prop · GX0389 · 2010-02-11 00:00:00 — Det beräknade behovet av nyexaminerade lärare med inriktning mot arbete i fritidshem räcker inte till för att ersätta de som går i pension. Fritidshemmen har knutits allt närmare skolan. De båda verksamheterna har i många kommuner samordnats organisatoriskt, och fritidspedagoger och lärare med inriktning mot arbete i fritidshem ingår numer ofta i skolans arbetslag och medverkar i undervisningen på olika sätt. I praktiken får fritidspedagoger och lärare med inriktning mot arbete i fritidshem ofta en lärarfunktion såväl på lektioner som i andra undervisningssammanhang, och deras arbete har i ökande grad förlagts till den obligatoriska skoldagen som stöd till skolans undervisning. Regeringen anser därför att lärare som arbetar i fritidshemmen bör vara lärarutbildade eftersom fritidshemmen blir alltmer integrerade i skolan och regeringen bedömer att grundlärarexamen bör ges med inriktning mot fritidshem, utöver de två ovan nämnda inriktningarna. Dagens utbildning till lärare med inriktning mot arbete i fritidshem, som sker inom utbildningen för arbete i förskola, förskoleklass eller fritidshem om 210 högskolepoäng, behöver förtydligas och kan förkortas. Regeringen delar därmed inte utredarens förslag om en utbildning omfattande 240 högskolepoäng för arbete i fritidshem. Genom att renodla utbildningen mot i huvudsak arbete i fritidshem bör det finnas tillräckligt med utrymme för att uppnå fullvärdig kompetens med en kortare utbildning. Regeringens bedömning är därför att grundlärarexamen med inriktning mot arbete i fritidshem bör omfatta 180 högskolepoäng. Genom att skapa en utbildning med en tydligare inriktning mot fritidshem bedömer regeringen att dessa lärares yrkesidentitet stärks. Genom utbildningen ska studenterna kunna få de kunskaper och kompetenser som krävs för arbete i fritidshem, förskoleklass och årskurs 13 som anges i målen för examen i högskoleförordningen. Utbildningens innehåll bör således spegla utbildningens examensmål. För grundlärarexamen med inriktning mot arbete i fritidshem innebär detta att den utbildningsvetenskapliga kärna som beskrivs i avsnitt 7.1 bör omfatta 60 högskolepoäng. För examen bör dessutom verksamhetsförlagd utbildning (se avsnitt 7.3) om totalt 30 högskolepoäng, varav 15 högskolepoäng kan vara ämnesrelaterade, krävas. 60 högskolepoäng bör sedan kunna fördelas inom det fritidspedagogiska området inkluderande ett examensarbete om 15 högskolepoäng. Resterande del (30 högskolepoäng) bör omfatta ett eller flera praktiska och estetiska ämnen så att de blivande lärarna även kan få förutsättningar att undervisa i dessa ämnen i förskoleklass och årskurs 13. Regeringens bedömning: Ämneslärarexamen bör ges med inriktning mot arbete i årskurs 79, och inriktning mot arbete i gymnasieskolan. Ämneslärarexamen med inriktning mot arbete i årskurs 79 bör omfatta 270 högskolepoäng. Ämneslärarexamen med inriktning mot arbete i gymnasieskolan bör omfatta 300 eller 330 högskolepoäng. Inriktningarna bör ges med ett begränsat antal ämneskombinationer. Utredarens förslag i SOU 2008:109: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Utredaren föreslår även inriktningar mot undervisning i yrkesämnen samt mot praktiska och estetiska ämnen. Utredaren föreslår att inriktningen mot arbete i årskurs 79 ska omfatta 240 högskolepoäng och att inriktningen mot arbete i gymnasieskolan ska omfatta 300 högskolepoäng. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har kommenterat utredarens övergripande förslag om ämneslärarexamens olika inriktningar. tillstyrker förslaget då verket menar att inriktningarna ligger i linje med skolans kommande utformning och att utvärderingar har visat att vida åldersspann skapar problem för studenterna att uppnå tillräckliga kunskaper för hela åldersspannet. , och är positiva till utredarens förslag när det gäller inriktningen mot arbete i årskurs 79. och tillstyrker förslaget om inriktning mot arbete i gymnasieskolan. , , , kommun m.fl. är positiva till förslaget om förstärkt ämneskompetens för ämneslärarna. , , Högskolan på och är tveksamma till att förkorta utbildningen för ämneslärare med inriktning mot årskurs 79 med en termin jämfört med nuvarande utbildning. kommun anser att lärare 79 generellt bör ha tre- eller fyraämneskombinationer i allmänna ämnen. och menar att tvåämneslärare kan försämra anställningsbarheten. och menar att de av utredaren föreslagna tvåämneslärarna i årskurs 79 kan komma att tvingas undervisa i ämnen de inte är utbildade för. Ett fåtal remissinstanser, däribland och kommun, anser att det bör finnas möjlighet till ett tredje ämne även för gymnasielärare. Flera remissinstanser, däribland , och , , , , , , , och (), avvisar förslaget om att de praktiska och estetiska ämnena särskiljs från de andra ämnena. Flertalet remissinstanser, t.ex. , universitet, , , , och och , ställer sig kritiska till förslaget att utbilda ettämneslärare i praktiska och estetiska ämnen och menar att även dessa lärare som regel bör ha ett andra Gymnastik- och ställer sig positiv till olika konstruktioner av ämneslärarutbildning i idrott och hälsa, dvs. som ett-, två- eller treämneslärarutbildning. I fråga om fasta ämneskombinationer är remissinstanserna delade. , , Stiftelsen i , , och kommuner, Lärarnas , Akademikers m.fl. delar uppfattningen att en minskning av antalet möjliga ämneskombinationer är motiverad och är positiva till förslaget. de kombinationer som utredaren föreslår bl.a. då man menar att de utesluter etablerade kombinationer. kommun, , , Kommuner och Landsting, och avstyrker förslaget om fasta ämneskombinationer. Flera remissinstanser, däribland och TCO, ifrågasätter om förslaget löser behovet av en långsiktigt hållbar lärarutbildning då behovet av lärare med olika kunskaper varierar Flera remissinstanser, däribland universitet, och , ifrågasätter indelningen i första- respektive andraämnen då de menar att det leder till att andraämnena kommer att sakna den expertis i skolan som Skälen för regeringens bedömning Djupa ämneskunskaper för att möta elevernas växande krav saknar ungefär var tionde elev som slutar behörighet till gymnasieskolans nationella program. Av eleverna med slutbetyg från gymnasiet saknar ungefär motsvarande andel grundläggande behörighet Närmare tre av tio gymnasieelever fullföljer inte studierna och uppfyller därmed inte kraven för att få slutbetyg. Flera studier, t.ex. Ekonomiska resursers betydelse för pedagogiska resultat en kunskapsöversikt (02:726), visar att lärarnas utbildning och kompetens är de viktigaste faktorerna för att eleverna ska nå Olika skolformer, verksamheter, årskurser och ämnen ställer olika krav på kompetens hos lärarna. Ju äldre eleverna blir och ju längre eleverna har kommit i sin kunskapsutveckling, desto större blir behovet av lärare med fördjupade ämneskunskaper. För att kunna möta dessa krav bedömer regeringen att lärare i årskurs 79 och lärare i gymnasieskolan bör ges en smalare och djupare ämneskompetens jämfört med grundlärarna. Flera av gymnasieskolans kurser bygger vidare på ämnen och fördjupar kunskaperna i dessa. Många elever som läser flera kurser i ett ämne fördjupar sina kunskaper betydligt i gymnasieskolan. 2009/10:89 Eftersom graden av specialisering ökar i gymnasieskolan genom att det finns olika program ökar också antalet ämnen markant jämfört med . Regeringen bedömer därför att ämneslärarexamen bör ges med inriktning mot arbete i årskurs 79 och med inriktning mot arbete i gymnasieskolan. Regeringen anser att tyngdpunkten inom utbildningen för blivande ämneslärare bör ligga i ämnesstudier i två eller tre ämnen beroende på inriktning och ämnesval. Ämnesstudierna bör ha en tydlig ämnesdidaktisk prägel för att på bästa sätt förbereda studenterna för det kommande yrket som lärare. Inom ämneslärarutbildningens inriktningar bör, utöver ämnesstudier, också en utbildningsvetenskaplig kärna (se avsnitt 7.1) inrymmas samt en verksamhetsförlagd utbildningsdel omfattande totalt 30 högskolepoäng, varav 