prop · GX03167 · 2010-04-30 00:00:00 — Kemikalieinspektionen har enligt punkten D1 i bilagan till tillsynsför- ordningen ansvar för tillsynen över tillverkare och andra primärleveran- törer som släpper ut kemiska produkter, varor och biotekniska organis- mer på marknaden med avseende på deras produkter och varor. Kemika- lieinspektionens tillsynsansvar är genom texten med avseende på deras produkter och varor avgränsat till bestämmelser som är knutna till kemi- kalierna som sådana, exempelvis bestämmelser om märkning och annan produktinformation. Från Kemikalieinspektionens tillsynsområde undan- tas också den tillsyn som bedriver över kosmetiska och hygieniska produkter, som bedriver över material och produkter som är avsedda att komma i kontakt med livsmedel samt nappar och som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap bedriver över kemiska produkters och varors brandfarliga, oxiderande och explo- siva egenskaper. Dessutom undantas tillsyn över drivmedel och bränslen, ämnen som bryter ned ozonskiktet, batterier samt fluorerade växthus- gaser. har enligt punkten B1 i bilagan till tillsynsförordningen ansvar för tillsyn över verksamheter. I den mån verksamheten omfattar kemikaliehantering utövar tillsyn över de föreskrifter eller villkor i tillståndet som rör miljöpåverkan från kemikaliehanteringen. Enligt punkten D2 i bilagan har ansvar för tillsynen i frågor om skydd av den yttre miljön vid hantering av kemiska produkter, varor och biotekniska organismer i miljöfarliga verksamheter enligt vad som följer av ansvar för tillsynen över tillståndspliktig miljö- farlig verksamhet enligt punkten B. Det är inte tydligt vad som omfattas av ansvar för kemikalietillsyn enligt punkten D2. Regler- ingen kan uppfattas som en dubbelreglering av det ansvar som följer av punkten B, men den kan också uppfattas som ett ansvar för tillsyn över efterlevnaden av vissa föreskrifter meddelade med stöd av 14 kap. miljö- balken, t.ex. föreskrifter om skydd mot mark- och vat- tenförorening vid lagring av brandfarliga vätskor (NFS 2003:24). En om- ständighet som visar på att länsstyrelsernas nuvarande ansvar för kemika- lietillsyn är otydligt reglerat är att länsstyrelserna själva har olika uppfatt- ning om vad ansvaret omfattar. Utredningen har redogjort för att vissa länsstyrelser i sina årsredovisningar till regeringen uppgett att de saknar ansvar för tillsyn enligt 14 kap. . Andra har skrivit att de sak- nar tillsynsobjekt och ytterligare en grupp har angett att de uppfattat att ansvaret omfattar tillsyn enligt 14 kap. på de anläggningar som är till- ståndspliktiga enligt 9 kap. . Ytterligare ett problem med den nuvarande regleringen är att även om en länsstyrelse överlåter ansvaret för miljötillsynen över en tillståndspliktig verksamhet till kommunen, kan inte överlåta den kemikalietillsyn som enligt punkten D bedriver vid samma verksamhet. Det kommunala ansvaret för kemikalietillsynen enligt 26 kap. 3 § mil- Prop. 2009/10:167 jöbalken är begränsat till att avse hantering av kemiska produkter. hantering avses ett antal förfaranden enligt definitionen i 14 kap. 2 § 6 , bland annat saluhållande, överlåtelse, lagring och använd- ning. Däremot exkluderas import och export och annan införsel och ut- försel. Det kommunala tillsynsansvaret över kemikaliehantering som föl- jer av 26 kap. 3 § tredje stycket innebär att kommunen och Kemikalieinspektionen har ett dubbelt tillsynsansvar över primärleveran- törers hantering av kemiska produkter. Kommunens tillsynsansvar är också dubblerat med ansvar enligt punkten D2. Det står inledningsvis i punkten D att punkten anger de statliga myn- digheter som, förutom den kommunala nämnden, har ansvaret för till- synen när det gäller kemiska produkter och biotekniska organismer. Den skrivningen innebär enligt utredningen en otydlighet i fråga om det kom- munala tillsynsansvaret. Det är oklart om skrivningen innebär att reger- ingen med stöd av 26 kap. 3 § första stycket har förordnat att kommunen alltid