prop · GX03235 · 2010-06-17 00:00:00 — Den nu föreslagna möjligheten för mindre företag att upprätta en för- valtningsberättelse utan alla de uppgifter som annars krävs bör gälla också för mindre koncerner, om moderföretaget väljer att upprätta en koncernredovisning (se 7 kap. 4 §). Detta kräver inte någon särskild lagändring (se 7 kap. 31 §). Som regeringen anfört tidigare omfattas finansiella företag generellt inte av de förenklingar för mindre icke finansiella företag och koncerner som gäller enligt de fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiven och årsredo- visningslagen. De lättnader som i detta sammanhang föreslås för mindre icke finansiella företag och koncerner bör därför inte omfatta mindre finansiella företag och koncerner. Regeringens förslag: Kravet på att indirekta kostnader ska räknas in i anskaffningsvärdet för en tillverkad anläggningstillgång tas bort. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 141 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller läm- nar det utan invändning. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med reg- eringens förslag (se utkastet s. 63 f.). Remissinstanserna: De remissinstanser som har fått tillfälle att yttra sig över utkastet tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. Skälen för regeringens förslag: Anläggningstillgångar ska normalt tas upp till ett belopp som motsvarar utgifterna för tillgångens förvärv eller tillverkning (4 kap. 3 § årsredovisningslagen). Beloppet utgör till- gångens anskaffningsvärde. Om företaget har tillverkat tillgången självt, ska i anskaffningsvärdet räknas in såväl kostnader som kan hänföras till produktionen av tillgången som en skälig andel av indirekta till- Detta leder till den mest rättvisande redovisningen. 2009/10:235 Ett krav på att indirekta tillverkningskostnader ska tas upp som en del av anskaffningsvärdet leder också till att företag med samma förutsättningar kan jämföras med varandra. Det kan dock ifrågasättas om det är nödvändigt att ett företag alltid ska vara skyldigt att beräkna och ta upp indirekta tillverkningskostnader i anskaffningsvärdet. Det kan röra sig om komplicerade beräkningar där t.ex. gemensamma kostnader för lokaler och maskiner ska proportioneras i förhållande till hur stor del de har använts i tillverkningsprocessen respektive i annan verksamhet. Det kan också vara svårt att slå fast vilka av företagets utgifter som är att hänföra till tillverkningen av en viss tillgång. Detta talar för att kravet mjukas upp. Det fjärde bolagsrättsliga direktivet medger att medlemsstaterna inför regler som lämnar till företagen själva att bestämma om indirekta tillverkningskostnader ska ingå i anskaffningsvärdet på en tillverkad tillgång eller inte (se artikel 35.3 b). Visserligen skulle en sådan ändring innebära en viss försämring i redovisningens precision och i jämförbarheten mellan olika företag, men försämringen bedöms dock vara så begränsad att den kan godtas. Kravet på att indirekta tillverkningskostnader alltid ska räknas in i an- skaffningsvärdet för en tillverkad anläggningstillgång bör därför tas bort. Något hinder mot att kostnaden räknas in bör inte ställas upp. På det sättet kan företaget självt bedöma när det, med hänsyn till omfattningen på de indirekta kostnaderna, är lämpligt att dessa räknas in i anskaff- ningsvärdet. Det bör i sammanhanget erinras om att balans- och resultaträkningen alltid ska ge en rättvisande bild av företagets ställning och resultat. Det innebär att indirekta kostnader i vissa fall ska tas upp som en tillgång i balansräkningen, trots den förenkling som här föreslås. Den föreslagna ändringen bör gälla även för koncernredovisningen (se artikel 29.1 i det sjunde bolagsrättsliga direktivet). Detta kräver inte någon särskild lagändring (se 7 kap. 11 §). Den föreslagna ändringen bör få genomslag även för finansiella företag och koncerner. Inte heller detta kräver någon särskild lagändring (se 4 kap. 1 § och 7 kap. 4 § ÅRKL respektive 4 kap. 