prop · GX03184 · 2010-03-30 00:00:00 — Regeringen beslutade att tillkalla en parlamentar- iskt sammansatt kommitté med uppdrag att utvärdera och föreslå nödvändiga reformer (dir. 1999:109). Kommittén, som antog namnet (M 1999:03), skulle särskilt överväga bl.a. miljökvalitetsnormernas betydelse för miljöarbetet, analysera normernas genomslagskraft och vid behov föreslå förändringar av systemet som kan bidra till att föreskrifterna enligt 5 kap. fungerar som ett in- strument för att minska miljöbelastningen till nivåer som naturen lång- siktigt tål. överlämnade slutbe- tänkandet ; miljökvalitetsnormer, miljöorganisationerna i miljöprocessen och avgifter (SOU 2005:59). Kommitténs lagförslag åter- ges i bilaga 1. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. Remissvaren och en sammanställning av svaren finns tillgängliga i (dnr M2005/3966/R). beslutade regeringen att tillkalla en särskild ut- redare för att analysera åtgärdsprograms förutsättningar att uppfylla mil- jökvalitetsnormer på olika områden och se över möjligheterna att göra sådana program bättre och mer effektiva (dir. 2004:170). Utredaren be- stämde att utredningen skulle benämnas Utredningen om åtgärdsprogram (M 2004:05). överlämnade Åtgärdsprogramutred- aren, som utredningen härefter benämns, betänkandet Åtgärdsprogram för miljökvalitetsnormer (SOU 2005:113). Betänkandets lagförslag finns i bilaga 3. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över re- missinstanserna finns i bilaga 4. Remissvaren och en sammanställning av svaren finns tillgängliga i (dnr M2006/476/R). har i en skrivelse till regeringen gjort en framställan om en ändring i 5 kap. 9 § , som innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få besluta om vilka mät- system som får användas vid kontroll av miljökvalitetsnormer. Skrivel- sen och dess lagförslag finns i bilaga 5. Skrivelsen har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6. Remissvaren och en sammanställning av svaren finns tillgängliga i (dnr M2008/3024/Mk). I propositionen behandlas de lagändringar som har föreslagits i betänk- andena. Vidare behandlas den lagändring som har föreslagits i Natur- vårdsverkets skrivelse, som innebär ett led i genomförandet av Europa- parlamentets och rådets direktiv /50/EG av om luftkvalitet och renare luft i (EUT L 152, , s. 1, Celex 32008L0050). Med anledning av dom i mål C-263/08 mot där frågan om miljöorganisationers talerätt var föremål för domstolens prövning har tagit fram en promemoria med förslag till en ändring i 16 kap. 13 § . Promemorians för- slag, som återges i bilaga 7, har remissbehandlats. remissinstanserna finns i bilaga 8. Remissvaren och en sammanställning Prop. 2009/10:184 av svaren finns tillgängliga i (dnr M2010/506/R). Förslaget har granskats av Lagrådet som lämnade förslaget utan erinran (bilagorna 9 och 10). Efter Lagrådets granskning har det uppmärksammats att det med anled- ning av den ändring som föreslås i 16 kap. 13 § behöver gö- ras en följdändring även i lagen (1998:811) om införande av . Propositionen innehåller därför ett sådant förslag. 4 Allmänt om miljökvalitetsnormer Till skillnad från de flesta andra miljöregler tar miljökvalitetsnormer sikte på tillståndet i miljön och inte på hur mänsklig verksamhet ska ut- formas. Miljökvalitetsnormer anger därför inte hur enskilda som påver- kar miljön ska bete sig och kräver därför en form av översättning från det lägsta godtagbara tillståndet i miljön eller från det önskade tillståndet i miljön till handlingsregler för personer och företag. En miljökvalitets- norm är inte enbart ett värde eller en nivå, utan ett regelkomplex som på olika sätt ska omsättas i krav på myndigheter och kommuner som ansva- rar för att normerna följs. Miljökvalitetsnormer meddelas av regeringen men det kan överlåtas till en myndighet att meddela normer som följer av medlemskap i unionen. finns miljö- kvalitetsnormer i förordningarna (2001:527) om miljökvalitetsnormer för utomhusluft, (2004:675) om