prop · GY0312 · 2010-10-20 00:00:00 — Flygbolaget får då ligga ute med skattekostnaden, vilket det inte behövt om obeskattat flygfotogen kunnat tankas från en upplags- havare på flygplatsen. Eftersom det inte finns godkända upplagshavare på de ifrågavarande mindre flygplatserna får obeskattad flygfotogen inte heller lagerhållas där. För att tillhandahålla flygfotogen på flygplatsen har den som åter- försäljer flygfotogen att köpa beskattat flygfotogen och ligga ute med skattekostnaden trots att fotogenen slutligen kommer att användas i luftfartyg för skattefritt ändamål. Skattekostnaden övervältras sannolikt i regel på förbrukaren i dessa fall men återförsäljaren drabbas ändå av en räntekostnad för kostnaden att hålla beskattat bränsle i lager. Avsaknaden av upplagshavare på de aktuella flygplatserna innebär således att den skattefrihet för flygfotogen som föreskrivs i energiskatte- direktivet i vissa fall inte får fullt genomslag. Vidare innebär avsaknaden av möjlighet att tillhandahålla flygfotogen skattefritt att de aktuella flyg- platserna tappar i konkurrenskraft. Med förslaget nedan skulle de beskrivna problemen kunna lösas. 4.2.2Upplagshavare för återförsäljning av flygfotogen på flygplats Regeringens förslag: Den som avser att lagra flygfotogen på en flygplats får godkännas som upplagshavare utan krav på viss lagerkapacitet under förutsättning att flygfotogenen har flyttats enligt ett uppskovsförfarande och ska säljas för förbrukning i luftfartyg, när luftfartyget inte används för privat ändamål. Ändringen träder i kraft . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som yttrat sig är positiva till eller har inget att erinra mot förslaget. (SPI), som föreslagit att återförsäljare på mindre flygplatser bör kunna godkännas som upplagshavare, välkomnar förslaget. uttalar att det är angeläget att komma till rätta med de konkurrensnackdelar för de mindre flygplatserna som de nuvarande reglerna ger upphov till. lämnar liknande syn- punkter. , som ser positivt på ambitionen att skapa möjlighet till utökad konkurrenskraft för de mindre flygplatserna, efterlyser en utförligare konsekvensanalys. Kammarrätten i anför att den föreslagna ändringen av 4 kap. 3 § LSE även förutsätter en följdändring i 12 § förordningen om skatt på energi, vilket enligt kammarrätten bör framgå av motivtexten. Vidare anför kammarrätten att begreppet lagra används i den föreslagna lydelsen av 4 kap. 3 § LSE medan man i punktskattedirektivet (artikel 4.1) använder begreppet förvara vid definitionen av godkända upplagshavare. Även i 3 a kap. 1 § LSE används begreppet förvaring. Såvitt framkommit är någon skillnad i sak inte avsedd. Kammarrätten anför att man för att undvika tolkningsproblem bör överväga att använda begreppet förvaring även i den nya lydelsen av 4 kap. 3 § LSE. efterfrågar klargörande av under vilka förutsättningar cisterner från vilka detaljhandels- försäljning sker ska kunna godkännas som skatteupplag. Skälen för regeringens förslag: Den ovan beskrivna beskattningen av flygfotogen innebär att flygfotogen även om det används i luftfartyg för kommersiellt ändamål i vissa fall slutligen blir belagt med energiskatt och koldioxidskatt. Det är i första hand när en skattebefriad förbrukare tankar flygfotogenen från en aktör som inte är en godkänd upp- lagshavare, och den upplagshavare som levererat flygfotogen har svårt att styrka sin avdragsrätt, som denna situation kan uppkomma. Men den kan även aktualiseras i de fall där upplagshavaren inte kan visa att flygfotogenen tankats i ett luftfartyg. Förutom att detta innebär en bristande efterlevnad av energiskatte- direktivet innebär det att den skattebefriade förbrukare som köper flygfotogen, dvs. i regel flygbolaget, drabbas av en skattekostnad. I de fall en aktör medges återbetalning av skatten i efterhand säkerställs visserligen den i energiskattedirektivet föreskrivna skattefriheten för flygfotogenen. I dessa fall innebär dock det nuvarande systemet att