prop · GX03170 · 2010-03-23 00:00:00 — Detta är innebörden i det föreslagna och förstärkta slutbeskedet. Däremot innebär det inte att tar på sig något ansvar för resul- tatet. Det nämnden medger är att byggherren har tagit sitt ansvar, så långt det kan bedömas utifrån den kontrollansvariges utlåtande. bör utöva tillsyn på byggarbetsplatsen i den utsträckning som är bestämd eller bedöms vara påkallad enligt uppgift i kontrollplanen, och kalla till nytt samråd om byggherren eller den kontrollansvarige så begär eller det finns särskild anledning. Uppdraget till att utreda den statliga tillsynen av föranleddes främst av att tillämpningsproblem och brister i de statliga myndigheternas ansvar för uppsikt och tillsyn har uppmärksam- mats i flera sammanhang . anser exem- pelvis i rapporten och tillsyn i samhällsplaneringen intention och praktik (RiR 2005:12) att centrala inslag i inte har utvecklats som det var tänkt. Länsstyrelsernas tillsyn genomförs inte på det framåtsyftande sätt som avsågs och stöd till länsstyr- elser och kommuner har minskat. I rapporten konstateras vidare att Bo- verkets information till regeringen om utvecklingen inom planväsendet främst har handlat om översiktsplanering och de insatser som verket har gjort, medan effekterna av insatserna och kvaliteten i planeringen inte har redovisats. Även lyfter i sitt slutbetänkande (SOU 2005:77 s. 151 f.) fram att många av de problem som har uppmärksam- mats hänger samman med brister i tillämpningen och anser att behovet av en bättre vägledning samt kompetens- och metodutveckling är stort. Kommittén anser bland annat att uppgift att samordna statens intressen behöver utvecklas, liksom formerna för en mer allmän rådgivning inom ramen för tillsynsansvaret. Bland annat med anledning av ovannämnda rapporter har regeringen tagit initiativ till olika åtgärder för att förbättra och länsstyrel- sernas möjligheter att bidra till en bättre tillämpning av plan- och bygg- lagen. I regleringsbrevet gavs i uppdrag att tillsam- mans med länsstyrelserna arbeta med en kompetensutveck- ling inom staten. Regeringen bidrar med för detta ändamål. Målen för kompetenssatsningen är bland annat att öka insikten om ansvarsfördelningen för en effektivare tillämpning, att utveckla lämp- liga och effektiva arbetssätt inom länsstyrelserna och kommunerna samt att förbättra samverkan mellan statliga myndigheter. För att stärka Bo- verkets och länsstyrelsernas arbete när det gäller tillämpningen av plan- och bygglagstiftningen fick och länsstyrelserna dessutom en resursförstärkning . Insatser har även gjorts för att förbättra samordningen mellan regleringsbreven för och läns- styrelserna vilket har medfört att samverkan mellan och läns- styrelserna har ökat. Som ett led i strävandena att förbättra och länsstyrelsernas arbete med en statlig överblick över tillämpningen inom plan- och byggnadsväsendet har i samverkan med länsstyrel- serna och efter samråd med Kommuner och Landsting i decem- ber 2008 redovisat regeringsuppdraget Förbättrad statlig överblick över tillämpningen av PBL (, ). I ett utvecklingsarbete har också redovisat rapporten enligt (, ). Rapporten är ett steg i arbete med att redovisa aktuella tendenser inom plan- och bygg- området. I rapporten statligt ansvar i (, ) föreslår att nuvarande bestämmelser om länsstyr- elsens och verkets uppgifter bör förtydligas främst genom ändringar i , men även genom nya regler i plan- och byggförord- ningen. Syftet är att tydliggöra myndigheternas gemensamma ansvar för en förebyggande kunskapsförmedling och en systematisk s.k. uppsikt och utvärdering av tillämpningen, liksom specifika ansvar att samordna statens intressen i planärenden. Regeringen anser i likhet med och flertalet av remissinstans- erna att det finns anledning att utveckla och förbättra och ansvar för en korrekt, effektiv och enhetlig tillämpning av plan- och bygglagstiftningen. Myndigheterna bör även fortsättningsvis ha i uppgift att förmedla kunskaper och råd samt att följa