prop · GY0333 · 2010-11-08 00:00:00 — I likhet med promemorian anser regeringen att inte heller en sådan ordning är lämplig. Eftersom antalet radio- och tv-företag är relativt begränsat, bör det vara tillräckligt att, på sätt som gjorts i , ange att bestämmelsen gäller för radio- och tv-företag generellt. Regeringens slutsats är alltså att bestämmelsen bör gälla för samtliga radio- och tv-företag, såväl svenska som utländska. Förslaget innebär att även de kommersiella radio- och tv-bolagen kommer att omfattas, förutsatt att den svenska upphovsrättslagen över huvud taget är tillämplig på deras förfoganden (jfr avsnitt 6.4). Avtalslicensen avser naturligtvis att underlätta rättighetsklareringen för sändarföretag som riktar sig till den svenska marknaden. Även när så är fallet kan det dock finnas situationer då den svenska upphovsrättslagen inte är tillämplig på de förfoganden som är aktuella. Exempelvis finns det särskilda bestämmelser i 61 a § om satellitsändningar med en viss anknytning till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Där anges att den upphovsrättsligt relevanta åtgärden i vissa fall anses ske i det land där sändarföretaget på sitt ansvar och under sin kontroll för in upphovsrättsligt skyddade verk och andra prestationer i en oavbruten överföring till satelliten och därifrån till marken. Om sändarlandet är ett annat land än , kan resultatet alltså bli att det landets upphovsrättslag i stället ska tillämpas. 6.4Vilka förfoganden bör omfattas? Regeringens förslag: Avtalslicensbestämmelsen ska ge rätt att överföra verken till allmänheten. Dessutom ska den ge rätt att framställa sådana exemplar som är nödvändiga för att överföringen ska kunna ske. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 38). Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. och anser dock att avtalslicensbestämmelsen inte bör omfatta sådant tillgängliggörande som sker på begäran. Konstnärliga och Litterära Yrkesutövares () och Föreningen Copyswede påpekar att det saknas en tydlig precisering såvitt avser de förfoganden som avtalslicensen ska omfatta. Med hänvisning till att frågan kan regleras i organisationerna ändå förslaget. avtalslicensbestämmelsens internationella räckvidd. Skälen för regeringens förslag: Som redovisas i promemorian har programföretagen i sina framställningar uttalat att det är viktigt att en avtalslicensbestämmelse omfattar all överföring till allmänheten, dvs. samtliga förfoganden som omfattas av 2 § tredje stycket 1 upphovsrättslagen, oavsett tekniskt tillvägagångssätt. finns det behov av att kunna såväl återutsända materialet som tillgängliggöra det på begäran på olika sätt. Med återutsändning avses då både traditionella radio- och tv-utsändningar och utsändningar i datanätverk, som t.ex. Internet. När det gäller frågan vilka förfoganden som avtalslicensbestämmelsen ska omfatta anser regeringen till att börja med att den rimligtvis bör ge rätt att sända ut materialet på nytt genom en traditionell radio- eller tv- Det kan antas att även andra typer av sändningar, exempelvis över Internet och till mobiltelefoner, kommer att få allt större betydelse i programföretagens verksamhet framöver. går programföretagens verksamhet i stor utsträckning ut på att tillhandahålla material på begäran av enskilda, exempelvis över Egenproducerat material, till vilket företagen själva redan har samtliga rättigheter, läggs ut på nätverk som Internet för att sedan ses eller höras av enskilda som de själva väljer. finns förstås intresse av motsvarande tittarvänliga lösningar också när det gäller att ta del av äldre arkivmaterial. förhandling med varje enskild rättighetshavare vilket, som redan har nämnts i föregående avsnitt, är en svår och ibland nästintill omöjlig De förfoganden som har nämnts omfattas samtliga av överföring till allmänheten enligt 1 kap. 2 § tredje stycket 1 upphovsrättslagen. begrepp infördes i upphovsrättslagen som en ny underkategori till tillgängliggörande för allmänheten. allmänheten avses alla fall då ett verk görs tillgängligt för allmänheten från en annan plats än den (eller de) där allmänheten kan ta del av verket. Denna kategori omfattar alltså samtliga distansöverföringar av verk, såväl olika former av utsändningar som tillgängliggöranden på begäran. Det saknar betydelse om överföringen sker på trådbunden eller trådlös Alla typer av överföringar som kan bli aktuella omfattas. 