15 högskolepoäng bör genomföras inom ett eller flera relevanta ämnen eller ämnesområden (se avsnitt 7.3). För ämneslärarexamen bör vidare ett eller flera självständiga arbeten (examensarbeten) om sammanlagt minst 30 högskolepoäng genomföras. Inriktning mot arbete i årskurs 79 Inom många skolor undervisar lärare i årskurs 79 i ämnen för vilka de saknar utbildning. Av Statskontorets rapport utbildning och undervisning i skolan kartläggning och analys (2007:8) framgår att av alla lärare i årskurs 69 har både en lärarexamen med inriktning mot de aktuella årskurserna samt utbildning i undervisningsämnet. Med utbildning i undervisningsämnet avses i rapporten minst en termins studier eller att ämnet ingått i lärarutbildningen men att antalet poäng inte framgår i examen. Inom de moderna språken, utom engelska, saknar tre av tio lärare utbildning i ämnet som de undervisar i. Att så många som undervisar i senare årskurser saknar adekvat utbildning är en konsekvens av flera olika omständigheter. Bland annat har många skolor svårt att rekrytera lärare för undervisning i ett mindre antal timmar. I stället låter man de lärare som redan är anställda vid skolan undervisa i ämnen i vilka de saknar utbildning. Även för lärarna kan denna lösning ibland vara eftersträvansvärd, då de i annat fall kan ha problem att nå den tjänsteomfattning som de önskar. Som ett led i att komma till rätta med dessa problem anser regeringen att ämneslärarutbildningen med inriktning mot arbete i årskurs 79 som huvudregel bör innefatta ämnesstudier i tre undervisningsämnen. Tre undervisningsämnen, som kombinerats med utgångspunkt i skolans organisation och behov, ger goda möjligheter även för mindre skolor att erbjuda flertalet lärare en heltidstjänst i de ämnen lärarna är utbildade för. Därmed kommer undervisningens kvalitet att öka, vilket bör leda till positiva effekter på elevernas resultat. För att undervisa i årskurs 79 krävs såväl goda ämneskunskaper som en god didaktisk förmåga. Regeringen bedömer att ämneslärarexamen med inriktning mot arbete i årskurs 79 bör omfatta 270 högskolepoäng. Ämnesstudierna inom inriktningen bör omfatta sammanlagt 195 högskolepoäng. Av dessa bör 15 högskolepoäng utgöras av verksamhetsförlagd utbildning inom ett eller flera relevanta ämnen eller ämnesområden. Inom ramen för ämnesstudierna bör även examensarbetet genomföras. Utöver ämnesstudier bör, som ovan nämnts, en utbildningsvetenskaplig kärna om 60 högskolepoäng samt ytterligare verksamhetsförlagd utbildning inrymmas i utbildningen. Den verksamhetsförlagda utbildningsdelen bör omfatta totalt 30 högskolepoäng. För att ett tillräckligt ämnesdjup ska nås anser regeringen att det för examen bör krävas minst 90 högskolepoäng i ett ämne. Bedömningen hur studiernas omfattning i de övriga ämnena på bästa sätt fördelas med hänsyn till ämnets karaktär och det kommande yrkeslivet, avgörs med fördel av lärosätet. Regeringen anser dock att minst 45 högskolepoäng i varje i examen ingående ämne bör krävas för examen. För att studierna i ämnena ska kunna stödja varandra är det en fördel om det minsta ämnet är närliggande till ett annat som ingår i examen. Särskilda krav på ämnesdjup ställs för ämneslärarexamen då svenska och samhällskunskap ingår som ämnen (se nedan). Utbildningen till ämneslärare med inriktning mot årskurs 79 bör vidare ge sådan kompetens att lärarna kan undervisa i årskurs 46 i de ämnen utbildningen omfattar. Inriktning mot arbete i gymnasieskolan Regeringen anser att det krävs gedigna ämneskunskaper och en god didaktisk förmåga för att undervisa i gymnasieskolan. Kraven på omfattningen av ämneskunskaper för lärare i gymnasieskolan behöver därför öka. I förhållande till examenskraven enligt äldre bestämmelser för utbildning till lärare i gymnasieskolan har nuvarande krav på ämnesstudiernas omfattning reducerats. För att få gymnasielärarexamen i allmänna ämnen enligt den ordning som fanns krävdes t.ex. ämnesstudier i huvudämnet motsvarande minst 120 högskolepoäng. I nuvarande