har ett parallellt ansvar med de statliga myndigheterna i fråga om kemikalietillsynen, vilket skulle innebära ett mer långtgående kommunalt tillsynsansvar än det som följer av 26 kap. 3 § tredje stycket. En sådan tolkning skulle också innebära att kommunerna har ansvar för tillsyn över varor, trots att det i 26 kap. 3 § tredje stycket endast anges att kom- munen har tillsynsansvar över kemiska produkter. bedriver också flera kommuner tillsyn över varor trots att författningsstödet för en sådan tillsyn är oklart. En annan tolkning är att skrivningen i inledningen till punkt D endast syftar på regleringen i 26 kap. 3 § tredje stycket. Enligt (2006:4) har det i praktiken uppstått en arbetsfördelning i produkttillsynen mellan främst Kemikalieinspektionen och majoriteten av kommunerna som innebär att Kemikalieinspektionen utövar tillsyn över tillverkare och importörer, medan kommunerna be- driver tillsyn över tillståndspliktiga miljöfarliga verksamheter på i stort sett samma sätt som länsstyrelserna och med samma innehåll. Skillnaden är att kommunerna även kan integrera sådan produkttillsyn som Kemi- kalieinspektionen också utövar, exempelvis över klassificering, märkning och produktinformation. beslutades EU:s kemikalieregistreringsförord- ning. Kemikalieregistreringsförordningen trädde i kraft och börjar gälla stegvis av från ikraftträdandet. Kemikalieregistreringsförordningen har ersatt 40 existerande förord- ningar och direktiv inom EU och är en gemensam och harmoniserad lag- stiftning för alla EU:s medlemsstater. Syftet med förordningen är att ta ett helhetsgrepp över hälso- och miljörisker samt att öka företagens kon- kurrenskraft genom skapandet av en gemensam inre marknad. Företagen får ett tydligare ansvar för att undersöka sina kemiska ämnens hälso- och miljöfarlighet. Företagen ska riskbedöma och redovisa hur vissa ämnen ska hanteras på ett säkert sätt. Särskilt farliga ämnen får inte användas utan tillstånd. Dessutom innehåller förordningen regler som berör ämnen i varor, dvs. inte enbart ämnen i kemiska produkter. inte fullt ut för alla ämnen och användningsområden. Exempelvis finns Prop. 2009/10:167 undantag för bl.a. bekämpningsmedel, läkemedel, livsmedel och foder. Behovet av en tydligare tillsynsorganisation på Den nuvarande organisationen för tillsyn enligt över kemi- ska produkter, biotekniska organismer och varor omfattar myndigheter på central, regional och lokal nivå. Organisationen är i många avseenden otydlig, vilket riskerar att medföra att tillsyn bedrivs ineffektivt eller i värsta fall inte alls. Myndigheterna har ibland dubbla tillsynsansvar vil- ket innebär att flera myndigheter utövar tillsyn över en verksamhet i syfte att kontrollera samma regler. En följd av dubbla tillsynsansvar är att före- tag kan få besök av olika tillsynsmyndigheter som utövar tillsyn över Det innebär en onödig belastning för företagen. Den oklara ansvarsfördelningen gör det svårt för myndigheterna att sam- verka och att åstadkomma en likvärdig och effektiv tillsyn. ansvar för tillsynen medför också ett otydligt ansvar för tillsynsvägled- har i sin fördjupade utvärdering av miljömål Miljömålen nu är det bråttom angett att tillsyn är en av det viktigaste faktorerna för att få en god efterlevnad av reglerna på kemi- kalieområdet, bland annat reglerna om varor. Rådet har bedömt att miljö- kvalitetsmålet Giftfri miljö kommer att vara mycket svårt att nå inom en Svårigheten att nå målet beror framför allt på den diffusa spridningen av miljö- och hälsoskadliga ämnen från varor, att oavsiktliga ämnen bildas och att långlivade ämnen kommer att finnas kvar under Kemiska ämnen sprids med handeln över nationsgränserna. sprids även när varor tillverkas, används, återvinns, förbränns eller de- Dessutom hanteras ett stort antal kemikalier med otillräckligt En mer ändamålsenlig och tydlig tillsynsorgani- sation som ger förutsättningar för en mer effektiv kemikalietillsyn är således viktigt för att nå miljökvalitetsmålet Giftfri