prop · GX0385 · 2010-01-08 00:00:00 — Paragrafen innehåller en generell bestämmelse om längsta tid för beva- rande av personuppgifter i den brottsbekämpande verksamheten och hänvisar till de övriga bestämmelser om bevarande och gallring som finns i lagen. Paragrafen har motiverats i avsnitt 14.1. Av första stycket följer att personuppgifter aldrig får bevaras än vad som behövs för något eller några av lagens ändamål. De ändamål som avses är de som anges i 79 §§. Bevarande tillåts således med hänsyn till ett eller flera ändamål. Därigenom ges stöd för att bevara uppgifter, inte bara för ett visst utpekat konkret ärende som en viss för- undersökning, utan även för mer övergripande brottsbekämpande ända- mål. Bestämmelsen ger exempelvis stöd för att bevara uppgifter i ett avslutat ärende, även om det då ärendet avslutas inte finns något konkret nytt ändamål för bevarandet men uppgifterna bedöms ha ett allmänt värde för polisens verksamhet att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet eller utreda och beivra brott. En grund- läggande förutsättning för bevarandet är att polisen bedömer att uppgif- terna behöver finnas tillgängliga ytterligare i den brottsbekäm- pande verksamheten för att polisen ska kunna fullgöra sin uppgift som brottsbekämpare. Första stycket avser såväl automatiserad som annan behandling av personuppgifter, t.ex. behandling i register. I andra stycket hänvisas till de övriga paragrafer i 24 kap. som inne- håller bestämmelser om bevarande och gallring. Syftet med uppräk- ningen är att skapa en överblick av regleringen. I tredje stycket informeras om att regeringen kan meddela föreskrifter om digital arkivering. Syftet med sådana föreskrifter kan vara att för- hindra att digitalt arkiverade uppgifter fortsätter att behandlas på samma sätt som tidigare i den brottsbekämpande verksamheten, trots att bevarandet inte längre sker för verksamhetsändamål utan för arkivända- mål. 13 § Personuppgifter som behandlas automatiserat och som inte har gjorts gemensamt tillgängliga eller behandlas i särskilda register enligt 4 kap. ska, om de behandlas i ett ärende, gallras senast efter det att ärendet avslutades. Om de inte kan hänföras till ett ärende ska uppgifterna gallras senast efter det att de behandlades automatiserat första gången. Första stycket gäller inte personuppgifter i ärenden om utredning eller beiv- Prop. 2009/10:85 rande av brott. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar före- skrifter om att personuppgifter, med avvikelse från första stycket, får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. Paragrafen reglerar gallring av personuppgifter som behandlas automati- serat och som inte har gjorts gemensamt tillgängliga. Vad som avses med gallring har behandlats i avsnitt 14.1. Frågan om gallring av detta slag av uppgifter har behandlats i avsnitt 14.2. Som framgår av första stycket ska personuppgifter som behandlas i ett ärende gallras senast efter det att ärendet avslutades, medan per- sonuppgifter som inte kan hänföras till ett ärende ska gallras senast ett år efter det att de behandlades automatiserat första gången. längd beror alltså på om personuppgifterna behandlas inom ramen för ett ärende eller inte. Begreppet ärende har här en särskild innebörd som kan avvika från den gängse innebörden av begreppet i förvaltningslagen (1986:223). Med ärende avses en serie åtgärder som är avsedda att leda fram till ett bestämt slut. Särskilda underrättelseprojekt kan t.ex. omfat- Underrättelseprojekt med en obestämd varaktighet, exempelvis ett projekt som syftar till att fortlöpande undersöka ungdomsbrottsligheten på en viss ort, kan dock inte anses som ett ärende i den mening som av- ses i paragrafen. Åtgärder som vidtas med anledning av att någon enskild har påkallat att polisen agerar får anses som ett ärende. inte fråga om något ärende när en polisman vidtar en tillfällig åtgärd inom ramen för polisens allmänna brottsförebyggande verksamhet, t.ex. tar