prop · GX03220 · 2010-05-06 00:00:00 — När den behöriga tillsynsmyndigheten har förvissat sig om att dessa krav är uppfyllda ska institutet tas in i registret över betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer. Dessutom anges i artikel 88.2 att medlemsstaterna får tillåta att de behöriga myndigheterna undantar dessa institut från kraven i artikel 5. Övergångsbestämmelsen i artikel 88.2 ska genomföras av medlems- staterna. Den sista meningen i artikel 88.2 ger dock medlemsstaterna möjlighet att även tillåta att deras behöriga myndigheter undantar berörda institut från kraven i artikel 5, avseende den information som ska lämnas vid ansökan om tillstånd att bedriva verksamhet som betalningsinstitut. 2009/10:220 Denna bestämmelse får medlemsstaterna välja att genomföra om de så Eftersom redan den obligatoriska övergångsbestämmelsen i artikel 88.2 innebär lättnader för de berörda instituten framstår det inte som lämpligt att dessutom göra det möjligt för dem att få undantag från kraven i artikel 5. Denna möjlighet till ett nationellt val bör därför inte utnyttjas i den nu föreslagna lagen om betaltjänster. En övergångsbestämmelse bör därför införas i enlighet med huvudregeln i artikel 88.2. I denna artikel anges dock att undantaget från tillståndskrav förutsätter att berörda institut underrättar behörig myndighet om sin undantagsberättigade verksamhet (det kan noteras att det i direktivets ursprungliga lydelse felaktigt uppges att underrättelse ska ha gjorts ). Eftersom den svenska lagstiftningen inte kommer att finnas på plats förrän , och berörda institut bör ges motsvarande tidsfrist för underrättelse som om direktivet genomförts , bör det i övergångsbestämmelsen anges att sådan underrättelse ska ske . Vissa undantagsberättigade personer får bedriva verksamhet t.o.m. utan att ha registrerat sig som betaltjänstleverantörer I artikel 88.4 anges att sådana fysiska och juridiska personer som, före , har inlett verksamhet som betalningsinstitut i enlighet med gällande nationell lagstiftning och dessutom uppfyller villkoren för undantag enligt artikel 26 avseende betaltjänstverksamhet av mindre omfattning får fortsätta denna verksamhet inom den berörda medlemsstaten utan att vare sig beviljas undantag enligt artikel 26 eller upptas i registret över registrerade betaltjänstleverantörer under högst . Mot bakgrund av att företag som tidigare sysslat med sådan verksamhet som förutsätter tillstånd som betalningsinstitut ska få fortsätta med detta fram t.o.m. utan tillstånd, framstår det som lämpligt att även de mindre aktörer som uppfyller villkoren för att undantas från tillståndskravet ges möjlighet att fortsätta bedriva verksamhet utan att ansöka om undantag. Dessa fysiska och juridiska personer bör kunna fortsätta bedriva undantagsberättigad betaltjänstverksamhet . Den tidpunkt när kravet att ha beviljats undantag inträder bör vara . En övergångsbestämmelse med denna innebörd bör tas in i lagen. I detta sammanhang bör också noteras att direktivets artikel 27 uppställer ett krav på att medlemsstaterna ska rapportera det totala beloppet av genomförda betalningstransaktioner hos registrerade betaltjänstleverantörer. Upplysningsplikten har behandlats närmare i avsnitt 12.1.3 och 12.2.11. Som artikel 27 är formulerad synes den avse uppgifter om det totala beloppet för genomförda betalningstransaktioner hos de betaltjänstleverantörer som efter att ha medgivits undantag har tagits in i register. Genom övergångsbestämmelsen kan dock de betaltjänstleverantörer som är berättigade till undantag som registrerade betaltjänstleverantörer välja att fortsätta sin verksamhet utan att registrera sig fram t.o.m. . Detta innebär också att de inte Prop. 2009/10:220 omfattas av den upplysningsplikt ifråga om bl.a. uppgifter om transaktionsbelopp som gäller för registrerade betaltjänstleverantörer. Det kommer därmed inte att ske någon rapportering av uppgifter om de totala beloppen avseende genomförda betalningstransaktioner hos dessa undantagsberättigade betaltjänstleverantörer förrän de medges undantag och förs in i registret hos . I betaltjänstdirektivets artikel 69.1 anges att kreditering av en betalningsmottagares betaltjänstleverantörs konto ska ske senast vid slutet av bankdagen efter den bankdag då betalningsordern mottogs. I artikeln anges dock också att kreditering av en betalningsmottagares betaltjänstleverantörs konto får ske inom högst från det att en betalningsorder har mottagits, fram till utgången av . En motsvarande övergångsbestämmelse föreslås. 