2004/05:110 s. 378). För att en avtalslicensbestämmelse av detta slag ska få avsedd verkan och inte riskera att bli omodern när de tekniska förutsättningarna för tillgängliggörande förändras, bör den vara neutral i förhållande till den teknik som används för tillgängliggörandet. bör den därför omfatta all överföring till allmänheten, dvs. typer av utsändningar som tillgängliggöranden på begäran. ytterligare avgränsningar eller preciseringar i fråga om överföring till allmänheten bör inte göras. Som Konstnärliga och Litterära påpekar är detta frågor som bör regleras av parterna själva i avtalet, Prop. 2010/11:33 utifrån den ram som avtalslicensbestämmelsen utgör. För att den nya avtalslicensbestämmelsen ska kunna tillämpas kan sändarföretagen också behöva framställa exemplar av verket, t.ex. ladda upp materialet på en server. I likhet med vad som gäller i bör bestämmelsen därför även avse den exemplarframställning som är praktiskt nödvändig för att överföringarna ska kunna äga rum. Andra förfoganden, t.ex. spridning av exemplar genom försäljning, utlåning eller uthyrning av upptagningar bör däremot inte omfattas. tar upp avtalslicensbestämmelsens internationella räckvidd. Frågan berördes något i föregående avsnitt, där det konstaterades att avtalslicensbestämmelsens tillämpning förutsätter att den svenska upphovsrättslagen över huvud taget är tillämplig på radio- och tv-företagens förfoganden. Den svenska upphovsrättslagen gäller i och som utgångspunkt är lagens effekter därför begränsade till svenskt territorium. Detta följer av den s.k. territorialitetsprincipen, som utgör en europeisk och internationellt vedertagen norm på upphovsrättsområdet och som beträffande den svenska upphovsrättslagen får anses vara underförstådd. I fråga om den nya avtalslicensbestämmelsen torde detta innebära att bestämmelsens verkan, åtminstone när det gäller överföringar till allmänheten med hjälp av Internet, i första hand kommer att vara begränsad till . 6.5Vilket material bör omfattas? Regeringens förslag: Avtalslicensbestämmelsen ska gälla för alla typer av offentliggjorda verk som ingår i egna eller av företaget beställda produktioner som har sänts ut i radio eller tv före . Promemorians förslag: Enligt promemorians förslag ska avtalslicensbestämmelsen gälla för alla typer av offentliggjorda verk som ingår i sändarföretagets egna produktioner och som finns i företagens egna arkiv. Enligt promemorians förslag omfattas alltså endast sådant material som finns förvarade i företagens egna arkiv. Av promemorians lagförslag framgår inte uttryckligen att beställda produktioner omfattas. I övrigt överensstämmer förslaget med regeringens (se promemorian s. 41). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. När det gäller frågan om vilka typer av verk som bör omfattas anser att det bör tydliggöras om de verk som ska återanvändas måste ha offentliggjorts i för att bestämmelsen ska vara tillämplig. När det gäller avgränsningen till egna produktioner anser att endast arkivmaterial som har producerats av sändarföretaget bör omfattas av avtalslicensbestämmelsen. efterlyser preciseringar när det gäller sådana produktioner som har beställts och finansierats av sändarföretaget. och anser att beställda produktioner bör finansieras åtminstone till hälften av sändarföretaget för att de ska betraktas som sändarföretagets egna. anför att det vore önskvärt att det klargörs huruvida arkiv som sändarföretaget har förvärvat separat, exempelvis i samband med en företagsöverlåtelse, ska