prop · GX03201 · 2010-04-01 00:00:00 — eller i svårföryngrad skog inte ges om avverkningen medverkar till att en Avverkningen får dock tillåtas om det vidtas sådana åtgärder att olägenheterna från annan verksamhet upphör eller minskar så att möjligheterna att uppfylla miljökvalitetsnormen ökar i inte obetydlig utsträckning. Bestämmelser om miljökvalitetsnormer finns bl.a. i 5 kap. , förordningen (2004:675) om omgivningsbuller, förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön och förordningen (2001:554) om miljökvalitetsnormer för fisk- och musselvatten. myndigheterna kommer inom det pågående arbetet med att genomföra EG:s ramdirektiv för vatten enligt 4 kap. 1 § förordningen om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön att fastställa miljökvalitetsnormer för Miljökvalitetsnormerna syftar till att komma till rätta med Prop. 2009/10:201 miljöpåverkan från diffusa utsläppskällor som t.ex. trafik och jordbruk. Utgångspunkten för en norm är kunskaper om vad människan och naturen tål. En miljökvalitetsnorm kan avse ett begränsat geografiskt område, t.ex. en sjö eller ett vattendrag, vissa typer av områden, en eller flera kommuner eller kommundelar, ett eller flera län eller hela landet. De miljökvalitetsnormer som främst är av relevans i samband med avverkningar är de som gäller för fisk- och musselvatten samt för de kommande miljökvalitetsnormerna för vattenmiljön. Skogsvårdslagen gäller parallellt med . De allmänna hän- synsreglerna i 2 kap. gäller all verksamhet som kan påverka miljön, dvs. även för avverkningar av skog. Den som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd ska enligt 2 kap. 3 § utföra de skyddsåtgärder, vidta de begränsningar och iaktta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att förebygga, hindra eller motverka att verksamheten eller åtgärden medför skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. Försiktighetsmåtten ska vidtas så snart som det finns skäl att anta att en verksamhet eller åtgärd kan medföra skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. Enligt 2 kap. 7 § gäller hänsynsreglerna i den utsträckning som det inte kan anses vara orimligt att uppfylla dem. I den bedömningen ska särskilt beaktas nyttan av skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått jämfört med kostnaderna för sådana åtgärder. Avvägningen får dock inte medföra att en miljökvalitetsnorm åsidosätts. Ansvarig tillsynsmyndighet enligt får meddela de förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall för att ska efterlevas enligt 26 kap. 9 § miljö- balken eller 12 kap. 6 § om åtgärden är anmälningspliktig enligt samma bestämmelse. Regeringen gör mot den beskrivna bakgrunden bedömningen att över- trädelser av miljökvalitetsnormer inte kommer att öka med anledning av att möjligheter att vägra ge tillstånd om avverkningen medverkar till att en miljökvalitetsnorm uppfylls tas bort. Enligt rege- ringens mening har berörda myndigheter möjligheter att, inom ramen för övrigt befintligt regelverk, påverka utformningen av en avverkning så att den utförs på ett lämpligt sätt. Skog på mark som producerar mindre än en kubikmeter virke (skogliga impediment) I 17 § andra stycket i skogsvårdslagen finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att för visst eller vissa områden meddela föreskrifter om att tillstånd till avverkningar av svårföryngrad skog inte får ges i fråga om skog på mark som inte i genomsnitt kan producera minst en kubikmeter virke per hektar, om det inte finns särskilda skäl. Sådana föreskrifter har, i 17 § skogsvårdsförordningen, meddelats för den svårföryngrade skogen i , , och . Parallellt med detta finns ett bemyndigande i 30 § skogsvårdslagen för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om förbud mot avverkning och andra skogsvårdsåtgärder på Med skogligt impediment avses enligt 2 § skogs- vårdslagen improduktiv skogsmark samt träd- och buskmark. Med improduktiv skogsmark förstås enligt samma paragraf