upp och utvärdera hur lagen tillämpas. Regeringen anser dock i likhet med några remiss- instanser att det är överflödigt att med stöd av i detalj styra de statliga myndigheternas ansvar i dessa avseenden. Som angetts bör i stället de statliga myndigheternas uppgifter uttryckas i gene- rella termer, och ansvars- och uppgiftsfördelningen regleras på förord- ningsnivå. Därutöver bör bestämmelserna om statlig kontroll i nuvarande 12 kap. föras över till det nya tillsynskapitlet, eftersom de reglerar möjlighet att ingripa i enskilda beslut, och således har karaktär av tillsyn. ansvar att samordna statens intressen bör som framgå av de särskilda bestämmelser som reglerar förfarandet då över- siktsplaner och rättsverkande planer, dvs. detaljplaner och områdesbe- stämmelser tas fram. I sammanhanget bör nämnas att det av 1 § i förordningen (2009:1482) med instruktion för framgår att verket är förvaltningsmyn- dighet för frågor om byggd miljö och hushållning med mark- och vatten- områden, för fysisk planering, byggande och förvaltning av bebyggelsen och för boendefrågor. Av 3 § framgår att verket bl.a. har till uppgift att följa och analysera tillämpningen av . har som medlem i EU ett åtagande att bedriva marknadskontroll inom en rad olika områden jfr och rådets förordning (EG) nr 765/2008 av om krav för ackreditering och mark- nadskontroll i samband med saluföring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/93. Marknadskontroll kan definieras som den kontroll som äger rum när en produkt släpps på marknaden eller först tas i bruk och som innebär att en myndighet kan vidta åtgärder för att säkerställa att en produkt uppfyller ställda krav. Syftet med marknads- kontrollen på byggområdet är främst att stödja den inre marknaden för byggprodukter inom EU, så att fri konkurrens upprätthålls och att bygg- produkterna uppfyller de egenskaper som finns deklarerade enligt aktu- Prop. 2009/10:170 ella direktiv. Enligt 36 § förordningen (1994:1215) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. är ansvarig myndighet för den tillsyn av byggprodukter som avses i 7 § lagen (1994:847) om tekniska egenskaps- krav på byggnadsverk, m.m. Marknadskontrollen utförs genom stickprov av i förväg utvalda pro- dukter inom det harmoniserade området samt genom att testa produk- terna avseende de egenskaper som finns deklarerade. Urvalet baseras på en riskbedömning. Syftet är därmed att kontrollera produkter mot dekla- rerade egenskaper och i första hand enligt CE-märkningen. Vid ett even- tuellt icke-överensstämmande ska agera och i första hand ge- nom lämpliga åtgärder få dessa avvikelser hanterade av tillverkaren och i andra hand vidta tvingande myndighetsåtgärder. kan då utfärda föreläggande och förbud som får förenas med vite. ska även kontrollera byggprodukter inom det icke-harmoniserade området enligt produktsäkerhetslagen (2004:451). Grundläggande är att skydda konsu- menter från farliga och osäkra produkter. Denna kontroll förutsätter att ansvariga myndigheter gör en riskbedömning av aktuella konsument- produkter. Tillsynen över kommunala beslut Regeringens bedömning: Tillsynen över kommunala beslut bör vara förslag överensstämmer inte med regeringens be- Kommittén föreslog att inte längre ska pröva om reglering i detaljplan eller områdesbestämmelser som angår flera kom- muner har samordnats på ett lämpligt sätt. förslag överensstämmer endast delvis med regeringens be- föreslog att tillämpningen av de formella kraven på planprocessen samt utformningen av planer ska vara ett statligt intresse, som bevakas av med stöd av utvidgade bestämmelser om Vidare föreslog verket att ska ges en möj- lighet att pröva och upphäva kommunen beslut om lov och förhands- besked på samma grunder. Lagtextpromemorians förslag överensstämmer inte helt med reger- I promemorian föreslogs att möjlighet att på samma sätt som gäller för detaljplaner och områdesbestämmelser överpröva beslut om lov eller förhandsbesked skulle framgå av före- skrifter som