emot ett tips från allmänheten som inte har samband med en pågående brottsutredning eller ett underrättelseprojekt. Bestämmelsen är inte til- lämplig på uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga eller som be- handlas i särskilda register med stöd av 4 kap. För sådana uppgifter gäller särskilda gallringsregler i 3 kap. 14 och 15 §§ respektive i 4 kap 7, 14 16, 20 och 22 §§. I andra och tredje styckena föreskrivs två undantag från gallringsbe- stämmelserna i första stycket. Enligt andra stycket gäller inte gallrings- bestämmelserna personuppgifter i ärenden om utredning eller beivrande Det rör sig framför allt om förundersökningar och om andra utredningar som handläggs enligt bestämmelser i 23 kap. rättegångsbal- ken (se kommentaren till 7 §). I fråga om uppgifter i sådana ärenden tillämpas i stället bestämmelserna om gallring i arkivlagen (1990:782). Av tredje stycket följer att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer har möjlighet att meddela föreskrifter om att personuppgifter, trots vad som sägs i första stycket, får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. Utlämnande av personuppgifter och uppgiftsskyldighet 14 § Personuppgifter som är nödvändiga för att framställa rättsstatistik ska läm- nas till den myndighet som ansvarar för att framställa sådan statistik. Enligt paragrafen, som motsvarar 6 § polisdatalagen (1998:622), ska personuppgifter som är nödvändiga för att framställa rättsstatistik lämnas till den myndighet som ansvarar för framställandet av sådan statistik. Bestämmelsen, vars bakgrund har beskrivits i avsnitt 13.2, bryter den sekretess som kan gälla för personuppgifterna. Av förordningen (2001:100) om den officiella statistiken framgår att är statistikansvarig myndighet på rättsväsen- dets område, med undantag för domstolarnas verksamhet. 15 § Om det är förenligt med svenska intressen, får personuppgifter lämnas till 1.Interpol eller Europol, eller till en polismyndighet eller åklagarmyndighet i en stat som är ansluten till , om det behövs för att myndigheten eller organisationen ska kunna förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller beivra brott, eller 2.utländsk underrättelse- eller säkerhetstjänst. Uppgifter får vidare lämnas till en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation, om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt. Paragrafen innehåller sekretessbrytande bestämmelser om utlämnande till utländska myndigheter och mellanfolkliga organisationer. Frågan har behandlats i avsnitt 13.3. Inom ramen för de allmänna ändamålen för personuppgiftsbehandling i 7 § 1 och 2 kan det i vissa fall finnas anledning att föra över uppgifter till en utländsk myndighet. Ett exempel är när en svensk myndighet i en svensk brottsutredning begär rättsligt bistånd från en utländsk myndighet eller när en svensk myndighet aktualiserar en fråga om överförande av lagföring till utlandet. Av 7 § 3 framgår att personuppgifter får behandlas för att fullgöra de förpliktelser som följer av internationella åtaganden (se kommentaren till den paragrafen angående innebörden). Även i sådana fall blir det ofta aktuellt att lämna information till en utländsk myndighet. Det kan t.ex. vara fråga om att en utländsk myndighet med stöd av en internationell överenskommelse begär utlämning, överlämnande enligt den europeiska arresteringsordern eller rättslig hjälp. I sådana fall måste personuppgifter behandlas bl.a. för att konstatera om personen finns i . Vidare innehåller 8 § en bestämmelse om att personuppgifter som behandlas enligt 7 § också får behandlas för att tillhandahålla infor- mation som behövs i brottsbekämpande verksamhet hos utländsk myn- dighet eller mellanfolklig organisation. De nu angivna bestämmelserna sätter gränserna för när behandling som har till ändamål att överföra information till en utländsk myndighet eller organisation över huvud taget får förekomma. För att utlämnande ska få ske krävs därutöver att det inte på grund av sekretess finns hinder mot att lämna över uppgifterna till den utländska mottagaren. För många av de personuppgifter som förekommer hos poli- sen gäller sekretess, såväl till skydd för intresset av att förebygga och beivra brott som till skydd för enskilds ekonomiska eller personliga för- hållanden. Enligt 8 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) får en sekretessbelagd uppgift inte röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation annat än om utlämnandet sker i enlighet med en särskild föreskrift om detta i lag eller förordning eller om upp- giften i motsvarande fall skulle få utlämnas till en svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndigheten står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller den mellanfolkliga organisationen. I vissa fall kan en utlämnan- deprövning enligt nämnda paragraf vara komplicerad. I paragrafen anges därför vissa mera preciserade fall där uppgifter får lämnas ut till en ut- ländsk mottagare, trots att det gäller sekretess för uppgiften. Bestämmel- sen i paragrafens första stycke överensstämmer i huvudsak med 18 § polisdataförordningen (1999:81). Bestämmelsen i paragrafens andra stycke överensstämmer i huvudsak med 7 § första stycket polisdatalagen (1998:622). Enligt första stycket får uppgifter, om det är förenligt med svenska in- tressen, lämnas till och Europol, eller till en polis- eller åklagar- myndighet i en stat som är ansluten till (punkten 1) samt till ut- ländsk underrättelse- eller säkerhetstjänst (punkten 2). Utlämnande av uppgifter till eller Europol, eller till polis- eller åklagarmyndig- heter, får ske endast om det behövs för att myndigheten eller organisatio- nen ska kunna förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller beivra brott. Bestämmelsen ger utrymme för svenska myndigheter att lämna ut upp- gifter såväl på begäran som utan föregående framställning. I andra stycket föreskrivs att personuppgifter får lämnas ut till en ut- ländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt. Bestämmelsen är tillämplig när den internatio- nella överenskommelsen ålägger att lämna ut vissa slag av upp- gifter. Däremot gäller den inte för överenskommelser där det enbart sägs att utlämnande får ske. I sådana fall kan bestämmelserna i första stycket vara tillämpliga eller också kan en prövning göras enligt 8 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen. Oavsett vilken bestämmelse som tillämpas som stöd för utlämnandet, måste, som utvecklas närmare i avsnitt 13.3, den utlämnande myndighe- ten försäkra sig om att den mottagande staten har en adekvat nivå för skydd av personuppgifter innan några uppgifter lämnas ut (se 2 § första stycket 8). 16 § , polismyndigheter, , Åklagarmyn- digheten, , och har, trots sekretess enligt 21 kap. 3 § första stycket och 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), rätt att ta del av personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgäng- liga, om den mottagande myndigheten behöver uppgifterna i sin brottsbekäm- pande verksamhet. Första stycket gäller inte uppgifter som behandlas i särskilda register enligt 4 kap. Paragrafen innehåller en bestämmelse som bryter viss sekretess som annars skulle ha gällt gentemot andra brottsbekämpande myndigheter. Frågan har behandlats i avsnitt 13.2. I första stycket regleras brottsbekämpande myndigheters rätt att, trots viss i paragrafen angiven sekretess till skydd för enskild, i den brottsbe- kämpande verksamheten få del av personuppgifter som har gjorts gemen- samt tillgängliga inom polisen. Eftersom sekretess kan hindra att upp- gifter lämnas ut, har undantag gjorts för vissa typer av sekretess, där sekretessen är lika stark hos den mottagande myndigheten som hos den Paragrafen har utformats som en uppgiftsskyldighet (jfr prop. 2007/08:160 s. 54). En förutsättning för att uppgifter ska lämnas ut är dock att det finns ett behov av uppgifterna i den brottsbekämpande