prop · GX03135 · 2010-03-17 00:00:00 — Kommittén lämnar inte något förslag om elektro- nisk kontroll av dem som har permission. Det ska även i fortsättningen vara möjligt för den som är inskriven i anstalt att få frigång för att utföra arbete, delta i under- visning eller utbildning, få behandling eller delta i någon annan godkänd verksamhet. Tillämpningsområdet för frigång utökas betydligt. Om den intagne avancerat till den högsta nivån i förmånssystemet får han eller hon beviljas frigång (utökad frigång). Utökad frigång förutsätter att sysselsättnings- och boendeförhållandena är ordnade. Den dömde ska vidare ha avtjänat hälften av strafftiden, dock . Utökad frigång kan förenas med villkor om att den dömde på bestämda tider ska vistas i sin bostad. Detta villkor får kontrolleras med elektro- niska hjälpmedel. En intagen ska få vistas utanför anstalt före villkorlig frigivning genom vistelse på ett hem för boende och erforderlig vård och behandling (vårdvistelse). Om den intagne på eget initiativ avbryter en vistelse på familjehem eller annan institution ska endast en tredjedel av den tid som den intagne vistats utanför anstalt avräknas från strafftiden som verkställd tid. Detta gäller dock inte om det finns särskilda skäl att avräkna . Kommittén föreslår att det införs en möjlighet för intagna att få vistas i ett av Kriminalvården kontrollerat boende, halvvägshus. Vissa av de regler som gäller vid vistelse i anstalt gäller även vid sådant boende. För att vistelse i halvvägshus ska komma ifråga krävs att minst hälften av strafftiden har avtjänats, dock . Hemmen ska kunna drivas av privata organisationer. Närmare före- skrifter om detta och hemmen i övrigt meddelas av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. De nuvarande möjligheterna till utslussning med intensivövervakning ska finnas kvar under benämningen frigivningsboja. Möjligheten till frivilliga aktiviteter bör successivt öka ju den dömde vistats utanför anstalt i denna form. Frigivningsboja ska också kunna beviljas som inledning av frigång . Kommittén föreslår att reglerna om villkorlig frigivning ges ett ökat fakultativt inslag. Villkorlig frigivning ska ske när två tredjedelar av straffet har verk- ställts, om det inte finns synnerliga skäl mot detta. Bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot en villkorlig fri- givning ska göras med utgångspunkt i hur den dömde skött sig under Om den dömde vistas utanför anstalt på ett hem för vård och boende ska villkorlig frigivning som huvudregel ske när vården på hemmet enligt upprättad plan ska avslutas. Beslut om villkorlig frigivning fattas av Kriminalvården. frigivning inte sker får beslutet överklagas. Sker inte villkorlig frigivning ska frågan tas upp igen . Reglerna för övervakning efter villkorlig frigivning och vid skyddstillsyn bör i så stor utsträckning som möjligt vara gemensamma. Kriminalvården ska före villkorlig frigivning pröva om den intagne efter frigivningen ska vara ställd under övervakning. Beslut om övervakning ska fattas om det vid prövningen eller senare framkommer att övervakning behövs för att minska risken att den dömde i frihet kommer att begå brott. Skyddstillsyn ska i enlighet med nuvarande lagbestämmelser vara förenad med övervakning. Övervakningstiden ska även i fortsättningen vara . Kriminalvården får besluta att övervakning efter villkorlig frigivning ska upphöra om den inte längre behövs. Kriminalvården får fatta beslut om förlängd övervakning om den dömde inte följer sina skyldigheter. Övervakning ska som inte få pågå efter prövotidens utgång. Till övervakare ska utses en tjänsteman inom (mot- svarande dagens tjänstemannaövervakare). Om det inte finns särskilda skäl ska en för uppdraget lämplig lekman utses som stödperson under övervakningen (motsvarande nuvarande lekmannaövervakare). Kriminalvården ska besluta om val av övervakare och stödperson. I domen på skyddstillsyn ska anges vilket frivårdskontor som ska