regeringen meddelar. Remissinstanserna: Flertalet av länsstyrelserna och de statliga myn- digheterna har invänt mot förslag att inte längre ska kunna pröva kommunens rättsverkande planbeslut som inne- bär bristande mellankommunal samordning. län har anfört att skyldighet att verka för statens intressen skulle försvåras genom förslaget, eftersom det är svårt att dra en gräns mellan ett kommunalt och ett statligt ansvarsområde. fört att kommunerna kan ha svårt att göra de helhetsanalyser som krävs och att med sin överblick har bättre förutsättningar att sätta in frågor i ett regionalt perspektiv. Kommuner och Landsting samt majoriteten av kommunerna har tillstyrkt förslaget. kommun har tillstyrkt förslaget, som ger kommunerna större skyldighet att sam- råda med varandra och möjlighet för att koncentrera sina bedömningar på de statliga intressena. En övervägande del av instanserna har tillstyrkt förslag och framhållit att det är viktigt att staten har en tillsynsroll i planeringen och ett tydligare ansvar för att lagstiftning följs. Ett antal av dessa instanser har tillstyrkt med önskemål om ett förtydligande av begreppen i försla- get. Ett antal remissinstanser har dock anfört att formaliafrågor och bris- ter inte bör ses som ett statligt intresse med möjlighet till ingripande i en- skilda beslut, utan att kommunen bör ha det yttersta ansvaret för den formella hanteringen. Vidare har nyttan av förslagets utökade administra- tion och statliga maktutövning ifrågasatts. Framförallt har det uttryckts tveksamhet inför vad som ska anses vara sådana väsentliga avvikelser i den formella hanteringen som ska kunna leda till ingripande. I svar på lagtextpromemorians förslag har i ifrågasatt om inte också borde ges en möjlighet att ingripa mot formaliafel. har anfört att möjlighet att över- pröva kommunens beslut om detaljplan eller områdesbestämmelser även bör gälla en bebyggelse som avser enbart anläggningar. Definitionen av termen bebyggelse i 1 kap. innebär en olycklig inskränkning av omfatt- ningen på prövning. har anfört att bestäm- melserna i nuvarande 12 kap. bör överföras i sin helhet utan uppdelning med motiveringen att möjligheten för länsstyrel- sen att pröva beslut om lov eller förhandsbesked bör följa direkt av lag och inte vara beroende av annan föreskrift. Frågorna bör, enligt , fortsatt ligga inom ansvarsom- råde och inte delas upp även på regeringen eller annan myndighet. Skälen för regeringens bedömning: Den nuvarande bestämmelsen om ramen för överprövning av kommunernas beslut att anta, ändra eller upphäva detaljplaner eller områdesbestämmelser har ändrats . Den första ändringen trädde i kraft och innebär att kommunen vid sin lämplighetsprövning även ska ta hänsyn till risken för olyckor, översvämning och erosion. Även i övrigt trädde ändringar i kraft som innebär bättre överensstäm- melse mellan kommunens prövning enligt nuvarande 2 kap. 3 § och be- stämmelsen i 12 kap. Den senaste ändringen trädde i kraft och innebär att vid lämplighetsprövningen även ska pröva om kommunens beslut innebär att strandskydd enligt 7 kap. upphävs i strid med gällande bestämmelser. föreslog i sitt slutbetänkande (SOU 2005:77) att läns- styrelsen inte längre ska pröva om reglering i detaljplan eller områdes- bestämmelser som angår flera kommuner har samordnats på ett lämpligt sätt. Regeringen instämmer i kommitténs bedömning att kommunerna bör ta ett större ansvar för att planeringen sker med hänsyn till för- hållandena i närliggande, berörda kommuner samt på lämpligt sätt sam- verka med varandra i den fysiska planeringen. Detta regleras tydligt bl.a. genom bestämmelserna i 2 kap. 3 § sista stycket i regeringens förslag. Enligt bestämmelserna, som i stort motsvarar nuvarande bestämmelser, ska kommunen i planläggningen ta hänsyn till mellankommunala och Prop. 2009/10:170 regionala förhållanden. Vidare framgår av bestämmelserna om förfaran- det då översiktsplaner samt detaljplaner eller områdesbestämmelser upp- rättas att berörda kommuner