prop · GX03160 · 2010-03-23 00:00:00 — Officerarna förväntas därför att kunna hantera enklare fall av stressreaktioner på pluton- och kompaninivå. har fem utpekade regionala stressbehandlingsteam som kan skickas till ett missionsområde och stödja förbandet med kvali- ficerad psykiatrisk hjälp. I beror förmågan att ge omedelbar hjälp till soldater med re- aktioner på upplevelser på vilken insats det gäller. I är det viktigt att gruppen själv kan ta hand om uppkomna problem. När den behovssökande är tillbaka på basen ska han/hon komma i kontakt med själavårdare eller sjukvårdsenheten. Det finns också en beredskap för att skicka psykologstöd från . Frågan om så kallade missionspsykologer har diskuterats. Hemkomna soldater ska ha psykologsamtal i anslutning till hemkomsten. Sårade soldater som skick- ats hem av mediciniska skäl ska ha möjlighet att få psykologstöd på sjukhuset. Alla danska soldater som tjänstgjort i eller ges individuella samtal med försvarets psykologer. Under insatser med det brittiska försvaret är den psykiska vården inte- grerad med hanteringen av fysiskt skadade personer. Dessutom kan psy- kiatriska stödteam skickas ut vid skadeutfall eller placeras i ett insatsom- råde. Till skillnad från vad som gäller för hantering av fysiska skador är inriktningen att så långt möjligt behålla den skadade på plats. I det tyska försvaret liknar strukturen den som gäller för fysiskt skada- de. Räcker inte kamrat- och självhjälp ska det finnas experthjälp. Förut- om läkare och psykologer finns kristeam för avlastningssamtal och andra Dessa team stöds i sin tur av specialutbil- Prop. 2009/10:160 dade stödpersoner. Målet är att redan i insatsområdet stabilisera soldaten och behålla honom eller henne i förbandet för att få tillbaka vederböran- de i tjänst . När så krävs finns nästa nivå som omfat- tar rekreationscenter i närheten av insatsområdet. Där svarar psykologer och socialpedagoger för behandlingen. Efter insatsen görs en obligatorisk läkarundersökning och intervjuer där personalen undersöker posttrauma- tiska störningar. har resurser för rehabilitering på två nivåer. Den ena är respektive försvarsgren med egna försvarssjukhus och tillhörande lokala resurser på respektive bas. Den andra utgår från veterandepartementet inom reger- ingsadministrationen, som ska stödja dem som en gång varit anställda inom stridskrafterna samt deras anhöriga. Det finns närmare 24 miljoner veteraner i . I ska försvaret svara för uppföljningen eller rehabiliteringen av soldaterna efter tjänstgöringens slut. Därefter övergår ansvaret till det civila samhället för dem som inte är anställda i försvaret. inga exklusiva resurser avdelade för soldater utan de rehabiliteras inom ramen för den civila hälso- och sjukvården. I finns utöver vad som sagts om det militära psykologiska omhändertagandet inga särskilda rehabiliteringsprogram. skador hänvisas till den civila offentliga vården, där avtal och samarbete Det är möjligt för personal i tidigare för- band att arrangera en återträff. En skadad brittisk soldat eller behandlas hemma av den brittis- ka statliga sjukvården eller motsvarande privata alternativ. all rehabilitering ligger emellertid på . tagit fram ett särskilt rehabiliteringsprogram som syftar till att så snart som möjligt fullt ut återställa den skadade. För detta ändamål finns ett antal regionala rehabiliteringsenheter. biliteringscentrum drivs av försvarsmakten. Vid detta centrum ges all rehabilitering för mer komplexa skador, inklusive amputeringar och hjärn- och ryggmärgsskadade patienter. I har flera institutioner inom försvaret en stark preventiv an- Detta innebär dock inte någon nedprioritering av resurserna för terapeutisk efterbehandling då sådan krävs. terna bedriver tillsammans med den själasörjande funktionen ett kontinu- erligt samarbete för att utveckla förmågan till stöd för soldaterna och Ersättnings- och trygghetssystemen för soldater som skadats i interna- I följer trygghetssystemet indelningen i försvarsgrens- respektive