ansvara för övervakningen och hur den dömde kan komma i kontakt med tjänstemän vid kontoret. Den som ska ställas under övervakning ska när övervakningen inleds ha informerats tydligt om vad som ska gälla för övervakningen. Om den dömde är intagen i anstalt ska han eller hon ha träffat över- vakaren redan före den villkorliga frigivningen. Är den dömde inte intagen i anstalt ska sammanträffandet ske . Vid skyddstillsyn ska det första mötet efter övervakningens inledande äga rum senast efter domen. Den övervakade ska vara skyldig att hålla kontakt med övervakare och stödperson i enlighet med vad som föreskrivs i verkställighetsplanen. Den övervakade ska vidare vara skyldig att underrätta Kriminalvården om bostad, sysselsättning och andra förhållanden av betydelse för över- vakningen. Den som döms till skyddstillsyn ska vara skyldig att senast inom från domen ta kontakt med ansvarigt frivårdskontor. Domstolen ska erinra om skyldigheten i domen. Den övervakade ska regelbundet hålla kontakt med övervakaren och stödpersonen. Kontaktfrekvensen samt tid, plats och sätt för kontakterna ska anges i verkställighetsplanen. De kontakter som förevarit samt utfallet av dem ska alltid noteras. I takt med att den dömde uppfyller sina åtaganden enligt verkställig- hetsplanen kan kontaktfrekvensen minska. Kriminalvården övertar övervakningsnämndernas möjlighet att under övervakningen meddela och upphäva särskilda föreskrifter om vad som ska gälla under övervakningen. Särskilda föreskrifter som meddelats av domstol ska få ändras endast om det efter domen framkommit nya omständigheter som gör att föreskriften inte längre bör gälla. En ny före- skrift får meddelas om den kan antas minska risken för att den över- vakade begår nya brott eller för att underlätta tillsynen under över- vakningen. En möjlighet att föreskriva skyldighet att lämna blod-, urin- och utandningsprov vid samhällstjänst införs. Om det behövs för att minska risken att den övervakade begår nya brott ska Kriminalvården kunna meddela en särskild föreskrift om att den övervakade ska delta i särskilt anordnad verksamhet (programverksam- het). Kriminalvården ska kontrollera om den dömde uppfyller sina skyldig- heter och följer villkoren för övervakningen. Kontrollen ska bland annat ske genom kontaktsamtal och rapporter från stödpersonen samt genom inhämtande av uppgifter från andra myndigheter m.fl. Om den dömde inte följer sina skyldigheter under övervakningen får Kriminalvården meddela varning, förlänga övervaknings- och prövo- tiden, meddela eller ändra särskilda föreskrifter om vad som ska gälla under övervakningen eller meddela villkor om skyldigheten att hålla kontakt med övervakaren och stödpersonen. Kan sådan åtgärd inte anses tillräckligt ingripande får Kriminalvården förverka villkorligt medgiven frihet, dock vid varje Består misskötsamheten av nya brott ska i första hand domstol avgöra om villkorligt medgiven frihet ska förverkas enligt bestämmels- erna i 34 kap. . Krävs det vid skyddstillsyn mer ingripande åtgärder ska Kriminal- vården begära att åklagare för talan om omvandling av skyddstillsynen till annan påföljd. Nuvarande möjlighet att omhänderta den dömde ska finnas kvar. Kriminalvården ska överta övervakningsnämndernas befogenhet att fatta Enligt den nuvarande kriminalvårdslagstiftningen har den dömde omfattande möjligheter att begära beslut i enskilda frågor och att över- klaga de besluten. Det finns inte bara flera olika besluts- och prövnings- instanser utan också olika överinstanser till samma första instans. Detta ger ett svåröverskådligt system, vilket är till nackdel för inte minst för den som vill överklaga ett visst beslut. Utgångspunkten för kommittén är att systemet med beslutsfattande och överklagande inom ska förenklas och göras mer enhetligt som de dömdas rättssäkerhet garanteras. Kommitténs förslag om en mer individuellt anpassad verkställighet innebär att Kriminalvården måste göra många