prop · GX03218 · 2010-05-19 00:00:00 — I 4 § samma lag sägs att uppgiftsskyldighet enligt lagen inte innebär skyldighet att röja yrkeshemlighet av teknisk natur. Dessa undantagsbestämmelser, som har sina motsvarigheter i 1 kap. 2 § och 5 kap. 12 § konkurrenslagen, bör tas in också i en ny lag om uppgifts- skyldighet. Enligt 5 kap. 11 § konkurrenslagen får ett åläggande att tillhandahålla uppgifter inte avse en skriftlig handling vars innehåll kan antas vara sådant att en advokat eller en advokats biträde inte får höras som vittne om innehållet och som innehas av advokaten eller biträdet eller av den till förmån för vilken tystnadsplikten gäller. De intressen som bestämmelsen avser att skydda gör sig inte mindre gällande vid uppgiftsinhämtande vid sidan av tillämpningen av konkurrenslagen i enskilda ärenden. En motsvarande bestämmelse bör därför införas i den nya lagen. Regeringens förslag: Det anges uttryckligen i lagen att den som är uppgiftsskyldig inte får betungas onödigt. Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: har anfört att det i vart fall av motiven tydligt bör framgå vad som är betungande för ett företag. Skälen för regeringens förslag: Som en allmän princip gäller att när en statlig myndighet ålägger någon uppgiftsskyldighet så ska myndig- heten se till att den uppgiftsskyldige inte betungas mer än vad som är nödvändigt. Den uppgiftsskyldige bör således inte betungas med en uppgiftsskyldighet som är komplicerad att fullgöra genom att kräva omfattande arbete eller kostnader, annat än när det är påkallat av ett tungt vägande allmänintresse. En avvägning ska alltså göras mellan myndig- hetens behov av att få del av uppgifterna och konsekvenserna för den som är uppgiftsskyldig. Denna proportionalitetsprincip kommer till uttryck i 5 § tredje stycket lag. En motsvarande bestämmelse finns också i 5 kap. 13 § konkurrenslagen. Lagrådet, som har ifrågasatt om det är nödvändigt med en uttrycklig bestämmelse om proportionalitetsprincipen, har föreslagit att lagtexten i sådant fall formuleras så att det uttryckligen framgår att ett åläggande inte får meddelas om det skulle innebära kostnader eller olägenheter för den uppgiftsskyldige som inte står i rimligt förhållande till den nytta kan beräknas ha av att åläggandet fullgörs. Enligt regeringens mening bör proportionalitetsprincipen uttryckligen Prop. 2009/10:218 anges också i en ny lag om uppgiftsskyldighet. Det finns därvid ett värde i att principen uttrycks på samma sätt som i konkurrenslagen. Bestämmelsen bör därför utformas så att det sägs att den som är uppgiftsskyldig inte får betungas onödigt. Den formuleringen har använts i konkurrenslagstiftningen sedan i vart fall och får därför anses ha en väl etablerad innebörd. Av särskild betydelse i förevarande sammanhang är frågan om små och medelstora företag. Sådana företag drabbas av naturliga skäl hårdare av en uppgiftsskyldighet, särskilt när den efterfrågade informationen inte finns lätt tillgänglig hos företaget. Detta bör vägas in när beslut om uppgiftsskyldighet övervägs. Regeringens förslag: Ett åläggande att lämna uppgifter ska kunna förenas med vite. Detta ska dock inte gälla om åläggandet riktar sig mot någon i dennes egenskap av upphandlande myndighet eller enhet. Talan om utdömande av vite förs vid tingsrätt. ska alltid vara behörig att pröva en sådan talan. Regeringens bedömning: Nuvarande regler om straffansvar bör slopas. Rapportens förslag och bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: har avstyrkt rapportens förslag i den del det medför en utökad möjlighet att förelägga vite. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt 6 § första stycket lag får vite föreläggas den som inte efterkommer en anmaning att lämna uppgift. Vite får, enligt paragrafens andra stycke, också utsättas vid meddelande av föreläggande eller kallelse enligt 5 §. Också i en ny lag om uppgiftsskyldighet bör det, enligt regeringen, finnas en möjlighet att förena ett beslut om uppgiftsskyldighet med vite. En sådan möjlighet finns såväl enligt konkurrenslagen (2008:579) som enligt lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. I dessa lagar finns inget krav på att den som åläggandet avser först ska ha vägrat att efterkomma det, för att det ska få förenas med vite. Motsvarande ordning bör gälla här. Det finns naturligtvis ingen skyldighet att förena ett åläggande att lämna uppgifter med vite. Saknas det anledning att räkna med annat än att uppgiftsskyldigheten lojalt fullgörs behöver något vite inte föreläggas. Som redovisats i avsnitt 5.5 har regeringen i proposi- tionen Nya rättsmedel på upphandlingsområdet (prop. 2009/10:180) föreslagit bl.a. att upphandlande myndigheter och enheter ska kunna påföras en särskild sanktionsavgift, upphandlingsskadeavgift, och att tillsynsmyndigheten () ska få förelägga en upphand- lande myndighet eller enhet att lämna uppgift, att visa upp en handling eller att lämna över en kopia av handlingen. I propositionen uttalas att eftersom de uppgifter som tillsynsmyndigheten begär utlämnade kan antas ha betydelse för bedömningen av om grund för upphandlingsskade- Prop. 2009/10:218 avgift föreligger bör någon möjlighet att vitessanktionera ett före- läggande inte införas. Uppgifter som inhämtas med stöd av den nya uppgiftsskyldighetslagen kan komma att användas i ett efterföljande ärende enligt någon av upphandlingslagarna. På grund härav bör det i likhet med det redo- visade inte vara möjligt att vitessanktionera ett åläggande som riktas mot någon i dennes egenskap av upphandlande myndighet eller enhet enligt eller LUF. Talan om utdömande av vite ska föras av vid tings- rätt. Liksom enligt motsvarande bestämmelser i konkurrenslagen och lagen om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. bör alltid vara behörig att pröva en sådan talan. Enligt 10 § lag får den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att inom förelagd tid lämna uppgift enligt lagen eller som lämnar oriktig uppgift dömas till böter. Om brottet är grovt kan påföljden bli böter eller fängelse i högst . Dessa bestämmelser tillkom då det säkert var betydligt mer vanligt att en fysisk person var näringsidkare i lagens mening. Enligt regeringens förslag är det huvudsakligen juridiska personer som ska kunna åläggas uppgiftsskyldighet. Regleringen om straffansvar framstår därför som föråldrad och bör inte överföras till en ny lag om uppgiftsskyldighet. Regeringens förslag: Beslut av att ålägga någon uppgiftsskyldighet ska kunna överklagas hos . Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Rapportens förslag har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av remissinstanserna. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande uppgiftsskyldig- hetslag förs talan mot en myndighets beslut enligt lagen hos regeringen. Denna ordning framstår som föråldrad och mindre lämplig när det som här rör sig om rättsfrågor. Valet står mellan att låta överklagande ske hos allmän förvaltnings- domstol eller . Enligt regeringen är det senare att föredra med hänsyn till lagens koppling till konkurrenslagen och till att lagen reglerar inhämtande av uppgifter om marknads- och konkurrens- förhållanden. Det kan också nämnas att överklagande av Konkurrens- verkets beslut enligt lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m., som ju är en slags uppgiftsskyldighetslag för ett särskilt område, sker hos . Lagen (1956:245) om uppgiftsskyldighet rörande pris- och konkurrens- förhållanden har gällt i huvudsak oförändrad och är inte anpassad till nu gällande konkurrenslag (2008:578) eller dagens marknadsförhållanden i övrigt. Behovet av att ersätta lagen med en moderniserad lag om uppgiftsskyldighet i fråga om marknads- och konkurrensförhållanden har behandlats i avsnitt 5.1 ovan. Lagens syfte är att möjliggöra utredningar om marknadsförhållanden så att kan ge förslag på konkurrensförbättringar på olika områden. De uppgifter som begärs in inom ramen