lärarexamen ställs för arbete inom gymnasieskolan krav om minst 90 högskolepoäng i ämnena, förutom i svenska och samhällskunskap där 120 högskolepoäng krävs. Kraven på ämneskunskaper i nuvarande lärarexamen har dessutom ytterligare begränsats då minst 15 av de 90 högskolepoängen ska bestå av verksamhetsförlagd utbildning. För att lärarna i gymnasieskolan på ett kvalificerat sätt ska kunna undervisa och fungera som experter inom sina ämnen, och därmed ge gymnasieskolans elever goda förutsättningar för fortsatta studier inom högskolan eller , krävs en nära koppling mellan gymnasieskolans lärare och högskolan. Regeringen bedömer att ämneslärarexamen med inriktning mot arbete i gymnasieskolan bör omfatta 300 eller 330 högskolepoäng. Regeringen anser vidare att inriktningen bör innefatta ämnesstudier i två undervisningsämnen och att ämnesstudierna sammanlagt bör omfatta 225 eller 255 högskolepoäng beroende på ämnesval. Av dessa bör 15 högskolepoäng utgöras av verksamhetsförlagd utbildning inom det ena eller båda de relevanta ämnena eller ämnesområdena. Inom ramen för ämnesstudierna bör även Utöver ämnesstudier bör, som ovan nämnts, en utbildningsvetenskaplig kärna om 60 högskolepoäng samt ytterligare verksamhetsförlagd utbildning inrymmas i utbildningen. Den verksamhetsförlagda utbildningsdelen bör omfatta totalt 30 högskolepoäng. För att ett tillräckligt ämnesdjup ska nås bedömer regeringen att det bör krävas minst 120 högskolepoäng inom ett ämne samt minst 90 högskolepoäng i det andra ämnet för examen. Om både svenska och samhällskunskap ingår som ämnen ställs dock särskilda krav varför ytterligare en termins studier krävs för examen (se nedan). Utbildningen till ämneslärare med inriktning mot arbete i gymnasieskolan bör ge lärarna sådan didaktisk kompetens att de också kan undervisa i årskurs 79. Praktiska och estetiska ämnen samt modersmål särskiljs inte Regeringen anser att de praktiska och estetiska ämnena inte bör särskiljas från övriga ämnen. I stället bör dessa ämnen även fortsättningsvis likställas med övriga ämnen. På motsvarande sätt anser regeringen att de språk som omfattas av undervisning i modersmål bör inrymmas i ämneslärarexamen. Flera skäl talar för denna ordning. Regeringen anser att skillnaderna mellan att utbilda sig inom och undervisa i praktiska och estetiska ämnen jämfört med att utbilda sig inom och undervisa i andra ämnen inte är så stora att de motiverar en särskild inriktning. Samtliga lärare bör också ges samma möjligheter till ett fungerande och långsiktigt hållbart yrkesliv. Av det skälet bör inte lärare utbildas i enbart ett undervisningsämne och bli så kallade ettämneslärare. Erfarenheten, vilket även många remissinstanser påtalar, visar att kompetens att undervisa inom endast ett ämne i många fall leder till en problematisk tjänstekonstruktion för såväl arbetsgivare som för den enskilde läraren då läraren i många mindre kommuner ofta måste vara verksam i flera skolor, verksamheter och årskurser för att få ihop ett tillräckligt tjänsteunderlag. I utbildningarna för grundlärare ges kunskap och kompetens inom de praktiska och estetiska områdena, se vidare avsnitt 5.3. För att tillgodose behovet av lärare i dessa ämnen i hela skolväsendet, anser regeringen dock att ämneslärarna med inriktning mot årskurs 79 i dessa ämnen bör utbildas för att kunna undervisa i samtliga årskurser. Den utbildningsväg som utredaren föreslår för blivande lärare i modersmål går via den kompletterande pedagogiska utbildningen om 90 högskolepoäng (se avsnitt 8.1). För antagning till utbildningen föreslår utredaren att förkunskaper om minst 90 högskolepoäng i det aktuella språket eller motsvarande kunskaper ska finnas. Regeringen bedömer dock att ämneslärarutbildningen, där det aktuella språket är ett av de ämnen som ingår i en ämneskombination, är mer attraktiv då den inte kräver omfattande förkunskaper som den studerande inte blir ettämneslärare. Regeringen anser därför att inte heller modersmål bör särskiljas från de