bedömningar. Ett sådant system kräver rättssäkerhetsgarantier för att undvika risken för orättvisor och godtycke. En sådan garanti är att den dömde har möjlighet att över- klaga för denne negativa beslut. Det finns emellertid även andra sätt att tillvarata rättsäkerheten. Det förhållandet att beslut fattas på lämplig nivå av personer med tillräcklig kunskap och kompetens kan ses som en rättssäkerhetsgaranti, liksom möjligheter till omprövning av beslut. Även en väl fungerande tillsyn av reglernas tillämpning och god insyn i verk- samheten stärker rättssäkerheten. Kommittén vill understryka att det är av vikt att det finns en effektiv tillsynsorganisation i vart fall inom och att representanter för allmänheten bör ingå i denna. Beslut ska fattas av Kriminalvården Kommittén föreslår att Kriminalvården ska fatta i princip samtliga beslut som rör verkställigheten av en kriminalvårdspåföljd. Med en sådan ordning finns det enligt kommitténs mening goda förutsättningar att skapa en enklare och mer enhetlig beslutsgång . Det är också Kriminalvården som är den instans som har bäst kunskap om den dömde och om aktuella förhållanden. Att besluten fattas där är därför en förut- sättning för att det ska bli en effektiv och lämplig verkställighets- planering. När det gäller möjligheterna att överklaga beslut har kommittén haft som utgångspunkt att beslut som framstår som särskilt ingripande eller begränsande utöver vad som normalt kan anses följa av den kriminal- vårdspåföljd som verkställs ska kunna överklagas. Övriga beslut ska, i den mån annat inte följer av , inte få överklagas. Det ska uttryckligen framgå av lag vilka beslut som får överklagas. Kom- mittén förslår också att möjligheten att överklaga s.k. normbeslut, dvs. sådana beslut som inte avser särskilda fall och som överklagas till regeringen, avskaffas. Beträffande frågan om vilken eller vilka instanser som ska pröva överklagbara beslut från Kriminalvården anser kommittén att det inte kan anses vara en lämplig och sannolikt inte heller en konventionsenlig lös- ning att låta övervakningsnämnderna eller vara sista instans beträffande beslut, som enligt konventionen ska prövas av domstol. Allmän domstol eller allmän förvaltningsdomstol måste således vara slutinstans för i vart fall en del kriminalvårdsbeslut. Redan enligt nuvarande lagstiftning prövar de allmänna förvaltnings- domstolarna många kriminalvårdsbeslut. Kommittén anser att det fram- står som direkt olämpligt att låta de allmänna domstolarna pröva dessa beslut. Däremot finns det inte några starka skäl som talar mot att allmän förvaltningsdomstol prövar även sådana kriminalvårdsbeslut som prövas vid allmän domstol. Det är således möjligt att få till stånd ett enhetligt system endast om det är förvaltningsdomstolarna, som över- prövar Kriminalvårdens beslut i verkställighetsfrågor. Kommittén finner därför att det är de allmänna förvaltningsdomstolarna som ska vara slutinstans för Kriminalvårdens verkställighetsbeslut. När det gäller övervakningsnämnderna och anser kommittén att nämnderna i sig fungerar bra och ger utrymme för god insyn i Kriminalvårdens arbete. Kommittén har emellertid föreslagit att de beslut som fattas av övervakningsnämnderna som första instans i stället ska meddelas av Kriminalvården. Detta innebär en stor förändring för nämnderna. Även om de i stor utsträckning skulle komma att pröva samma slag av ärenden blir det fråga om en överprövning av Kriminalvårdens beslut. Enligt kommitténs mening är det emellertid mindre lämpligt att överklagande prövas av en myndighet som inte är fristående i förhållande till den som fattat beslutet även om det sedan finns möjlighet att överklaga till domstol. Av än större betydelse är emellertid det krav på snabb domstolsprövning av frågor om frihets- berövande som följer av . Om övervaknings- nämnden ska pröva Kriminalvårdens beslut om omhändertagande medför detta en fördröjning av domstolsprövningen. En sådan fördröjning