13.3.3 Övergångsregler om ändringar i befintliga ramavtal Regeringens förslag: En särskild övergångsbestämmelse om ändringar i befintliga ramavtal mellan betaltjänstanvändare och betaltjänst- leverantörer införs. Promemorians förslag: Promemorian innehåller inget förslag till övergångsregler i denna fråga. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. föreslår att det införs en särskild övergångsbestämmelse enligt vilken en kund (betaltjänst- användare) ska anses ha godkänt ändrade avtalsvillkor om han inte uttryckligen motsätter sig de föreslagna ändringarna. anser att det behövs övergångsregler för redan ingångna ramavtal om betaltjänster. Enligt bör det införas en övergångsbestämmelse om att befintliga autogiromedgivanden är fortsatt giltiga när den nya lagstiftningen trätt i kraft. Företagarna menar att tecknandet av nya ramavtal avseende autogiro skulle leda till orimligt stora kostnader. Skälen för regeringens förslag Befintliga ramavtal om betaltjänster måste kompletteras med nya villkor Betaltjänstdirektivet och den nu föreslagna lagen om betaltjänster innebär att nya krav läggs på betaltjänstleverantörer såvitt avser bl.a. informationsgivning till betaltjänstanvändare, avgiftsuttag, rätt till återbetalning av betalningstransaktioner under vissa förutsättningar m.m. Detta innebär att befintliga avtal mellan betaltjänstleverantörer och betaltjänstanvändare måste kompletteras. De befintliga avtal som ingåtts mellan betaltjänstleverantörer och betaltjänstanvändare, såväl konsumenter som andra, kommer att behöva ändras för att avspegla de nya regler som föreslås i lagen om betaltjänster. Som framförts i avsnitt 6.2.1 är vissa bestämmelser i direktivets avdelning III och avdelning IV om informationskrav respektive rättigheter och skyldigheter vid genomförande av betaltjänster tvingande till en konsuments förmån, medan andra parter kan avtala om Som också noterats i avsnitt 6.2.1 behöver parter som avtalar om avvikande villkor jämfört med dispositiva regler inte uttryckligen ange att avtalsvillkoren gäller dem emellan med avsteg från annars tillämpliga bestämmelser i lagen. Dessutom följer av direktivets artikel 44 att parterna, även i ramavtal där betaltjänstanvändaren är konsument, får komma överens om att betaltjänstanvändaren aktivt måste säga nej till föreslagna ändringar i avtalsvillkoren för att inte bli bunden av dem när har förflutit. Som har framhållit kan ändringar i befintliga avtal enbart ske på detta sätt om avtalen innehåller sådana klausuler. Föreningen anser att den ordning som medges genom direktivet och som föreslås införas i lagen om betaltjänster bör göras tillämplig också på befintliga ramavtal som inte innehåller ändringsklausuler och att detta bör anges i en övergångsbestämmelse till lagen. Även för befintliga autogiromedgivanden gäller att de ramavtal som styr dessa medgivanden i stor utsträckning kommer att behöva ändras till följd av den nu föreslagna lagstiftningen. Här bör noteras att om det följer av befintliga avtal att passivitet från en eller båda parters sida kan binda denne till en fortsatt avtalsrelation, har funnit att detta inte utgör negativ avtalsbindning och att förlängning av avtalet genom passivt godkännande inte är oskäligt när det typiskt sett ligger i konsumentens intresse att avtalsförhållandet består utan avbrott (MD 2009:30 s. 10). Om det av de befintliga avtalsvillkor som överenskommits mellan