ska involveras vid såväl samråd som utställ- ning eller granskning. Regeringen anser mot denna bakgrund att det inte behövs några ytterligare bestämmelser om samverkan mellan kommun- erna. Regeringen ser heller inga skäl att inskränka möjlig- het att ingripa i beslut som innebär en bristande mellankommunal sam- ordning. Som framhållits av bl.a. i är de mellankommunala och regionala frågorna ofta så komplexa att de inte kan hanteras som renodlade gränskommunala angelägenheter. Staten, via , bör således även fortsättningsvis ges möjlighet att ingripa mot kommunens planbeslut enbart på den grunden att beslutet innebär en bristande mellankommunal samordning. har i rapporten statligt ansvar i plan- och byggla- gen (, ) föreslagit att borde ges en möj- lighet att pröva om kommunen har begått ett väsentligt formaliafel i sam- band med beslut om detaljplan eller områdesbestämmelser, liksom att motsvarande möjlighet ska kunna införas för kommunens beslut om bygglov. Regeringen anser i likhet med ett stort antal remissinstanser att förslaget skulle medföra en oklar ansvarsfördelning mellan kommunen och . Det bör inte råda någon tvekan om att det är kommu- nen som har det grundläggande ansvaret för att plan- och bygglagens regler följs. Det är vidare uppenbart att införandet av en ingripandemöj- lighet på formella grunder skulle innebära en ny och delvis resurskräv- ande uppgift för länsstyrelserna. Regeringen anser att det är angeläget att i stället även fortsättningsvis koncentrerar sitt arbete på att samordna statens intressen. Sammantaget gör regeringen bedömningen att bestämmelserna om de kriterier som ska ta hänsyn till i samband med lämplighetsprövningen av kommunernas beslut inte behö- ver förändras ytterligare . Bestämmelserna bör därför i stort sett oförändrade föras över till den nya . Regeringens förslag: En möjlighet att ge ett lovföreläggande för en lovpliktig åtgärd som har vidtagits utan lov införs. En möjlighet att ge ett föreläggande om underhållsutredning införs för de situationer där det brister i underhållet av ett byggnadsverk. En sådan sakkunnig som ska ges uppdraget att utreda behovet av under- hållsåtgärder ska vara certifierad. Ett föreläggande om att en person ska vidta en viss åtgärd till följd av att denne låtit bli att fullgöra en skyldighet (åtgärdsföreläggande) kan riktas mot en byggherre, ägare, nyttjanderättshavare, väghållare, den kontrollansvarige och huvudmannen för en allmän plats. Ett föreläggande för ägaren av en fastighet eller ett byggnadsverk att vidta rättelse ska benämnas rättelseföreläggande. Ett föreläggande om att ägaren ska riva ett byggnadsverk ska be- nämnas rivningsföreläggande. Lagtextpromemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: i har anfört att det av förarbetena bör framgå vilka möjligheter har att förelägga om rättelse för planstridiga åtgärder som inte omfattas av lov- plikt. har anfört att vid föreläggande om underhållsutredning bör det av lagtexten framgå om den sakkunnige ska vara certifierad. Verket har ifrågasatt lämpligheten i att använda termen återkallelse i bestämmelsen om produktförelägganden eftersom återkallelse inom betyder något annat. har anfört att det kan uppstå svåra gränsdragningar i ansvarsfrågan avseende utförda åtgärder mellan den kontrollansvarige och byggherren. anser kommun att det är bra att den kontrollansvarige får ett formellt ansvar. Kommuner och Landsting har föreslagit att två nya be- stämmelser införs. Den ena med möjlighet att förelägga den som inte föl- jer bestämmelserna om startbesked, kontrollplan, utstakning, arbetsplats- besök eller kontrollansvarig och att i en sådan situa- tion ska kunna besluta om en kontroll i efterhand på ägarens bekostnad. Den andra med besked om vad som ska ske med något som har rivits med stöd av ett rivningsföreläggande och vem sådan egendom ska till- höra. Vidare har Kommuner och Landsting anfört att nuvarande utformning av bestämmelsen om förelägganden om underhållsutredning bör