miljö. Som en följd av ikraftträdandet av EU:s kemikalieregistreringsförord- ning och inrättandet av den Europeiska kemikaliemyndigheten (Echa) kommer de nationella myndigheternas arbetsuppgifter och rutiner föränd- ras, inte minst avseende tillsynsarbetet. ningen har av regeringen och bedömts vara den enskilt viktig- aste processen för uppfyllandet av miljökvalitetsmålet Giftfri miljö (prop. 2004/05:150, bet. 2005/06:MJU3, rskr. 2005/06:48). Det är därför viktigt att tillsynssystemet säkerställer att intentionerna med kemikalieregistrer- ingsförordningen får genomslag. Ansvarsfördelningen för tillsynen på kemikalieområdet bör tydliggöras och koncentreras till färre myndigheter. I stället för att sprida tillsynen mellan alla myndigheter som har kompetens inom kemikalieområdet bör Kemikalieinspektionen samverka med myndigheter som Arbetsmiljöver- ket och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap för att tillgodose behovet av kompetens. Det bör som huvudregel undvikas att två eller fler myndigheter kontrollerar efterlevanden av samma regel. vändningen av kemiska produkter och varor bör så långt som möjligt in- tegreras med tillsynen över den verksamhet där produkten eller varan Prop. 2009/10:167 används. I en organisation med ett tydligare ansvar kan tillsynsmyndig- heternas samlade kunskaper, kompetenser och resurser användas effek- tivt och regeringens möjligheter att styra myndigheterna underlättas. Regeringen avser att ändra tillsynsförordningen i syfte att åstadkomma en tydlig och ändamålsenlig organisation för kemikalietillsynen. Tillsyn över kemiska produkter Regeringens förslag: Kommunens generella ansvar enligt 26 kap. 3 § tredje stycket för att inom kommunen utöva tillsyn över hanteringen av kemiska produkter enligt 14 kap. tas bort. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har i allt vä- sentligt delat utredningens slutsatser och tillstyrkt förslaget till ny till- Remissinstanserna har välkomnat utredningens strävan att ta bort dubbla ansvar i tillsynen och otydligheter i fördelningen av till- Några remissinstanser har ansett att förslagen inte är till- har efterlyst en mer övergripande översyn av tillsynsorganisatio- nen på miljöområdet. Kemikalieinspektionen har anfört att man kan ställa sig bakom flera av förslagen men att utredningen främst visar på behovet av en mer övergripande översyn av hela tillsynsorganisationen enligt , vilket inte ingått i uppdraget. I frågan om den kommunala kemikalietillsynen har remissinstanserna anfört i huvudsak följande. Kemikalieinspektionen har anfört att innan en översyn skett av hela miljötillsynen finns det inte tillräckliga skäl att frångå de principer för det kommunala ansvaret för tillsynen som gäller Enligt inspektionen innebär den föreslagna ändringen av 26 kap. 3 § en begränsning av kommunernas tillsynsansvar för kemis- ka produkter som inte är motiverad. Inspektionen har också anfört att det är viktigt att kommunerna har en rätt att ingripa i enskilda fall vid över- trädelser av reglerna om kemikalier i varor. ing har anfört att det behövs en mer principiell genomgång av t.ex. kom- munernas miljötillsyn innan förändringar genomförs. och i har avstyrkt att tillsyn flyttas har avstyrkt utredningens förslag att ta bort kommunens befogenhet att bedriva produkttillsyn hos primärleverantörer och anfört att den kompe- tens som finns hos kommunerna bör tas tillvara. kommuner har instämt i förslaget att dubbla ansvar bör undvikas och anfört att det kan finnas fördelar med att förstatliga tillsynen, men att det bör vara möjligt för Kemikalieinspektionen att delegera tillsynen i syfte att ta tillvara kompetens som vissa kommuner byggt upp. och kommuner samt Kommuner och Landsting har föreslagit att det ska vara möjligt för Kemikalieinspektio- nen att överlåta tillsyn till kommunerna. Många remissinstanser, bland annat flera länsstyrelser, har påpekat att förslaget att ta bort kommunens generella ansvar för kemikalietillsyn i innebär en risk för att