon motsvarighet lag. betalning av kontokrediter ska ingen ersättning utgå. Detta torde i och för sig sällan bli aktuellt, eftersom ränta i regel inte utgår när kreditutrymmet Kontokrediter som ska återbetalas på uppmaning eller är helt undantagna från reglerna om förtidsinlösen (se 4 §). Återbetalas en kredit på grund av en försäkring som garanterat åter- betalningen, och täcker försäkringen inte ränteskillnadsersättning, har kreditgivaren inte rätt att ta ut ersättningen av konsumenten. fråga om en försäkring som garanterar återbetalning. Det är alltså fråga om försäkringar liknande borgen eller bankgaranti. innebär att konsumentens betalningsansvar upphör för hela eller en del av krediten vid exempelvis sjukdom, arbetslöshet eller dödsfall kan också omfattas, under förutsättning att försäkringen är sådan att den kan sägas garantera återbetalningen. Naturligtvis måste garantin ingå i överenskommelsen mellan kreditgivaren och konsumenten. Femte stycket motsvarar 24 § andra stycket lag. I paragrafen genomförs artikel 16.2, 16.3 och 16.5 i direktivet. Uppsägning av kreditavtal med obestämd löptid 37 § Konsumenten får när som helst säga upp ett kreditavtal med obestämd Om någon uppsägningstid inte har avtalats, upphör avtalet att gälla Om en uppsägningstid har avtalats, upphör avtalet att gälla den dag då uppsägningstiden löper ut. Uppsägningstiden får inte vara längre än en månad. Kreditgivaren får säga upp ett kreditavtal med obestämd löptid endast om det Uppsägningstiden ska vara . inte utnyttjat krediten, får kreditgivaren säga upp kreditavtalet att upphöra , om det har avtalats och är skäligt. Konsumenten ska innan han eller hon förlorar rätten till krediten underrättas om uppsägningen och om skälen för Om det finns särskilda skäl, får underrättelse i stället lämnas där- En uppsägning eller en underrättelse enligt andra stycket ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för Paragrafen, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkt, behandlar uppsägning av ett kreditavtal med obestämd löptid, dvs. som gäller tills vidare. Enligt paragrafen har både konsumenten och kreditgivaren rätt att säga upp ett sådant avtal. Enligt 4 § är förevarande paragraf inte tillämplig på abonnemangsavtal, vissa kontokrediter, bostadskrediter eller värdepapperskrediter. Övervägandena finns i avsnitt 6.10. Första stycket behandlar konsumentens uppsägningsrätt i fråga om kreditavtal med obestämd löptid. Det kan gälla t.ex. kontokrediter som inte behöver återbetalas . Avtal som innebär att konsu- menten avbetalar på krediten får anses ha en bestämd löptid även om det inte i kreditavtalet uttryckligen nämns något slutdatum. gäller ju avtalet inte längre när krediten är slutbetalad. Konsumenten har rätt att med omedelbar verkan säga upp avtalet. finns inga formkrav för hur uppsägningen ska gå till, utan den kan vara Parterna kan i kreditavtalet ha kommit överens om en uppsäg- ningstid, på högst en månad, för konsumenten. I så fall gäller avtalet till den dag då uppsägningstiden löper ut. Andra stycket behandlar kreditgivarens uppsägningsrätt i fråga om kre- Prop. 2009/10:242 ditavtal med obestämd löptid. En förutsättning för att kreditgivaren ska kunna säga upp ett sådant avtal är att parterna har avtalat om det. För kreditgivarens del finns det dessutom krav på hur uppsägningen ska gå till, se tredje stycket. Utgångspunkten är att uppsägningstiden måste vara . Det finns dock en särskild reglering för det fall att konsumenten inte har utnyttjat en kredit. Med anledning av Lagrådets synpunkter gäller denna särskilda reglering inte bara när en kredit inte alls har utnyttjats. Den gäller också om krediten har utnyttjats till en del eller om den utnyttjats och därefter helt eller delvis återbetalats, dvs. så snart det finns ett kreditutrymme som konsumenten skulle kunna utnyttja enligt kreditavtalet. Kreditgivaren kan då med omedelbar verkan säga upp krediten, dvs. stoppa konsumentens rätt att fortsättningsvis utnyttja krediten. En förutsättning är parterna har avtalat om det. Vidare ska det vara skäligt. Så kan vara fallet om konsumenten kan anses ha en återbetalningsförmåga för krediten.