1 § och 7 kap. 4 § ÅRFL). Regeringens förslag: Bestämmelserna om årsbokslutet förenklas. Vissa bestämmelser om värdering av anläggningstillgångar upphävs. Kraven på att extraordinära intäkter och kostnader ska redovisas och att vissa belopp vid upptagande av lån ska periodiseras tas bort. Vissa krav på tilläggsupplysningar tas bort och bestämmelserna om tilläggs- upplysningarnas placering förenklas. Utredningens förslag: Regeringens förslag saknar motsvarighet i utredningens förslag. Utredningen föreslår att det vanliga årsbokslutet tas bort och att samtliga årsbokslut ska upprättas enligt dagens regler om förenklat årsbokslut (se betänkandet s. 146 f.). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, bl.a. , vid , Svenskt Närings- liv, Kommuner och Landsting och , tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. är positiv till förslaget men anser sig behöva mer resurser och tid för att kunna ta fram de kompletterande regler som behövs för t.ex. handels- bolag, ideella föreningar och större enskilda näringsidkare. Flera remiss- instanser är dock negativa till ett borttagande av det vanliga årsbokslutet. FAR SRS anser att regelverket om det förenklade årsbokslutet är så pass nytt att det är för tidigt att bedöma om och i vilken omfattning det i praktiken har tillämpats och att det vanliga årsbokslutet därför inte ännu bör avskaffas. Hovrätten för Nedre anser att förslaget kan ifrågasättas av principiella skäl, eftersom det kräver en omfattande tilläggsreglering från som det finns begränsad för- fattningsenlig grund för. Hovrätten framhåller vidare att det knappast har något värde ur förenklingssynpunkt att upphäva bestämmelser i lag om tanken är att motsvarande regler ändå ska gälla inom ramen för god redo- visningssed. Även vid tar upp roll ur ett konstitutionellt perspektiv och invänd- ningen att det inte innebär någon förenkling att slopa vissa krav i lag för att i stället överlåta till normgivande organ att besluta om i huvudsak samma bestämmelser. Högskolan anser att det vanliga årsbokslutet bör behållas i sin nuvarande form. Enligt LRF fyller dagens regler om vanliga årsbokslut en viktig funktion men bör de kunna förenklas. Hela ansvaret för detta bör dock enligt LRF inte överlämnas till . SRF avråder starkt från att ta bort de nuvarande bestämmel- serna om vanliga årsbokslut eftersom kvaliteten på redovisningen då i många fall skulle bli för låg. ser en risk för att sänkta krav på att lämna uppgifter i redovisningen kommer att leda till ökade krav på företagen att ta fram information i särskild ordning och att allmänna råd kan leda till att tänkta kostnads- besparingar blir mindre än beräknat eller helt uteblir. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag (se utkastet s. 65 f.). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som har fått tillfälle att yttra sig över utkastet tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan invänd- ning. och anser att utredningens förslag att utmönstra det vanliga årsbokslutet bör genomföras. har vidare synpunkter på förslaget om tilläggsupplysningar till årsbokslutet och anser bl.a. att det räcker med att summan av de totala skulderna som förfaller till betalning senare än anges. SRF, LRF och FAR SRS anser att upplysningskraven i årsbokslutet kan minskas ytterligare genom att samtliga krav på tilläggsupplysningar tas bort, utom de om vilka redovisningsprinciper som har tillämpats och om dessa har ändrats. Skälen för regeringens förslag Det vanliga årsbokslutet bör behållas Företag som inte avslutar den löpande bokföringen med en årsredo- visning ska upprätta ett årsbokslut. Om den årliga nettoomsättningen för ett sådant företag normalt uppgår till högst , får årsbokslutet upprättas i förenklad form (6 kap. 3 § bokföringslagen). Ett årsbokslut ska bestå av en resultaträkning och en balansräkning. Dessa ska vara uppställda enligt någon av de uppställningsformer som anges i bilagor till årsredovisningslagen och upprättas med beaktande av bl.a. ett