tillsynsansvaret över kemiska produkter hos grossister och i detaljhan- Prop. 2009/10:167 deln faller mellan stolarna eftersom det inte är klart om dessa verksam- heter ska anses vara miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. . Flera länsstyrelser, bl.a. länsstyrelserna i , Västman- lands och , har tillstyrkt att länsstyrelserna får ett utökat ansvar för verksamhetsanknuten tillsyn, produkttillsyn och tillsynsväg- ledning eftersom det ökar förutsättningarna att tillsynsvägleda kommu- Kommuner och Landsting har anfört att man välkomnar att länsstyrelserna får ett utökat och tydligare ansvar för kemikalietillsy- Flera länsstyrelser har anfört att det bör klargöras att även om Kemi- kalieinspektionen utövar produkttillsynen över primärleverantörerna så bör länsstyrelserna eller kommunerna kunna få tillgång till den produkt- information som behövs för den verksamhetsanknutna tillsynen. Skälen för regeringens förslag Kommunens tillsynsansvar över kemiska produkter enligt 26 kap. 3 § Kommunerna har en central och viktig roll i att lokalt bedriva tillsyn över hanteringen av kemiska produkter. Det är en viktig del i arbetet med att minska miljö- och hälsorisker och en uppgift som kommunerna bör ha Regleringen i 26 kap. 3 § tredje stycket miljöbal- ken om kommunalt tillsynsansvar över hanteringen av kemiska produkter försvårar en ändamålsenlig fördelning av tillsynsansvaret på kemikalie- området eftersom den innebär att det inte är möjligt att förordna om stat- ligt tillsynsansvar utan att det uppkommer dubbla tillsynsan- svar mellan stat och kommun. Skälen som anfördes vid ikraftträdande för att ha en tillsyn över hanteringen av kemis- ka produkter gäller i princip fortfarande. Däremot har behovet ökat av enkelt kunna anpassa myndigheternas ansvar för tillsyn till ett föränder- ligt och varierat regelverk på EU-nivå. allt oftare i EU-förordningar som behöver kompletteras med svenska För att möjliggöra för regeringen att på förord- ningsnivå föreskriva om en tydlig och ändamålsenlig tillsynsorganisation utan omotiverade dubbla tillsynsansvar mellan statliga myndigheter och kommunerna bör kommunernas tillsynsansvar över hanteringen av ke- miska produkter 26 kap. 3 § tredje stycket upphävas. Även om regleringen av kemikalietillsynen föreslås helt ske på förord- ningsnivå finns skäl för att översiktligt beskriva hur regeringen, vid ett upphävande av kommunens tillsynsansvar över kemiska produkter i 26 kap. 3 § , avser att fördela ansvaret för produkttillsynen mellan Kemikalieinspektionen, länsstyrelserna och kommunerna. andra myndigheter som , , Läkeme- delsverket m.fl. har ett ansvar för tillsyn över kemiska produkter. ansvar påverkas dock inte av den föreslagna ändringen i 26 kap. 3 §. Kemikalieinspektionens tillsyn över kemiska produkter Enligt utredningen är det cirka 300 primärleverantörer som på markna- den släpper ut av de över 70 000 kemiska produk- terna som är registrerade i produktregistret. den som tillverkar en kemisk produkt, den som för in en kemisk produkt . 2009/10:167 till eller den som för ut en kemisk produkt från . faktum att antalet primärleverantörer är förhållandevis litet talar för att tillsynen inte bör fördelas på flera tillsynsmyndigheter, utan utövas av en statlig myndighet på central nivå, Kemikalieinspektionen. På samma sätt som gäller bör Kemikalieinspektionens ansvar inte omfatta tillsyn över krav som är relaterade till primärleverantörernas fysiska hantering av kemiska produkter, t.ex. behandling, förvaring och användning. Kemi- kalieinspektionen bör inte heller utöva tillsyn över riskhanteringsåtgärder och andra försiktighetsmått som vidtas i samband med primärleverantör- ernas fysiska hantering. Den tillsynen har nära anknytning till tillsyn som utövas över verksamheten enligt 9 och 11 kap. , dvs. den verksamhetsanknutna tillsynen, och bör därför utövas av den myndighet som har tillsynen över verksamheten. Kemikalieinspektionens nuvarande ansvar för tillsyn över att bestämmelserna i 14 