prop · GX03210 · 2010-04-15 00:00:00 — I femte stycket finns ett bemyndigande för regeringen att meddela före- skrifter om att även andra utbildningar än dem som anges i tabellen ska ge rätt till legitimation. Bestämmelsen motsvarar i sak 3 kap. 11 § LYHS. Föreskrifter om sådana alternativa utbildningar som avses i bestämmelsen finns i förordningen (1998:1513) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område för bl.a. audionomer, biomedicinska analytiker, dietister och ortopedingenjörer, vilka fick rätt till legitimation 2006 och bland vilka det fortfarande finns många yrkesutövare som har äldre utbildningar än dem som anges i tabellen. Regeringen har för avsikt att i en ny patientsäkerhetsförordning föra in motsvarande bestämmelser. Lagrådet har föreslagit att bemyndigandet som i lagrådsremissen utgjorde en egen paragraf, 4 kap. 11 § ska utgå eftersom det efter vissa språkliga justeringar kan täckas av bemyn- digandet i fjärde stycket i nu aktuella paragraf. Regeringen anser dock att eftersom de två bemyndigandena avser olika situationer, bör de hållas isär. Vidare bör inte regeringen heller i fortsättningen kunna delegera föreskriftsrätten i de fall som avses i femte stycket till en myndighet. På de angivna skälen bör båda bemyndigandena behållas. Förarbeten finns i prop. 1983/84:179 s. 34 ff., prop. 1997/98:109 s. 92 f. och s. 154 f. och s. 158, prop. 1999/2000:56 s. 23 och prop. 2005/06:43 s. 21 f. och s. 62. 2 § Den som på annat sätt än genom sådan utbildning eller praktisk tjänstgöring som avses i 1 § har förvärvat motsvarande kompetens, får efter ansökan ges legitimation för yrket. Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 13 § LYHS. I syfte att förtydliga att legitimation som meddelat med stöd av denna bestäm- melse har samma innebörd som en legitimation som erhållits enligt 1 §, har paragrafen fått en annan placering i kapitlet (se även kommentaren till 4 kap. 3 §). Förarbeten finns i prop. 1983/84:179 s. 34 f. och prop. 1997/98:109 s. 158 f. 3 § Beteckningen legitimerad får användas endast av den som fått legitimation enligt 1 eller 2 §. Paragrafen motsvarar 3 kap. 3 § LYHS, med den ändringen att det klar- görs att även den som fått legitimation enligt 4 kap. 2 § får använda beteckningen legitimerad. Förarbeten finns i prop. 1992/93:83 s. 44 f. och prop. 1997/98:109 Prop. 2009/10:210 s. 155. 4 § Behörig att utöva yrke som apotekare, barnmorska, läkare, recep- tarie och tandläkare är endast den som har legitimation för yrket eller som särskilt förordnats att utöva det. Paragrafen motsvarar 3 kap. 4 § LYHS. Förarbeten finns i prop. 1983/84:179 s. 20 ff. och s. 38 ff. samt prop. 1997/98:109 s. 155. 5 § En i 1 § angiven yrkestitel får användas endast av den som har legitimation för yrket eller genomgår föreskriven praktisk tjänstgöring. Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 kap. 5 § LYHS. Den nya lydelsen innebär att inte bara den som har fått legitimation enligt 4 kap. 1 § utan även den som har getts legitimation med stöd av 2 § har rätt att använda en skyddad yrkestitel. Förarbeten finns i prop. 1992/93:83 s. 44 f. och prop. 1997/98:109 s. 156. 6 § I yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område får den som enligt 5 § saknar behörighet att använda en skyddad yrkestitel inte använda en titel som kan förväxlas med en sådan titel. Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 7 § LYHS. Förarbeten till bestämmelsen i LYHS återfinns i prop. 1997/98:109 s. 157. 7 § En legitimerad läkare som har gått igenom viss praktisk utbildning ska efter ansökan få bevis om kompetens som allmänpraktiserande läkare (). En läkare får ange att han eller hon har kompetens som Europaläkare endast om han eller hon har sådan kompetens. Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 kap. 8 § LYHS. Föreskrifter om vilken praktisk utbildning som krävs för att få bevis om kompetens som Europaläkare kommer att meddelas med stöd av bemyndigandet i 4 kap. 11 §. Med annan behörighet än legitimation avses bl.a. kompetens som Europaläkare. Förarbeten finns i prop. 1992/93:83 s. 26 ff. och s. 42 f. 8 § En legitimerad läkare eller tandläkare som har gått igenom viss vidareutbildning ska efter ansökan få bevis om specialistkompetens. En läkare eller tandläkare får ange att han eller hon har specia- listkompetens inom specialiteten i sitt yrke endast om han eller hon har sådan kompetens. Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 kap. 9 § första och andra styckena LYHS. Föreskrifter om vilken praktisk utbildning som krävs för att få bevis om specialistkompetens kommer att meddelas med stöd av bemyndigandet i 4 kap. 11 §. Med annan behörighet än legitimation avses bl.a. specialistkompetens. Förarbeten finns i prop. 1983/84:179 s. 37 och prop. 1997/98:109 s. 157 f. 9 § En sjuksköterska får använda en titel som motsvaras av en specialistsjuksköterskeexamen endast om han eller hon har avlagt en sådan examen. Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 9 § tredje stycket LYHS. Liksom anges uttryckligen i den nämnda bestämmelsen i LYHS är det specialist- sjuksköterskeexamen i högskoleförordningen (1993:100) som avses i paragrafen. Förarbeten finns i prop. 1997/98:109 s. 86 och s. 157 f. 10 § Ansökningar om legitimation, särskilt förordnande att utöva yrke, bevis om kompetens som Europaläkare och bevis om specialistkompetens prövas av . Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 10 § LYHS. Förarbeten till bestämmelsen i LYHS återfinns i prop. 1997/98:109 s. 158. 11 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om legitimation och annan behörighet för hälso- och sjukvårdspersonal. Paragrafen, som i sak motsvarar 8 kap. 17 § 1 LYHS, har utformats i enlighet med Lagrådets förslag rörande 4 kap. 12 § 1 i lagrådsremissen. Bemyndigandet omfattar föreskrifter om legitimation och annan behörighet för hälso- och sjukvårdspersonal, oavsett om en person har genomgått sin utbildning i eller utomlands. Med annan behörighet avses särskilt förordnande att utöva yrke enligt 4 §, kompe- tens som Europaläkare enligt 7 § och specialistkompetens för läkare och tandläkare enligt 8 § i förevarande kapitel. 12 § Regeringen får meddela föreskrifter om avgifter för prövning av ansökan om legitimation och annan behörighet. som har utformats utifrån Lagrådets synpunkter rörande 4 kap. 12 § 2 i lagrådsremissen, har ingen motsvarighet i LYHS. ringen avser att i en kommande patientsäkerhetsförordning meddela föreskrifter om att avgifter får tas ut. Begränsningar i rätten för andra än hälso- och sjukvårdspersonal att vidta vissa hälso- och sjukvårdande åtgärder 1 § Andra än hälso- och sjukvårdspersonal får inte yrkesmässigt under- söka någon annans hälsotillstånd eller behandla någon annan för sjukdom eller därmed jämförligt tillstånd genom att vidta eller föreskriva någon av följande åtgärder i förebyggande, botande eller lindrande syfte: 1.behandla sådana smittsamma sjukdomar som enligt smittskydds- lagen (2004:168) är anmälningspliktiga sjukdomar, 2.behandla cancer och andra elakartade svulster, diabetes, epilepsi eller sjukliga tillstånd i samband med havandeskap eller förlossning, 3.undersöka eller behandla någon annan under allmän bedövning eller under lokal bedövning genom injektion av bedövningsmedel eller under hypnos, 4.behandla någon annan med radiologiska metoder, 5.utan personlig undersökning av den som sökt honom eller henne, lämna skriftliga råd eller anvisningar för behandling, 6.undersöka eller behandla barn , eller 7.prova ut kontaktlinser. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 4 kap. 13 §§ LYHS, med vissa redaktionella ändringar. Vidare har, i enlighet med Lagrådets förslag, förbudet för andra än hälso- och sjukvårdspersonal att tillhandahålla kontaktlinser tagits bort. Enligt Lagrådet framstår den nuvarande före- skriften om att bara hälso- och sjukvårdspersonal får sälja kontaktlinser som otidsenlig med hänsyn till att det numera är möjligt och vanligt att köpa kontaktlinser över Internet. 