anses falla inom bestämmelsens tillämpningsområde. Beträffande den föreslagna avgränsningen till verk som finns i sändarföretagens egna arkiv anför att detta villkor för avtalslicensens tillämpning inte framstår som tillräckligt distinkt och självständigt. Liknande synpunkter framförs av . anser att begränsningen till egna arkiv utgör ett onödigt hinder mot att radio- och tv-inspelningar ska kunna användas, bl.a. eftersom principerna för vad som ska arkiveras har skiftat . Mycket material finns enligt sparat i Statens ljud- och bildarkiv (verksamheten har numera uppgått som en del av Kungl. Motsvarande synpunkter framförs av Statens ljud- och bildarkiv, och som dessutom framhåller att visst programmaterial, i enlighet med avtal om detta, förvaras hos tredje man. När det slutligen gäller vad som i promemorian föreslås om en särskild tidsgräns påpekar att den föreslagna tidpunkten inte kan anses självklar. anser att tidsgränsen är för generös gentemot radio- och tv-företagen och föreslår i stället som tidsgräns. Motsvarande synpunkter framförs av , och förespråkar att det ska införas en rullande tidsgräns. Konstnärliga och (), Föreningen Copyswede, och tillstyrker däremot särskilt promemorians förslag på denna punkt, varvid de båda sistnämnda remissinstanserna framhåller att en rullande tidsgräns inte är acceptabel. Skälen för regeringens förslag Vilka typer av verk bör omfattas? Den avtalslicensbestämmelse som enligt 42 e § upphovsrättslagen gäller i fråga om primär utsändning i radio och tv omfattar inte sceniska verk och filmverk. Där måste i stället individuella avtal träffas. Som konstateras i promemorian är dock behovet och förutsättningarna i de nu aktuella fallen ofta annorlunda än vid en primär utsändning. När det har gått sedan den första sändningen kan rättigheterna exempelvis ha gått i arv i flera led och det kan över huvud taget vara svårt att långt efter den första utsändningen identifiera samtliga rättighetshavare. Denna typ av problem med rättighetsklarering kan uppkomma när det gäller samtliga verkstyper. För att bestämmelsen ska få avsedd effekt anser regeringen därför att den, på motsvarande sätt som gäller i de övriga nordiska länderna, bör omfatta samtliga typer av verk. För att bestämmelsen ska vara tillämplig bör det, liksom i övriga nordiska länder, krävas att verken är offentliggjorda. Det är inte rimligt att rätten till sådan förenklad rättighetsklarering som bestämmelsen erbjuder gäller för sådana verk som upphovsmannen inte har gjort offentliga. Med offentliggörande avses att verket lovligen har gjorts tillgängligt för allmänheten, dvs. att det skett med upphovsmannens tillstånd (8 § upphovsrättslagen). Bestämmelsen i 8 § är enligt sin ordalydelse inte begränsad till tillgängliggöranden för allmänheten som sker i . Däremot måste verken, för att ett offentliggörande ska anses ha skett, lovligen ha gjorts tillgängliga för allmänheten på sätt som anges i 2 § tredje stycket. Motsvarande bör gälla för den nya avtalslicensbestämmelsen. Radio- och tv-företagen har framhållit behovet av ett enklare sätt att klarera rättigheter inför en återanvändning av verk som ingår i radio- och tv-program som företagen själva har producerat. Det handlar alltså om att kunna tillgängliggöra företagens egna produktioner på nytt. Mot denna bakgrund föreslås i promemorian att avtalslicensbestämmelsen ska avgränsas till att gälla sändarföretagens egna produktioner. I , och har införts ett krav på att det ska vara fråga om verk som ingår i företagens egna produktioner. Regeringen anser att den svenska bestämmelsen bör avgränsas på motsvarande sätt. Även i bör alltså det material som ska utnyttjas med stöd av avtalslicensregeln i första hand vara sådant arkivmaterial som producerats av det aktuella sändarföretaget självt. På detta sätt utesluts material som har köpts in av företagen och sedan sänts ut, exempelvis en spelfilm. Att låta sådant material omfattas av bestämmelsen skulle