antal av årsredovisningslagens värderingsbestämmelser samt komplett- eras med vissa tilläggsupplysningar (6 kap. 49 §§). För ett förenklat års- bokslut gäller endast att det ska bestå av en resultaträkning och en balansräkning samt upprättas enligt god redovisningssed och i vanlig läsbar form (6 kap. 10 §). har för enskilda närings- idkare som upprättar förenklat årsbokslut gett ut ett allmänt råd om bok- slutets innehåll och utformning (BFNAR 2006:1). De företag som får upprätta årsbokslutet i förenklad form är i huvudsak enskilda näringsidkare och handelsbolag med endast fysiska personer som delägare. Enligt utredningen fanns det 72 500 aktiva handelsbolag . Antalet handelsbolag med en eller flera juridiska personer som delägare och som av denna anledning var skyldiga att upprätta års- redovisning uppgick till 21 145. Vidare hade av alla aktiva handelsbolag en omsättning . Motsvarande siffra för aktiva enskilda näringsidkare var . Som utredningen konstaterar innebär detta att det absoluta flertalet företag som inte måste avsluta den löpande bokföringen med en årsredovisning får upprätta årsbokslut i förenklad form. Den omständigheten att ett företag får upprätta ett förenklat årsbokslut innebär inte att företaget är förhindrat att upprätta ett bokslut i vanlig form. Det kan finnas flera skäl till att ett företag vill upprätta ett vanligt årsbokslut. Så kan exempelvis vara fallet om någon intressent ställer krav på att ett sådant årsbokslut upprättas eller om det saknas vägledning i form av sådan kompletterande normgivning som kan underlätta upp- rättandet av ett förenklat årsbokslut. Om bestämmelserna om årsbokslut tas bort, skulle denna valmöjlighet för företagen försvinna. Flera remiss- instanser anser att detta skulle utgöra en försämring för företagen. Reglerna om förenklat årsbokslut trädde i kraft . Enligt statistik från avseende taxeringen 2008 (räkenskaps- ) hade 710 000 företag möjlighet att avsluta sina löpande räkenskaper med ett förenklat årsbokslut. Av dessa upprättade 217 000 (dvs. ) ett vanligt årsbokslut. Statistiken avseende taxeringen 2009 () visar att 249 000 företag av totalt 731 000 (dvs. ) då valde att inte upprätta ett förenklat årsbokslut. Dessa siffror ska ställas i relation till vad som ovan anförs om hur stor del av handelsbolagen och de enskilda näringsidkarna som behöver upprätta ett vanligt årsbokslut. Ett stort antal företag upprättar alltså ett vanligt års- bokslut trots att de inte är skyldiga att göra det. Även om dessa uppgifter endast avser då det varit möjligt att upprätta ett för- enklat årsbokslut, tyder de på att det finns ett behov av att det vanliga Prop. 2009/10:235 årsbokslutet behålls. Remissynpunkterna och statistiken från talar för att en genomgripande utvärdering bör göras innan den nuvarande ordningen Eftersom bestämmelserna är relativt nya, låter sig detta inte göras Därtill kommer att EU:s redovisningsdirektiv är föremål för Vilka konsekvenser det arbetet kommer att få på nationell nivå är inte möjligt att säga. Regeringen anser mot den bakgrunden att det är för tidigt att nu ta ställning till om det är ändamålsenligt att ta bort reglerna om vanligt årsbokslut. I stället bör det vanliga årsbokslutet för- Hur kan det vanliga årsbokslutet förenklas? Bestämmelser om vem som ska upprätta ett årsbokslut och hur detta ska ske finns, som framgått tidigare, i bokföringslagen. närmare innehåll genom hänvisningar till vissa av årsredovisningslagens bestämmelser om balans- och resultaträkning och värderingsprinciper (6 kap. 4 § bokföringslagen) samt genom kompletterande normer (god Eftersom årsredovisningslagens bestämmelser om uppställningsformer för balans- och resultaträkning ska tillämpas när ett årsbokslut upprättas, får förslaget i avsnitt 7.4 om balansräkning i förkortad form direkt genomslag även för årsbokslutsföretag. Det finns dock anledning att se över om inte de nuvarande bestämmelserna om årsbokslut kan förenklas Med anledning av det förslag om resultaträkning