omgivningsbuller, (2001:554) om miljökva- litetsnormer för fisk- och musselvatten och (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. Regeringens bedömning: förslag innebär att systemet med miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram för att följa normerna blir tydligare med hänsyn till normernas funktion att reglera tillståndet i miljön och inte att reglera prövningar av enskilda verk- samheter och åtgärder. förslag bör ligga till grund för de förändringar som föreslås i detta lagstiftningsärende. förslag överensstämmer med regeringens be- dömning. Åtgärdsprogramutredarens förslag överensstämmer inte med reger- ingens bedömning. Utredningens förslag innebär bl.a. att miljökvalitets- normernas rättsverkan mot enskilda, myndigheter och kommuner skärps och att en ny typ av åtgärdsprogram införs. Remissinstanserna: Ett antal remissinstanser har anfört att systemet med miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram i vissa delar är otydligt och medför tillämpningsproblem för både myndigheter, kommuner och enskilda och har tillstyrkt förslag eller ansett att de är ett steg i rätt riktning för att klargöra och stärka systemets funktion. Ett antal remissinstanser är positiva till Åtgärdsprogramsutredarens för- slag, medan andra har avstyrkt att förslagen läggs till grund för lagstift- ning eller pekat på vissa brister i utredningen och på förslagens ingrip- ande karaktär. Skälen för regeringens bedömning: Miljökvalitetsnormer med åt- gärdsprogram som verktyg för att följa normerna infördes i svensk miljö- lagstiftning i och med . Systemet har således varit i kraft och utvecklats i följd av bl.a. EU-rättsliga krav. Den traditionella regleringen på miljöområdet innebär handlingsregler som är direkt riktade mot de källor som kan ge upphov till miljöstör- ningar. Miljökvalitetsnormer har det motsatta perspektivet. Det utgår från det sammanlagda resultatet för miljön, men ger inga handlingsregler i sig. Miljökvalitetsnormen är därför ett viktigt verktyg för att komma till rätta med situationer där många, olika källor bidrar till en oacceptabel situation och där kraven måste fördelas mellan många. De två synsätten ska tillämpas parallellt och är tänkta att komplettera varandra. och Åtgärdsprogramutredarens förslag utgår från de beskrivna, grundläggande synsätten och vissa förslag är gemen- samma. En viktig skillnad är dock att förslag i högre utsträckning bidrar till en renodling av de olika synsätten, medan Åtgärdsprogramsutredarens förslag går i motsatt riktning, som leder till en sammanblandning av synsätten och därmed också en otydligare roll- och ansvarsfördelning. En sådan lösning är mindre lämplig, eftersom den bidrar till att systemet uppfattas som otydligt och problematiskt att tillämpa. Åtgärdsprogramutredaren har föreslagit att miljökvalitetsnormernas rättsverkan mot enskilda, myndigheter och kommuner ska förtydligas och skärpas. Utredaren har även föreslagit en ny typ av åtgärdsprogram som, så långt det är möjligt, även ska innehålla föreskrifter om försiktig- hetsmått riktade mot enskilda samt, när det är möjligt, föreskrifter om åtgärder som myndigheter och kommuner ska vidta. När en miljökvalitetsnorm inte följs behövs ett helhetsperspektiv, som omfattar de åtgärder som myndigheter och kommuner behöver vidta och som besvarar ett antal frågor om källorna till påverkan, konsekvenser för miljön och samhället samt hur bördan att minska påverkan ska fördelas mellan olika källor och styrmedel. Regeringen delar därför Miljöbalks- kommitténs uppfattning att åtgärdsprogrammen ska vara övergripande planeringsinstrument, ge uttryck för ett sådant helhetsperspektiv och ange de olika styrmedel som behöver tillämpas för att minska påverkan från olika slag av källor. Systemets nuvarande och övergripande synsätt bör därför behållas och förslag läggas till grund för de förändringar som föreslås i fråga om miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram. 4.2Ska miljökvalitetsnormer