enligt regeringens mening vara alltför långtgående. I dessa fall bör det alltså även fortsättningsvis krävas ett individuellt avtal. Ofta tillkommer radio- och tv-program genom att de beställs från ett utomstående företag. Produktionerna görs alltså på uppdrag av programföretaget. Stora delar av det arkiverade materialet skulle inte kunna tillgängliggöras om inte avtalslicensbestämmelsen omfattar även de beställda produktionerna. Sådana produktioner bör vara likställda med egna produktioner. Som påpekas av bör detta klargöras i lagtexten. För att det ska vara fråga om en beställd produktion i bestämmelsens mening bör det krävas att sändarföretaget helt eller delvis har finansierat den. Även andra faktorer än finansieringen kan ha betydelse, exempelvis vilket inflytande andra aktörer har haft över produktionen. Det går inte att ange exakt hur stor andel av en produktion som måste vara finansierad av sändarföretaget. För att man ska kunna tala om en beställd produktion bör dock sändarföretaget rimligen ha stått för åtminstone en betydande del av finansieringen. Vid behov kan ytterligare preciseringar i detta avseende göras i avtalen om avtalslicens. väcker frågan om radio- och tv-program som har förvärvats separat, t.ex. genom att ett annat företags arkiv har övertagits, ska anses falla inom avtalslicensbestämmelsens Prop. 2010/11:33 tillämpningsområde. Produktioner som ett sändarföretag har förvärvat från ett annat företag kan varken anses vara egna produktioner eller program som sändarföretaget har beställt. Sådana förvärvade produktioner bör inte omfattas av den nya avtalslicensbestämmelsen. Annorlunda förhåller det sig vid vissa omstruktureringar. Exempelvis bör de arkiv som tog över i samband med att det dåvarande delades upp och fick hand om tv-verksamheten kunna återanvändas med stöd av bestämmelsen. Sammanfattningsvis bör alltså avtalslicensbestämmelsen gälla för verk som ingår i det aktuella företagets egna produktioner samt för sådana produktioner som har beställts av sändarföretaget. Radio- och tv-företagen har vidare i sina framställningar framfört att behovet av förenklad rättighetsklarering gäller för återanvändning av material som finns samlat hos företagen, dvs. material som finns i deras Mot den bakgrunden föreslås i promemorian att en ytterligare förutsättning för avtalslicensbestämmelsens tillämpning ska vara att verken finns i sändarföretagens egna arkiv. Med hänsyn till de upplysningar som radio- och tv-företagen lämnar under remissförfarandet står det klart att en avgränsning i enlighet med vad som föreslås i promemorian skulle medföra att många av sändarföretagens egna produktioner inte skulle omfattas; mycket material finns sparat på annan plats än hos företagen. Behovet av en avtalslicens för återanvändning av material gör sig i lika hög grad gällande också beträffande radio- och tv-program som förvaras på annan plats än i sändarföretagens egna lokaler. En avgränsning till material som finns i sändarföretagens egna arkiv skulle därför, enligt regeringens mening, riskera att avtalslicensbestämmelsens tillämplighet begränsas på ett Dessutom kan konstateras att det inte finns någon begränsning till sändarföretagens egna arkiv i de danska, norska och finska avtalslicensbestämmelserna på området. att avtalslicensbestämmelsen inte bör avgränsas till att endast avse radio- och tv-program som finns i sändarföretagens egna arkiv. av detta slag kan dock naturligtvis vid behov göras i avtalen om En viktig fråga är vilket material som tidsmässigt ska omfattas av bestämmelsen, dvs. hur gammalt material det ska vara fråga om för att bestämmelsen ska kunna tillämpas. I de nordiska länderna har olika tidpunkter valts. produktionerna ska vara utsända före . redovisats ovan var tidsgränsen i tidigare . Bakgrunden till den ändrade tidsgränsen var framför allt att det hade framkommit att det också avseende produktioner som sänts ut efter den 1 fanns ett behov för radio- och tv-företagen