aktören nödgas bära skattekostnaden till dess återbetalning sker. Ytterligare effekter av nämnda ordning är att flygbolagen, i den mån det går, prioriterar att flyga via eller till flygplatser där flygfotogen kan tankas obeskattat. Vidare har den som tillhandahåller flygfotogen på de aktuella flygplatserna endast att lagra beskattat flygfotogen trots att den förbrukning av fotogen som sedan sker i luftfartygen ska vara skattefri. Den som lagrar bränslet på flygplatsen drabbas därmed av en kostnad. Sammantaget innebär systemet konkurrensnackdelar för de mindre flyg- platserna. Det är heller inte rimligt att flygplatsens storlek ska vara avgörande för möjligheten att tillhandahålla flygfotogen skattefritt. Mot denna bakgrund anser regeringen att bestämmelserna bör ändras så att det blir möjligt att tillhandahålla obeskattad flygfotogen även på mindre flygplatser. Detta bör, så som föreslås i promemorian, åstad- kommas genom att den som avser att i yrkesmässig verksamhet på flygplats lagra flygfotogen (KN-nr 2710 19 21) som flyttats enligt upp- skovsförfarandet får godkännas som upplagshavare även om denne inte lagrar bränsle i större omfattning. En förutsättning för godkännande bör dock vara att flygfotogenen är avsedd för försäljning för förbrukning i luftfartyg när luftfartyget inte används för privat ändamål, dvs. luftfartyget används för kommersiellt ändamål. Den som ansöker om godkännande ska vidare disponera över ett utrymme som kan godkännas som skatteupplag för att lagra flygfotogen men utrymmet behöver inte uppgå till viss minsta storlek. Med anledning av Kammarrätten i synpunkter på valet av begreppet lagra kan regeringen erinra om att man i punkt 3 i samma paragraf använder begreppet hålla bränslen i lager och att det såvitt känt inte varit problematiskt vid tillämpningen. I regel är det befintliga bränsledepåer på flygplatsen, s.k. flygplatscisterner, som kommer att kunna tjäna som skatteupplag. De aktuella depåerna på de mindre flygplatserna är relativt små och tankning sker i vissa fall direkt från depån. har efterfrågat ett förtydligande när det gäller cisterner där försäljning sker genom själv- betjäning. För att få bättre genomslag för skattefriheten avseende flyg- fotogen på de mindre flygplatserna, och med hänsyn till den speciella situation som föreligger i dessa fall, anser regeringen att cistern, eller depå, för flygfotogen från vilken försäljning sker, även om det sker via självbetjäning, ska kunna godkännas som skatteupplag. De föreslagna ändringarna medför att den som ansvarar för bränsle- hanteringen på en mindre flygplats kommer att kunna bli godkänd som upplagshavare. En förutsättning är givetvis att sökanden med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig att verka som upplagshavare. Genom förslaget uppnås konkurrensneutralitet mellan små och stora flygplatser med avseende på möjligheten att tillhandahålla flygfotogen. Bestämmelsen föreslås emellertid utformas generellt. Det innebär att det blir möjligt att godkännas som upplagshavare för försäljning av flyg- fotogen med liten lagerkapacitet även på större flygplatser. Nämnas kan att en liknade ordning finns för de som tar emot alkohol- och tobaksvaror för vidare försäljning till näringsidkare (se t.ex. 10 § första stycket 2 lagen [1994:1563] om tobaksskatt). I dessa fall finns inte heller något krav på att det utrymme som godkänns som skatteupplag ska uppgå till en viss minsta storlek. Här är det alltså möjligt för andra än tillverkare och större lagerhållare att bli godkända som upp- lagshavare. Risken för att förslaget skulle leda till missbruk bedömer regeringen som försumbar. Med missbruk avses i detta sammanhang att flygfotogen skulle komma att säljas skattefritt och användas för annan förbrukning än för kommersiell luftfart, t.ex. för privat flyg, drift av motorfordon eller som bränsle för uppvärmning. Flygfotogen används i jetmotorer och i dieselmotorer. De luftfartyg som används vid flygning för privata ändamål är i regel inte konstruerade för att drivas med flygfotogen. Flygfotogen kan vidare inte användas som drivmedel i bensindrivna bilar. Flygfotogen är inte heller lämpligt att använda som uppvärmnings- bränsle även om det fungerar i vissa värmepannor, vilka företrädesvis är små och används i fritidshus, etc. Noteras bör också att upplagshavarens rätt till avdrag förutsätter att denne kan visa att flyg- fotogenen antingen tankas direkt in i luftfartyget eller tas emot av en skattebefriad förbrukare. Förslaget föranleder ändringar i 4 kap. 3 § LSE. Ändringarna föreslås träda i kraft . 