i förkortad form som lämnas i avsnitt 7.3 behandlas nedan frågan om även årsbokslutsföretag bör kunna upprätta en sådan resultaträkning. De bestämmelser om värderingsprinciper som bedöms vara av störst intresse ur förenklingssynpunkt avser värdering av anläggningstillgångar, extraordinära intäkter och kostnader samt periodisering av vissa belopp vid upptagande av lån. Också dessa behandlas nedan. Resultaträkning i förkortad form Årsbokslutet är en rent intern handling som inte behöver offentliggöras. Det har därför inte funnits anledning att av konkurrensskäl låta årsbokslutsföretagen slå samman vissa poster i resultaträkningen. Bestämmelserna om resultaträkning i förkortad form omfattar alltså endast årsredovisningsskyldiga företag. För dessa föreslås i avsnitt 7.3 att kravet på konkurrensskäl tas bort och att mindre företag alltid ska ha rätt att upprätta resultaträkning i förkortad form. får ses om ett led i att förenkla redovisningen. Det saknas då skäl att inte låta möjligheten att upprätta resultaträkning i förkortad form stå öppen även för sådana företag som upprättar årsbokslut. Av avsnitt 7.3 framgår att årsredovisningsföretag om de slår samman poster i resultaträkningen ska särredovisa nettoomsättningen. skillnad från vad som normalt är fallet i årsredovisningsföretag är kretsen intressenter mer begränsad i årsbokslutsföretag. Det är därför inte nöd- vändigt att kräva att även årsbokslutsföretag särredovisar nettoomsättningen, Prop. 2009/10:235 om de upprättar resultaträkningen i förkortad form. Denna förenkling innebär att ett årsbokslut, på samma sätt som en års- redovisning, kommer att kunna upprättas med förkortad resultaträkning. Bestämmande av anskaffningsvärde för anläggningstillgångar Anläggningstillgångar ska normalt värderas med utgångspunkt i till- Hur anskaffningsvärdet ska beräknas fram- går av 4 kap. 3 § årsredovisningslagen. utgifterna för tillgångens förvärv eller tillverkning. för en förvärvad tillgång ska inbegripa såväl inköpspriset som utgifter som är direkt hänförliga till förvärvet. Om en tillgång har tillverkats av företaget självt får, efter de ändringar som föreslås i avsnitt 7.6, i anskaffningsvärdet räknas in såväl kostnader som kan hänföras till pro- duktionen av tillgången som en skälig andel av indirekta tillverknings- Ränta på kapital som har lånats för att finansiera tillverk- ningen får räknas in i anskaffningsvärdet, till den del räntan hänför sig Därtill får utgifter för värdehöjande förbätt- ringar räknas in i anskaffningsvärdet, om de har lagts ner under räken- skapsåret eller balanserats . Företagen har således en viss frihet att själva bestämma hur värdet på anläggningstillgångarna ska Det kan dock ifrågasättas om det är nödvändigt att låta företag med typiskt sett ganska enkla ekonomiska förhållanden fullt ut tillämpa års- redovisningslagens ibland komplicerade bestämmelser om hur anskaff- ningsvärdet på anläggningstillgångar fastställs. knippat med merarbete eller vissa svårigheter att fastställa storleken på de tillkommande utgifter som ska eller får räknas in i anskaffningsvärdet. Den ökade noggrannhet i redovisningen som uppnås genom bestäm- melserna står ofta inte i proportion till de kostnader de medför. bestämmelser bör därför tas bort för sådana företag som upprättar Det överlämnas därmed till företagen att avgöra om och hur de vill räkna in sådana utgifter och kostnader i anskaffningskostnaden, om årsbokslutet i det enskilda fallet ändå ger en korrekt bild av verksamheten och det är förenligt med god redovisningssed. av tilläggsupplysningarna framgå hur värdet har beräknats för de poster som tas upp som anläggningstillgångar i balansräkningen (se nedan). Extraordinära intäkter och kostnader Intäkter och kostnader i annan verksamhet än företagets normala verk- samhet ska redovisas som extraordinära intäkter och kostnader (3 kap. 13 § årsredovisningslagen). Denna bestämmelse är hämtad från det fjärde bolagsrättsliga direktivet och innehåller inte lika lite