att kunna ingå avtal med avtalslicensverkan (2007-08 L 58 avsnitt 3.3.3). avtalsparterna i varit eniga om att tidsgränsen borde flyttas I har man föreskrivit att avtalslicensbestämmelsen ska tillämpas i fråga om tv-program som sänts ut före . Som skäl för denna tidpunkt anges i propositionen (RP28/2004 rd, s. 63) att företagens avtalspraxis utvecklades och att en tidrymd av före ikraftträdandet ansetts vara lämplig med beaktande av utvecklingen av avtalspraxis. I gäller som nämnts bestämmelsen endast återutsändning och inte tillgängliggörande på När det gäller föreskrivs att utsändningen ska ha skett före den 1 Man utgick från att alla avtal som ingåtts efter tillkomsten av WIPO-fördrag skulle beakta också de nya formerna för utnyttjande och av praktiska skäl borde samma tidsgräns gälla inte bara för tillgängliggörande på begäran utan också för återutsändning (Ot.prop.nr 46 2004-2005 s. 150). Som redovisas i promemorian har de svenska sändarföretagen framfört att avtalen om utsändning till början på 2000- talet generellt sett inte omfattar tillgängliggörande på begäran samt att det därför finns ett starkt behov av en bestämmelse som också omfattar material av senare datum. I promemorian föreslås att avtalslicensbestämmelsen ska gälla för verk som ingår i produktioner som har sänts ut i radio eller tv före Förslaget mottas i huvudsak positivt av remissinstanserna. Sändarföretagen anser dock att avtalslicensbestämmelsen också bör omfatta produktioner som utsänts senast fem år , varvid en rullande tidsgräns skulle uppnås. anser ett par remissinstanser att redan den i promemorian föreslagna tidsgränsen är allt för generös mot sändarföretagen. remissinstanser framhåller att en rullande tidsgräns inte är acceptabelt. Generellt gäller naturligtvis att ju äldre produktioner det är fråga om, desto svårare är det att få tag på och klarera rättigheterna individuellt. Som några remissinstanser påpekar omfattar dessutom nyare sändningsavtal ofta reprissändningar och i vissa fall också nya former för materialets tillhandahållande, exempelvis tillgängliggörande på begäran. Enligt regeringens bedömning finns behovet av en förenklad rättighetsklarering därför framför allt beträffande material av viss ålder. är det självklart angeläget att avtalslicensbestämmelsen verkligen får avsedd effekt, dvs. att de problem som finns när det gäller återutnyttjanden av radio- och tv-program kan lösas. Det finns egentligen inte någon given tidpunkt att välja för Bedömningen av vilken tidsgräns som kan anses utgöra en rimlig avgränsning bör ske med utgångspunkt i avtalslicensbestämmelsens bakgrund och syfte. Till stöd för den tidpunkt som föreslås i promemorian hänvisas till att var den tidpunkt då rätten till överföring på begäran, dvs. på ett sådant sätt att enskilda kan få tillgång till verket från en plats och som de själva väljer, uttryckligen infördes i svensk rätt. Regeringen konstaterar att denna tidpunkt ligger i närheten av vad som numera gäller i . Dessutom framstår tidpunkten som väl avvägd Prop. 2010/11:33 utifrån de utgångspunkter som har angivits ovan. promemorian bör därför avtalslicensbestämmelsen lämpligen avgränsas till att avse verk som ingår i produktioner som har sänts ut i radio eller tv före . Inför en återanvändning av material som har sänts ut därefter bör således sändarföretagen träffa individuella avtal. Som redan har konstaterats finns behovet av en förenklad rättighetsklarering framför allt beträffande material av viss ålder. Det torde åtminstone numera stå klart för såväl sändarföretagen som andra aktörer på radio- och tv-marknaden att nya sändningsavtal bör reglera olika former av återanvändning av material. Regeringen anser därför inte att det finns skäl att införa en rullande tidsgräns av det slag som sändarföretagen föreslår. Även i dessa fall bör alltså sändarföretagen träffa individuella avtal. Den särskilda tidsgränsen utgör en väsentlig materiell begränsning av avtalslicensbestämmelsens tillämpningsområde som inte ska gälla bara övergångsvis. Tidsgränsen bör därför regleras direkt i avtalslicensbestämmelsen och inte i en övergångsbestämmelse. 