4.2.3Förtydligande av bestämmelsen om återbetalning av skatt Regeringens bedömning: Någon ändring av reglerna om återbetalning av skatt bör inte göras. Promemorians förslag innebär att så snart någon förbrukat bränsle på ett sådant sätt som ger rätt till skattebefrielse enligt 6 a kap. LSE utan att skattefriheten tillgodoförs enligt 7 kap. 1 § första stycket 4 eller 8 kap. 1 § samma lag ska efter ansökan medge återbetalning av skatten på bränslet. Motsvarande ändring föreslås avseende lagen (1994:1564) om alkoholskatt, förkortad LAS. Remissinstanserna: Svenska välkomnar förtydligandet av 9 kap. 2 § LSE så att detta utformas som en generell rätt till återbetalning om bränslet har förbrukats på ett sådant sätt som ger rätt till skattebefrielse. Institutet anser att det med nuvarande lagstiftning inte är självklart att en skattebefriad förbrukare som av en eller annan anledning har köpt beskattat bränsle för det skattebefriade ändamålet kan få återbetalning. , som avstyrker förslaget, delar inte promemorians uppfattning om hur 9 kap. 2 § LSE och 30 § LAS bör tolkas. En bestämmelse som avser återbetalning bör enligt vara så utformad att den som kan ansöka om återbetalning ska ha tillgång till de uppgifter som påverkar rätten till återbetalning. En förbrukare kan emellertid inte förväntas vara säker på att den skattskyldige från vilken bränslet förvärvats inte kommer att yrka avdrag för skatt på det förvärvade bränslet. Kammarrätten i anför att ändringen av 9 kap. 2 § LSE möjligen bör övervägas ytterligare mot bakgrund av att den föreslagna lydelsen medför risk för att förbrukaren begär återbetalning av skatt på bränsle som den skattskyldige redan yrkat avdrag för eller avser att yrka avdrag för. Skälen för regeringens bedömning: Av 6 a kap. LSE följer att bränsle som används för vissa ändamål under särskilt angivna förutsättningar ska helt eller delvis befrias från energiskatt, koldioxidskatt och svavelskatt. I vissa fall är skattefriheten absolut och grundad på gemenskapsrättsliga bestämmelser i energiskattedirektivet. Det gäller t.ex. skattefriheten för bränsle som förbrukas i luftfartyg när luftfartyget används för annat än privat ändamål (se artikel 14 i energi- skattedirektivet). Enligt LSE kan skattefriheten åstadkommas på olika sätt, genom skatteavdrag (7 kap. 1 § LSE), via bestämmelserna om skattebefriade förbrukare (8 kap. LSE) eller genom återbetalning av erlagd skatt (9 kap. LSE). Det svenska systemet för att säkerställa skattefrihet vid egen förbrukning av skattepliktigt bränsle hänvisar i första hand skattskyldiga till att göra avdrag i sin punktskattedeklaration och skattebefriade förbrukare till att ta emot bränsle utan skatt. Det innebär att dessa aktörer kommer i åtnjutande av skattefriheten i samband med förbrukningen av bränslet och således inte behöver ligga ute med skattekostnaden. Som framgått ovan i avsnitt 4.1.2. har det visat sig att tillämpningen av bestämmelsen i 9 kap. 2 § LSE om återbetalning varit problematisk om en aktör som i och för sig är godkänd som en skattebefriad förbrukare av flygfotogen som förbrukas i flygplan vid kommersiell användning, av någon anledning ändå tar emot beskattad flygfotogen. som vållat problem är när skattskyldigheten uppstått i samband med Prop. 2010/11:12 import och skatten betalats till . Då är bestämmelserna om av- drag i 7 kap. 1 § första stycket 4 inte