sådan skogsmark som inte kan producera minst en kubikmeter virke per hektar och med träd- och buskmark sådan bevuxen mark som inte utan produktions- höjande åtgärder klarar de krav avseende höjd eller kronslutenhet som har satts för att marken ska anses vara skogsmark. har efter bemyndigande i 18 § skogsvårdsförordningen meddelat föreskrifter om förbud mot avverkning, skogsvårdsåtgärder och gödsling på skogliga impediment som är större än . Enstaka träd får dock avverkas om naturmiljöns karaktär inte förändras därav. Enligt allmänna råd förändras naturmiljöns karaktär vanligen om de grövre träden avverkas. skyldighet att avslå en ansökan om tillstånd till avverkning på mark inom den svårföryngrade skogen som inte i genomsnitt kan producera minst en kubikmeter virke per hektar försvinner i och med att tillståndsplikten tas bort. Regeringen anser att den bestämmelsen i princip motsvaras av det generella förbud som finns i föreskrifter. Regeringen föreslår i avsnitt 8 att förbudet i stället tas in i skogsvårdslagen. En skillnad mellan det generella förbudet och en tillståndsbestämmelse är visserligen att det generella förbudet innehåller en nedre arealbegränsning samt möjliggör avverkning av enskilda träd om det inte leder till att naturmiljöns karaktär förändras. Förändringen bedöms dock inte leda till negativa konsekvenser av någon betydelse eftersom undantagen är begränsade. Det får vidare anses vara rimligt med en nedre gräns mot bakgrund av att det finns ett visst utrymme för bedömning av när marken kan anses producera minst en kubikmeter virke per hektar och för om marken är skogsmark eller träd- och buskmark. Regeringen bedömer således att behovet av skydd för skog på mark som inte i genomsnitt kan producera minst en kubikmeter virke per hektar tillgodoses genom det generella förbudet mot avverkning av skogliga impediment. Enligt 17 § skogsvårdslagen kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om att tillstånd till avverk- ning inte får ges i svårföryngrad skog för byggande av skogsbilväg om nyttan av vägen för skogsbruket inte motsvarar kostnaden för den eller om den inte kan passas in i en vägnätsplan. har meddelat sådana föreskrifter efter bemyndigande av regeringen i 17 § skogsvårds- förordningen. Denna möjlighet försvinner i och med regeringens förlag att upphäva bestämmelserna om svårföryngrad skog. Regeringen gör bedömningen att berörda myndigheter har möjlighet att påverka vägbyggnation inom ramen för andra befintliga regelverk så att de allmänna intressena bakom den nuvarande regleringen upprätthålls. Bland annat omfattas åtgärder som kan komma att väsentligt ändra naturmiljön av anmälningsplikt enligt 12 kap. 6 § . Byggande av skogsbilvägar som innebär grävning och schaktning i större omfatt- ning bör i normalfallet anses vara en sådan åtgärd. med stöd av bestämmelsen meddela föreläggande om åtgärder som Prop. 2009/10:201 behövs för att begränsa eller motverka skada på naturmiljön. åtgärder inte är tillräckliga och det är nödvändigt för skyddet av natur- miljön, får myndigheten förbjuda verksamheten. kan även på grundval av en underrättelse om avverkning som ska äga rum för att möjliggöra byggande av en skogsbilväg i vissa fall förelägga eller förbjuda avverkningen. Utöver detta ska enligt 3 kap. 5 § , mark- och vattenområden som har betydelse för rennäringen så långt som möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra näringarnas bedrivande. Områden som är av riksintresse för rennäringen ska också skyddas mot sådana åtgärder. Det är som, efter samråd med och andra berörda myndigheter, lämnar uppgifter till läns- styrelserna om områden som bedömer vara av riksintresse för rennäringen enligt . Regeringens bedömning: Skyldigheten för skogsbruket att bereda berörda samebyar tillfälle till samråd innan avverkning bör även i fortsättningen gälla inom renskötselns året-runt-marker. Regeringen avser att ge i uppdrag att följa hur sam- råd mellan skogsbruk och rennäring