uppfyllas? Regeringens bedömning: Uttryckssättet att följa miljökvalitetsnor- mer bör användas konsekvent. förslag överensstämmer inte med regeringens bedömning. Kommittén har föreslagit att uttryckssättet att klara miljö- kvalitetsnormer ska användas i stället för att uppfylla. Remissinstanserna: har motsatt sig förslaget då ver- ket anser att det riskerar att skapa onödig begreppsförvirring. har anfört att kommitténs förslag är bättre än de ordval som förekommer i nuvarande lagtext. Skälen för regeringens bedömning: Enligt är uttryckssättet att uppfylla en miljökvalitetsnorm missvisande då det ger intryck av att det alltid gäller att nå upp till en viss nivå. Eftersom miljö- kvalitetsnormer också kan innebära att nå ner till en nivå eller att sträva efter stora marginaler till en nivå anser kommittén att uttryckssättet att klara en miljökvalitetsnorm är tydligare. Kommitténs resonemang leder dock till en fixering vid nivåer. Detta skulle vara olyckligt, då en miljö- kvalitetsnorm kan vara mer komplex än så. Att så är fallet framgår bl.a. i förordningen om omgivningsbuller, där miljökvalitetsnormen innebär att genom viss kartläggning av omgivningsbuller samt upprättande och fast- ställande av åtgärdsprogram eftersträva att omgivningsbuller inte medför skadliga effekter på människors hälsa. Miljökvalitetsnormer ska natur- ligtvis, liksom andra normer i regelverket, följas. För att täcka in miljö- kvalitetsnormer av olika karaktär och för att använda ett modernare språkbruk bör i stället för uppfylla, uttrycket följa en miljökvalitets- norm användas konsekvent. Myndigheters och kommuners ansvar för att Regeringens förslag: Bestämmelsen i 5 kap. 3 § begrän- sas till att ange att det är myndigheter och kommunerna som har an- svaret för att miljökvalitetsnormer följs. är formulerad på ett sätt som leder till tolkningen att det vid pröv- ningen av varje verksamhet eller åtgärd måste säkerställas att alla mil- Den formuleringen utgår. förslag överensstämmer i huvudsak med re- Kommitténs förslag innebär att 5 kap. 3 § första stycket ersätts med en skrivning om att myndigheter och kommuner ska verka för att miljökvalitetsnormer och att andra stycket ska flyttas till (1987:10). Remissinstanserna: i har tillstyrkt för- i har tillstyrkt förslaget, men har ansett att det bör preciseras när myndigheter och kommuner ska verka för att normerna och att det är angeläget att det tydligt framgår att miljö- kvalitetsnormer ska följas vid planering och planläggning. har ansett att förslaget innebär en onödig förändring, eftersom paragrafen inte är svårtolkad i sitt sammanhang. Skogsindustrierna har inte haft någon erinran mot den föreslagna utformningen, om bestämmel- sen ska vara kvar. Länsstyrelserna i , , , och har motsatt sig den föreslagna for- muleringen, eftersom den är för vag. Även , , och har framfört liknande synpunkter. har avstyrkt att andra stycket överförs till , då det skulle innebära en omotiverad inskränkning av bestämmelsens tillämpningsområde. och har ansett att paragrafen kan tas bort. Skälen för regeringens förslag: En utgångspunkt för 5 kap. 3 § miljö- balken är att miljökvalitetsnormerna är tillämpliga inom hela det område som omfattas av , i syfte att uppnå enhetliga regler som ska- par förutsättningar för likformiga beslut. I bestämmelserna anges vilka som har det direkta ansvaret för att miljökvalitetsnormerna följs, dvs. myndigheter och kommuner. Åtgärdsprogrammen ska ange de närmare styrmedel som behövs för att uppfylla normerna och fördela kraven mel- lan olika typer av källor som bidrar till att normerna inte följs. Myndig- heter och kommuner ska inom sina ansvarsområden vidta de åtgärder som behövs enligt ett fastställt åtgärdsprogram. Enligt de gällande be- stämmelserna får miljökvalitetsnormerna således tre effekter. De är gene- rellt tillämpliga för hela det område som täcker, de utgör grund för att föreslå och fastställa åtgärdsprogram och de får genomslag i enskilda fall, när myndigheter