betaltjänstleverantörer och betaltjänstanvändare inte följer en rätt för betaltjänstleverantören att ändra villkoren i enlighet med det förfarande som medges enligt bestämmelserna i lagen om betaltjänster, skulle ett sådant förfarande vara uppenbart avtalsstridigt. anfört har betaltjänstleverantörer, enligt befintliga avtal om tillhandahållande av betaltjänster, inte en sådan rätt att meddela ändringar som kan binda betaltjänstanvändaren genom dennes passivitet. anser att ett beslut om att inte införa en övergångsregel skulle äventyra möjligheten att behandla betaltjänstanvändarna lika oavsett banktillhörighet och oavsett utformningen av tidigare villkor. har vidare anfört att det genom direktivet införs en metod som kan liknas vid negativ avtalsbindning och att det därför inte är rimligt att det ställs högre krav på ändringsförfarandet innan lagen träder i kraft än vad som gäller när lagen väl har trätt i kraft. att det skulle innebära stora kostnader och omfattande administrativt arbete för instituten - där motsvarande nytta för betaltjänstanvändarna kan ifrågasättas samt de kostnader och negativa miljöeffekter som är förknippade med att skicka ut stora mängder pappersmaterial till betaltjänstanvändarna - att, med iakttagande av villkoren i befintliga avtal, överenskomma med sina kunder om nya villkor som överensstämmer med den nya lagstiftningen och i förekommande fall de möjligheter att avtala bort dispositiva regler som För att det ska vara möjligt för betaltjänstleverantörer att meddela ändringar i befintliga ramavtal om betaltjänster som saknar ändringsklausuler så att villkoren står i överensstämmelse med nu föreslagen lagstiftning, och i förekommande fall avtala med betaltjänstanvändare som inte är konsumenter om avsteg från lagens dispositiva regler, krävs enligt en uttrycklig bestämmelse En sådan bestämmelse bör ange hur avtalsvillkor får ändras för att överensstämma med den nu föreslagna lagstiftningen, oberoende av vilket tillvägagångssätt för avtalsändringar som överenskommits parterna Regeringen anser, liksom , att en möjlighet att ändra samtliga befintliga avtal om tillhandahållande av betaltjänster för att bringa dem i överensstämmelse med reglerna i lagen om betaltjänster förutsätter en uttrycklig övergångsbestämmelse med denna innebörd. Frågan är då om det finns tillräckligt starka skäl för att införa en sådan I detta sammanhang finns det flera, till viss del motstående, intressen som bör beaktas. Som en allmän utgångspunkt bör parternas möjlighet att själva komma överens om avtalsvillkor som binder dem inte utan vägande skäl bli föremål för ingripande genom särskild lagstiftning. beaktas att många betaltjänstanvändare också är konsumenter och att konsumentskyddsintressen därför gör sig gällande. befintliga avtal tillämpas utan särskilda övergångsregler, innebär detta i många fall att ändringar av avtalsvillkoren kan ske först efter det att ändringsförslag har lämnats eller skickats till betaltjänstanvändaren och denne, i förekommande fall, uttryckligen har samtyckt till de föreslagna Det innebär dessutom att betaltjänstanvändarna i dessa fall får tillgång till de nya föreslagna avtalsvillkoren i den form som har överenskommits i avtalet, exempelvis i pappersform. Ett argument som har framförts av för att genom lagstiftning ingripa i gällande avtalsvillkor är att ett ändringsförfarande i enlighet med gällande villkor skulle äventyra en likabehandling av betaltjänstanvändarna, innebära betydande kostnader för bankerna genom t.ex. administrativt arbete där motsvarande nytta för betaltjänstanvändarna kan ifrågasättas samt kostnader och negativa miljöeffekter som är förknippade med att skicka ut stora mängder pappersmaterial till betaltjänstanvändarna. framfört att avtalsändringar kan komma till stånd utan uttryckligt godkännande från betaltjänstanvändaren när bestämmelser som motsvarar direktivets regler väl träder i kraft, och att det därför framstår som välkommet och samhällsekonomiskt effektivt