fungerar i renskötselområdet. Vidare avser regeringen att ge ett gemensamt uppdrag till Skogs- styrelsen och att aktivt främja och stödja engagemang och initiativ på lokal och nationell nivå för förbättrad dialog och samver- kan mellan näringarna. Utredningens förslag: En informationsplikt till berörd sameby om avverkning införs i hela renskötselområdet. Samebyn ansvarar för att initiera samråd vid behov. ska ha möjlighet att meddela undantag från informationsplikten för små brukningsenheter eller mindre avverkningar. ska även kunna besluta om särskild pröv- ning om frågor gällande rennäringen kräver mer ingående beredning. Remissinstanserna: , och Tillväxt- verket menar att om avvecklingen av gränsen för svårföryngrad skog genomförs är det nödvändigt att införa en informationsplikt i enlighet med utredarens förslag för att undvika olägenheter för rennäringen. Länsstyrelserna i , och tillstyrker förslaget, men anser inte att det ska finnas något undantag för små avverkningar. anser att förslaget i princip är bra, men menar att det bör övervägas om kan förse berörd sameby med information om planerade avverkningar. , Tärna- allmänningsskog, allmänningsskog, allmän- ningsskog och anser att förslaget i princip är bra, men att det försvåras av att renskötselområdets geografiska utsträckning inte är definierat. menar att det bör övervägas om fler åtgärder än avverkning ska omfattas av underrättelseskyldigheten. anser att eftersom större ansvar för samråd läggs på samebyarna bör staten säkerställa att alla samebyar har tillgång till planeringsverktyg (renbruksplaner). anser att det inte på ett tillfredsställande sätt har utretts vilka administrativa kostnader som förslaget om informationsplikt kan ge upphov till och kan därmed inte bedöma om förslaget är en lämplig lösning. kan därmed inte heller tillstyrka vad som föreslås i betänkandet. Skogsindustrierna avstyrker förslaget att avveckla gränsen för svårföryngrad skog om inte förslaget om information och samråd begränsas till året-runt-markerna. LRF Skogsägarna avstyrker förslaget med hänvisning till att dagens krav på samråd är knutna till året-runt-markerna och inte till gränsen för svårföryngrad skog. LRF Skogsägarna och Skogsindustrierna menar att dialog och samverkan bör ske på frivillig väg för att vara verkningsfullt. avstyrker förslaget eftersom de anser att det är byråkratiskt och riskerar att bli konfliktskapande. i och LRF Skogsägarna menar att det är svårt att införa en informationsplikt i renskötselområdet eftersom dess geografiska utbredning inte är klarlagd. Skälen för regeringen bedömning: Innan avverkning sker inom renskötselns året-runt-marker ska, enligt 20 § skogsvårdslagen, berörd sameby ges tillfälle till samråd enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Enligt 24 § skogsvårdsförordningen får meddela sådana föreskrifter. föreskrifter anger samrådsskyldighetens närmare omfatt- ning och ställer krav på att tillstånd och underrättelse om avverkning inom renskötselns året-runt-marker ska innehålla ett skriftligt bevis om att berörd sameby har getts tillfälle till samråd. har vidare utfärdat allmänna råd till 31 § skogsvårds- lagen om att inom renskötselområdet bör samråd hållas även utanför året-runt-markerna mellan samebyar och större skogsägare med återkommande skogsbruksåtgärder. Enligt de allmänna råden bör sam- rådet ske på motsvarande sätt som enligt föreskrifterna och de allmänna råden till 20 § skogsvårdslagen. Utredningen har föreslagit att krav på att bereda berörd sameby tillfälle till samråd i året-runt-markerna ska avskaffas och ersättas med en informationsplikt för skogsbruket i hela renskötselområdet och att same- byn ska ansvara för att initiera samråd vid behov. ska enligt utredningens förslag ha möjlighet att meddela undantag från informationsplikten för små brukningsenheter eller mindre avverkningar samt kunna besluta om särskild prövning om frågor gällande rennäringen kräver mer ingående