kan inte anses godtagbar. bör vidare beaktas att det enligt kommitténs förslag blir än färre ärenden för att pröva. Kommittén har även funnit att inte kan vara slutinstans för beslut där det krävs domstolsprövning. Kommittén anser inte heller att det framstår befogat med de kostnader som den nödvändiga förändringen av nämndernas organisation skulle kräva. Behovet av insyn i Kriminalvårdens verksamhet kan vidare till- godoses såväl genom att nämndemän deltar i förvaltningsdomstolens beslutsfattande som genom särskilda tillsynsinsatser inom Kriminal- Ett enhetligt och snabbt beslutssystem med goda möjligheter till tydlig praxisbildning går endast att genomföra om Kriminalvårdens beslut får överklagas direkt till förvaltningsdomstol. därför att övervakningsnämnderna och ska upp- När det gäller handläggningen av kriminalvårdsmål ska särskilda regler garantera en snabb prövning av de ärenden som avser särskilt ingripande åtgärder och innefattar frihetsberövande. För att bibehålla den insyn i Kriminalvårdens verksamhet som över- vakningsnämnderna och har inneburit ska nämndemän ingå i rätten vid prövningen av bl.a. villkorlig frigivning, förverkande av villkorligt medgiven frihet och upphävande av olika Kommittén föreslår också att den dömde ska ha rätt till offentligt biträde i de fall en sådan rätt finns samt i samband med pröv- ning av villkorlig frigivning. Vidare ska den dömde ha rätt till muntlig förhandling i de mest ingripande ärendena. Det ska som huvudregel krävas prövningstillstånd för prövning av kriminalvårdsmål i kammarrätten. Beslut om att en intagen inte ska vill- korligt friges efter två tredjedelar av strafftiden samt beslut om för- verkande av villkorligt medgiven frihet anser kommittén dock att ska prövas av kammarrätt utan ett sådant tillstånd. Enligt kommitténs förslag ska Kriminalvårdens beslut som regel över- klagas till den länsrätt inom vars domkrets den anstalt, det häkte eller det frivårdskontor är beläget där den dömde var inskriven när det första beslutet i ärendet fattades. Det finns två undantag från den enhetliga besluts- och instansordning som kommittén har föreslagit. Det ena är att frågan om omhändertagande ska prövas av allmän domstol och inte förvaltningsdomstol när åklagaren väckt talan om undanröjande av skyddstillsyn. Det andra är att rege- ringens möjlighet att fatta och överpröva beslut om kontakter med omvärlden och vistelser utanför kategorier dömda med hänsyn till rikets säkerhet och liknande behålls oförändrad. Ekonomiska konsekvenser och ikraftträdande Enligt kommitténs bedömning kommer förslagen sammantaget inte att medföra någon ökning eller minskning av samhällets kostnader. Bestäm- melserna beräknas kunna träda i kraft . Förslag till kriminalvårdslag (2006:000) Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om verkställighet av 2 § Kriminalvården ansvarar för verkställigheten. Kriminalvården skall under verkställigheten vidta åtgärder för att före- bygga att den dömde begår nya brott. Kontroll- och tvångsåtgärder får användas endast om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Är mindre ingripande åtgärder till- räckliga skall de användas. 3 § Kriminalvården skall samverka med andra myndigheter och organ- isationer för att underlätta den dömdes anpassning till samhället. Andra myndigheter skall ge Kriminalvården stöd i dess arbete. 4 § Den dömde skall behandlas med aktning för hans eller hennes människovärde och bemötas med förståelse för de särskilda svårigheter som kan vara förenade med verkställigheten. Den dömde skall visa hänsyn mot Kriminalvårdens personal och andra personer som han eller hon kommer i kontakt med under verkställig- heten. 