att underlätta den typ av förfarande för avtalsändringar som den nya lagstiftningen Enligt regeringens mening bör, vid bedömningen av huruvida en övergångsregel bör införas, särskild vikt läggas vid dels konsumentskyddsaspekter, dels den samhällsekonomiska effekten av olika alternativa lösningar. Ur ett konsumentskyddsperspektiv är det angeläget att konsumenter liksom övriga betaltjänstanvändare får tillgång till fullgod och rättvisande information om de villkor som gäller i avtal om tillhandahållande av betaltjänster och inte drabbas av ändringar som de inte har möjlighet att påverka eller få kännedom om. I de fall då det av befintliga avtal följer att betaltjänstanvändaren ska få information om villkorsändringar i pappersform, och att denne uttryckligen ska godkänna villkorsändringarna, kan det framstå som om dessa förutsättningar är För att konsumenter och andra betaltjänstanvändare ska kunna ta tillvara sina rättigheter enligt avtal och tillämplig lagstiftning krävs det dock att de har möjlighet att på ett effektivt sätt ta till sig den nya informationen om villkorsändringar. Det kan i detta sammanhang övervägas om det är mer ändamålsenligt att en betaltjänstanvändare uppmärksammas om omfattande villkorsändringar på ett sätt som säkerställer att han åtminstone aktivt måste visa att han har mottagit informationen, jämfört med en ordning där betaltjänstanvändaren har möjlighet att helt bortse från information om ändrade villkor. ytterligare aspekt, som gör sig gällande i fråga om avtal som anger att betaltjänstanvändaren uttryckligen ska godkänna ändringar, är vilka följder som ett underlåtande att godkänna ändringar får för en betaltjänstanvändare som inte motsätter sig de föreslagna ändringarna. Om betaltjänstanvändarens underlåtenhet att uttryckligen godkänna villkorsändringarna leder till att avtalet inte längre äger bestånd kan följderna, i form av t.ex. förlorad åtkomst till betalningsmöjligheter, kortsiktigt bli kännbara för denne, inte minst i de fall då betalkonton är lönekonton till vilka betaltjänster är kopplade. I dessa fall skulle ett avslutande av lönekontot innebära betydande negativa konsekvenser jämfört med konsekvenserna av ändring av villkoren i gällande avtal, som till stor del är till konsumenternas förmån. I detta sammanhang kan noteras att när lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden infördes på grund av direktivet om marknader för finansiella instrument (MiFID) krävdes inte aktivt samtycke till de ändrade villkoren från kunderna . En ordning där information, i enlighet med gällande avtalsvillkor, skickas ut till ett stort antal betaltjänstanvändare i pappersform som mottagarna har tekniska möjligheter att ta emot samma information elektroniskt framstår, av de skäl som framfört, som avsevärt mer kostsam för de berörda betaltjänstleverantörerna. kan heller inte uteslutas att ett sådant förfarande, som föreningen hävdat, är samhällsekonomiskt ineffektivt. Besparingar för berörda institut bör dock inte i sig utgöra skäl för att frångå den allmänna förmögenhetsrättsliga principen om att avtal ska hållas. Frågan är då om det finns andra skäl för att införa särskilda övergångsbestämmelser i Utskick med omfattande villkorsändringar i pappersform ger betaltjänstanvändaren möjlighet att ta till sig ändringarna i en lätt åtkomlig och varaktig form. kan det inte uteslutas att betaltjänstanvändare som får ett omfattande material skickat till sig uppfattar det som alltför svårtillgängligt och därmed inte tillgodogör sig När villkorsändringar skickas per brev finns det heller ingen möjlighet att säkerställa att mottagaren ens noterar att ny information om villkorsändringar har skickats till honom. information lämnas till betaltjänstanvändarna, utan att det finns någon möjlighet att veta huruvida de beaktat den eller över huvud taget noterat att den skickats till dem, går det inte att utesluta att många betaltjänstanvändare kommer att bortse från det utsända materialet. 2009/10:220 information däremot ställs betaltjänstanvändaren tillhanda elektroniskt finns det möjligheter att utforma meddelandet så att mottagaren åtminstone måste visa att han har haft möjlighet att faktiskt ta del av informationen. Exempelvis kan information om nya avtalsvillkor ges i form av ett s.k. pop-up-fönster på betaltjänstanvändarens personliga webbsida som används för betaltjänster, med en länk till en webbplats där fullständiga avtalsvillkor finns tillgängliga. Om betaltjänstanvändaren aktivt måste visa att han tagit del av information genom att klicka i en ruta eller på annat sätt intyga att han har sett meddelandet, säkerställs att han aktivt tar ställning till huruvida han vill ta del av den ytterligare informationen eller inte. Det bör dessutom av den information som betaltjänstanvändaren får tydligt framgå att denne aktivt måste meddela om han inte vill bli bunden av de nya avtalsvillkoren. Detta framstår som en effektivare ordning för att lämna information till de betaltjänstanvändare som har teknisk möjlighet att ta emot meddelanden elektroniskt. Det kan också noteras att den nu föreslagna lagstiftningen medger att betaltjänstleverantörer i stor utsträckning kan meddela villkorsändringar, på elektronisk väg, som blir gällande om inte betaltjänstanvändaren motsätter sig detta. bör det beaktas att vissa betaltjänstanvändare inte använder sig av elektroniska kommunikationsmedel i någon större utsträckning och att denna grupp har ett befogat intresse av att få lika god information som det övriga kollektivet av betaltjänstanvändare. För de betaltjänst- användare som inte har slutit ramavtal som inbegriper betaltjänster som tillhandahålls elektroniskt (t.ex. webbaserade banktjänster) bör därför gälla att om de föreslagna villkorsändringarna ska skickas till dem i pappersform med tydlig information om att de aktivt måste motsätta sig villkoren för att inte bli bundna av dem. En övergångsregel bör sammanfattningsvis införas om att ändringar i ramavtal som syftar till att införa villkor i enlighet med de krav som följer av den nu föreslagna lagstiftningen ska kunna genomföras genom att betaltjänstleverantören meddelar betaltjänstanvändaren om ändringarna minst en månad före den dag då de föreslås börja tillämpas. Detta ska gälla oavsett vad som stadgas i det befintliga ramavtalet. Ändringar som gynnar betaltjänstanvändaren får genomföras utan att meddelas till denne i förväg. Om betaltjänstanvändaren inte godkänner de föreslagna ändringarna ska han meddela betaltjänstleverantören detta före det datum då ändringen föreslås träda i kraft. 14.1Konsekvenser för institut, kunder, myndigheter och domstolar Den föreslagna lagen om betaltjänster innebär att en ny och i stora delar mer omfattande reglering skapas i fråga om dels vilka rättigheter och skyldigheter som olika aktörer har i samband med tillhandahållande av betaltjänster, dels vilka rörelseregler som gäller för en viss typ av institut betalningsinstitut som tillhandahåller betaltjänster. Det uttalade syftet med betaltjänstdirektivet, som genomförs i genom lagens bestämmelser, är att avlägsna hinder för en gemensam inre marknad för betaltjänster genom att harmonisera reglerna för betaltjänster på den inre marknaden. Syftet är att en gemensam rättslig ram ska göra det möjligt att skapa en gemensam inre marknad med lika spelregler för samtliga betalningssystem. Detta bör i sin tur, enligt skäl 4 till direktivet, innebära att konsumenternas valfrihet upprätthålls och att de får tillgång till säkrare, effektivare och mindre kostsamma betalningssystem. Det bör inledningsvis framhållas att direktivet till stora delar uppställer bestämmelser som måste införas likformigt i medlemsstaterna. I dessa delar har varje medlemsstat relativt begränsade möjligheter att påverka de effekter som regleringen får på berörda aktörer. I vissa delar medger direktivet dock att medlemsstaterna själva avgör om eller i vilken utsträckning en viss regel ska tillämpas. 