behållas. Skälen för regeringens förslag: Vid en genomgång av de nuvarande bestämmelserna om föreläggande har regeringen funnit ett behov av att tydliggöra dessa för att underlätta tillämpningen. I de situationer då en lovpliktig åtgärd har vidtagits utan lov finns en möjlighet för att bereda ägaren tillfälle att ansöka om lov innan ett föreläggande får meddelas. Frågan är dock hur nämnden går till väga vid tillämpningen av denna bestämmelse. Enligt regeringens bedömning är det lämpligt att ägaren bereds tillfälle att ansöka om lov just genom ett föreläggande från nämnden. Bestäm- melsen bör ändras i enlighet med detta. Likaså finns enligt nuvarande bestämmelser en möjlighet för nämnden att uppdra åt en sakkunnig person att på ägarens bekostnad utreda beho- vet av underhållsåtgärder om nämnden finner att det finns brister i fråga om underhållet av ett byggnadsverk. Även i detta fall gör regeringen be- dömningen att det är lämpligt att nämnden, innan ett sådant sakkunnig- uppdrag beslutas, i ett föreläggande ger byggnadsverkets ägare tillfälle att ge sina synpunkter på ett sådant uppdrag. Som en följd av tjänstedirektivet bör bestämmelsen förtydligas på så sätt att fråga ska vara om en certifierad sakkunnig. Enligt nuvarande bestämmelser finns en möjlighet för byggnadsnämn- den att förelägga den som underlåter att utföra en åtgärd som den per- sonen är skyldig att utföra enligt lagen eller enligt någon föreskrift eller ett beslut som har meddelats med stöd av lagen. Det bör förtydligas mot vem kan rikta ett sådant föreläggande. Vid en genom- gång av bestämmelserna i lagen framgår att följande personer bör omfat- tas av bestämmelsen: byggherren, ägaren, nyttjanderättshavaren, väg- hållaren, den kontrollansvarige och huvudmannen för en allmän plats. Naturligtvis bör nämnden enbart förelägga den som har låtit bli att vidta en åtgärd som det finns en skyldighet att vidta enligt lagen eller föreskrif- Prop. 2009/10:170 ter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen. har invänt att det kan bli fråga om svåra gränsdragningar i ansvaret för olika åtgärder mellan byggherren och den kontrollansvarige. Regeringen gör bedömningen att uppdelningen av ansvaret för olika åtgärder mellan byggherren och den kontrollansvarige är tydligt reglerat i den nya lagen. Därmed bör det inte vara någon svårighet för nämnden att avgöra till vem föreläggandet ska ställas. Om ansvarsfördelningen i något enstaka fall ändå skulle vara oklart bör föreläggandet ställas till byggherren eftersom denne alltjämt kommer att ha huvudansvaret för att bygg- och rivnings- åtgärder utförs i enlighet med aktuella bestämmelser och beslut. Denna kategori av föreläggande bör benämnas åtgärdsföreläggande. Förelägganden som innebär att förelägger ägaren av en fastighet eller ett byggnadsverk att vidta rättelse till följd av att en åtgärd har vidtagits i strid med lag eller föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen bör benämnas rättelseförelägg- anden. Precis som en remissinstans påpekar kan ett sådant föreläggande meddelas oavsett om den åtgärd som har vidtagits var lovpliktig eller inte. Förelägganden om att ägaren ska riva ett byggnadsverk bör benämnas Nuvarande bestämmelser om planföreläggande, om möjlighet att före- lägga för ökad trafiksäkerhet, om möjlighet att förelägga om stängsel kring industrianläggningar som inte används och produktförelägganden bör tas in i den nya lagen. 17.4Förbud mot användning av byggnadsverk Regeringens förslag: ska kunna förbjuda använd- ningen av hela eller delar av ett byggnadsverk dels om byggnadsver- ket har brister som kan äventyra säkerheten för dem som uppehåller sig i eller i närheten av byggnadsverket, dels om förutsättningar för att ge slutbesked saknas. Lagtextpromemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte kommenterat förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande bestämmelser kan en byggnadsnämnd förbjuda användningen av ett byggnadsverk om byggnadsverket har sådana brister som kan äventyra säkerheten för dem som uppehåller sig i eller i närheten av byggnadsverket. De nya bestämmelserna om slutbesked innebär att ett byggnadsverk eller en del av ett byggnadsverk inte får tas i bruk förrän ett slutbesked eller åtminstone ett interimistiskt slutbesked har getts. Som en följd av dessa bestämmelser gör regeringen bedömningen att också ska kunna meddela ett beslut om användningsförbud för hela eller delar av ett byggnadsverk om förutsättningar för slutbesked saknas. 