övriga ämnena. För personer med goda kunskaper i det aktuella språket bör gällande regler för validering och tillgodoräknande kunna användas för att ersätta ämnesstudierna eller delar av Prop. 2009/10:89 ämnesstudierna. Särskilda krav på ämnesdjup i vissa ämnen Samtliga ämnen som studeras i skolan är viktiga. Vissa ämnen ställer dock särskilda krav på lärarnas kunskapsdjup, bl.a. beroende på ämnenas omfattning i skolan, deras bredd och deras sammansättning av flera akademiska ämnen. Regeringen anser, bl.a. av dessa skäl, att särskilda krav på ämnesdjup bör ställas för en ämneslärarexamen som omfattar ämnena svenska och samhällskunskap. Särskilda krav på ämnesdjup bör också kunna gälla vissa praktiska och estetiska ämnen som t.ex. musik. För ämneslärarexamen med inriktning mot årskurs 79 bör alltid ett ämnesdjup om minst 90 högskolepoäng krävas i svenska och i samhällskunskap. Om både svenska och samhällskunskap ingår i examen kan därmed, med hänsyn till det utrymme övriga utbildningsdelar kräver (se avsnitt 7.1 och 7.3), endast dessa två ämnen ingå i examen. För ämneslärarexamen med inriktning mot gymnasieskolan bör i svenska och i samhällskunskap alltid krävas 120 högskolepoäng i respektive ämne. Om både svenska och samhällskunskap ingår i examen fordras därför att utbildningen omfattar ytterligare en termins studier och att examen därmed omfattar totalt 330 högskolepoäng. Ämneskombinationer för ökad anställningsbarhet Den stora flexibilitet som nuvarande lärarexamen medger när det gäller inriktningar och specialiseringar har blivit ett problem i relation till de Detta har bidragit till att skolans behov av lärare med vissa ämnesprofiler har varit svåra att tillgodose. Statskontorets rapport utbildning och undervisning i skolan kartläggning och analys (2007:8) intervjuades ett antal rektorer av vilka många ställde sig kritiska till att lärarstudenterna fritt kan välja kombinationer av olika ämnen i sin examen. skolans organisation och tjänstefördelning i stor utsträckning följer vissa Många av de intervjuade diskuterade också bristen på anpassning mellan skolans organisation och Regeringen anser att lärarutbildningen i första hand ska organiseras med utgångspunkt i skolans organisation och behov samt ett för lärarna Regeringen bedömer därför att inriktningarna inom ramen för ämneslärarexamen bör ges med ett begränsat antal Regeringen avser att återkomma i frågan om Regeringen anser att alla ämnen bör ges samma möjligheter till ämnesdidaktisk utveckling och progression inom utbildningen. därför vara fritt för lärosätena att, med de preciseringar som angetts ovan, bestämma vilket ämne som ska läsas med det största ämnesdjupet, alternativt att studenten själv väljer. I valet bör hänsyn tas till vad som är lämpligt med utgångspunkt i I de kombinationer där svenska eller samhällskunskap ingår Prop. 2009/10:89 begränsas dock valmöjligheten då dessa ämnen alltid kräver det största ämnesdjupet (se ovan). Regeringens bedömning: Yrkeslärarexamen bör omfatta 90 Utredarens förslag i SOU 2008:109: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens bedömning. Utredaren föreslår att utbildningen för blivande yrkeslärare ska vara en inriktning inom ramen för ämneslärarexamen omfattande 90 högskolepoäng. Remissinstanserna: och i (LO) delar utredarens uppfattning att yrkeslärarutbildningen bör omfatta 90 högskolepoäng och kunna erbjudas flexibelt och rum. är positivt till förslaget om att den sökande ska ha rätt att få sina förkunskaper validerade och att föreslås få ansvar för valideringen. föreslår att yrkeslärarexamen ges en poängomfattning om 180 högskolepoäng där själva utbildningen utgör 90 högskolepoäng och resterande poäng antingen utgörs av tidigare studier, validerad kompetens eller om så krävs kompletterande kurser. anser dessutom att utbildningen för lärare i yrkesämnen bör leda till en egen examen. anser att ett examensarbete måste inrymmas i utbildningen för att en akademisk yrkesexamen ska kunna utfärdas varför antingen innehållet