Medan större delen av sjukvård och praktiskt stöd utgår ifrån lokal nivå utgår de flesta ersättningarna från den centrala veteran- Handikappkompensation och pension, sjukvård efter aktiv tjänst, arbetsrehabilitering och begravningshjälp administreras till Prop. 2009/10:160 stor del från den centrala nivån. Om en soldat drabbats av ett handikapp efter en skada lindras den federala beskattningen. Vid allvarliga skador avstår staten från att beskatta den militära pensionen. I grunden är alla norska soldater skyddade genom anslutningen till den norska . Därutöver får alla soldater, liksom alla statligt anställda, ersättning enligt ett statligt avtal som kan liknas vid statens grupplivförsäkring i . infördes också en särskild ersätt- ningsordning för personal som drabbats av psykiska skador till följd av sin mission. I gäller vid sidan om olika försäkringar att om en soldat så- rats att kontraktet alltid förlängs till dess att soldaten återhämtat sig. För det fall att skadan innebär att soldaten aldrig mer kommer att kunna tjänstgöra aktivt har försvaret två alternativ. Det ena är att soldaten er- bjuds omskolning eller utbildning med lön . Det andra är att soldaten erbjuds anställning på ett långtidskontrakt och placeras på en anpassad arbetsplats. I hanteras alla ersättningssystem centralt av Veteranby- rån i försvarsministeriet. Ett exempel på missionspremier för tjänstgöring på mer riskfyllda platser i världen är att de soldater som tjänstgjort i får ett skattefritt engångsbelopp utöver den vanliga lönen när de återvänder från insatsen. I finns genom soldatomsorgslagen regler för omhändertagan- de efter olyckor och sjukdomsfall. Ett underhåll kan beviljas om arbets- förmågan reduceras med när den enskilde återgår i civil tjänst. I det amerikanska försvaret är utlandstjänstgöring en normal företeelse och i princip en förutsättning för att göra karriär. Vid urvalsprocesser, till exempel befordran, värderas dessutom stridserfarenheter högt. I ska internationell tjänstgöring vara meriterande. Många befatt- ningar som är attraktiva har i sin kravprofil att innehavaren ska ha full- gjort internationell tjänst. Internationell tjänst uppfattas som en förutsätt- ning för nästa befattning. I gäller att om en officer inte deltar i internationell tjänst kan detta påverka den militära karriären negativt. Även om det inte är ett formellt villkor framstår det som en fördel att ha gjort utlandstjänst i sin nuvarande nivå för att bli befordrad till nästa. Det är en naturlig del i verksamheten för en soldat i att tjänstgöra utomlands. Goda omdömen från utlandstjänst väger tungt vid befordran till högre grad. Utlandstjänstgöring är ett obligatorium för merparten av de tyska sol- daterna. Utlandstjänstgöring bedöms enligt ett separat bedömningsunder- lag i tillägg till soldatens ordinarie underlag. Vid tillsättning av högre befattningar är genomförd utlandstjänst ett krav. Regeringens bedömning: Försvarsmakten bör utveckla och förbättra kvaliteten i rekryteringen till insatsorganisationens förband. Myndigheten bör också göra särskilda insatser när det gäller rekrytering av vissa speci- alistkategorier, bl.a. läkare till de internationella insatserna. Försvarsmak- ten bör bestämma en insatsfrekvens för deltagande i internationella insat- ser. Myndigheten bör också initiera fortsatt forskning på områdena rekry- tering och insatsfrekvens i internationella insatser. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens be- dömning. Utredningen föreslog i huvudsak följande. All personal i För- svarsmakten bör ha tjänstgöringsskyldighet i internationella militära insatser. Kvaliteten i Försvarsmaktens rekrytering bör förbättras och särskilda insatser för rekrytering av specialister bör göras. Det bör finnas en rätt till tjänstledighet vid tjänstgöring i beredskapsförband och interna- militära insatser. Personalen i insatsförbanden bör genomföra en sexmånadersinsats per alternativt två insatser under en treårsperi- od. Övrig personal bör genomföra tre till fyra insatser under en 10 till . Forskningen kring rekrytering och insatsfrekvens i interna- insatser bör öka. Remissinstanserna: När det gäller skyldighet att tjänstgöra i interna- insatser erinrar Försvarsmakten om att myndigheten håller på att ta fram en modell för en utvecklad internationell arbetsskyldighet. Perso- nal som tillhör ett insatsförband ska, genom att acceptera en befattning vid förbandet, vara skyldig att tjänstgöra vid både nationella och interna- insatser som förbandet genomför. Tillsammans med arbetstagar- organisationerna försöker Försvarsmakten förhandla fram en lösning för all personal. tillstyrker utredningens förslag att frågan ska regleras av arbetsmarknadens parter. Flera remissinstanser bl.a. , (), Försvarshögskolan (FHS) och Officersförbun- det är positiva till utredningens förslag när det gäller förbättrad kvalitet i rekryteringen. menar att särskilda insatser bör göras för att rekrytera specialister. Det är viktigt att den enskilde klarar de krav som är förenade med tjänstgöring i en internationella militär insats. Den enskil- des förmåga och möjligheter att tjänstgöra måste därför kontrolleras grundligt innan han eller hon anställs. FHS påminner om att urvalspro- cessen vid rekrytering bör göras av speciellt utbildad personal och vid personlig kontakt med varje sökande. FHS bejakar förslaget om mer forskning på området. FOI anser att forskningen om rekrytering och insatsfrekvens i internationella insatser bör öka. En sådan forskning kan minska risken för felrekrytering. Försvarsmakten framhåller att myndig- heten genomför en omfattande förändring av sin personalverksamhet i och med inrättandet av Försvarsmaktens HR-centrum. Avseende insatsfrekvens pekar Försvarsmakten på att ett flertal fakto- rer, såsom risker och belastning på soldaterna i internationell tjänst, mås- te vägas in. Det är också viktigt att klarlägga och kommunicera en för- väntad insatsfrekvens med personalen så att de anställda kan planera sin sociala situation. Myndigheten anser att de insatsfrekvenser som utred- ningen föreslår är en maximal insatsfrekvens. Av sociala skäl bör i stället Prop. 2009/10:160 en insats eftersträvas. Försvarsmakten anser att insatsfre- kvensen ska fastställas av myndigheten själv med utgångspunkt i insats- organisationens slutliga utformning och antalet soldater i internationell tjänst. tillstyrker att det ska finnas en policy om för- väntad insatsfrekvens för den anställde. Den insatsfrekvens utredningen föreslår är enligt förbundet inte realistisk över tiden. FHS anser att det är positivt att fastställa en policy avseende insatsfrekvens med en insats per treårsperiod. Detta tydliggör vad som förväntas av de anställda och det bör gynna verksamheten från planeringssynpunkt. Fredsbaskrarna i har en liknande uppfattning och understryker vikten av att en insatsfrekvens fastställs. Skälen för regeringens bedömning beslut om ett användbart försvar (prop. 2008/09:140, bet. 2008/09:FöU10, rskr. 2008/09:292) innebär att den framtida insatsorganisationen kommer att bestå av stående förband och kontraktsförband samt ett kvalificerat hemvärn med nationella skydds- styrkor. Insatsförbanden ska vara fullt bemannade, materiellt uppfyllda, samövade och inte kräva någon återtagning för att vara helt användbara. ska kunna genomföra självständiga insatser och ingå i ett multinationellt större förband. Genom tillgängligheten och användbarheten kommer insatser med samma förband att kunna genom- föras i , i närområdet och utanför närområdet. Regeringen har i kapitel 4 behandlat frågor om personalförsörjning med utgångspunkt i Utredningen om totalförsvarspliktens slutbetänkan- det (SOU 2009:63). Vid sidan om detta tillsatte regeringen utredningen om personalförsörjning för det reformerade försvaret (dir. 2009:58). Den utredningen ska se över och föreslå de åtgärder som behövs för att kunna anpassa Försvarsmaktens personalförsörjning till myndighetens nya uppgifter och behov enligt det nämnda riksdagsbeslu- tet. analysera