beredning. Regeringen anser att konsekvenserna för markägare, samebyar och myndigheter av en sådan omfattande förändring som utredningens för- slag innebär inte är tillräckligt utredda och analyserade. Det som kan konstateras, enligt regeringens mening, är att utredningens förslag skulle innebära en viss regelförenkling för de markägare som har sitt innehav inom renskötselns året-runt-marker genom att krav på att bereda berörd sameby tillfälle till samråd skulle ersättas med ett enklare krav på att informera berörd sameby om planerade avverkningar. För de mark- ägare som har sitt innehav utanför denna gräns, men inom renskötsel- området, medför förslaget i stället en ökad administrativ börda. Även för samebyarna medför förslaget en ökad administrativ börda. Enligt beräkningar från finns det ca 29 000 bruk- ningsenheter som ägs av enskilda ägare i området utanför den svår- föryngrade skogen inom renskötselområdet. De stora privata skogs- bolagen, och äger tillsammans utöver detta ca 3 produktiv skogsmark utanför skyddade om- råden i samma område. I renskötselområdet utanför året-runt-markerna ställs inte några krav enligt skogsvårdslagen på att bereda berörd sameby tillfälle till samråd. Även inom detta område har dock båda näringarna rätt att verka och därmed anser regeringen att det föreligger behov av samverkan och dialog mellan skogsbruk och rennäring även här. LRF Skogsägarna och Skogsindustrierna menar att dialog och sam- verkan mellan olika näringar inte kräver ytterligare reglering utan kan ske på frivillig väg och framhåller att det även finns inarbetade fora för detta. Regeringen är angelägen om att dialog, samverkan och ömsesidig hänsyn mellan skogsbruk och rennäring fungerar på ett tillfredsställande sätt inom hela det område där båda näringarna har rätt att verka. Inom renskötselns året-runt-marker är det naturligtvis viktigt att samråd sker i enlighet med skogsvårdslagen och föreskrifter, men även i de övriga delarna av renskötselområdet bör båda näringarna göra ansträngningar för att dialog och samverkan ska fungera väl. Regeringen menar dock, i likhet med flera remissinstanser, att det är önskvärt att detta i så stor utsträckning som möjligt, sker på frivillig väg. Som en del remissinstanser har framhållit finns inarbetade fora för en sådan samverkan. Bland annat finns den centrala samrådsgruppen skogsbruk- rennäring som administrerar. har även genomfört utbildningar i skogsbruk och rennäringsfrågor för repre- sentanter för de båda näringarna gemensamt. Bland privata, frivilliga initiativ kan nämnas ett samverkansprojekt som LRF Skogsägarna och har bedrivit, skogsbolagens löpande arbete med samråds- och samverkansfrågor med rennäringen samt de frivilliga certifieringssystemen () och Programme for the Endorsement of schemes (PEFC). Ett annat viktigt verktyg när det gäller dialog och samverkan är same- byarnas renbruksplaner som kan förbättra underlaget för samrådsdiskus- sioner med andra markanvändare. Ovan nämnda samrådsgrupper, projekt och system är bra och viktiga initiativ för en långsiktig utveckling av dialog, samverkan och ökat kun- nande samt förståelse för varandras näringar och förutsättningar menar regeringen. God dialog och ömsesidig hänsyn mellan olika brukare av marken är dock enligt regeringen av en sådan betydelse att fortsatta initiativ som sker på det lokala och regionala planet måste stödjas och uppmuntras. Regeringen ser vidare att har en viktig roll i arbetet med att stödja den typen av lokala engagemang och i detta särskilt upp- muntra lokalt förankrade processer som syftar till att förbättra förstå- elsen, respekten och det praktiska arbetet för olika intressenter som brukar marken. har, i dialog med de båda näringarna, tagit fram formulär, anvisningar och protokoll som skogsbruk och rennäring kan använda som stöd vid samråden för att underlätta samrådsdiskussionerna. Regeringen avser att återkomma med ett uppdrag till att löpande följa upp och utvärdera samråd mellan