17.5Byte av och ingripanden mot en kontrollant eller kontrollansvarig Regeringens förslag: Om en kontrollansvarig åsidosätter sina skyl- digheter ska besluta om en ny kontrollansvarig efter förslag från byggherren. Om en kontrollansvarig har visat sig olämplig för sin uppgift, får det organ som har certifierat den kontrollansvarige återkalla certifier- ingen. förslag om att ska be- sluta om en ny kontrollansvarig efter förslag från byggherren överens- stämmer med regeringens förslag. Lagtextpromemorians förslag överensstämmer i huvudsak med re- geringens. Remissinstanserna: har anfört att uttrycken lokal behörig- het och riksbehörighet inte bör användas med anledning av EU:s tjänstedirektiv. I stället bör certifierad funktionskontrollant användas. Skälen för regeringens förslag: Endast certifierade funktionskontroll- anter och kontrollansvariga bör kunna utses (se förslag i avsnitt 16.3). bör dock ha kvar möjligheten att byta ut den kont- rollansvarige, om denne inte sköter de uppgifter som åläggs honom eller henne enligt . Nämnden bör också ha kvar skyldig- heten att meddela certifieringsorganet sitt beslut att byta ut den kontroll- ansvarige. Under de som funktionen med kvalitetsansvarig har fun- nits, har ca 60 kvalitetsansvariga anmälts till certifieringsorganen som olämpliga. Detta motsvarar förmodligen inte alla de fall där det hade varit befogat. Regeringens utgångspunkt är att samhället inte ska acceptera en kon- trollansvarig som inte sköter sina uppdrag. Därför är det angeläget att verkligen byter ut misskötsamma kontrollansvariga och rapporterar detta till certifieringsorganet. Regeringen gör bedöm- ningen att detta bör tydliggöras i lagtexten dels genom att det anges att efter förslag av byggherren ska besluta om en annan kontrollansvarig, dels genom att det regleras att det organ som har certi- fierat den kontrollansvarige får återkalla certifieringen . Frågan om hur länge en kontrollansvarigs försumlighet ska vara en belastning för honom eller henne berörs inte i tidigare förarbeten (prop. 1993/94:178) eller i föreskrifter. Regeringens bedömning är att en indragning av certifikatet aldrig bör avse än en certifieringsperiod, dvs. Vid ringa försummelser bör det räcka med en rapporteringsperiod, dvs. Eftersom certifieringsorganen normalt inte har någon realistisk möjlig- het att bedöma en kontrollansvarigs lämplighet i förväg, bör certifierings- organen ges en möjlighet att pröva lämpligheten under certifieringsperio- den mot bakgrund av hur den kontrollansvarige har hanterat sina upp- drag. Att en certifierad kontrollansvarig är lämplig är en självklar ut- gångspunkt inför ett projektet. Men om det visar sig att den kontrollan- svarige inte sköter sina uppgifter, bör den kontrollansvarige bytas ut. 2009/10:170 Lämplighetsbedömningen utgår därmed från hur de faktiska uppgifterna Regeringens förslag: En byggsanktionsavgift ska tas ut av tillsyns- myndigheten om någon vidtar en åtgärd eller låter bli att vidta en åtgärd och därigenom bryter mot en byggbestämmelse i plan- och bygglagen eller i föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av vissa bemyndiganden i lagen eller i en EU-förordning om krav på byggnadsverk eller byggprodukter. Byggsanktionsavgiftens storlek ska framgå av föreskrifter som re- geringen får meddela. Avgiften ska uppgå till högst 50 prisbasbelopp. När avgiftens storlek bestäms ska hänsyn tas till överträdelsens allvar och betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser.