prop · GX03201 · 2010-04-01 00:00:00 — Vidare framgår det att en underrättelse om avverkning är giltig från den dag som den kom in till . Regeringen meddelar enligt 15 § föreskrifter om att skog som är svår att föryngra på grund av dess ogynnsamma läge eller som behövs som skydd mot sand- eller jordflykt eller för att förhindra att fjällnära gränsen flyttas ned ska avsättas som svårföryngrad skog eller skyddsskog. I samma paragraf finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka delar av den svårföryngrade skogen som ska utgöra fjällnära skog. Ett generellt tillståndskrav gäller enligt 16 § för avverkning i svår- föryngrad skog, inklusive fjällnära skog, och skyddsskog. Tillstånd behövs dock inte för röjning eller gallring som främjar skogens utveck- ling. Vid tillståndsprövningen kan besluta om villkor för att begränsa eller motverka olägenheter och för att trygga återväxten av skog. I 17 § finns bestämmelser om när tillstånd till avverkning i svår- föryngrad skog eller skyddsskog inte får ges. Enligt första stycket får som en huvudregel tillstånd inte lämnas till avverkning av svårföryngrad eller skyddsskog om avverkningen innebär att en miljökvalitetsnorm överträds. I paragrafens andra stycke finns ett bemyndigande för rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om att tillstånd till avverkning av svårföryngrad skog för visst eller vissa områden inte får ges i fråga om skog på mark som inte i genomsnitt kan producera minst en kubikmeter virke per hektar, om det inte finns särskilda skäl, eller för byggande av skogsbilväg om nyttan av vägen för skogsbruket inte motsvarar kostnaden för den eller Prop. 2009/10:201 om vägen inte kan passas in i en vägnätsplan. Enligt 21 § skogsvårdslagen får inte heller tillstånd till avverkning lämnas inom renskötselns året-runt-marker om avverkningen medför sådant väsentligt bortfall av renbete att möjligheterna att hålla tillåtet renantal påverkas eller omöjliggör sedvanlig samling och flyttning av renhjord. I paragrafen anges vidare att när tillstånd ges ska Skogs- styrelsen besluta om vilka hänsyn som ska tas till rennäringens intressen, såsom i fråga om hyggets storlek och förläggning samt tillåten avverk- ningsform. Sådana villkor får dock inte avse annat än vad som uppenbart påkallas med hänsyn till renskötselrätten. Inom det fjällnära skogsområdet gäller därutöver, enligt 18 §, att till- stånd inte får lämnas om avverkningen är oförenlig med intressen som är av väsentlig betydelse för naturvården och kulturmiljövården. Enligt andra stycket i samma lagrum ska , om tillstånd lämnas, besluta om vilka hänsyn som ska tas till de nämnda intressena. Som exempel nämns hyggens storlek och förläggning samt tillåten avverk- ningsform. Beslut att vägra tillstånd eller om den hänsyn som ska tas till natur- och kulturmiljövården kan berättiga till ersättning för markägaren enligt 19 § skogsvårdslagen. Innan avverkning sker inom ett område där renskötsel får bedrivas enligt rennäringslagen (1971:437) (renskötselns året-runt- marker) ska berörd sameby beredas tillfälle till samråd enligt 20 §. Bestämmelsens närmare innehåll anges i föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Bestämmelser om ädellövskog samt insektshärjning finns i 2229 §§. I 32 § finns bestämmelser om miljöanalyser av nya skogsskötselmetoder och skogsodlingsmaterial. Hänsyn till naturvårdens och kulturmiljövårdens samt till rennäringens intressen regleras i 3031 §§. Enligt 33 § utövar tillsyn över efterlevnaden av lagen och med stöd av lagen meddelade föreskrifter utom när det gäller vissa bestämmelser om register som avser näringsidkare som bl.a. saluför eller producerar skogsodlingsmaterial. Bestämmelser om tillsyn, bl.a. tillsyns- myndighetens rätt att få upplysningar och handlingar, förelägga och förbjuda, eventuellt vid vite, vidta åtgärder på den försumliges bekost- nad, besluta om ställande av säkerhet för återväxtåtgärder samt om avgifter för tillsyn och kontroll finns i 3437 §§. I 3841 §§ finns be- stämmelser om påföljd, förverkande av virke, överklagande och om att får bestämma att dess beslut ska gälla . Regeringens förslag: Bemyndigandet för regeringen att meddela föreskrifter om att vissa områden ska avsättas som skyddsskog upphävs. Kravet på tillstånd till avverkning av skog inom sådana områden upphävs och ersätts därmed med lagens generella krav på att underrätta om planerade avverkningar. Regeringens bedömning: Någon särskild bestämmelse om förbud mot avverkning som medför att en miljökvalitetsnorm överträds behövs inte. Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer med rege- ringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig över förslaget om att avveckla gränsen för skyddsskog är positiva till det. anser dock att, om gränsen försvinner, det är angeläget att data som kan utgöra underlag för statistik även fortsätt- ningsvis samlas så att uppdelning på aktuella områden blir möjlig. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt 15 § skogs- vårdslagen meddelar regeringen föreskrifter om att skog som behövs till skydd mot sand- eller jordflykt ska avsättas som bl.a. skyddsskog. Av förarbetena framgår det att bestämmelsen, trots sin ordalydelse, ska för- stås som ett bemyndigande för regeringen att meddela sådana föreskrifter (prop. 1990/91:3, om skogsbruket i fjällnära skogar, s. 73 och 178). Av 16 § skogsvårdslagen framgår att det krävs tillstånd för avverkning inom ett sådant område. Tillståndsansökan ska innehålla en redovisning av hur sökanden avser att tillgodose naturvårdens och kulturmiljövårdens in- tressen. Områdets gränser bestäms genom förordningen om svårföryng- rad skog och skyddsskog (SKSFS 1983:1). Den totala arealen skydds- skog uppgår till och återfinns i , och län. Syftet med regelverket om skyddsskog var, när det infördes , att skydda de aktuella områdena från sandflykt genom att se till att tillräcklig mängd skog växte i områdena. Inventeringar har emellertid visat att de kustnära dynområden, som ofta finns inom gränsen för skyddsskog, är livsmiljö för många rödlistade arter, dvs. arter som enligt internationella kriterier har klassats som hotade eller missgynnade. Här finns också flera naturtyper och arter som omfattas av EU:s art- och habitatdirektiv och fågeldirektiv. Med ökad kunskap om dessa arters livsmiljöer kan man konstatera att det krävs kontinuerlig störning för att livsmiljöerna ska vara lämpliga. Det skyddsbehov som fanns när bestämmelserna infördes har därför ersatts av ett allmänt intresse av att avveckla skogen i vissa av dessa områden för att stärka den biologiska mångfalden, dvs. för att ge plats åt djur- och växtarter som är beroende av exponerade sandmiljöer. Bestäm- melserna om restriktivitet för skogsbruksåtgärder motverkar detta in- tresse. redovisning av antalet meddelade tillstånd till av- verkning i de aktuella områdena var mellan 25 och 50 . Ingen inkommen ansökan om avverkning har avslagits. Bestämmelserna om tillstånd för avverkning av skyddsskog är uppen- bart föråldrade. Regeringen delar därför utredningens bedömning att de bör upphävas i sin helhet. Innebörden av detta är att det i fortsättningen inte kommer att krävas en ansökan om tillstånd för avverkning i dessa områden, utan 14 § skogsvårdslagen om underrättelse om avverkning kommer i stället att gälla även i dessa områden. Enligt regeringens mening är de generella reglerna i skogsvårdslagen tillräckliga för att motverka eventuella olägenheter av enskilda avverkningar inom områden Prop. 2009/10:201 som ligger inom gränsen för skyddsskog. har i och med tillståndsplikten för avverkning i skyddsskog möjlighet att vägra tillstånd om avverkningen medför att en miljökvalitetsnorm överträds. Regeringen gör bedömningen att berörda myndigheter har tillräckliga möjligheter att, inom ramen för befintligt regelverk, påverka utformningen av en avverkning så att den utförs på ett lämpligt sätt. Inom de delar av skyddsskogarna där sommarstugebebyggelse