kap. och föreskrifter med- delade med stöd av det kapitlet följs bör därmed kvarstå. Länsstyrelsernas tillsyn över kemiska produkter Länsstyrelserna har ett ansvar för kemikalietillsyn som är knutet till deras tillsyn över tillståndspliktiga miljöfarliga verksamheter och vattenverk- samheter. Den tillsynen innebär en kontroll av verksamhetens miljöpå- verkan, men omfattar inte någon kontroll av om de kemiska produkter som hanteras i verksamheten uppfyller gällande krav i fråga om t.ex. märkning och klassificering eller av om säkerhetsdatabladen uppfyller gällande bestämmelser. Utöver den till verksamheten knutna kemikalie- tillsynen, har också ett renodlat ansvar för kemikalietillsyn som omfattar tillsyn över kemiska produkter. Detta ansvar är dock otyd- ligt och många länsstyrelser uppfattar sig sakna ett sådant ansvar. Utredningen har framhållit att länsstyrelserna har en utvecklad kompe- tens i kemi, kemiteknik och processteknik som inte utnyttjas efter- som ansvaret för produkttillsynen i huvudsak är centralt eller lokalt. Regeringen anser i likhet med utredningen att länsstyrelsernas kompetens bör tas tillvara och att länsstyrelserna bör få ett tydligt ansvar för att bedriva produkttillsyn vid de verksamheter där länsstyrelserna redan be- driver verksamhetsanknuten tillsyn. Ett sådant ansvar skulle innebära att länsstyrelserna t.ex. kan kontrollera säkerhetsdatabladens kvalitet vid de verksamheter där länsstyrelserna redan har ett ansvar för miljötillsynen. Från tillsynsansvar bör man enbart undanta den produkt- tillsyn som myndigheter på central nivå bedriver. Det innebär att ansvaret för att utöva tillsyn över att en verksamhet följer föreskrivna krav när det gäller hanteringen av kemiska produkter kommer kunna vara delat mel- lan Kemikalieinspektionen och . Ett delat tillsynsansvar uppkommer i de fall verksamheten är en primärleverantör vars hantering både innefattar hantering som Kemikalieinspektionen utövar tillsyn över (t.ex. saluförande och överlåtelse) och hantering som utövar tillsyn över (användning, förvaring, behandling m.m.). Kemikalieinspek- tionen och kommer därför att kunna ha tillsyn över samma objekt. Ansvaret kommer att vara parallellt, men inte dubblerat eftersom myndigheternas tillsynsansvar avser olika regler. En stor del av tillsynen över tillståndspliktiga miljöfarliga verksamhe- ter har länsstyrelserna delegerat till kommunerna. är det inte möjligt för länsstyrelserna att delegera produkttillsynen för samma verksamhet. Regeringen avser att göra en sådan delegation möjlig. Flera länsstyrelser har anfört att det bör klargöras att även i de fall det enbart är Kemikalieinspektionen som utövar produkttillsyn över en pri- märleverantör bör en länsstyrelse kunna få tillgång till den produktinfor- mation som behövs för den verksamhetsanknutna tillsynen. Av 26 kap. 21 § framgår att en tillsynsmyndighet får förelägga den som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd, att till myndigheten lämna de uppgifter som behövs för tillsynen. Det innebär att om en verksam- hetsutövare inte lämnar ut den produktinformation som den myndighet som utövar tillsynen över verksamheten behöver för sin tillsyn, kan myn- digheten förelägga verksamhetsutövaren att lämna uppgifterna. Tillsyns- myndigheterna kan inte göra anspråk på vilka uppgifter och handlingar som helst med stöd av bestämmelsen, utan bara sådant som är av bety- delse för tillsynen. Med tillsyn avses emellertid inte enbart den löpande tillsynen utan också uppgifter som myndigheten behöver för övergrip- ande, samordnande och uppföljande strategiskt miljöarbete (prop. 1997/ 98:45, Del 2, s. 282). Den möjlighet för tillsynsmyndigheten att med stöd av 26 kap. 21 § inhämta de uppgifter som behövs för tillsy- nen är tillräcklig för att tillsynsmyndigheterna ska få tillgång till den pro- duktinformation som behövs för den verksamhetsanknutna tillsynen. Kommunernas tillsyn över kemiska produkter Precis som för länsstyrelserna bör kommunernas produkttillsyn