2005/06:43 Legitimation och skyddad yrkestitel (s. 38 ff) ansåg regeringen att den snabba utveckling som skett när det gällde användningen och tillhandahållandet av kontaktlinser motiverade en översyn av föreskrifterna på området. Regeringen gav 2005 i uppdrag att utreda om föreskrifterna är ändamåls- enliga och tillräckliga. redovisade uppdraget i rapporten och synhjälpmedel Optikerns arbetsuppgifter (2006) och föreslog att förbudet mot att tillhandahålla kontaktlinser skulle upphävas då denna reglering ansågs föråldrad. Myndigheten ansåg dock att det fanns starka patientsäkerhetsskäl att behålla förbudet för andra än hälso- och sjukvårdspersonal att prova ut kontaktlinser. Lagrådet har vidare, angående förslaget till 5 kap. 2 § i lagråds- remissen, anfört att uttrycket den som tillhör hälso- och sjukvårds- personalen och liknande uttryck i en rad paragrafer bör ersättas av den Prop. 2009/10:210 kortare formuleringen hälso- och sjukvårdspersonalen. paragraf har justerats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Förarbeten till bestämmelserna i återfinns i prop. 1997/98:109 s. 104 f. och 159 f. Skyldigheter för hälso- och sjukvårdspersonal m.fl. 1 § Hälso- och sjukvårdspersonalen ska utföra sitt arbete i överens- stämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. En patient ska ges sakkunnig och omsorgsfull hälso- och sjukvård som uppfyller dessa krav. Vården ska så långt som möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten. Patienten ska visas omtanke och respekt. Paragrafen motsvarar i sak 2 kap. 1 § LYHS. Vad som avses med hälso- och sjukvårdspersonal anges i 1 kap. 4 §. Paragrafen har justerats språkligt i enlighet med Lagrådets yttrande (se kommentaren till 5 kap. 1 §). Förarbeten finns i prop. 1978/79:220 s. 43 ff., prop. 1993/94:149 s. 63 ff. och s. 118 samt prop. 1997/98:109 s. 151. 2 § Den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen bär själv ansvaret för hur han eller hon fullgör sina arbetsuppgifter. Första stycket innebär ingen inskränkning i vårdgivarens ansvar enligt denna lag eller annan författning. Paragrafens första stycke motsvarar 2 kap. 5 § LYHS. Förarbeten finns i prop. 1993/94:149 s. 66 f. och s. 119. Andra stycket är nytt i förhållande till LYHS och är avsett att förtydliga att vårdgivaren alltid har ett ansvar för att hälso- och sjukvårds- verksamheten organiseras och bedrivs i överensstämmelse med det hälso- och sjukvårdsrättsliga regelverket. I detta ligger bl.a. en skyldighet att tillse att hälso- och sjukvårdspersonalen har rätt kompetens för sina arbetsuppgifter. Vårdgivaren ansvarar för att identifiera medarbetarnas utbildningsbehov och ge möjligheter till regelbunden fortbildning och kompetensutveckling. Vårdgivarna har också ett ansvar för att instruk- tioner och rutiner är ändamålsenliga och att dessa, liksom de författ- ningar som gäller för hälso- och sjukvården, efterlevs. Lagrådet har efterfrågat en redogörelse för vad paragrafen har för betydelse för straff- och skadeståndsansvaret. Någon utförlig redovisning av vad som gäller beträffande vårdgivarnas respektive de enskilda yrkesutövarnas straff- eller skadeståndsrättsliga ansvar låter sig inte göras i detta sammanhang, men avsikten med paragrafen är inte heller att ändra rådande ansvarsförhållanden. 3 § Den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen får delegera en arbetsuppgift till någon annan endast när det är förenligt med kravet på en god och säker vård. Den som delegerar en arbetsuppgift till någon annan, ansvarar för att Prop. 2009/10:210 denne har förutsättningar att fullgöra uppgiften. Paragrafen motsvarar 2 kap. 6 § LYHS med främst den skillnaden att begreppet överlåta har byts ut mot delegera. Någon ändring i sak är inte avsedd. Förarbeten finns i prop. 1993/94:149 s. 69 f. och s. 119. 