5 § Kriminalvården skall, i samråd med den dömde, fastställa en verkställighetsplan för denne. Planen skall omprövas regelbundet och när det annars finns anledning till det. Planen skall grundas på en utredning om den dömdes behov av stöd och kontroll och om vilka åtgärder som kan sättas in under verkställig- heten för att minska risken för att han eller hon begår nya brott. Hänsyn skall tas till brottsoffer och andra som berörs av verkställigheten. Den dömde skall följa verkställighetsplanen och även i övrigt rätta sig efter de regler som gäller för verkställigheten. 6 § Den som avtjänar fängelsestraff skall vara inskriven i en anstalt om inte Kriminalvården med stöd av 2 kap. 1 § beslutar att den dömde får avtjäna straffet utanför anstalt genom intensivövervakning med elektronisk kontroll (korttidsboja) eller om den dömde friges villkorligt enligt 4 kap. 16 §. Den som är inskriven i en anstalt skall vara intagen i anstalt om inte Kriminalvården beslutar att han eller hon skall få vistas utanför anstalt enligt 4 kap. 1 § första stycket 36. Den som är intagen i anstalt kan få särskilt tillstånd att vistas tillfälligt utanför anstalt i de fall som anges i 3 kap. 7172 §§ och 4 kap. 1 § första stycket 12. 7 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om anstalter. 8 § Bestämmelser om när fängelsestraff får verkställas och hur tiden för verkställigheten skall beräknas finns i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. 9 § Om det följer av särskilda bestämmelser får en kriminalvårdspåföljd, som har meddelats av en svensk domstol eller myndighet, verkställas i ett annat land. 10 § Om en utländsk domstol eller myndighet har meddelat en påföljd som motsvarar fängelsestraff, skyddstillsyn eller samhällstjänst får den verkställas enligt denna lag om det följer av särskilda bestämmelser. 11 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om tillämpningen av denna lag. 2 kap. Verkställighet av fängelsestraff utanför anstalt genom korttidsboja 1 § Verkställighet utanför anstalt genom korttidsboja får beviljas den som skall avtjäna fängelsestraff om inte 1.fängelsestraffet har utdömts enligt 28 kap. 3 § , 2.den dömde är häktad eller intagen i anstalt av någon annan anledning än för att avtjäna det straff som ansökan avser, 3.den dömde har avtjänat fängelsestraff enligt bestämmelserna idetta kapitel och det inte därefter förflutit utan att han eller hon har begått brott som föranlett strängare straff än böter, 4.risk finns för att den dömde kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig, eller 5.det annars finns särskilda skäl som talar mot verkställighet utanför anstalt. Verkställighet enligt första stycket får beviljas endast om den dömde har tillgång till bostad och sysselsättning. 2 § Den dömde får inte vistas utanför bostaden annat än på de tider och för de ändamål som anges i verkställighetsplanen. Efterlevnaden av förbudet skall kontrolleras med elektroniska hjälp- medel. 3 § Den dömde skall avhålla sig från alkohol och andra beroende- framkallande medel, sådana medel som avses i 1 § lagen om (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel samt sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Den dömde är skyldig att på begäran lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av medel eller varor som avses i första stycket. Elektroniska hjälpmedel får användas vid kontrollen. 4 § Utöver de villkor som anges i verkställighetsplanen får Kriminal- vården meddela sådana särskilda villkor om vård och behandling samt deltagande i särskilt anordnad verksamhet, som med hänsyn till den dömdes förhållanden framstår som lämpliga. 5 § Den dömde skall betala en avgift, om det är motiverat med hänsyn till hans eller hennes inkomster. Avgiften uppgår till per dag som verkställigheten skall pågå, dock högst . Beloppet skall betalas i förskott och tillföras brottsofferfonden. Om det finns särskilda skäl får det beslutas att avgiften skall betalas . 6 § Kriminalvården skall utöva tillsyn över den dömde och fortlöpande hålla sig underrättad om hans eller hennes förhållanden. Vid behov kan en eller flera personer förordnas att medverka vid tillsynen. 