6.6Förbud mot användning och övriga villkor för tillämpning av avtalslicensbestämmelsen Regeringens förslag: Bestämmelserna ska inte gälla om upphovsmannen hos någon av de avtalsslutande parterna har meddelat förbud mot överföringen eller exemplarframställningen eller om det av andra skäl finns särskild anledning att anta att upphovsmannen motsätter sig förfogandet. För upphovsmän som inte företräds av organisationen ska gälla skyddsregler i form av rätt till samma ersättning och förmåner som tillkommer dem som organisationen företräder och en rätt att begära individuell ersättning från det år då verket utnyttjades. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 46). Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. TV4 framför dock att det bör finnas sakliga och objektiva skäl för att en upphovsman ska kunna meddela förbud mot användning. TV4 anser också att förslaget om förbud mot användning om det av andra skäl finns särskild anledning att anta att upphovsmannen motsätter sig förfogandena kan leda till tolkningssvårigheter. framhåller att upphovsmän som har sålt sitt material kan ha gjort det med vissa förbehåll, t.ex. att publicering inte får ske på Internet. och anför att den nya avtalslicensbestämmelsen bör omfattas av bestämmelsen i 42 a § femte stycket upphovsrättslagen, vilket skulle innebära att krav gentemot den som använder upphovsrättsligt skyddat material med stöd av avtalslicensbestämmelsen endast får göras gällande av de avtalsslutande organisationerna och att kraven ska framställas . Skälen för regeringens förslag: Enligt de flesta av avtalslicensbestämmelserna har rättighetshavaren rätt att meddela förbud mot utnyttjande av verket. Upphovsmannen kan alltså hos någon av de avtalsslutande parterna meddela ett sådant förbud när det gäller framställning av exemplar hos myndigheter m.fl. (42 b §), framställning av exemplar inom undervisningsverksamhet (42 c §) och arkivs och biblioteks möjligheter att överföra verk till allmänheten m.m. (42 d §). När det gäller utsändning i ljudradio eller tv får utsändning inte ske om upphovsmannen har förbjudit företaget att sända ut verket eller det av andra skäl finns särskild anledning att anta att han eller hon motsätter sig utsändningen (42 e §). Exempel på detta kan vara om upphovsmannen har ändrat uppfattning i konstnärligt, politiskt eller religiöst hänseende och inte vill att en tidigare uppfattning ska ges ny spridning. Ett annat exempel kan vara om verket har fått kritik och upphovsmannen inte vill ge ytterligare offentlighet åt verket (se prop. 1960:17 s. 153). I enlighet med vad som gäller enligt de flesta avtalslicensreglerna och även i de övriga nordiska länderna bör först och främst föreskrivas att utnyttjande med stöd av avtalslicensbestämmelsen inte ska få ske om upphovsmannen har meddelat förbud mot användningen. TV4 menar att det måste finnas sakliga och objektiva skäl för att en upphovsman ska kunna meddela förbud mot användning. Regeringen vill dock för sin del betona att möjligheten att meddela förbud är viktig för avtalslicensbestämmelsernas legitimitet. Förbudsmöjligheten bör därför inte utan vidare begränsas. Dessutom kan konstateras att den nuvarande ordningen för förbud mot utnyttjande såvitt framkommit fungerar väl. Upphovsmannen bör alltid ha rätt att meddela förbud mot utnyttjandet och någon motivering bör han eller hon inte vara skyldig att lämna. Som anges i promemorian bör ett förbud, i likhet med vad som gäller enligt avtalslicensbestämmelserna i 42 b42 d §§, kunna meddelas antingen hos företaget eller den avtalsslutande organisationen. När det sedan gäller frågan om ytterligare undantag från bestämmelsens tillämplighet bör göras, blir i stort sett samma överväganden aktuella som de som ligger till grund för 42 e §.