tillämpliga eftersom förbrukningen av bränslet för ett skattefritt ändamål inte skett när deklarationen ska lämnas, vilket sker i samband med importen. Detta som åter- betalning i efterhand inte medgetts enligt 9 kap. 2 § LSE eftersom sökanden i dessa fall är skattskyldig för bränslet och därför i tillämpningen inte ansetts omfattas av bestämmelsen om återbetalning (jfr dock prop. 2000/01:118, s.141). Mot denna bakgrund föreslås i promemorian att bestämmelsen om återbetalning ska tydliggöras. I sina remissyttranden har och Kammarrätten i emellertid uppmärksammat vissa problem med den föreslagna ändringen. har avstyrkt promemorians förslag i denna del. Såvitt framkommit har de praktiska problemen vid tillämpningen av återbetalningsbestämmelsen i första hand uppkommit i samband med användandet av flygfotogen vid mindre flygplatser. Eftersom det genom förslagen i avsnitt 4.2.2 ges utökade möjligheter att bli godkänd som upplagshavare även på mindre flygplatser borde dessa praktiska problem minska kraftigt. Även om den osäkerhet som föreligger kring bestämmelsens tolkning även fortsättningsvis kan orsaka problem i vissa fall menar regeringen att de synpunkter som framförts från remissinstanserna föranleder vidare överväganden. Sådana överväganden ryms inte inom detta lagstiftningsärende. Någon ändring av 9 kap. 2 § LSE eller 30 § LAS föreslås därmed inte. 5 Hantering av obeskattad biogas i vissa fall 5.1Förfarandet vid beskattning av biogas Regler om beskattning av biogas finns i lagen (1994:1776) om skatt på energi, förkortad LSE. Reglerna i LSE är anpassade till bestämmelserna i energiskattedirektivet (rådets direktiv /96/EG av den 27 okto- ber 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet, EUT L 283, 31.10.2003, s. 51, Celex 32003L0096). Grundregeln i såväl energiskattedirektivet som LSE är att samtliga energiprodukter som används som motorbränsle eller bränsle för uppvärmning ska beskattas. Av olika skäl kan viss användning av ett bränsle undantas från beskattning, antingen genom tvingande reglering eller genom att medlemsstaterna ges en möjlighet till detta. Biogas är en energiprodukt enligt energiskattdirektivet och omfattas av bestämmelserna i såväl energiskattedirektivet som i LSE. Energi- produkter definieras genom ett antal tulltaxenummer (KN-nr) där bl.a. biogas inryms. Biogas är t.o.m. generellt undantaget från energi- och koldioxidskatt (2 kap. 11 § första stycket 1 LSE). Skatt på biogas redovisas därför inte i punktskattedeklaration. Skattebe- frielsen sker med stöd av artikel 16 i energiskattedirektivet och har god- känts ur statsstödssynpunkt av Europeiska kommissionen (för utförligare beskrivning av statsstödsfrågan se prop. 2009/10:144, s. 11). har beslutat att undantaget från skatte- plikt för biogas ska slopas (bet. 2009/10:SkU21). Bestämmelser om skattepliktens omfattning och skattebelopp (2 kap. LSE), skattebefriade användningsområden (6 a kap. LSE), avdrag (7 kap. LSE), skattebefriade förbrukare (8 kap. LSE) och återbetalning av skatt (9 kap. LSE) kommer därmed att bli applicerbara i tillämpliga delar på biogas. Den generella skattefriheten för biogas kommer fr.o.m. att åstadkommas genom att den skattskyldige i deklarationen får göra avdrag även för skatten på biogas som den skattskyldige har förbrukat eller sålt som motorbränsle eller som bränsle för uppvärmning (se 7 kap. 4 § i dess lydelse enligt lagen [2009:1495] om ändring i lagen [1994:1776] om skatt på energi [prop. 2009/10:41, bet. 2009/10:SkU21, rskr. 2009/10:122]). Vidare införs fr.o.m. en definition av begreppet biogas (prop. 2009/10:144, bet. 2009/10:SkU34, rskr. 2009/10:256). Av definitionen framgår att biogas är ett vätskeformigt eller gasformigt bränsle som framställts av biomassa och vars energiinnehåll till övervägande del härrör från metan. Med övervägande del avses i detta sammanhang att gasen beräknat på energiinnehåll till mer än hälften ska bestå av metan som framställts av biomassa. Dock ska även produkten i sin helhet ha framställts av biomassa. Som framgår av definitionen kan biogas (liksom andra gaser) vara i vätskeform eller i gasform. Biogas omfattas dock av olika KN-nr beroende av vilken form gasen befinner sig i. Vätskeformig biogas har KN-nr 2711 19 00 och gasformig KN-nr 2711 29 00. En följd av detta är att i vätskeform är biogas en sådan energiprodukt som omfattas av upp- skovsförfarandet (om uppskovsförfarandet se avsnitt 4.1.2.) medan biogas i gasform är en energiprodukt som är undantagen från uppskovs- förfarandet (artikel 20.1.d i energiskattedirektivet) och nationella förfaranderegler tillämpas. Beskattningen av biogas kommer fr.o.m. att regleras enligt följande. Biogas i vätskeform omfattas av punktskatte- direktivets uppskovsförfarande och tillverkning, bearbetning och lagring av biogasen kan därmed ske av godkända upplagshavare i skatteupplag utan att skattskyldighet inträder (4 kap. 3 § LSE). Flyttning av biogasen i vätskeform kommer vidare att kunna ske utan att skattskyldighet inträder om gasen flyttas mellan skatteupplag. För att godkännas som upplags- havare krävs att aktören förfogar över ett utrymme som kan godkännas som skatteupplag. Skattskyldighet för biogas i vätskeform som hanteras enligt uppskovsförfarandet kommer att inträda först när biogasen lämnar denna ordning (5 kap. 1 § LSE). Det kommer att ske t.ex. när biogas i vätskeform flyttas från ett skatteupplag till en plats som inte är ett skatteupplag. I regel sker detta inför eller i samband med att biogasen avses att omsättas i konsumentled. Skattefriheten vid omsättning i konsu- mentled kommer att säkerställas genom den ovan beskrivna rätten till avdrag för skatten på biogas som förbrukats eller sålts som motorbränsle eller som bränsle för uppvärmning. Biogas i gasform är undantagen från punktskattedirektivets uppskovs- förfarande. För hantering och beskattning av biogas i gasform gäller i stället nationella förfarandebestämmelser. Det innebär bl.a. att utvinning, tillverkning, bearbetning och lagring av biogasen kan ske utan att skattskyldighet inträder hos en godkänd lagerhållare (4 kap. 12 § första stycket 1 och 15 § LSE). Även för biogas som omfattas av nationella förfaranderegler kommer skattskyldigheten i princip att inträda när biogasen omsätts i konsumentled eller tas i anspråk för annat ändamål än försäljning (5 kap. 3 § 3 a LSE). Genom den ovan beskrivna avdrags- regeln kommer skattefriheten fr.o.m. att säkerställas även i dessa fall. Enligt LSE kommer skattskyldighet för biogas i vätskeform som hanteras inom uppskovsförfarandet även att inträda när bränslet tas i an- språk på skatteupplaget eller, med vissa undantag, när lagerbrist uppkommer samt när godkännandet av skatteupplaget återkallas (5 kap. 1 § 1 c och d LSE). På motsvarande sätt kommer skattskyldighet för biogas i gasform som hanteras av en lagerhållare i princip att inträda när biogas tas i anspråk för annat ändamål än försäljning eller aktören upphör att vara lagerhållare (5 kap. 3 § 3 LSE). Även i dessa fall är rätten till avdrag för upplagshavaren respektive lagerhållaren avhängig av om bio- gasen förbrukas eller säljs som motorbränsle eller som bränsle för upp- värmning. Med avdrag för skatten införs en bruttoredovisning av biogas som an- vänds för skattefritt ändamål. Det innebär att regeringen kan få underlag för att ta fram de uppgifter om skattefria volymer som erfordras för att genomföra den statsstödskontroll vi åtagit oss att göra (se prop. 2009/10:41, s. 164). Med bruttoredovisning avses här att den skattskyl- dige har att i punktskattedeklarationerna redovisa skatten på den biogas för vilken redovisningsskyldighet inträtt och yrka avdrag för skatten på den biogas som förbrukas eller sålts som motorbränsle eller bränsle för uppvärmning. Även möjligheterna till skattekontroll underlättas av ett avdragssystem. I avdragssystemet tas dock inte hänsyn till att skattskyldighet kan inträda enbart som en följd av att biogas ändrar form