4 § Hälso- och sjukvårdspersonalen är skyldig att bidra till att hög patientsäkerhet upprätthålls. Personalen ska i detta syfte till vårdgivaren rapportera risker för vårdskador samt händelser som har medfört eller hade kunnat medföra en vårdskada. Hälso- och sjukvårdspersonalen har motsvarande rapporterings- skyldighet även när det gäller andra skador än vårdskador till följd av säkerhetsbrister i verksamheten vid en sådan sjukvårdsinrättning eller enhet som avses i 7 kap. 7 § Paragrafen behandlas i avsnitt 11.3, där även Lagrådets synpunkter när det gäller rapporteringsskyldigheten redovisas. Första stycket motsvarar delvis 2 kap. 7 § LYHS. En skillnad gentemot LYHS är att rapporteringsskyldigheten i den nya lagen inte begränsas av att patienten ska ha drabbats av eller riskerat att drabbas av en allvarlig skada eller sjukdom. Andra viktiga förändringar är att det införs en generell skyldighet för hälso- och sjukvårdspersonalen att bidra till att hög patientsäkerhet upprätthålls samt att det tydliggörs att syftet med rapporteringen är att öka patientsäkerheten. Hälso- och sjukvårds- personalens rapporteringsskyldighet handlar inte om att rapportera att individer har begått felhandlingar utan om att anmäla sådant som vård- givaren behöver känna till för att kunna vidta patientsäkerhetshöjande åtgärder. Ett skäl till att allvarlighetsrekvisitet är borttaget är att vårdgivaren i sitt patientsäkerhetsarbete har behov av få vetskap om alla typer av risker för vårdskador samt händelser där en patient i det konkreta fallet drabbats av eller riskerat att drabbas av en vårdskada. Hälso- och sjukvårds- personalen ska inte behöva göra några avvägningar av huruvida en skada eller sjukdom är allvarlig och därmed ska rapporteras. Det ankommer på vårdgivaren att analysera informationen från personalen samt ta ställning till om en anmälan ska göras till eller om andra åtgärder behöver vidtas enligt bestämmelserna i 3 kap. Andra stycket, som utformats i enlighet med Lagrådets yttrande, är nytt i förhållande till LYHS. Av bestämmelsen följer att hälso- och sjukvårds- personal vid sjukvårdsinrättningar där det får ges psykiatrisk tvångsvård eller rättspsykiatrisk vård samt vid enheter för rättspsykiatriska under- sökningar inte enbart har en rapporteringsskyldighet när det gäller vård- skador enligt första stycket utan även när det gäller andra skador till följd av säkerhetsbrister i verksamheten. Hälso- och sjukvårdspersonalen ska rapportera såväl risker för andra skador än vårdskador som inträffade händelser som lett till eller hade kunnat leda till sådana skador. I 3 kap. 6 § föreskrivs att vårdgivare och enheter enligt 7 kap. 7 § ska anmäla till om någon drabbats av eller riskerat att drabbas av annan allvarlig skada än vårdskada till följd av säkerhetsbrister i verksamheten. Hälso- och sjukvårdspersonalens rapporteringsskyldighet är dock, liksom Prop. 2009/10:210 vad gäller vårdskador enligt första stycket, inte begränsad till allvarliga Se även kommentaren till 3 kap. 6 §. Paragrafen har vidare justerats språkligt i enlighet med Lagrådets yttrande (se kommentaren till 5 kap. 1 §). Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 67 f. och s. 105. 5 § Hälso- och sjukvårdspersonalen ska i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs. I fråga om utlämnande av uppgifter gäller de begränsningar som följer av 1214 §§ och av offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400). Hälso- och sjukvårdspersonalen ska särskilt beakta ett barns behov av information, råd och stöd om barnets förälder eller någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med 1.har en psykisk störning eller en psykisk funktionsnedsättning, 2.har en allvarlig fysisk sjukdom eller skada, eller 3.är missbrukare av alkohol eller annat beroendeframkallande medel. Detsamma gäller om barnets förälder eller någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med oväntat avlider. Bestämmelser om skyldighet att anmäla till socialnämnden att ett barn kan behöva nämndens skydd finns i 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). Första stycket motsvarar i huvudsak 2 kap. 1 a § första stycket LYHS. Fjärde stycket är likalydande med 2 kap. 2 § tredje stycket LYHS. För- arbetena till dessa bestämmelser i återfinns i prop. 2002/03:53 s. 57 ff., s. 62 ff. och s. 115. Andra och tredje styckena motsvarar i sak 2 kap. 1 a § andra och tredje styckena LYHS. Förarbeten till de bestämmelserna finns i prop. 2008/09:193 s. 10 f. och s. 31. Första och andra styckena har justerats språkligt i enlighet med Lagrådets förslag (se kommentaren till 5 kap. 1 §). 