och kommuner handlägger olika ärenden. Enligt är ordet säkerställa i 5 kap. 3 § miljö- balken svårtolkat och därför problematiskt för såväl tillämpande myndig- heter som verksamhetsutövare. Som paragrafen är formulerad kan den läsas som en materiell bestämmelse som innebär att myndigheter och kommuner vid varje enskilt beslut måste göra allt som står i deras makt för att just den verksamhet eller åtgärd som är föremål för prövningen eller tillsynen ska följa miljökvalitetsnormer. Den kan också läsas så att hela bördan av att en miljökvalitetsnorm inte följs kan komma att belasta den senast tillkommande verksamheten. Ett sådant krav kan innebära ett svåröverstigligt hinder för såväl samhällsplanering som näringsverksam- het och motverka den blandning av fördelning av krav och styrmedel som i de flesta fall är nödvändig för att en miljökvalitetsnorm ska följas. Även om de angivna tolkningarna kanske inte är de enda, är de skäl för förändringar. Flera remissinstanser delar beskrivning av de problem som tolkningen av bestämmelsen medför, men ger en splittrad bild av hur problemen bör lösas. förslag måste läsas i ljuset av övriga förslag som bidrar till att renodla systemet, som förstärker åtgärdsprogrammens funktion och, så långt som möjligt, sam- lar de materiella kraven i form av hänsynsregler i 2 kap. . Det är viktigt att myndigheters och kommuners ansvar i fråga om miljökvali- tetsnormerna tydligt framgår av bestämmelser. Det är vida- re rimligt att detta kan utläsas i det kapitel som reglerar normerna. Miljö- balkskommitténs förslag att myndigheter och kommuner ska verka för att miljökvalitetsnormer uppfylls har ett antal remissinstanser uppfattat Bestämmelsen bör utformas så att den inte motverkar nödvän- Prop. 2009/10:184 dig flexibilitet och ger upphov till tolkningar som innebär att kraven på myndigheter och kommuner uppfattas som låga. Regeringen har i propositionen En enklare plan- och bygglag (prop. 2009/10:170) lämnat förslag till en ny plan- och bygglag, där länsstyrel- sers och kommuners ansvar för att miljökvalitetsnormer följs är reg- lerat. Strecksatserna och andra stycket i 5 kap. 3 § fyller ingen klargörande funktion. För att undvika de problematiska tolkningar som angivits ovan och för att tillgodose bestämmelsens huvudsakliga syfte att ange miljökvalitetsnormernas direkta adressater bör det även i detta sammanhang anges att myndigheter och kommuner ska ansvara för att miljökvalitetsnormer följs. De nu föreslagna ändringarna gör att också innebörden av plan- och bygglagens bestämmelser om tillämp- ningen av miljökvalitetsnormerna blir tydligare. Regeringens bedömning: Miljökvalitetsnormer som anger att vissa värden inte får överskridas eller underskridas bör ha en annan rätts- verkan än andra miljökvalitetsnormer. bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: i har ansett att det är nödvändigt att skilja mellan gränsvärdesnormer och målsättningsnor- mer. i har tillstyrkt bedömningen, eftersom den underlättar den praktiska tillämpningen. Statskontoret har ansett att målsättningsnormer har en otydlig karaktär, något mellan gränsvärdesnorm och en politisk vision. har ansett att en skill- nad mellan gränsvärdesnormer och målsättningsnormer är förståelig eftersom lagstiftaren valt att införa miljökvalitetsnormer med olika värde, men s.k. mjuka normer försvårar syftet med normerna och förvillar dem som har att tillämpa lagstiftningen, eftersom det finns en risk för att man inte håller isär juridiskt bindande normer och samhällets miljömål. har ansett att det är olyckligt att vi i använder samma term, miljökvalitetsnormer, för i princip alla de olika former av kvalitetsmål som återfinns i och att det bästa vore om termen miljökvalitetsnorm kunde förbehållas gränsvärdesnormer. har vidare ansett att det är positivt med en tydligare skillnad i kraven enligt gränsvärdesnormer och målsättningsnormer, eftersom det är en brist att rättsverkningarna mot enskilda är desamma oberoende av om det