som hu- vudregel följa tillsynsansvaret för verksamheten. Till skillnad mot bör kommunernas ansvar för produkttillsyn inte vara dubblerat med Kemikalieinspektionens eller ansvar. Det innebär att kom- munen kommer utöva produkttillsyn vid miljöfarliga verksamheter som inte kräver tillstånd eller vid tillståndspliktiga verksamheter om länsstyr- elsen har överlåtit tillsynen. Precis som för kan tillsynen vara parallell med Kemikalieinspektionens tillsyn om verksamheten är en primärleverantör vars hantering både faller inom Kemikalieinspektionens ansvar och kommunens. En fråga som uppkommit vid remitteringen är om en kemikalietillsyn som enbart är knuten till tillsynen över verksamheten innebär att kommu- nernas kemikalietillsynen begränsas på ett sätt som inte är avsett. Den nuvarande lydelsen av 26 kap. 3 § tredje stycket innebär att kommunerna utövar tillsyn över hanteringen av kemiska produkter även om hanteringen sker vid en verksamhet som kommunen inte är skyldig att utöva miljö- eller hälsoskyddstillsyn över. Med stöd av bestämmelsen utövar kommunerna tillsyn över bland annat detaljister och grossister som saluför och förvarar kemiska produkter. Det är en viktig del av pro- dukttillsynen som t.ex. kan innebära att kommunen besöker livsmedels- affärer och kontrollerar att förpackningar med kemiska produkter har godkända förslutningar. En fördelning av tillsynsansvaret som utgår från att kommunernas ansvar för kemikalietillsynen alltid följer deras ansvar för tillsynen över verksamheten skulle innebära att en förutsättning för tillsyn över kemiska produkter är att det finns en verksamhet som kommunen är skyldig att utöva tillsyn över, dvs. en miljöfarlig verk- Prop. 2009/10:167 samhet eller verksamhet som kan orsaka olägenheter för människors hälsa. Flera remissinstanser har påpekat att det är oklart i vilken utsträckning t.ex. verksamheter som bedrivs av detaljister eller grossister kan anses miljöfarliga enligt definitionen i 9 kap. 1 § . Det är också osä- kert i vad mån en detaljists eller grossists hantering av kemiska produkter är en verksamhet som kan orsaka olägenheter för människors hälsa. Mot bakgrund av remissinstansernas synpunkter avser regeringen, med stöd av bemyndigandet i 26 kap. 3 § första stycket , att på förordningsnivå tydliggöra att kommunen ska behålla det tillsynsansvar över hantering av kemiska produkter som kommunen har över verksamheter som inte kan anses miljöfarliga enligt definitionen i 9 kap. Detaljisters och grossisters verksamheter kan vara sådana verksamheter. Flera kommuner har framhållit att det bör införas en möjlighet för Ke- mikalieinspektionen att till kommunen delegera tillsyn över primärleve- rantörers hantering av kemiska produkter som innebär saluförande, över- låtelse eller därmed jämförbart förfarande. Enligt 26 kap. 3 § fjärde stycket får regeringen meddela föreskrifter om att den till- synsmyndighet som regeringen bestämmer, efter begäran från kommu- nen, får överlåta åt en kommun att i ett visst avseende utöva sådan tillsyn som annars skulle skötas av en statlig tillsynsmyndighet. Med stöd av be- myndigandet har regeringen i tillsynsförordningen föreskrivit att tillsyn över viss miljöfarlig verksamhet får överlåtas från till kom- munen. I samband med införande ansåg regeringen att det fanns skäl för att, när ytterligare erfarenheter vunnits, överväga att föra över delar av tillsynen över tillverkare, importörer och andra leverantörer från Kemikalieinspektionen till kommunerna (prop. 1997/98:45, Del 2, s. 511). Mot bakgrund av att det finns kommuner som har bedrivit tillsyn över primärleverantörers utsläppande på marknaden av kemiska produk- ter och som därför har erfarenhet av sådan tillsyn, finns det nu skäl för att i tillsynsförordningen införa en möjlighet för Kemikalieinspektionen att överlåta viss kemikalietillsyn till kommunerna. Samma krav bör gälla för en delegering av tillsynsansvar på kemikalieområdet som gäller för överlåtelse av tillsyn över en verksamhet.