för en sådan utredning kan typiskt sett inte inhämtas på annat sätt. Undersökningar av detta slag är av vikt inte minst i situationer då marknaden är i en process av omreglering. Därmed ökar möjligheten att utforma regleringar som genom konkurrens kan skapa väl fungerande marknader, vilket leder till ett dynamiskt näringsliv med konkurrenskraftiga företag som har förut- sättningar att växa och anställa ny personal. Ökad konkurrens medför också att köparnas valfrihet ökar och leder till högre kvalitet och lägre priser. Skadas konkurrensen, drabbar detta medborgarna och konsu- menterna ekonomiskt. Det aktuella förslaget berör och de företag som blir föremål för verkets undersökningar. Därutöver berörs i ärenden som rör överklagande av verkets beslut och i viss mån såvitt avser frågor om utdömande av vite. , som välkomnar att nu gällande regler på området förtyd- ligas, har avstyrkt förslaget till lagändringar med hänvisning till att konsekvensutredningen är bristfällig. Regeringen har därför, som strax kommer att redovisas, kompletterat beredningsunderlaget med uppgifter som bl.a. mer konkret beskriver hur den nuvarande lagstiftningen tillämpats av . En konsekvensanalys enligt 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning förutsätter att vissa uppgifter m.m. kan bedömas på förhand. Det är möjligt när den reglering som övervägs är av sådant slag att den kommer att innebära ett regelverk som alla eller vissa företag mera måste förhålla sig till. I sådana fall kan beskrivningen av konsekvenserna innefatta antalet företag som berörs, vilka branscher företagen är verksamma i samt storleken på företagen. Det är då också möjligt att uppskatta vilken tidsåtgång regleringen kan föra med sig för företagen och vad regleringen innebär för företagens administrativa kostnader. I förevarande fall kan dessa och liknande uppgifter inte bedömas på förhand. Helt avgörande är nämligen inom vilka branscher, i förhållande till vilka företag, hur frekvent osv. kommer att använda sig av lagen för att inhämta uppgifter. Erfarenheter visar att vid tillämpningen av nuvarande lag framför allt vänder sig till större företag. har använt sig av nuvarande bestämmelser enligt följande. för att kunna fullfölja regerings- uppdraget (Fi2004/2397) om att kartlägga tillgången till betalsystemen. Nio banker omfattades av förfrågan om uppgifter. Resultatet finns redo- visat i rapportserie 2006:1, Tillträdesvillkor för betal- system skillnader för små och stora banker. Innan enkäten gick ut hade företrädare för samtal med ett 20-tal aktörer på bank- marknaden. genomfördes samråd med , , inför en enkätundersökning som kom att omfatta 900 branschorganisationer. Resultatet publicerades i rapportserie 2008:1, Samarbeten inom branschorganisationer, och möjliggjorde att kunde genomföra kompletterande åtgärder med vägledning till branschorganisationer om konkurrens- reglerna. användes lagen om uppgiftsskyldighet för att få in uppgifter från . Kontakterna med företaget före anmodan var omfattande. Resultatet av verkets granskning publicerades i Granskning av områdena för distribution och försäljning av läkemedel inför avvecklingen av apoteksmonopolet, dnr 340/2007. bedömning är att inget av de företag som omfattats av enkätundersökningarna kan betecknas som små företag. Förslaget avser inte ge utökade befogenheter i förhållande till vad som torde följa av nuvarande lagstiftning. De före- slagna ändringarna är genomgående närmast av en förtydligande karaktär. Förslaget bedöms därmed inte innebära några ökade kostnader för . Den nya bestämmelsen bedöms inte heller medföra några mer betydande kostnader för företagskollektivet som helhet. Som anges i avsnitt 5.6 får den som är uppgiftsskyldig inte betungas onödigt. Här bör också erinras om att förordningen (1982:668) om statliga myndigheters inhämtande av uppgifter från näringsidkare och kommuner kan vara tillämplig. I förordningens 2 § föreskrivs att myndigheten ska begränsa begäran