har etablerats förekommer det att berörd kommun har utfärdat trädfällnings- bestämmelser inom detaljplanerat område. Dessa bestämmelser har ofta samma historiska bakgrund som skyddsskogsbestämmelserna i skogs- vårdslagen, men har inte någon formell koppling till reglerna i skogs- vårdslagen. Att skogsvårdslagens bestämmelser om skyddsskog i skogsvårdslagen nu upphävs förändrar inte gällande planbestämmelser om trädfällnings- förbud. Motivet för en kommun att behålla sådana bestämmelser är inte kopplat till att hindra sandflykt. I stället är det en fråga om vilken estetisk karaktär som kommunen önskar i bebyggelsens samspel med omgivande växtlighet. Enligt 15 § skogsvårdslagen meddelar regeringen föreskrifter om att skog som är svår att föryngra på grund av dess ogynnsamma läge eller som behövs för att förhindra att fjällgränsen flyttas ned ska avsättas som bl.a. svårföryngrad skog. Av förarbetena till bestämmelsen framgår det att bestämmelsen, trots sin ordalydelse, innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela sådana föreskrifter (prop. 1990/91:3, om skogs- bruket i fjällnära skogar, s. 73 och 178). Tillstånd krävs enligt 16 § skogsvårdslagen för avverkning inom ett sådant område. Områdets gränser anges i förordningen om svårföryngrad skog och skyddsskog (SKSFS 1983:1). Den totala arealen svårföryngrad skog uppgår till 3 produktiv skogsmark och återfinns i , , , , , , , , och län. Begreppet svårföryngrad skog infördes i svensk skogslagstiftning genom skogsvårdslag (1923:212). Denna lag ersattes av skogsvårdslag (1948:237). Syftet med bestämmelserna var ursprung- ligen att säkerställa en godtagbar föryngring genom en särskild prövning av avverkning i skogar i särskilt utsatta lägen där det var mycket svårt eller omöjligt att åstadkomma en acceptabel föryngring om avverk- ningarna utfördes på ett olämpligt sätt. Ett annat syfte var att förhindra att fjällgränsen flyttades ner (prop. 1948:34 med förslag till skogsvårdslag Prop. 2009/10:201 m.m., s. 35 och 108 f). Gränserna för svårföryngrad skog har således ursprungligen avsetts som biologiska gränser för olika förutsättningar att uppnå en godtagbar föryngring. har i sin rapport att utreda konsekvenserna av en avveckling av gränsen för svårföryngrad skog (), beskrivit gränserna som ett generellt försiktighetsmått med tanke på svårigheterna för naturlig föryngring på högre höjd i norra (och motsvarande motiv för de södra delarna av landet), således inte den biologiska gräns ovanför vilken det generellt är svårt att för- yngra skog. har prövat ca 1 5002 000 ansökningar om tillstånd till avverkning inom områdena för svår- föryngrad skog i norra . Ungefär tre fjärdedelar av ärendena kan enligt avgöras utan att kompletterande uppgifter behöver hämtas in. De ansökningar som fullföljs leder i princip alltid till att tillstånd meddelas. De flesta tillstånden innehåller råd om hur kraven i skogsvårdslagen och bestämmelser meddelade med stöd av lagen ska uppfyllas. Avverkningar föregås i inte obetydlig utsträckning av infor- mella, odokumenterade kontakter mellan myndighetens handläggare och skogsägare. Dessa kontakter kan innebära anpassningar och begräns- ningar innan ärendena blir aktuella. På och råder andra speciella förutsättningar. De avverk- ningstillstånd som meddelas här utformas vanligtvis utan särskilda villkor. I stället meddelar myndigheten normalt detaljerade råd om markberedningsmetod och planteringens omfattning. Regeringens förslag: Bemyndigandet för regeringen att meddela föreskrifter om att vissa områden ska avsättas som svårföryngrad skog upphävs. Kravet på tillstånd till avverkning av skog inom sådana områden upphävs och ersätts därmed med lagens generella krav på att underrätta om planerade avverkningar. Regeringens bedömning: Någon särskild bestämmelse om förbud mot avverkning om återväxten inte kan tryggas på grund av skogs- beståndets ogynnsamma läge behövs inte. Någon särskild bestämmelse om förbud mot avverkning som medför att en miljökvalitetsnorm överträds behövs inte. Behovet av skydd för skog på mark som inte i genomsnitt kan producera minst en kubikmeter virke per hektar tillgodoses genom det föreslagna generella förbudet mot avverkning av skogliga impediment. Någon särskild bestämmelse om förbud mot avverkning för att bygga en skogsbilväg om nyttan av vägen för skogsbruket inte motsvarar kostnaden för den eller om den inte kan passas in i en vägnätsplan behövs inte. Regeringen avser att ge i uppdrag att särskilt redovisa hänsyn till natur- och kulturmiljövärden inom det område som har definierats som svårföryngrad skog i norra . Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer i princip med regeringens förslag. Utredningen föreslår dock att det i lagen förs in ett generellt förbud mot avverkning om återväxten inte kan tryggas på grund av skogsbeståndets ogynnsamma läge. Remissinstanserna: Merparten av de remissinstanser som yttrat sig om förslaget att avveckla gränsen för svårföryngrad skog tillstyrker förslaget. , Statskontoret, Länsstyrelserna i och , , , , kommun, , LRF Skogsägarna, Skogs- industrierna och Allmänningsskogarna i , och menar att gränsen har spelat ut sin roll som skydd mot misslyckade föryngringar och mot att fjällgränsen flyttas ned. Övriga värden som gränsen är satt att skydda bedömer remissinstanserna kan hanteras på ett tillräckligt bra sätt inom ramen för en anmälan om avverkning. Flera instanser tillstyrker förslaget men under vissa villkor. anser att om gränsen avvecklas måste redovis- ning av data även fortsättningsvis ske så att en uppdelning på de aktuella områdena är möjlig. kommun anser att en avveckling av gränsen måste kombineras med god kompetens och tillräckliga resurser hos myndigheter. accepterar förslaget om tiden från underrättelse till möjlig avverkning förlängs så att samebyarna får acceptabla tidsramar att agera inom. menar att gränsen kan avvecklas men tillståndsplikten bör kvarstå i året-runt- markerna. tillstyrker att gränsen avvecklas på och , men menar att den bör behållas i norra till dess att renskötsel- områdets geografiska utsträckning och innebörd samt betydelsen av rennäringen som allmänt respektive enskilt intresse har klarlagts. tillstyrker att gränsen avvecklas på och , men menar att den bör behållas i norra eftersom kulturmiljöer och fornlämningar inom berörda delar i norra inte är tillräckligt inventerade och ett borttagande av gränsen begränsar möjligheten för myndigheterna att hinna få kännedom om lämningar. (), Skydda Skogen, Världsnatur- fonden (WWF) och , avstyrker förslaget på grund av befarade negativa konsekvenser för natur- och kulturmiljö- värden samt för rennäringen. Endast har yttrat sig särskilt om förslaget att införa en särskild bestämmelse om förbud mot avverkning om återväxten inte kan tryggas på grund av skogsbeståndets ogynnsamma läge. Myndigheten anser att lagstiftningsförslaget riskerar att bli otydligt för den enskilde. Under beredningen av ärendet inom har givits tillfälle att yttra sig över regeringens förslag. har motsatt sig att tillståndsplikten tas bort i norra eftersom detta innebär att samebyarnas möjlighet att överklaga besluten försvinner. menar att det medför en försvagning av samiska rättigheter. menar vidare att regeringen bör gå vidare med utredningens förslag att ge möjlighet att tillståndspröva ärenden i vissa lägen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Som konstaterats i avsnitt 6.1 var det ursprungliga syftet med ett tillståndskrav för avverk- ning i svårföryngrad skog att säkerställa återväxten i ogynnsamma lägen samt att förhindra att fjällgränsen flyttas ned. Frågan om i vilka områden som skogen är särskilt svår att föryngra är mer komplex än vad bestämmelserna om gränsen för svårföryngrad skog ger sken av. Skogs- brukets ekonomi, metoder och teknik för avverkning och föryngring, föryngringsmaterial och kunskap har utvecklats så att förutsättningarna för att åstadkomma en godtagbar föryngring i svåra