hur Försvarsmaktens tillgång till personal på bästa sätt kan tryggas. Utgångspunkten ska vara att Försvarsmaktens förmåga att genomföra insatser, i och utomlands, med förband ur insatsorga- nisationen säkerställs, överväga och föreslå förbättrade möjligheter att tidsbegränsat kunna anställa vissa personalkategorier, och ta ställning till hur bl.a. anställningsskyddet bör se ut för tjänst- görande militär personal, t.ex. kontraktsanställda soldater och sjömän samt reservofficerare, avseende deras rätt till tjänstledighet från civil anställning för tjänstgöring inom Försvarsmakten. Utredningen ska redovisa sitt resultat . De ställningstaganden som riksdag och regering har gjort sedan Vete- ransoldatutredningen redovisade sitt betänkande innebär att en del av utredningens förslag om rekrytering är aktuella. föreslår visserligen att utlandsstyrkan avskaf- fas som ett särskilt begrepp. Men har utredningen utgått från att det även i fortsättningen kommer att göras särskild rekrytering inför en internationell insats. Regeringen har i flera sammanhang framhållit bl.a. prop. 2001/02:10, s. 200 och prop. 2007/08:1, utgiftsområde 6, s. 28 att tjänstgöring i internationella insatser ska vara en naturlig del när man är anställd inom Försvarsmakten. I uppdraget till den särskilde utredaren om personalför- sörjning för det reformerade försvaret (dir. 2009:58, s. 5) ingår att föreslå hur insatsförbanden ska kunna bemannas och även med kort varsel kunna genomföra insatser nationellt och internationellt utan att det behövs en större nyrekrytering, omplacering eller förnyad träning. Utredaren ska föreslå hur detta ska kunna åstadkommas, liksom att han ska utreda i vad mån detta förutsätter författningsändringar eller avtalslösningar. En del i detta är att belysa frågan om tjänstgöringsplikt. Mot denna bakgrund kommer regeringen inte att behandla frågor om personalens tjänstgö- ringsplikt i denna proposition. Eftersom den särskilde utredaren även ska behandla vissa frågor om tjänstledighet kommer inte heller det området att tas upp i denna proposition. Regeringen har i avsnitt 4.9 redovisat sin bedömning i fråga om kraven på Försvarsmaktens rekryteringsverksamhet mot bakgrund av över- gången till rekrytering och militär grundutbildning på frivillig grund. I detta avsnitt redovisar regeringen sin syn med särskild inriktning på rekrytering till den internationella verksamheten. En väsentlig grund för Försvarsmaktens förmåga att rekrytera lämpliga män och kvinnor till sin organisation är att myndigheten liksom alla statliga myndigheter är en attraktiv arbetsgivare. Försvarsmakten kon- kurrerar på en öppen arbetsmarknad. Det gäller då att kunna attrahera de mest lämpliga till sin verksamhet. Vid sidan om denna aspekt på För- svarsmaktens rekryteringsförmåga anser regeringen, som tidigare nämnts, att rekryteringskraften till en del också utgår från samhällets syn på försvaret. Om det finns ett starkt stöd för Försvarsmakten och de in- ternationella insatserna blir det lättare att finna lämplig personal. För- svarsmakten och statsmakterna har ett tydligt ansvar i detta avseende. Regeringen återkommer till denna fråga i avsnitt 5.13 Kunskapen om fredsfrämjande verksamhet. I den framtida Försvarsmakten kommer insatsförbanden att bestå av förband med personal som ska tjänstgöra nationellt och internationellt. Detta kommer att ställa höga krav på det urval som görs i samband med anställning. Regeringen delar och flera re- missinstansers syn i detta avseende. Genom inrättandet av Försvarsmak- tens HR-centrum förändras successivt myndighetens personalfunktion och därmed även rekryteringsförfarandet. Såväl Vete- ransoldatutredningen som flera remissinstanser har påpekat att kvaliteten i rekryteringen bör förbättras. Regeringen delar denna syn och anser att detta gäller oavsett hur verksamheten organiseras. Med en centraliserad och fullt utbyggd verksamhet inom HR-centrum läggs dock grunden för en sådan förbättring. I likhet med utredningen