rennäring och skogsbruk för att kvalitetssäkra dessa. Ett gemensamt Prop. 2009/10:201 uppdrag kommer även att lämnas till och att aktivt stödja och främja engagemang och initiativ på lokal och nationell nivå för förbättrad dialog och samverkan mellan näringarna. I det arbetet är det viktigt att samernas särskilda ställning som urfolk beaktas, liksom internationella åtaganden härvidlag. Mot denna bakgrund föreslår regeringen inte någon ändring i sak av dagens bestämmelser. I och med regeringens förslag om att tillstånds- plikten ska ersättas med en underrättelseskyldighet kommer dock en ändring att ske så till vida att skriftligt bevis om att berörd sameby har beretts tillfälle till samråd ska biläggas underrättelsen om avverkning inom året-runt-markerna i stället för tillståndsansökan. Det finns områden som ligger utanför gränsen för svårföryngrad skog, men inom renskötselns året-runt-marker. Avverkningar inom det området omfattas av underrättelseskyldigheten men även, som nämnts ovan, av samrådsplikten enligt 20 § skogsvårdslagen. Vid en avveckling av gränsen för svårföryngrad skog och därmed av tillståndsplikten för avverkningar kommer samrådsfrågan inom det berörda området att hanteras på samma sätt som sker på de året-runt-marker som inte ingår i området för svårföryngrad skog. Att tillståndsplikten i det svår- föryngrade området ersätts med en underrättelseskyldighet innebär därmed inte någon reell förändring vad avser kravet på att berörd sameby ska beredas tillfälle till samråd. Frivilliga initiativ för ökad dialog och samverkan mellan skogsbruk och rennäring Den centrala samrådsgruppen skogsbruk-rennäring som administrerar består av representanter från , , , , , Koncessionsbyarna, Skogsindustrierna, , , Allmänningarna, LRF Skogsägarna samt Skogs- och Träfacket. Samråds- gruppen har en rådgivande funktion, riktad dels till de centrala myndig- heterna och näringarnas organisationer, dels till de som deltar i de lokala samråden. Samrådsgruppen hanterar ett stort antal arbetsuppgifter inom ämnesområdet, där frågorna om att följa upp och utvärdera de lokala samråden, behandla konflikter av principiell och generell karaktär samt att utveckla samråden, bl.a. genom att informationstekniken tillvaratas bättre i samrådsarbetet, kan ses som särskilt viktiga i detta sammanhang. har hållit i utbildningar i skogsbruk och rennäring. Utbildningarna riktar sig till skogsägare och renskötare gemensamt eftersom kunskap om och förståelse för varandras näringar och förutsättningar underlättar dialog och samverkan. Totalt har ca 300 personer från skogsbolag, samebyar och myndigheter deltagit i dessa utbildningar. planeras utbildningar som framför allt är kopplade till renbruksplaner att genomföras för ca 100 personer från samebyarna. LRF Skogsägarna och bedrev ett samverkansprojekt för ökad och förbättrad dialog mellan rennäring och familjeskogsbruk. Målsättningen var att öka kunskapen om varandras näringar samt att lägga grunden för en lokal, Prop. 2009/10:201 löpande dialog och praktisk samverkan mellan rennäring och familje- En annan målsättning var att etablera nya och förstärka befintliga mötesplatser och nätverk mellan samebyar och familjeskogs- bruket. har en vidareutveckling av projektet initierats av parterna för fortsatt utveckling av dialog och samverkan på det lokala planet för ett mer långsiktigt arbete. Alla de stora skogsbolagen har till någon del sitt innehav inom renskötselområdet. Bolagen har inte någon gemensam policy för hur samråd, samverkan och dialog med rennäringen ska hanteras, men alla bolag har ett utvecklat samråd med samebyarna. Samråden sker på lokal nivå och de lokala förutsättningarna är styrande för hur aktuella frågor hanteras. Det frivilliga miljöcertifieringssystemet inom FSC ställer krav på skogsbrukaren att denne ska erkänna samernas rättigheter, bl.a. rätt till bete för sina renar. Den markägare som är FSC-certifierad ska genomföra samråd med rennäringen för de delar av