verksamheten hos den mottagande myndigheten. Det är den utlämnande myndigheten som ytterst avgör om den andra myndigheten behöver upp- gifterna. Med polismyndighet avses även Säkerhetspolisen när den för Rikspo- lisstyrelsens räkning leder och bedriver polisverksamhet (se 7 § andra stycket polislagen [1984:387] jämförd med 2 § förordningen [2002:1050] med instruktion för Säkerhetspolisen). När Säkerhetspolisen utför andra uppgifter (3 § samma förordning) är den en del av . Uppgifter som behandlas hos den övriga polisen kan således utan hinder av i paragrafen angiven sekretess lämnas till Säkerhetspolisen. I andra stycket görs undantag för uppgifter som behandlas i de register som regleras särskilt i 4 kap. Om sådana uppgifter kan lämnas ut får, som huvudregel, avgöras efter en sekretessbedömning i det enskilda fallet. Som framgår av 17 och 18 §§ gäller dock särskilda bestämmelser om utlämnande av uppgifter i register över DNA-profiler och fingeravtrycks- eller signalementsregister. 17 § Polismyndigheter, , , och har, trots sekretess enligt 21 kap. 3 § första stycket och 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), rätt att ta del av upp- gifter om huruvida personer förekommer i register över DNA-profiler, om den mottagande myndigheten behöver uppgifterna i sin brottsbekämpande verksam- het. Uppgifter ur sådana register ska lämnas till rium, om myndigheten behöver uppgifterna i sin verksamhet. Paragrafen innehåller en bestämmelse som bryter viss sekretess som annars skulle ha gällt gentemot andra brottsbekämpande myndigheter. Frågan har behandlats i avsnitt 13.2. I paragrafens första stycke anges vilka myndigheter som har rätt att, trots sekretess till skydd för enskild enligt 21 kap. 3 § första stycket och 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), i den brottsbe- kämpande verksamheten få del av uppgifter ur register över DNA-profi- ler, dvs. , utredningsregistret och spårregistret. Endast uppgifter om huruvida personer förekommer i sådana register får lämnas ut. En förutsättning för att uppgifterna ska få lämnas ut är att de behövs för den brottsbekämpande verksamheten hos den mottagande myndighe- ten. Vad som sägs i kommentaren till 16 § angående behovet av uppgifter gäller även här. I andra stycket föreskrivs att ska, utan hinder av sekretess, få del av uppgifter ur register över DNA- profiler. Eftersom laboratoriet i sin verksamhet hanterar alla uppgifter som förekommer i de olika registren har den myndigheten, till skillnad från de myndigheter som anges i första stycket, rätt att få del av samtliga uppgifter i de aktuella registren. De myndigheter som har rätt att få del av vissa uppgifter med stöd av paragrafen är desamma som de som med stöd av 4 kap. 10 § kan medges direktåtkomst till register över DNA-profiler. Vad som sägs i kommenta- Prop. 2009/10:85 ren till 16 § om Säkerhetspolisens tillgång till uppgifter gäller även här. 18 § Polismyndigheter, trots sekretess enligt 21 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), rätt att ta del av person- uppgifter som behandlas i fingeravtrycks- eller signalementsregister enligt 4 kap. 1117 §§, om den mottagande myndigheten behöver uppgifterna i sin brottsbe- kämpande verksamhet. Detsamma gäller , om myndigheten behöver uppgifterna i sin verksamhet. Paragrafen, som har behandlats närmare i avsnitt 13.2, innehåller, liksom 16 och 17 §§, en sekretessbrytande bestämmelse. Enligt första meningen kan uppgifter ur fingeravtrycks- eller signalementsregister lämnas ut till de där angivna myndigheterna trots sekretess enligt 21 kap. 3 § första stycket och 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). För att uppgifter ska få lämnas ut krävs att de behövs för den brottsbekäm- pande verksamheten hos den mottagande myndigheten. Vad som sägs i kommentaren till 16 § angående behovet av uppgifterna gäller även här. I andra meningen föreskrivs att också rium har motsvarande rätt att få del av uppgifter