vill regeringen peka på att frågor som ohälsoproblem och mental lämplighet kommer att vara vikti- ga att beakta i det framtida rekryteringsarbetet. De som rekryterar bör ha en grundläggande utbildning för uppgiften. Försvarsmakten bör även överväga att i ökad utsträckning ha psykologer tillgängliga som stöd vid rekryteringen av framförallt personal på soldatnivån. I ökad utsträckning bör det också vara personliga möten med sökandena vid rekryteringsin- tervjuer. Regeringen bedömer att det innan det nya personalförsörjningssyste- met har fått fullt genomslag i viss utsträckning kan komma att vara nöd- vändigt att rekrytera personal till internationella insatser på ungefärligen nuvarande sätt. Men även i ett fullt utbyggt nytt personalförsörjningssy- stem kommer det sannolikt att behöva rekryteras vissa specialistbefatt- ningar inför en del insatser. Liksom anser regeringen att Försvarsmakten måste vara öppen för att pröva nya meto- der för detta slag av rekrytering. Ett exempel är medicinsk personal och bl.a. specialistläkare. Eftersom sjukvården vid internationella insatser och särskilt frågan om tillgången på läkare är mycket viktig anser reger- ingen att det finns skäl att belysa läkarfrågan något utförligare. För att kunna tillsvidareanställas som läkare i Försvarsmakten ska den sökande ha svensk läkarlegitimation och specialistkompetens. Specialist- utbildningen omfattar normalt vidareutbildning efter allmän- tjänstgöringen och legitimeringen. Bara den som är svensk medborgare kan enligt lagen (1994:260) om offentlig anställning få en militär anställ- ning. Vid internationella militära insatser finns det tre olika kategorier läka- re. Den första är förbandsläkare, som i huvudsak arbetar med daglig sjukvård. Mest lämpad för denna uppgift är en läkare med specialistkom- petens i allmänmedicin. Enligt Försvarsmakten har denna kategori varit förhållandevis lätt att rekrytera. Den andra kategorin är stabsläkare, som bl.a. tjänstgör som medicinsk rådgivare till förbandschefen. Stabsläkaren är i allmänhet verksamhetschef enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Här blir det i allmänhet fråga om en specialistläkare med mångårig yrkeserfarenhet. Försvarsmakten konstaterar att även om det finns läkare med denna erfarenhet är urvalet begränsat. Få sökande har erfarenhet som verksamhetschef eller från annan chefsbefattning. Den tredje kategorin är läkare som anställs för arbete på militärt sjukhus eller inom s.k. framskjuten kirurgisk förmåga. I första hand rör det sig här om kirurger och narkosläkare. Denna tredje kategori är den mest svårrekryte- rade enligt Försvarsmakten. Det beror bl.a. på en allmän brist på detta slag av specialister och på att tjänstgöringen till stor del består av väntan och beredskap. menar att en lösning på problemet med att rekrytera läkare kan vara att upprätta samarbetsavtal med medicinska institutioner såsom skett i t.ex. . Där finns ett utvecklat samar- bete mellan det danska försvaret och . Avtalet gäller inte bara vård av skadade soldater utan också forskning och bemanning av läkarbefattningar i förband utomlands. Det kan enligt regeringen också finnas andra sätt att tillförsäkra att nödvändig läkarkompetens finns att tillgå för det svenska förbandet. Ett alternativ kan vara att avtala om och utnyttja resurser från en samverkan- de stats förband i insatsområdet. Enligt Försvarsmakten bör vid svenska insatser vissa läkartjänster be- mannas med svenska läkare. I insatser där bidrar med huvudde- len av sjukvårdsresursen bör stabsläkaren vara svensk, särskilt om denne är verksamhetschef. Om det ingår ett större antal svenskar i insatsen bör det också finnas svensktalande förbandsläkare. Detta är särskilt viktigt vid hantering av psykiska påfrestningar och för samarbetet inom perso- nalfunktionen. Försvarsmakten arbetar med att förbättra rekryteringen av läkare för den internationella militära verksamheten. Det handlar bl.a. om att öka attraktionskraften, att se över kompetenskraven och att