bör förändras eller utbildningen förlängas. föreslår att utbildningen utökas till så att studenten ges en högskoleexamen om 120 högskolepoäng. LO anser att alla berörda, t.ex. myndigheter och arbetsmarknadens parter, aktivt måste försöka skapa förutsättningar för ökad rekrytering av duktiga yrkesutövare till yrkeslärarutbildningen. Skälen för regeringens bedömning Grundläggande förändringar för fler examinerade yrkeslärare Kraven för antagning var grundläggande yrkesutbildning och vitsordad yrkeserfarenhet. av har kravet på omfattningen av yrkeslärarnas har antalet sökande till lärarutbildningar med inriktning mot yrkesämnen sjunkit kraftigt. Bristen på utbildade lärare i yrkesämnen är stor. gymnasieprogram har så få som hälften av dem som är anställda som yrkeslärare en lärarexamen. Totalt sett saknar drygt var tredje anställd yrkeslärare en lärarexamen. Flera faktorer har bidragit till detta. examinationen av lärare i gymnasieskolans yrkesämnen minskat kraftigt är en av dem. på yrkeslärare av stora pensionsavgångar. räknar med att cirka 700 yrkeslärare kommer att behöva examineras under det kommande decenniet. Detta är långt fler än det antal som har examinerats . Om behovet av utbildade yrkeslärare ska kunna tillgodoses på lång sikt krävs att rekryteringen till den ordinarie utbildningen till yrkeslärare ökar på ett varaktigt sätt. För att möta den stora bristen på yrkeslärare och den speciella situation som många potentiella yrkeslärarstudenter befinner sig i, jämför nedan, föreslår regeringen i denna proposition flera genomgripande förändringar av utbildningen till yrkeslärare. Regeringen bedömer att yrkeslärarexamen bör omfatta 90 högskolepoäng för den som har tidigare studier eller yrkeserfarenhet enligt avsnitt 9.4.1. För att garantera att alla lärare får med sig en gemensam kunskapsgrund som underlättar det kommande yrkeslivet och det kollegiala samarbetet bör det i yrkeslärarutbildningen inrymmas en utbildningsvetenskaplig kärna (se avsnitt 7.1) omfattande 60 högskolepoäng samt en verksamhetsförlagd utbildningsdel, som bör vara nära knuten till det aktuella undervisningsämnet, omfattande 30 högskolepoäng, (se avsnitt 7.3). För personer som varit verksamma som lärare trots att de saknat relevant utbildning bör yrkeserfarenheten genom gällande regler för validering och tillgodoräknande kunna ersätta den verksamhetsförlagda delen av utbildningen. För att tillgodose att nödvändiga yrkesdidaktiska kunskaper erhålls är det av stor vikt att det yrkesdidaktiska perspektivet genomsyrar kurserna i den utbildningsvetenskapliga kärnan och att den verksamhetsförlagda delen av utbildningen genomförs inom gymnasieskolans yrkesprogram. Inget krav på examensarbete anser i sitt remissvar att ett examensarbete måste inrymmas i yrkeslärarutbildningen för att en akademisk yrkesexamen ska 2004/05:162, 2005/06:UbU3, 2005/06:160) regeringen bedömningen att alla examensbeskrivningar bör följa en gemensam struktur och att krav på självständigt arbete (examensarbete) bör ställas för examina på grundnivå och avancerad nivå. Omfattningen på det självständiga arbetet bör enligt nämnda proposition ställas i relation till omfattningen på de sammanlagda kursfordringarna för respektive examen. Regeringen anser att det för yrkeslärarexamen finns flera skäl att göra ett undantag i fråga om självständigt arbete. För yrkeslärarna är ett självständigt arbete inte lika centralt för att bekräfta att studenten har inhämtat kunskaper och kan tillämpa dessa med den grad av självständighet som krävs för att utöva det yrke som utbildningen förbereder för. De blivande yrkeslärarnas kunskaper inom sitt ämne eller ämnesområde har redan vid antagning bedömts uppfylla de krav som ställs. Regeringen bedömer att det är av vikt att utbildningens längd kan begränsas och att de blivande yrkeslärarna får en god grund inom den utbildningsvetenskapliga kärnan och den verksamhetsförlagda delen av utbildningen, i stället för att de ska genomföra ett självständigt arbete.