gäller en gränsvärdesnorm eller en målsättnings- norm, vilket kan leda till orimliga krav. har också framhållit att det i förordningar med miljökvalitetsnormer klart ska anges om det är en gränsvärdesnorm eller norm av annan karaktär. Jernkonto- ret, Plast- & Kemiföretagen, Svensk handel, SveMin och SBMI Sveri- ges Bergmaterialindustri har instämt i Svenskt Näringslivs yttrande. Alrutz´ Advokatbyrå har tillstyrkt att skärpta krav ska kunna tillämpas endast i fråga om gränsvärdesnormer. Skälen för regeringens bedömning Regeringen får enligt 5 kap. 1 § meddela föreskrifter, s.k. miljökvalitetsnormer, om det behövs för att varaktigt skydda människors hälsa eller miljön eller för att avhjälpa skador på eller olägenheter för människors hälsa eller miljön. Regeringen får överlåta till en myndighet att meddela miljökvalitetsnormer som följer av medlemskap i I 5 kap. 2 § finns fyra kategorier av miljökvalitetsnormer De fyra kategorierna kan kallas gränsvärdesnormer, målsätt- ningsnormer, indikativa normer och andra normer. En gränsvärdesnorm dvs. en norm enligt 2 § första stycket 1 ska ange de förorenings- eller störningsnivåer som inte får över- eller under- En målsättningsnorm dvs. en norm enligt 2 § första stycket 2 ska ange de förorenings- eller störningsnivåer som ska eftersträvas eller som inte bör över- eller underskridas. En indikativ norm dvs. en norm enligt 2 § första stycket 3 ska ange vilken högsta eller lägsta förekomst av organismer i yt- och grundvatten som kan tjäna till vägledning för tillståndet i miljön. Andra normer dvs. normer enligt 2 § första stycket 4 ska ange de krav i övrigt på kvaliteten på miljön som följer av medlemskap i Om en miljökvalitetsnorm som följer av inte är en gränsvärdesnorm, målsättningsnorm eller indikativ norm, ska den hänföras till denna fjärde kategori. I egenskap av föreskrift är miljökvalitetsnormen bindande inom sitt tillämpningsområde och i förhållande till dem den riktar sig mot. uppdelning i fyra olika kategorier av normer som följer av 5 kap. 2 § kan vid en första anblick verka förhållandevis enkel. enligt punkterna 13 är också klart definierade. Däremot ryms flera andra typer av normer i punkten 4. Ramdirektivet för luft (rådets direktiv /62/EG av 1996 om utvärdering och säkerställande av luftkvaliteten, EGT L 296, 21.11.1996, s. 55, Celex 31996L0062) och dess fyra dotterdirektiv genomförs i svensk rätt med förordningen (2001:527) om miljökvalitets- normer för utomhusluft, som innehåller flera typer av miljökvalitetsnor- De fyra dotterdirektiven är rådets direktiv /30/EG av den 22 om gränsvärden för svaveldioxid, kvävedioxid och kväveoxi- der, partiklar och bly i luften (EGT L 163, 29.6.1999, s. 41, Celex 31999L0030), och rådets direktiv /69/EG av om gränsvärden för bensen och koloxid i luften (EGT L 313, 13.12.2000, s. 12, Celex 32000L0069), och rådets direktiv /3/EG av om ozon i luften (EGT L 67, , s. 14, Celex 32002L0003) och och rådets direktiv /107/EG av om arsenik, kadmium, kvicksilver, nickel och polycykliska aromatiska kolväten i luften (EUT L 23, 26.1.2005, s. 3, Celex 32004L0107). För vissa ämnen finns gränsvärden som inte får överstigas efter vissa Prop. 2009/10:184 tidpunkter. Förordningen innehåller också bestämmelser om tolerans- marginaler för vissa ämnen, målsättningsnormer som innebär att värden inte bör överträdas samt tröskelvärden. Ramdirektivet för luft och tre dotterdirektiv har ersatts med och rådets direktiv /50/EG av om luftkvalitet och renare luft i (EUT L 152, , s. 1, Celex 32008L0050) som ska vara genom- fört i de nationella rättsordningarna . I pågår ett arbete med att genomföra det nya direktivet i svensk rätt. Direktivet om omgivningsbuller (och rådets direktiv /49/EG av om bedömning och hantering av om- givningsbuller, EGT L 189, , s. 12, Celex 32002L0049) genom- förs i svensk rätt med förordningen (2004:675) om omgivningsbuller, som innehåller bestämmelser om miljökvalitetsnormer och åtgärdspro- gram. Enligt förordningen om