innehavet som ligger inom renskötselområdet. Standarden tar upp former för samråd samt vad man kan samråda om. Enligt standarden ska samrådet ske på samma sätt som sker inom året-runt-markerna enligt skogsvårdslagen. Standarden ställer utöver kraven i skogsvårdslagen krav på att samrådet ska vara långsiktigt och omfatta planerade åtgärder i ett landskapsperspektiv för en period . Vidare ska markägaren inför ett samråd, förse samebyn med relevant kartmaterial. Standarden innehåller även en beskrivning av hur konflikter ska lösas. Inom renskötselområdet, nedanför gränsen för svårföryngrad skog, är cirka hälften av skogsmarken certifierad enligt regler för FSC. Det inne- bär att genomförs samråd mellan skogsnäring och rennäring i stora delar av berörda områden inom ramen för den frivilliga certifieringen. Det frivilliga certifieringssystemet inom PEFC har antagit en policy som definierar hur dialog och samverkan mellan berörda intressen ska ske för en god balans mellan skogsbruk och rennäring. Syftet är att utveckla lämplig hänsyn i hållbart skogsbruk för att på bästa sätt möta rennäringens intressen. Policyn beskriver vilken hänsyn som ska tas till rennäringens intressen vid en avverkning samt vikten av en god dialog och samverkan mellan näringarna på lokal nivå. Inom renskötselområdet, nedanför gränsen för svårföryngrad skog, är cirka en tiondel av skogs- marken certifierad enligt regler för PEFC. En renbruksplan är ett planeringsunderlag för samebyarnas renskötsel- verksamhet. Planen upprättas genom kartläggning, fältinventering och med hjälp av fjärranalys och vegetationsklassificering. Renbruksplanen ska förbättra underlaget för samrådsdiskussioner med andra mark- användare liksom för operativ renskötsel. Den ska också producera information som kan kombineras med andra markanvändares databaser. Samebyarnas betesland delas i planen in i fem kategorier. De viktigaste för rennäringen är nyckelområden som är mycket känsliga för ingrepp och störande aktiviteter samt kärnområden som är känsliga och viktiga, Prop. 2009/10:201 men i något mindre grad än nyckelområden. Arbetet med att upprätta renbruksplaner har pågått med varierad intensitet . har 14 samebyar en upprättad ren- bruksplan. Med de medel som står till buds kommer ytterligare 24 samebyar att få tillgång till en sådan plan. styrgrupp för renbruksplaner har föreslagit en planering för upprättande av renbruksplaner även för resterande 13 samebyar. De remissinstanser som har berört frågan om renbruksplaner är sam- stämmigt positiva till detta instrument. Från rennäringshåll framförs att planerna är ett bra verktyg för planering av den egna verksamheten. Från skogsbrukshåll framförs att vid samråd och dialog med samebyarna underlättar en renbruksplan diskussionen eftersom det blir tydligt vilka områden som är av störst betydelse för rennäringen. Regeringen anser att upprättandet av renbruksplaner är ett effektivt och bra sätt att skapa goda förutsättningar för en god dialog mellan rennäring och skogsbruk. Olika alternativ kommer att undersökas inom för att det ska vara möjligt att slutföra arbetet med att upprätta en renbruksplan för varje sameby. 6.4Hänsyn till rennäring vid skogsbruk Regeringens förslag: Den som underrättar om avverk- ning av skog inom renskötselns året-runt-marker ska i underrättelsen redovisa vad han eller hon avser att göra för att tillgodose ren- näringens intressen. Regeringens bedömning: Regeringen avser att ge i uppdrag att följa upp och utvärdera den hänsyn som skogsbruket tar till rennäringen. Utredningens förslag: Redovisning av den hänsyn som kommer att tas till rennäringens intressen görs i underrättelsen om avverkningar inom hela renskötselområdet. Remissinstanserna: tillstyrker utred- ningens förslag och menar att detta bör vara en förutsättning om gränsen för svårföryngrad skog avvecklas. Kungliga Skogs- och Lantbruks- anser att en förändring i detta avseende är följdriktig och bör underlätta för myndigheterna.