6 § Den som har ansvaret för hälso- och sjukvården av en patient ska se till att patienten ges individuellt anpassad information om 2.de metoder för undersökning, vård och behandling som finns, 3.sina möjligheter att välja vårdgivare och utförare inom den offentligt finansierade hälso- och sjukvården, samt Om informationen inte kan lämnas till patienten ska den i stället läm- nas till en närstående till patienten. Informationen får dock inte lämnas till patienten eller någon närstående om det finns hinder för detta i 12 § andra stycket eller 13 § första stycket eller i 25 kap. 6 eller 7 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen motsvarar 2 kap. 2 § första och andra styckena LYHS i den lydelse som bestämmelserna får . Förarbeten finns i prop. 1978/79:220 s. 43 f., 1980/81:28 s. 27, Prop. 2009/10:210 1993/94:149 s. 63 ff. och s. 118 f., prop. 1998/99:4 s. 23 f. och s. 49 f. 2009/10:67 s. 46 f. och s. 81. 7 § När det finns flera behandlingsalternativ som står i överensstäm- melse med vetenskap och beprövad erfarenhet ska den som har ansvaret för hälso- och sjukvården av en patient medverka till att patienten ges möjlighet att välja det alternativ som han eller hon föredrar. Den som har ansvaret för hälso- och sjukvården av en patient ska medverka till att en patient med livshotande eller särskilt allvarlig sjuk- dom eller skada får en förnyad medicinsk bedömning, om det medicinska ställningstagandet kan innebära särskilda risker för patienten eller har stor betydelse för dennes framtida livskvalitet. Denna paragraf omfattar inte tandvård enligt tandvårdslagen (1985:125). Paragrafen motsvarar 2 kap. 2 a § LYHS i den lydelse som bestämmelserna får . Förarbeten till paragrafen i LYHS återfinns i prop. 1998/99:4 s. 25 ff. och s. 50 samt i prop. 2009/10:67 s. 65 f. och s. 81. 8 § Om en patient har avlidit ska den som tillhör hälso- och sjukvårds- personalen fullgöra sina uppgifter med respekt för den avlidne. Närstående ska visas hänsyn och omtanke. Paragrafen motsvarar 2 kap. 3 § LYHS. Dock har begreppet efter- levande ersatts av närstående, vilket omfattar en något vidare krets personer. Förarbeten finns i prop. 1993/94:149 s. 67 f. och s. 119. 9 § En läkare eller tandläkare som är verksam inom den offentligt bedrivna hälso- och sjukvården är skyldig att, i den omfattning övriga skyldigheter i yrkesutövningen inte hindrar det eller det annars inte finns särskilda skäl mot det, utföra undersökningar och ge utlåtanden över dessa på begäran av länsstyrelse, domstol, åklagarmyndighet eller polismyndighet. En läkare som är verksam inom den offentligt bedrivna hälso- och sjukvården är på begäran av polisman skyldig att, i den omfattning övriga skyldigheter i yrkesutövningen inte hindrar det eller det annars inte finns särskilda skäl mot det, utföra en undersökning som innebär kroppsbesiktning av någon som är misstänkt för brott som kan ge frihets- straff. Begränsningen i skyldigheten att utföra undersökningar och ge utlåtanden gäller inte för en läkare som är verksam huvudsakligen inom öppen vård och, när det gäller undersökning och utlåtande om alkohol- påverkan, inte heller för någon annan läkare. I lagen (2005:225) om rättsintyg i anledning av brott finns det sär- skilda bestämmelser om utlåtanden i vissa fall. Paragrafen motsvarar i sak 2 kap. 3 § förordningen (1998:1513) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Andra stycket innebär att läkare, men inte tandläkare, är skyldiga att Prop. 2009/10:210 under vissa omständigheter utföra kroppsbesiktning på begäran av Lagrådet har anfört att med hänsyn till att en kroppsbesiktning