från vätska till gas eller omvänt och därigenom byter karaktär mellan att vara ett bränsle som omfattas av uppskovsförfarandet och ett som inte omfattas. Noteras bör även att för den som bearbetar, tillverkar, för in eller importerar biogas i vätskeform eller gasform utan att vara godkänd som upplagshavare eller registrerad avsändare respektive lagerhållare kommer skattskyldigheten att i föreskriven omfattning inträda vid tillverkningen, införseln eller importen (för biogas i vätskeform se t.ex. 4 kap. 1 § 6 och 7 samt 5 kap. 2 § 2 och 4 § LSE). Även i dessa fall är möjligheten till av- drag enligt nya 7 kap. 4 § LSE det sätt på vilket skattefrihet för biogas kan komma aktören tillgodo (se dock avsnitt 5.3 vad avser vissa problem vid skattefrihet vid import). Den skattskyldige ska i dessa fall deklarera skatten på biogas senast efter den skattepliktiga händelsen (10 kap. 32 a § skattebetalningslagen [1997:483]). Inträffar den avdrags- grundande händelsen efter femdagarsfristen återstår för den skattskyldige att begära omprövning av beskattningsbeslutet. Skattskyldighetens inträde beror av biogasens fysiska Prop. Som framgått ovan är biogas, likt andra gaser, en produkt som ändrar form beroende på under vilket tryck och temperatur den hanteras. Biogas i gasform kan t.ex. kylas så att den övergår i vätskeform och sedan lagras i vätskeform i C. Slutar man att kyla produkten återgår den till gasform. Genom att kyla biogasen till vätskeform kan den distri- bueras via lastbil till tankställen, vilka därmed inte behöver ligga i direkt anslutning till gasnäten. Som beskrivits ovan omfattas biogas av olika skattemässiga förfaranderegler beroende av om biogasen är i vätskeform eller gasform. Om biogas i vätskeform vid hantering av den godkända upplagshavaren övergår i gasform kommer skattskyldighet för biogasen att inträda eftersom biogasen då inte längre omfattas av uppskovs- förfarandet. Motsvarande kommer normalt att inträffa när biogas i gasform vid hantering hos en lagerhållare övergår i vätskeform. Avsikten har inte varit att beskatta biogas enbart som en följd av att den ändrar form. I de aktuella situationerna är de befintliga bestämmelserna om skatteavdrag emellertid inte tillräckliga. Nedan lämnas ett förslag som innebär att skattefriheten i dessa fall på ett administrativt enkelt sätt kommer att kunna bestå även när biogasen ändrar form. 5.3Skattefrihet för biogas oberoende av fysisk form Regeringens förslag: Skattskyldighet inträder inte för biogas i gasform när biogasen övergår i vätskeform, om biogasen då befinner sig i ett skatteupplag. Skattskyldighet inträder inte heller för biogas i vätskeform när biogasen övergår i gasform, om biogasen då hanteras av en lagerhållare. Skattskyldighet inträder inte heller när biogas i gasform övergår i vätskeform eller biogas i vätskeform övergår i gasform om skattskyldighet för bränslet redan har inträtt. Ändringarna träder i kraft . Promemorians förslag innehåller inte någon bestämmelse om biogas som byter form efter det att skattskyldighet har inträtt. Promemorians förslag överensstämmer i övrigt i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som yttrat sig över förslaget är positiva till eller har inget att erinra mot det. ser positivt på förslaget att undanröja den skillnad i beskattning som finns mellan flytande och gasformig biogas, samt beskattning som uppkommer vid fasövergångar. Verket anför att det finns anledning att tro att andelen flytande biogas kommer att öka genom anläggningar som använder kryoteknik for att omvandla biogasen till flytande form. , som tillstyrker förslaget, anför att eftersom tekniken med förvätskad biogas ofta är en förutsättning för att distribuera biogas som fordonsgas är det angeläget att likformighet skapas oberoende av hur gasen lagras och transporteras. Liknande synpunkter om likformigheten i beskattningen av bränsle framförs av Svenska . anför att det är angeläget att skatte- bestämmelserna är teknikneutrala.