som direktivet någon närmare precisering av var gränsen går mellan företagets normala verksamhet och annan mer extraordinär verksamhet. Utvecklingen i noterade företag har gått i en riktning där intäkter och kostnader inte längre redovisas som extraordinära, och det kan ifråga- sättas om det är motiverat att redovisa på detta sätt i årsbokslutsföretag (se framför allt IAS 1 p. Sådana poster som över huvud taget skulle Prop. 2009/10:235 kunna vara aktuella att redovisa som extraordinära torde dessutom vara ovanliga i sådana företag som upprättar ett årsbokslut. Avsikten med att bryta ut och redovisa poster under särskilda rubriker, såsom extraordinära poster, är att göra det möjligt för läsaren att bedöma företagets framtida intjäningsförmåga. Eftersom ett årsbokslut inte är avsett att offentliggöras, är behovet att kunna göra sådana analyser begränsat, annat än möjligen för företagets kreditgivare som i sådana fall ändå kan få denna information direkt från företaget. Kravet på att intäkter och kostnader i annan verksamhet än företags normala ska redovisas som extraordinära intäkter och kostnader bör därför tas bort. Periodisering av vissa belopp vid upptagande av lån Kapitalrabatter och direkta emissionsutgifter vid upptagande av lån får inte kostnadsföras utan ska som regel periodiseras (4 kap. 15 § årsredovisningslagen). Med kapitalrabatt avses den merkostnad som uppkommer för en låntagare när ett lån tas upp till en kurs som under- stiger den till vilket lånet ska lösas. Direkta emissionsutgifter avser ut- gifter för upptagande av lånet, t.ex. provision till förmedlande bank eller tryckning av skuldebrev. Kapitalrabatter, men kanske främst emissionskostnader, är ovanliga i företag som upprättar årsbokslut. Det framstår inte som motiverat att tynga bestämmelserna om årsbokslutets innehåll med en hänvisning till denna paragraf i årsredovisningslagen. Enligt bokföringslagen ska det i årsbokslutet lämnas vissa tilläggsupp- Bestämmelserna om tilläggsupplysningar i årsbokslutet är redan ganska kortfattade och enkla att tillämpa. Ett visst utrymme för förenklingar finns ändå. Tilläggsupplysningar ska som huvudregel lämnas i noter och hän- visning göras vid de poster i balans- eller resultaträkningen som upplys- ningarna hänför sig till (6 kap. 5 §). Det finns knappast skäl att i detalj reglera på vilket sätt upplysningarna ska lämnas, så länge bokslutet upprättas på ett överskådligt sätt och i överensstämmelse med god redovisningssed (jfr 6 kap. 4 § bokföringslagen och 2 kap. 2 § års- Det bör kunna överlämnas till den som upprättar årsbokslutet att avgöra var tilläggsupplysningarna lämpligen bör lämnas. De nuvarande bestämmelserna om tilläggsupplysningarnas placering bör därför tas bort. Den nu förslagna ändringen kan visserligen bedömas vara av mindre betydelse i sak, men den innebär ändå en viss förenkling genom att den samlade regelmängden minskar och de kvarvarande reglerna blir tydligare. Årsbokslutet ska innehålla upplysningar om tillämpade värderings- principer och principer för omräkning av tillgångar, avsättningar och skulder i utländsk valuta (6 kap. 6 § bokföringslagen). upplysningar lämnas om de anläggningstillgångar som tas upp i balans- räkningen eller i noter (6 kap. 7 §). Det handlar om upplysningar om anskaffningsvärden, årets avskrivningar och nedskrivningar samt acku- Prop. 2009/10:235 mulerade avskrivningar och nedskrivningar. Även grunderna för avskriv- ning av anläggningstillgångarna ska anges. Frågan är om inte kraven på tilläggsupplysningar enligt 6 kap. 6 och 7 §§ går onödigt långt. De företag som upprättar årsbokslut har förhållandevis enkla ekonomiska förhållanden och kretsen av utomstående intressenter är normalt liten. Det bör vara tillräckligt att det av tilläggsupplysningarna framgår vilka principer som har tillämpats vid värderingen av tillgångar, avsättningar och skulder samt hur värdet har beräknats för de poster som tas upp som anläggningstillgångar i balans- räkningen. Vissa tilläggsupplysningar