kan innefatta undersökning av munhålan (jfr 28 kap 12 § andra stycket ) kan det finnas skäl att nämna tandläkare också i andra stycket. Saken bör enligt Lagrådet uppmärksammas i den fortsatta beredningen. Det kan ifrågasättas om det finns behov av en utvidgning av bestäm- melsen eftersom även läkare har rätt att undersöka munhålan. Vidare bör ett förslag som innebär en skyldighet för tandläkare att utföra kropps- besiktning utredas närmare innan det läggs fram. 10 § Den som i sin yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvården utfärdar ett intyg om någons hälsotillstånd eller vård, ska utforma det med noggrannhet och omsorg. Paragrafen motsvarar 2 kap. 4 § LYHS. Lagrådet har efterlyst en föreskrift om att ett intyg om någons hälso- tillstånd eller vård ska ges ett innehåll som motsvarar de verkliga förhål- landena. Frågan om paragrafen bör kompletteras i angivet hänseende bör enligt Lagrådet övervägas i den fortsatta beredningen. Ifrågavarande paragraf kompletteras av bl.a. före- skrifter (SOSFS 2005:29) om utfärdande av intyg inom hälso- och sjukvården. Där framgår bl.a. att den som avser att utfärda ett intyg ska vara objektiv vid insamlingen av det material som ska ligga till grund för intyget samt att intyget ska vara fullständigt och entydigt. Intygs- utfärdaren ska beakta att intyget kan få avgörande betydelse i offentliga och enskilda rättsförhållanden och noga se till att endast uttala sig om förhållanden som han eller hon har tillräcklig kännedom om. Förarbeten finns i prop. 1993/94:149 s. 71 och s. 119. Anmälningsskyldighet för hälso- och sjukvårdspersonal som expedierar läkemedel 11 § Om en legitimerad yrkesutövares förskrivning av narkotiska läke- medel, andra särskilda läkemedel, alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit skäligen kan befaras stå i strid med vetenskap och beprövad erfarenhet, ska den hälso- och sjukvårdspersonal som expedierar läkemedel anmäla detta till . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om vad som avses med särskilda läkemedel. Paragrafen är ny i förhållande till LYHS. Första stycket behandlas i avsnitt 12 och andra stycket i avsnitt 8.5. I första stycket fastslås en skyldighet för hälso- och sjukvårdspersonal som expedierar läkemedel, dvs. lämnar ut läkemedel, att anmäla misstanke om exempelvis överförskrivning av narkotiska läkemedel och andra s.k. särskilda läkemedel, alkoholhaltiga läkemedel samt teknisk sprit. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets yttrande. Vilka som är att betrakta som hälso- och sjukvårdspersonal definieras i Prop. 2009/10:210 1 kap. 4 §. Som hälso- och sjukvårdspersonal anses bl.a. apotekspersonal som tillverkar eller expedierar läkemedel (punkt 4). Anmälan ska göras om förskrivningen skäligen kan befaras stå i strid med vetenskap och beprövad erfarenhet. Beviskravet skäligen kan be- faras är förhållandevis lågt. Det är tillräckligt att det finns faktiska omständigheter som pekar mot att förskrivningen står i strid med veten- skap och beprövad erfarenhet. Exempel på en sådan omständighet kan vara att yrkesutövaren förskriver stora mängder narkotiska läkemedel till en och samma patient eller att yrkesutövaren har ett förskrivningsmönster som klart avviker från vad som kan förväntas i den verksamhet som han eller hon arbetar inom. Begreppet alkoholhaltiga läkemedel definieras i 22 a § första stycket läkemedelslagen (1992:859) och narkotiska läkemedel i 8 § narkotika- strafflagen (1968:64). Teknisk sprit definieras i 1 § lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. Regeringen har i prop. 2009/10:125 En ny alkohollag föreslagit att nyssnämnda lag upphävs och att motsvarigheter till de flesta av bestämmelserna i stället ska finnas i den nya alkohollagen. I 1 kap. 4 § i förslaget till den lagen finns en definition av teknisk sprit. Vilka läkemedel som är klassificerade som särskilda läkemedel framgår av föreskrifter (LVFS 1997:10) om förord- nande och utlämnande av läkemedel m.m. (receptföreskrifter).