14.1.2 Konsekvenser för den som söker tillstånd som betalningsinstitut eller registrering som betaltjänstleverantör kommer, för att i fortsättningen kunna tillhandahålla betaltjänster, få söka om tillstånd att få verka som betalningsinstitut. För de företag som är finansiella institut enligt lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet och sysslar med penningöverföring, innebär detta i många fall att de kommer att få ansöka om tillstånd att driva denna verksamhet som betalningsinstitut. Detta innebär också att de blir skyldiga att uppfylla de krav på rörelsen avseende bl.a. kapitalkrav och riskhantering som gäller för För de aktörer som berörs av den nya rörelse- regleringen innebär detta vissa merkostnader, inte minst i det första skede då man måste se till att uppfylla de nya krav som ställs för att få tillstånd som betalningsinstitut enligt lagen om betaltjänster. För de företag som tillhandahåller betaltjänster inom ramen för sin anmälningspliktiga verksamhet som finansiella institut kan det krävas visst analysarbete hos de enskilda fastställa huruvida de ägnar sig åt sådan verksamhet som är tillståndspliktig enligt lagen om betaltjänster, och om de i så fall är skyldiga att söka tillstånd som Det är svårt att uppskatta hur många företag som är finansiella institut som påverkas av den nu föreslagna regleringen med de ytterligare kostnader som det innebär att söka tillstånd och driva verksamhet som betalningsinstitut. Enligt uppgifter i promemorian gjordes vid mitten av 2008 bedömningen att 77 av 215 finansiella institut som är registrerade hos bedriver sådan verksamhet som faller inom betaltjänstdirektivets tillämpningsområde. Det kan inte uteslutas att såväl kapitalkraven som kraven på att driva betaltjänstverksamheten åtskilt från eventuell kreditgivningsverksamhet kan innebära att berörda institut måste göra investeringar för att exempelvis säkerställa att verksamheterna hålls åtskilda. Om instituten fortsättningsvis vill tillhandahålla betaltjänster måste de uppfylla dessa krav. Antalet berörda institut har, enligt uppgift från , ökat så att det fanns 131 finansiella institut som bedriver verksamhet (penningöverföring) som omfattas av den nya lagstiftningen. Dessutom kan även vissa andra finansiella institut än de som sysslar med penningöverföring komma att omfattas av den nya lagstiftningen. Det saknas uppgifter om hur stora kostnader det innebär för ett enskilt institut att uppfylla kraven för att få tillstånd, men de sammanlagda kostnaderna kan bli betydande. I detta sammanhang måste det dock framhållas att direktivets rörelseregler i stora delar är bindande. För de företag som vill tillhandahålla betaltjänster gäller att de som huvudregel måste ansöka om tillstånd och uppfylla direktivets krav. Denna förpliktelse följer av direktivet. Att inte införa motsvarande bestämmelser i den nu föreslagna lagen om betaltjänster skulle innebära ett ofullständigt genomförande av direktivet i . Direktivet ger dock en möjlighet att låta juridiska och fysiska personer som bedriver mindre omfattande verksamhet möjlighet att i stället registrera sig som betaltjänstleverantörer. Dessa personer kan då tillhandahålla betaltjänster i begränsad omfattning utan att omfattas av samtliga de krav, t.ex. i fråga om kapital, som gäller för betalningsinstitut. I den nu föreslagna lagen om betaltjänster utnyttjas detta undantag. Detta innebär att de administrativa kostnaderna för de berörda personerna bör bli avsevärt mindre jämfört med om de behövt uppfylla de krav som gäller för betalningsinstitut. Möjligheten att undanta mindre betaltjänstleverantörer utnyttjas fullt ut i förslaget. Detta innebär att ett relativt stort antal mindre betaltjänstleverantörer bör kunna driva sin verksamhet som registrerade betaltjänstleverantörer. Det gör det också möjligt för fysiska personer, som inte kan få tillstånd att driva rörelse som betalningsinstitut, att även fortsatt tillhandahålla betaltjänster i begränsad omfattning.