7 § Bestämmelserna i 4 kap. 1620 §§ om villkorlig frigivning skall tillämpas på motsvarande sätt vid verkställighet enligt detta kapitel. 8 § Om det inte längre finns förutsättningar att avtjäna straffet genom korttidsboja skall beslutet om detta upphävas. Detsamma gäller om den dömde inte följer sina skyldigheter enligt 24 §§ eller om han eller hon själv begär det. § Uppkommer fråga om att upphäva ett beslut om korttidsboja enligt § får det bestämmas att beslutet tills vidare inte skall gälla. 10 § Om det har bestämts att beslutet skall upphävas eller tills vidare inte skall gälla skall den dömde, om verkställigheten inletts, föras till en verkställighet av fängelsestraffet. 3 kap. Verkställighet av fängelsestraff som intagen i anstalt 1 § En intagen skall vara placerad under så fria förhållanden som med hänsyn till ordning och säkerhet är möjligt. En intagen skall placeras på en plats med särskilt hög grad av säkerhet om det är nödvändigt för att förhindra att han eller hon fritas, rymmer eller fortsätter med brottslig verksamhet av allvarligt slag under verk- ställigheten. Beslut om placering på plats med särskilt hög grad av säker- het skall omprövas . 2 § Vid beslut om placering skall i den mån det är möjligt hänsyn tas till den intagnes behov av 1. viss sysselsättning eller behandling, 2. en lämplig frigivningsplanering, och 3. närhet till hemorten. 3 § Den som inte fyllt får inte placeras tillsammans med intagna , om det inte kan anses vara till hans eller hennes bästa. intagne skall placeras åtskild från intagna, som kan ha en negativ inverkan på hans eller hennes möjlighet att anpassa sig till samhället. Den som har fyllt arton men inte tjugoett år skall placeras åtskild från intagna, som kan ha en negativ inverkan på den intagnes möjlighet att anpassa sig till samhället. Undantag får göras om det finns särskilda skäl Den som inte har fyllt tjugoett år bör i den mån det är möjligt placeras i en anstalt med särskild verksamhet för yngre intagna. 4 § En kvinna får inte utan att hon samtycker till det placeras tillsammans 5 § En intagen får ha sitt spädbarn hos sig, om det är förenligt med Innan tillstånd ges skall höras. 6 § Under anstaltsvistelsen tillämpas ett förmånssystem. I början av verkställigheten skall den intagne få del av ett grundutbud av förmåner (grundnivån). En intagen som uppfyller de krav som anges i 1 kap. 5 § tredje stycket får tilldelas särskilda förmåner genom uppflytt- ning till en förhöjd nivå i förmånssystemet. Om en intagen som befinner sig på en förhöjd nivå inte längre upp- fyller de krav som ställs på honom eller henne skall den intagne flyttas ned till grundnivån. 7 § Av verkställighetsplanen skall det framgå på vilken nivå i förmåns- systemet den intagne befinner sig och vilka krav som skall vara uppfyllda för att han eller hon skall kunna flyttas till en högre nivå. Frågor om upp- eller nedflyttning enligt 6 § andra och tredje styckena skall prövas i samband med omprövning av verkställighetsplanen. om uppflyttning från grundnivån skall dock prövas minst varannan 8 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om hur många nivåer det skall finnas på varje anstalt och vilka förmåner som generellt får tilldelas intagna på en 9 § En intagen skall ges möjlighet till lämplig sysselsättning i form av arbete, utbildning eller annan verksamhet som underlättar hans eller hennes anpassning till samhället och även i övrigt minskar risken för att han eller hon fortsätter att begå brott. 10 § En intagen skall få ersättning från Kriminalvården om han eller hon utfört anvisad sysselsättning. Viss ersättning skall betalas till en intagen som är helt eller delvis oförmögen att delta i sysselsättning och till en intagen som inte kan ges sysselsättning. Ersättning skall inte betalas om det är den intagne själv som orsakat att han eller hon inte kan delta i sysselsättningen. Den intagne skall få ersättning från Kriminalvården endast i den mån han eller hon inte får motsvarande ersättning på annat sätt.