som behandlas i finger- avtrycks- eller signalementsregister. En förutsättning är att uppgifterna behövs i laboratoriets verksamhet. Den krets av myndigheter som har rätt att få del av personuppgifter som behandlas i fingeravtrycks- eller signalementsregister motsvarar de myndigheter som enligt 4 kap. 17 § får medges direktåtkomst till regist- ren i fråga. Vad som sägs i kommentaren till 16 § om Säkerhetspolisens tillgång till uppgifter gäller även här. 19 § Regeringen meddelar föreskrifter om att personuppgifter får lämnas ut i andra fall än som anges i 1418 §§. Bestämmelser om att uppgifter får lämnas ut finns även i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen har motiverats i avsnitt 13.2 och 13.3. I första stycket finns en upplysning om att regeringen har möjlighet att meddela föreskrifter om att personuppgifter får lämnas ut även i andra fall än som anges i 1418 §§. Det kan t.ex. vara aktuellt med föreskrifter som motsvarar 17 § polisdataförordningen (1999:81), som medger ut- lämnande av uppgifter om bl.a. avlägsnanden ur landet. behövas föreskrifter som möjliggör för Finanspolisen att lämna ut upp- gifter till utländska myndigheter som har motsvarande uppdrag att ta emot och lämna ut information om misstänkt penningtvätt eller finansie- ring av terrorism (se kommentaren till 4 kap. 19 §). förekomma att en utländsk myndighet som bekämpar sådan brottslighet inte ingår i den statens polis- eller åklagarväsende. ut uppgifter omfattas därmed inte av 15 § första stycket 1. I andra stycket erinras om att det i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) finns bestämmelser om utlämnande som gäller utöver vad som anges i lagen. Utlämnande kan exempelvis ske med stöd av general- klausulen i 10 kap. 27 § offentlighets- och sekretesslagen. sådan bestämmelse, som rör utlämnande till utländska myndigheter eller mellanfolkliga organisationer, finns i 8 kap. 3 § offentlighets- och sekre- Prop. 2009/10:85 tesslagen. Elektroniskt utlämnande av personuppgifter 20 § Enstaka personuppgifter får lämnas ut på medium för automatiserad be- handling. Regeringen meddelar föreskrifter om att uppgifter får lämnas ut på sådant medium även i andra fall. Paragrafen reglerar utlämnande av uppgifter på medium för automatise- rad behandling, medan direktåtkomst regleras i 21 §. I paragrafen anges under vilka förutsättningar uppgifter får lämnas ut t.ex. i ett e-postmed- delande eller på ett USB-minne. Frågan har behandlats i avsnitt 12.1 och 12.4. Bestämmelsen, som inte har någon sekretessbrytande verkan, innebär att en större mängd personuppgifter, t.ex. ett helt register eller delar av ett register, inte får lämnas ut på medium för automatiserad behandling, såvida inte regeringen har meddelat föreskrifter om detta. Däremot kan, enligt första meningen, enstaka uppgifter lämnas ut. Ordet enstaka an- vänds här med en annan innebörd än i vanligt språkbruk. När personupp- gifter förekommer i en eller ett fåtal handlingar är bestämmelsen inte avsedd att utgöra ett hinder mot att handlingarna lämnas ut genom t.ex. ett e-postmeddelande. Det förhållandet att en handling, t.ex. en lista över telefonnummer, innehåller ett större antal personuppgifter hindrar inte att handlingen lämnas ut med stöd av paragrafen. Bestämmelsen är också avsedd att ge stöd för utlämnande av t.ex. ett ärende eller delar av ett ärende där personuppgifter förekommer (jfr prop. 2006/07:46 s. 124). Av andra meningen följer att regeringen har möjlighet att meddela före- skrifter om utlämnande av större uppgiftsmängder, t.ex. mellan myndig- heter. 