bör dock behållas. För varje skuldpost i balansräkningen, eller i sådana noter som avses i 3 kap. 4 § fjärde stycket årsredovisningslagen, ska det anges den del som förfaller till betalning senare än efter balansdagen (6 kap. 8 § bokföringslagen). Vidare ska det lämnas en upplysning om det är så att företaget har ändrat redovisningsprinciper (6 kap. 9 §). Upplysningar om långfristiga skulder och om ändrade redovisningsprinciper är nödvändiga för att det utifrån företagets resultat- och balansräkning ska kunna göras dels en analys av företagets förmåga att på kort sikt hantera sina skulder, dels en jämförelse med tidigare räkenskapsår. Dessa upplysningar bör därför alltjämt lämnas. I likhet med anser regeringen dock att det är till- räckligt att det lämnas uppgift om hur stor del av de totala skulderna som förfaller till betalning senare än efter balansdagen. Detta är även en naturlig följd av att årsbokslutsföretag får möjlighet att upprätta balans- räkning i förkortad form, där en uppdelning på varje skuldpost över huvud taget inte görs utan endast de totala skulderna redovisas. Årsbokslut för gemensamt bedriven verksamhet Utredningen föreslår att det i bokföringslagen uttryckligen föreskrivs att ett företag som bedriver verksamhet tillsammans med någon annan bokföringsskyldig ska kunna avsluta den löpande bokföringen med ett årsbokslut som bara omfattar den gemensamt bedrivna verksamheten. Att det är möjligt att upprätta ett sådant årsbokslut för gemensamt bedriven verksamhet framgår dock redan med tillräcklig tydlighet av lagtext och förarbeten (se 4 kap. 5 § bokföringslagen samt prop. 1998/99:130, del 1, s. 231 f. och 388 f.). Det förtydligande som utredningen föreslår är därför inte nödvändigt. Regeringens förslag: De begränsningar till vissa fasta tidsperioder som enligt bokföringslagen gäller för andra räkenskapsår än kalenderår (brutna räkenskapsår) tas bort. Ett brutet räkenskapsår ska dock även fortsättningsvis påbörjas i en kalendermånad och omfatta en period av tolv hela månader. Utredningens förslag: Utredningen behandlar inte frågan. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med rege- ringens förslag (se utkastet s. 71 f.). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som har fått tillfälle att yttra sig över utkastet tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invänd- ning. Vissa remissinstanser, LRF, FAR SRS, och , anser att samtliga företag, även bl.a. enskilda näringsidkare, bör omfattas av de nya reglerna. Skälen för regeringens förslag: Ett räkenskapsår ska omfatta . Fysiska personer, dödsbon, sådana handelsbolag vars inkomst ska beskattas hos en fysisk person och vissa samfällighetsförvaltande juridiska personer ska normalt ha kalenderår som räkenskapsår. Andra företag får ha brutet räkenskapsår. Ett brutet räkenskapsår ska omfatta tiden den 1 , den 1 juliden eller den 1 septemberden (3 kap. 1 § bokföringslagen). kan under vissa förhållanden medge att annan period om tolv hela måna- der får utgöra räkenskapsår (3 kap. 2 §). Bokföringslagen innehåller även bestämmelser om förkortat och för- längt räkenskapsår, gemensamt räkenskapsår för flera verksamheter och för koncernföretag, omläggning av räkenskapsår, föreläggande om rättelser och om räkenskapsår i finansiella företag (3 kap. 38 §§). Ur företagsekonomisk synvinkel kan det ofta finnas anledning att förlägga räkenskapsåret så att det följer företagets verksamhetscykel; det kan vara lämpligt att räkenskapsåret avslutas när den ekonomiska aktivi- teten är låg eller att räkenskapsåret omfattar en obruten säsong. Liknande skäl för att kunna tillämpa brutet räkenskapsår kan finnas även hos bokföringsskyldiga juridiska personer som inte bedriver näringsverk- samhet. Det kan t.ex. finnas anledning att förlägga medlemsmötet i en ideell förening till en viss tidpunkt . verkar också redovis- ningsbyråer för att klienten ska välja ett brutet räkenskapsår för att arbetsbelastningen för byrån ska spridas jämnare över året.