omgivningsbuller är miljökvalitetsnormen att genom kartläggning och upprättande av åtgärdsprogram sträva efter att omgivningsbuller inte medför skadliga effekter på människors hälsa. Någon egentlig nivå för störningar har inte definierats. Ramdirektivet för vatten (och rådets direktiv / 60/EG av om upprättande av en ram för gemenska- pens åtgärder på vattenpolitikens område, EGT L 327, 22.12.2000, s. 1, Celex 32000L0060) och två av dess dotterdirektiv genomförs i svensk rätt med bl.a. förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön (vattenförvaltningsförordningen). De två dotterdirektiven är och rådets direktiv /118/EG av den 12 decem- ber 2006 om skydd för grundvatten mot föroreningar och försämring (EUT L 372, 27.12.2006, s. 19, Celex 32006L0118) och Europaparla- mentets och rådets direktiv /105/EG av om miljökvalitetsnormer inom vattenpolitikens område och ändring och se- nare upphävande av rådets direktiv /176/EEG, 83/513/EEG, 84/156/ EEG, 84/491/EEG och 86/280/EEG, samt om ändring av Europaparla- mentets och rådets direktiv /60/EG (EUT L 348, 24.12.2008, s. 84, Celex 32008L0105). Det pågår en diskussion om ramdirektivets formulering av kraven och därmed om den kravnivå som ska gälla. I direktivet används termen miljömål. För att uppnå dessa ska medlemsstaterna, enligt artikel 4, vidta åtgärder för att förebygga försämring av statusen i alla ytvattenförekoms- ter och grundvattenförekomster. Åtgärder ska också vidtas i syfte att se- nast 2015 uppnå dels god ytvattenstatus (som enligt definitionen i artikel 2.18 uppnås när både ekologisk status och kemisk status är åtminstone god), dels god ekologisk potential och god kemisk ytvattenstatus i konst- gjorda och kraftigt modifierade vattenförekomster samt dels god grund- vattenstatus. Det är således åtgärdernas syfte som anges att vid vissa tidpunkter uppnå målen, dvs. att nå vissa resultat. ser om icke-försämring och att nå målen är bindande för medlemsstat- erna. Om målen inte vore bindande, skulle det inte finnas behov av bl.a. de undantag som artikeln anger i fråga om tidsfrister som kan förlängas i syfte att stegvis nå målen och om mindre stränga miljömål. Kravet på icke-försämring och de nämnda målen kommer i svensk rätt till uttryck som miljökvalitetsnormer. Enligt vattenförvaltningsförordningen är de övergripande miljökvali- tetsnormerna ett generellt krav om att tillståndet inte får försämras och att ytvatten ska uppnå god ytvattenstatus, att konstgjorda och kraftigt modi- fierade ytvattenförekomster ska uppnå god ekologisk potential och god kemisk ytvattenstatus samt att grundvatten ska uppnå god grundvatten- status, allt . Vattenmyndigheterna ska enligt vattenförvaltningsförordningen fast- ställa kvalitetskraven i vattendistrikten enligt de föreskrifter om bedöm- ningsgrunder som och geologiska undersök- ning meddelat och kraven ska ställas så att de övergripande miljökvali- tetsnormerna uppfylls i distriktens olika vattenförekomster . Vattenmyndigheternas kvalitetskrav är på så sätt de miljökvalitetsnormer som ska gälla i distrikten för olika vattenförekomster. En viktig omstän- dighet är att vattenmyndigheterna, under vissa förutsättningar, får besluta att kvalitetskraven, dvs. miljökvalitetsnormerna, ska vara uppfyllda än 2015 eller vara mindre stränga. Det finns således en möjlighet att för vattenförekomster i distrikten meddela undantag från de nämnda övergripande miljökvalitetsnormerna. Detta gäller dock inte försämringsförbudet, som alltid ska gälla. Miljökvalitetsnormerna i vattenförvaltningsförordningen och de miljö- kvalitetsnormer som vattenmyndigheterna fastställt är inte formulerade som gränsvärdesnormer, även om bl.a. föroreningsnivåer kan visa att det föreligger en försämring eller att den eftersträvade statusen inte är upp- nådd. De är inte heller formulerade som målsättningsnormer. Även om de bygger på en strävan i form av stegvisa förbättringar, så ska vissa resultat ha uppnåtts vid en viss eller vissa framtida tidpunkter.