21 § Utlämnande genom direktåtkomst är tillåtet bara i den utsträckning som följer av denna lag. Regeringen meddelar föreskrifter om att en utländsk myndighet, Europol eller en mellanfolklig organisation får medges direktåtkomst till personuppgifter i polisens brottsbekämpande verksamhet, om detta är nödvändigt för att fullgöra en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt eller om det följer av en EU-rättsakt. Ytterligare bestämmelser om direktåtkomst finns i 3 kap. 8 § samt 4 kap. 10 och 17 §§. Paragrafen reglerar direktåtkomst. Frågor om direktåtkomst har behand- lats i avsnitt 12.112.3. Den grundläggande innebörden av begreppet direktåtkomst är att någon har direkt tillgång till register, databaser eller andra samlingar av uppgifter som behandlas automatiserat och på egen hand kan söka efter information, dock utan att kunna påverka innehållet i uppgiftssamlingen. I begreppet direktåtkomst ligger också att den som är ansvarig för uppgiftssamlingen inte har någon kontroll över vilka upp- gifter som mottagaren vid ett visst tillfälle tar del av. Om någon har direktåtkomst till samtliga uppgifter i en myndighets register, kan denne alltså själv välja vilka uppgifter han eller hon vill ta del av vid ett visst tillfälle, utan att myndigheten först fattar ett beslut om att just dessa upp- Prop. 2009/10:85 gifter ska lämnas ut. Bestämmelserna om direktåtkomst har inte någon I första stycket görs klart att direktåtkomst bara får förekomma i den utsträckning som följer av denna lag. Det innebär bl.a. att det ska framgå av lagen om och i vilken utsträckning bestämmelser om direktåtkomst får meddelas på lägre normgivningsnivå. I andra stycket informeras om att regeringen har möjlighet att meddela föreskrifter om att utländska myndigheter, Europol och mellanfolkliga organisationer får medges direktåtkomst till personuppgifter i polisens brottsbekämpande verksamhet i den utsträckning detta följer av en inter- nationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt. Det finns sådana åtaganden i Prümrådsbeslutet (avsnitt 4.4.3). Detsamma gäller om åtagandet följer av en bindande EU-rättsakt. Frågan om direktåtkomst för utländska myndigheter har behandlats i avsnitt 12.3.5. I tredje stycket anges vilka övriga bestämmelser i lagen som reglerar direktåtkomst. Syftet är att skapa en överblick över regleringen. 3 kap. Gemensamt tillgängliga uppgifter 1 § Detta kapitel innehåller särskilda bestämmelser för behandling av person- uppgifter som görs eller har gjorts gemensamt tillgängliga i polisens brottsbe- kämpande verksamhet. Uppgifter som endast ett fåtal personer har rätt att ta del av anses inte som gemensamt tillgängliga. Detta kapitel gäller inte när personuppgifter behandlas med stöd av 2 kap. 9 §. Som närmare utvecklats i avsnitt 9.1 bygger den föreslagna lagen på en uppdelning mellan å ena sidan behandling av gemensamt tillgängliga uppgifter eller behandling som innebär att uppgifter blir gemensamt till- gängliga och å andra sidan annan behandling av personuppgifter. I para- grafens första stycke anges att bestämmelserna i 3 kap. gäller vid behand- ling av det förra slaget. Avgörande för bedömningen av om personuppgifter är att anse som gemensamt tillgängliga eller inte är om uppgifterna är åtkomliga för en bestämd och begränsad personkrets. Om avsikten är att uppgifterna ska vara åtkomliga för en i förväg obestämd krets av anställda inom polisen, får uppgifterna alltid anses vara gemensamt tillgängliga. Som exempel på detta kan nämnas uppgifter i polisens nationella uppgiftssamlingar men även lokala register där det inte på förhand har bestämts vilka personer som får ha tillgång till uppgifterna. Att olika personalkategorier kan ha olika behörighet, och att en uppgift därför i praktiken är åtkomlig enbart för ett begränsat antal personer, innebär alltså inte att uppgiften inte kan anses vara gemensamt tillgänglig. Uppgifter som en annan brottsbekämpande myndighet har tillgång till genom direktåtkomst är alltid gemensamt tillgängliga, se kommentaren till 3 kap. 8 §. Om uppgifterna å andra sidan lagras på ett sådant sätt att endast en viss person har tillgång till dem, kan uppgifterna normalt inte anses gemen- samt tillgängliga. Personuppgifter som lagras elektroniskt på hårddisken i en dator eller en server i samband med att en enskild tjänsteman arbetar