lägen är betydligt bättre än när tillståndsplikten infördes. Förväntade förändringar i klimatet innebär ytterligare förändrade, ofta förbättrade, förutsättningar att åstadkomma godtagbara föryngringar i dessa områden. Kraven på tillstånd för avverkning i dess nuvarande form i dessa områden har funnits . Det är därför svårt att värdera i vilken utsträckning som tillståndsplikten påverkar antalet bestånd och arealer som avverkas. Syftet med bestämmelserna är dock inte att hindra avverk- ning utan att ange och reglera förutsättningarna för hur sådan verksamhet ska gå till. Lagrådet har anfört att det kan sättas i fråga om den administrativa bördan av ett tillståndssystem skiljer sig markant från bördan av ett system med underrättelse, tillsyn, förelägganden och förbud. Det finns ca 7 500 brukningsenheter inom det svårföryngrade området. Dessutom äger de privata skogsbolagen, och tillsam- mans ca 1 produktiv skogsmark som inte är formellt skyddad som naturreservat i samma område. Regeringen gör bedöm- ningen att den främsta vinsten för skogsbruket ligger i att avverkningen kan påbörjas direkt efter inlämnad underrättelse i stället för att markägaren behöver vänta på ett tillståndsbeslut från myndigheten, vilket underlättar markägarens planering. Detta gäller under förutsättning att inte förbjuder avverkningen. Mot bakgrund av det stora antalet brukningsenheter och den stora areal produktiv skogsmark som berörs bedömer regeringen att ett borttagande av tillståndsplikten skulle medföra en viktig regelförenkling för skogsbruket. Förutom frågan om föryngring beaktas hänsyn till naturvården, kultur- miljövården och rennäringen i tillståndsprövningen. Några remissinstan- ser har befarat att ett avskaffande av tillståndsplikten kan leda till negativa konsekvenser för dessa intressen. Regeringen vill dock betona att intentionen är att genomföra en regel- förenkling för skogsbruket utan att förändra skyddet för de värden som gränsen är satt att skydda. Den som ska utföra en åtgärd måste följa de generella bestämmelserna om hänsyn till naturvården, kulturmiljön eller rennäringen. ska även i samband med en underrättelse om avverkning beakta frågor om hänsyn till naturvården, kulturmiljövården och rennäringen. På grundval av en underrättelse kan myndigheten med stöd av 35 § skogsvårdslagen eller 12 kap. 6 § lämna den enskilde råd om åtgärder eller, om det behövs, förelägga den enskilde att vidta åtgärder eller försiktighetsmått eller besluta om att förbjuda en avverkning. Regeringen gör bedömningen att ett avskaffande av till- ståndsplikten, tillsammans med de lagändringar för att minska olägen- heter för rennäringen som föreslås i avsnitten 6.4 och 6.5, kommer att innebära kortare väntetider för markägaren inför avverkning samt medföra en minskad administrativ börda för skogsbruket utan negativa konsekvenser för naturvården, kulturmiljövården eller rennäringen. Tillståndsplikten för dessa områden bör därför avskaffas. Regeringen anser att de förhållanden som råder på och i och för sig är särpräglade, och därmed ställer särskilda krav på skogs- bruket, men att det inte heller här finns tillräckliga skäl att behålla den nuvarande tillståndsplikten för avverkning av svårföryngrad skog. I delar av de berörda områdena finns höga natur- och kulturmiljö- värden. Regeringen avser därför att ge i uppdrag att särskilt redovisa hänsyn till natur- och kultur- miljövärden inom det område som har definierats som svår- föryngrad skog i norra . När det gäller vad anfört vill regeringen framhålla att regeringen föreslår en rad åtgärder för att ytterligare förbättra förutsätt- ningarna för ett bra samråd och en god dialog och samverkan mellan skogsbruk och rennäring. Vidare föreslås åtgärder för att hänsyn till rennäringen som ska lämnas av skogsbruket enligt skogsvårdslagen ska tydliggöras. Dessa åtgärder presenteras mer ingående i avsnitten 6.3, 6.4 och 6.5. När det gäller utredningens förslag att ge möjlig- het att besluta att särskild