ge den enskilde läkaren bättre möjligheter att planera sin tjänstgöring på . Myndigheten bedömer också att det kanske inte längre räcker med frivil- lighet utan att det krävs anställning i Försvarsmakten för att bemanning- en ska bli mer förutsägbar. Regeringen ser allvarligt på förhållandet att det ofta är svårt att rekryte- ra bl.a. sjukvårdspersonal till de militära insatserna. kan reger- ingen konstatera att Försvarsmakten redan planerar och genomför olika åtgärder för att förbättra bemanningen med läkare. Det är enligt regering- en nödvändigt med en fullgod sjukvård vid de internationella militära insatserna. Detta kräver att den läkarkompetens som behövs också ska finnas tillgänglig. Försvarsmakten bör därför intensifiera sitt arbete med att utveckla metoder för att kunna rekrytera läkare och annan sjukvårds- personal till de internationella insatserna. Regeringen återkommer i av- snitt 5.12 Medicinskt omhändertagande till dessa frågor. Regeringen delar och flera remissinstansers uppfattning om ökad betydelse av forskning för att utveckla förmågan att rekrytera lämplig personal. Utredningen pekar på att det pågår projekt om att utveckla urvalssystemet till internationell tjänst. Ett projekt rör den mentala lämpligheten till internationella insatser och syftar till att utarbeta en ram för det framtida urvalssystemet. Målet är inte att identifi- era de bästa eller sämsta soldaterna utan att identifiera individer som inte är lämpliga för uppgiften. Regeringen anser att detta slag av forskning är angelägen. Försvarsmakten bör därför initiera fortsatt arbete inom detta område. En viktig del i arbetet i anslutning till rekrytering av personal till in- satsförbanden och i än högre grad inför en insats är information. Både soldaten, särskilt den som deltar i en internationell insats , och hans eller hennes anhöriga vill veta bl.a. vad insatsen kan komma att innebära, vilka risker och påfrestningar som kan uppstå och vilken ekonomisk och medicinsk trygghet som kan påräknas. Veteran- soldatutredningen pekade redan i sitt delbetänkande (SOU 2007:77) på betydelsen av tydlig information i bl.a. försäkringsfrågorna. Regeringen uppdrog i regleringsbrevet åt Försvarsmakten att vidta nödvän- diga åtgärder. Det är angeläget att myndigheten fortsätter och fördjupar detta arbete. Regeringe återkommer till denna fråga i avsnitt 5.11. konstaterar i sitt betänkande att frågan om den enskildes insatsfrekvens alltså förhållandet mellan tid för insats och tid för återhämtning, utbildning m.m. är komplicerad och svårbedömbar. Forskningen om insatsfrekvensens påverkan på den enskildes hälsotill- stånd och andra personliga förhållanden, t.ex. familjelivet, lämnar inga klara och entydiga svar. Att tjänstgöra långt hemifrån månader i sträck innebär en stor påfrestning på den enskilde och dennes familj. Upprepad tjänstgöring i svåra insatser i tät följd ökar också risken för den enskildes hälsa och för negativ påverkan på dennes sociala liv. Som redovisats i avsnitt 5.9 Internationella erfarenheter har flera stater generella rekommendationer om soldaters maximala insatsfrekvens. Rekommendationerna tjänar som skydd mot de påfrestningar som en- skilda soldater utsätts för under utlandstjänsten. Den enskilde måste få vila och återhämtning, fysiskt och psykiskt. Vidare måste han eller hon få vara tillsammans med anhöriga och vänner. Rekommendationerna utgör också ett stöd för den politiska och förvaltningsmässiga planeringen. Grundutbildning och rekrytering måste dimensioneras mot de uppställda målen. Försvarsmaktens nuvarande policy innebär att den enskilde ska vara hemma mellan insatserna eller om det gäller yrkesofficera- re . Regeringen, liksom , bedömer att om soldater och officerare skulle göra insatser med så täta mellanrum blir belastningen inte minst på relationerna till anhöriga och vänner snabbt lidande. Möjligheterna till civil eller militär karriär i Sve- rige försvåras också. I andra stater är den planerade insatsfrekvensen väsentligt lägre.