om uppgiftslämnandet till sådan information som behövs med hänsyn till ändamålet och så att uppgiftslämnandet under- lättas så långt som möjligt. Förslaget ger vissa tillkommande uppgifter för . Dessa måste dock anses vara av ytterst begränsad karaktär då före- lägganden enligt gällande uppgiftsskyldighetslag, såvitt är känt, endast överklagats till regeringen under de som lagen varit i kraft. Även för det fall att i ökad utsträckning skulle använda sig av den moderniserade uppgiftsskyldighetslagen torde överklaganden inte förekomma i någon större utsträckning. Snarare bör moderniseringen ge rättslig klarhet avseende bestämmelsens innebörd och omfattning, vilket torde motverka eventuella överklaganden. Upp- gifterna torde därmed rymmas inom domstolens ordinarie anslag. Någon ytterligare finansiering bedöms därför inte vara nödvändig . Förslagets vitesregel bedöms inte heller leda till ökad måltillströmning i de allmänna domstolarna. Förslaget torde sammanfattningsvis inte få några effekter av betydelse för företagens administrativa börda. Förslaget torde enbart beröra ett fåtal företag och i de flesta fall relativt stora företag. De eventuella kostnader uppgiftsskyldighetslagen innebär för företagen får vägas mot de positiva effekterna av en väl fungerande konkurrens. Upp- giftsskyldighetens omfattning förtydligas genom den nya lagen. Därmed underlättas överskådligheten och transparensen för samtliga företag. 7.1Förslaget till lag om uppgiftsskyldighet i fråga om marknads- och konkurrensförhållanden Lagen är avsedd att fungera som ett instrument i verksamhet utanför tillämpningen av enskilda ärenden enligt konkurrenslagen (2008:579) och upphandlingslagarna. Den knyter an till verkets huvuduppgifter att främja en effektiv konkurrens i privat och offentlig verksamhet och en effektiv offentlig upphandling. Lagen är inriktad på att tillgodose verkets behov av att kunna inhämta de uppgifter som behövs för att fullgöra verkets verksamhet, både när det gäller bredare undersökningar såsom sektorsundersökningar och mera konkreta ärenden som rör ett visst eller vissa företag och som inte rör handläggning enligt konkurrens- eller upphandlingslagarna. Lagen är avgränsad till att gälla marknads- och konkurrensför- hållanden. Häri innefattas också offentlig ekonomisk verksamhet, t.ex. ärenden som rör konkurrensutsättning, regelreformering på det ekono- miska området, offentlig upphandling och statsstödsfrågor. Paragrafen, vars första stycke har utformats enligt Lagrådets förslag, har behandlats i avsnitt 5.3 och 5.4. Av första stycket 1 följer att ett företag eller någon annan kan åläggas att tillhandahålla uppgifter eller handlingar. Punktens utformning överensstämmer i väsentliga avseenden med 5 kap. 1 § första stycket 1 konkurrenslagen (2008:579) och är avsedd att ha samma innebörd. Skyldigheten att lämna uppgifter om marknads- och konkurrensför- hållanden täcker även planerade förändringar av ekonomisk verksamhet. är avsett att ha samma innebörd som enligt konkurrenslagen. Ålägganden ska vara preciserade så att det klart framgår vilken dokumentation och andra uppgifter som företaget ska lämna. Av första stycket 2 följer att en kommun eller ett landsting som driver verksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur kan åläggas att redo- visa kostnader och intäkter i verksamheten. Punkten har en motsvarighet i 5 kap. 1 § första stycket 3 konkurrenslagen. Ett åläggande gäller, enligt andra stycket, som huvudregel . Detta motsvarar vad som gäller enligt 5 kap. 1 § andra stycket konkurrenslagen. Överklagas åläggandet kan dock bestämma annat. I fråga om sekretess för lämnande uppgifter som rör affärs- eller drifts- förhållanden m.m. gäller i första hand bestämmelserna i 30 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen tar upp fem olika situationer som inte får omfattas av ålägganden enligt lagens 1 §. I punkten 1 anges att uppgiftsskyldigheten inte omfattar utredning i enskilda ärenden som rör tillämpning av konkurrenslagen. Avgräns- ningen mot konkurrenslagen har behandlats i avsnitt 5.5 ovan. I punkten 2 anges att uppgiftsskyldigheten inte omfattar utredning i enskilda ärenden som rör tillämpning av upphandlingslagarna. Även denna avgränsning har behandlats i avsnitt 5.5. Såsom där har framhållits är såväl den nuvarande som den föreslagna nya uppgiftsskyldighetslagen tillämplig på upphandlingsområdet utanför området för den handläggning av ärenden som sker med stöd av upphandlingslagarna, t. ex. vid sektors- undersökningar. I punkten 3 anges att uppgiftsskyldigheten inte omfattar överens- kommelser mellan arbetsgivare och arbetstagare om lön eller andra anställningsvillkor. Punkten överensstämmer med 1 kap. 2 § konkurrenslagen och är avsedd att ha samma innebörd. Den överens- stämmer också med 14 § i nuvarande uppgiftsskyldighetslag. I punkten 4, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, anges att uppgiftsskyldigheten inte omfattar företagshemligheter av teknisk natur. Den motsvarar 5 kap. 12 § konkurrenslagen och begreppet företags- hemlighet av teknisk natur har samma innebörd i de två paragraferna. Punkten har också en nära motsvarighet i 4 § i nuvarande uppgifts- skyldighetslag. I punkten 5 anges att uppgiftsskyldigheten inte omfattar skriftliga handlingar som omfattas av advokaters eller deras biträdens tystnads- plikt. Den motsvarar 5 kap. 11 § första stycket konkurrenslagen. Den omfattar inte andra juristkategorier såsom bolagsjurister. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 5.6, anger att den som är uppgiftsskyldig inte får betungas onödigt. En motsvarande bestämmelse finns i 5 § tredje stycket i nuvarande lag. I dennas förarbeten framhöll departementschefen att uppgifternas inhämtande självfallet skulle ske så att företagen betungades så litet som möjligt, bland annat genom att statistiska källor begagnades (, Konkurrenslagstiftningen, 1985, s. 432). Paragrafen uttrycker att ska iaktta en proportio- nalitetsprincip vid tillämpning av uppgiftsskyldighetslagen, något som får anses vara en allmän princip när statlig myndighet ålägger uppgifts- skyldighet. En proportionalitetsprincip gäller också inom (bl.a. mål C-94/00, Roquettes Frères, domskälen p. Principen innebär att företagen inte bör mer än nödvändigt betungas med en uppgifts- skyldighet som är komplicerad att fullgöra genom att kräva omfattande arbete eller kostnader. Detta gäller å andra sidan inte dokumentation som är eller borde vara lätt tillgänglig. Vid bedömningen av proportio- naliteten ska en avvägning göras, varvid ska vägas in allmänintresset av att får del av uppgifter som verket finner behövliga för sin undersökning. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 5.7, anger i första stycket första meningen att får förena ett beslut om uppgiftsskyldig- het med vite. Till skillnad från motsvarande bestämmelse i 6 § i nuvarande uppgiftsskyldighetslagen fordras inte att ett företag ska ha underlåtit att efterkomma ett åläggande att lämna uppgift för att ett vite ska få föreläggas. Det finns å andra sidan ingen skyldighet för att förena ett åläggande att lämna uppgifter med vite. Har inte anledning att räkna med annat än att uppgifts- skyldigheten lojalt fullgörs, behöver verket inte förelägga något vite. I första stycket andra meningen anges att ett åläggande som riktas mot någon i dennes egenskap av upphandlande myndighet eller upphandlande enhet enligt respektive LUF inte får vitessanktioneras. Med uttrycket i dennes egenskap av åsyftas att det endast är i upphandlings- sammanhang som vitesmöjligheten saknas. Ett åläggande mot t.ex. en kommun som går ut på att kommunen ska lämna uppgifter om genom- förda upphandlingar får inte vitessanktioneras. Det får däremot ett åläggande mot samma kommun att t.ex. redovisa kostnader och intäkter i en verksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur (1 § första stycket 2) eller att i övrigt tillhandahålla uppgifter om marknads- och konkurrensförhållanden utan anknytning till upphandlingslagstiftningen. Mål om utdömande av förelagda viten handläggs av allmän domstol. Detta sker enligt forumregler, men tings- rätt ska alltid vara behörig att pröva en sådan talan. Det ankommer på att föra talan om detta. Allmänna bestämmelser om viten finns i viteslagen (1985:206). Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 5.8, anger att beslut av att ålägga någon uppgiftsskyldighet får överklagas hos . Paragrafen omfattar alla de former av ålägganden som nämns i 1 §. Bestämmelserna om handläggningen i och om rättegångskostnader överensstämmer med vad som föreskrivs i 16 § lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:417) om Första stycket innehåller en förteckning som upptar de lagar enligt vilka handlägger mål och ärenden. uppgiftsskyldighetslagen läggs till i denna förteckning. också i paragrafens andra stycke. Skälet till detta är att 6 § i den nya lagen innehåller bestämmelser om vilka rättegångsregler som ska gälla vid prövningen i efter överklagande av Konkurrens- Sista meningen i stycket har utformats enligt Lagrådets Prop. 2009/10:218 förslag. Regeringen beslutade propositionen Luftfartens lagar (prop. 2009/10:95). I propositionen föreslås bl.a. att ifrågavarande bestämmelse i lagen om marknadsdomstol m.m. ska ändras. Den ändringen föreslås träda i kraft . 7.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1978:160) om vissa rörledningar Lagen (1978:160) om vissa rörledningar innehåller i 9 § andra stycket en bestämmelse av innebörd att 47 och 12 §§ lagen (1956:245) om uppgiftsskyldighet rörande pris- och konkurrensförhållanden ska tillämpas vid inhämtande av uppgifter för viss prövning som Energi- marknadsinspektionen har att företa. De föreslagna ändringarna innebär att det huvudsakliga materiella innehållet i nämnda paragrafer lag förs in i 9 § lagen om vissa rörledningar. Någon motsvarighet till vad som föreskrivs i 5 § andra stycket lag, om att den som är uppgiftsskyldig får kallas att inställa sig inför myndigheten, har inte ansetts behövlig och därmed behövs inte heller någon bestämmelse motsvarande 7 § lag om ersättning för inställelse vid myndigheten. Bestämmelsen i 12 § lag är upphävd . Som redovisats i avsnitt 5.6, och som berörts av Lagrådet, gäller som en allmän princip att när en statlig myndighet ålägger någon uppgifts- skyldighet så ska myndigheten se till att den uppgiftsskyldige inte betungas mer än nödvändigt. Trots det bedömer regeringen att proportio- nalitetsbestämmelsen i 5 § tredje stycket lag för tydlighets skull bör överföras till 9 § lagen om vissa rörledningar. Ändringarna kommer till uttryck genom att det i paragrafens första stycke sägs att en anfordran får förenas med vite. I andra stycket sägs att den som är uppgiftsskyldig enligt första stycket inte får betungas onödigt och inte är skyldig att röja företagshemligheter av teknisk natur. I promemorian föreslås att den nuvarande lagen om uppgifts- skyldighet rörande pris- och konkurrensförhållanden, vanligen kallad uppgiftsskyldighetslagen, ersätts av en ny lag om uppgiftsskyldighet rörande marknads- och konkurrensförhållanden. Den nuvarande lagen har i huvudsak gällt oförändrad . Den ger omfattande befogenheter att inhämta uppgifter och dess tillämpning har i regel varit okontroversiell. Lagen är emellertid inte väl anpassad till nya konkurrenslag och även i övrigt i behov av en modernisering. Det synes lämpligast att ersätta nuvarande lag med en nyskriven uppgiftsskyldighetslag som så långt möjligt är utformad för att vara anpassad till den nya konkurrenslagen. Den nya uppgiftsskyldighetslagen är inte avsedd att ge Konkurrens- verket utökade befogenheter eller arbetsuppgifter i förhållande till vad som torde följa redan av den nuvarande lagen. De föreslagna ändringarna är genomgående närmast av en förtydligande karaktär. Den nya uppgiftsskyldighetslagen föreslås få en mera tydlig avgräns- ning än den nuvarande.