prövning ska ske i vissa situationer anser regeringen att detta inte bör genomföras på grund av att det dels är otydligt, både för samebyar och markägare, i vilka situationer som det skulle gälla, dels eftersom det inte i sak innebär någon egentlig skillnad mot vad som redan gäller vid underrättelseskyldighet. Inte heller med utredningens förslag är samebyarna tillförsäkrade en rätt att överklaga vid underrättelse om avverkning. För en sådan rätt krävs att Skogssty- relsen fattar beslut om att särskild prövning ska ske. Enligt utredningen ska det ske i undantagsfall och efter att har fått underlag. Enligt utredningens förslag ska inte särskild prövning ske vid varje oenighet med skogsmarkens ägare och en sameby. Steget är inte särskilt långt till att i de fallen i stället kan förbjuda avverkningen eller förelägga markägaren att vidta vissa åtgärder. Beslut att förelägga eller förbjuda kan överklagas. Bestämmelser om att en markägare är skyldig att redovisa vad han eller hon avser att göra för att tillgodose natur- och kulturmiljövårdens intressen vid avverkning inom det svårföryngrade området finns i 16 § skogsvårdslagen. Genom att tillståndskravet för avverkning upphävs kommer skogsägaren att vara skyldig att underrätta om planerade avverkningar i likhet med vad som gäller i övriga landet. En underrättelse om avverkning ska enligt 14 § skogsvårdslagen också innehålla uppgifter om vad skogsmarkens ägare avser att göra för att tillgodose naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen i samband med avverkning på hans eller hennes mark. Bestämmelser om redovisning av vad som en markägare avser att göra för att tillgodose rennäringens intressen inom det svårföryngrade området finns i 21 § skogsvårds- lagen. Regeringen återkommer till denna fråga i avsnitt 6.4. är skyldig att i vissa angivna fall avslå en ansökan om avverkningstillstånd i samband med tillståndsprövningen. om återväxten inte kan tryggas, om avverkningen medför att en miljö- Prop. 2009/10:201 kvalitetsnorm överträds, om avverkningen avser skog på mark som i genomsnitt inte kan producera minst en kubikmeter virke per hektar samt avverkning för byggande av skogsbilväg om nyttan av vägen för skogsbruket inte motsvarar kostnaden för den eller om den inte kan passas in i en vägnätsplan. Inom renskötselns året-runt-marker får tillstånd till avverkning vidare inte ges om avverkningen medför sådant väsentligt bortfall av renbete att möjligheterna att hålla tillåtet renantal påverkas eller omöjliggör sed- vanlig samling och flyttning av renhjord. Frågan uppkommer om någon av bestämmelserna ovan som syftar till att säkerställa att tillstånd inte ges i dessa situationer bör ersättas med ett uttryckligt förbud riktat till skogsägaren att avverka i motsvarande När det gäller frågan om avverkning som kan leda till negativa konsekvenser för rennäringen återkommer regeringen till detta i avsnitt Övriga bestämmelser behandlas nedan under särskilda rubriker. Utredningen har föreslagit att ett till skogsägaren riktat generellt förbud införs i skogsvårdslagen mot avverkning om återväxten av skog inte kan tryggas på grund av skogsbeståndets ogynnsamma läge. emellertid farhågor om att ett förbud av det slaget riskerar att bli otydligt för den enskilde. av 10 § skogsvårdslagen att avverkning inte får ske om återväxt av ny skog inte kan tryggas. Regeringen anser därför att det inte finns något behov av ett sådant förbud som utredningen föreslår. situationen när bestämmelserna om svårföryngrad skog infördes finns det fler metoder för att trygga återväxten av skog. För att få en godtagbar föryngring är det numera snarare en fråga om att välja lämplig metod för återväxt än att inte kunna avverka på grund av att återväxten inte kan tryggas. kan enligt 10 och 35 §§ skogs- vårdslagen förelägga om lämpliga återväxtåtgärder eller förbjuda avverk- ning om återväxt av ny skog inte kan tryggas. Enligt 17 § skogsvårdslagen får tillstånd till avverkning i skyddsskog