prop · GX03178 · 2010-03-30 00:00:00 — För jordbrukssektorn är det nationella taket och för fiskerisektorn är det natio- nella taket . Vid bedömningen av vilken förordning om stöd av mindre betydelse som är tillämplig är det inte företaget i sig som är avgörande utan vilken eller vilka verksamheter som bedrivs i företaget. Om ett företag bedriver verksamhet t.ex. både inom sektorn för primär produktion av jordbruks- produkter och inom skogssektorn kan stöd av mindre betydelse lämnas enligt jordbruksförordningen vad gäller jordbruksverksamheten och enligt den allmänna förordningen för skogsverksamheten. Det stöd som lämnats enligt den allmänna förordningen påverkar därmed inte de tak som gäller enligt reglerna för stöd av mindre betydelse inom sektorn för primär produktion av jordbruksprodukter. Den stödgivande myndighetens ansvar En medlemsstat får bevilja ett stöd av mindre betydelse endast om det ryms inom de aktuella taknivåerna. Den beslutande myndigheten måste således kontrollera att det nya stödet inte medför att det totala stödet som företaget erhåller i stöd av mindre betydelse under det innevarande be- skattningsåret och de två föregående beskattningsåren överskrider det stödtak som gäller samt att de nationella taken enligt jordbruksförord- ningen och fiskeriförordningen inte överskrids. Ett stöd som överskrider det maximala beloppet ett företag får beviljas eller de nationella taken omfattas inte av förordningarna. Inte ens den delen av stödbeloppet som inte överskrider den aktuella nivån omfattas och stödet ska i ett sådant fall inte beviljas. Om ett stöd som överskrider den maximala nivån utbe- talas, gäller återbetalningsskyldighet för det företag som beviljats stödet. Återbetalningsskyldigheten gäller för stödet i sin helhet. Det åligger den stödgivande myndigheten att med ledning av uppgifter från stödmottagande företag kontrollera att det högsta beloppet för stöd av mindre betydelse inte överskrids. måste också kontrollera att de nationella taken inte överskrids. ska således innan ett stöd av mindre betydelse beviljas lämna en redogö- relse för övriga sådana stöd som företaget mottagit under det innevarande beskattningsåret och de två föregående beskattningsåren. het att ta hänsyn till eventuella andra förekommande stöd av mindre betydelse innebär således att utrymmet i ett enskilt fall skulle kunna vara Stöd av mindre betydelse är för jordbruks- och fiskeri- sektorernas del i reglerat genom förordningen (2008:437) om statligt stöd av mindre betydelse inom sektorn för primär produktion av jordbruksprodukter och fiskerisektorn. Enligt denna förordning ska stödmyndigheten underrätta respektive om Dessa myndigheter för register över stöd av mindre bety- delse enligt jordbruks- respektive fiskeriförordningen. ska enligt den aktuella förordningen kontrollera att såväl de individuella som de nationella taken inte överskrids. Detta kan göras genom att en kontakt tas med respektive . Den stödgivande myndigheten är vidare skyldig att informera stöd- mottagaren om stödets karaktär av stöd av mindre betydelse genom att uttryckligen hänvisa till den EU-förordning som är tillämplig. 5.1Nedsättningens omfattning och villkor Regeringens förslag: Vid beräkningen av egenavgifter för enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i handelsbolag ska, efter begäran i självdeklarationen, avdrag göras av avgiftsunderlaget för inkomst av aktiv näringsverksamhet, dock högst med . Som förutsättning för avdrag ska gälla att detta avgiftsunderlag överstiger , att den avgiftsskyldige vid ingången av året före taxeringsåret har fyllt 26 men inte och att avdraget uppfyller villkoren i kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse. För bedömningen av om avdraget utgör stöd av mindre betydelse ska särskilda bestämmelser för verksamheter inom flera sektorer införas. Därutöver ska vissa begränsande bestämmelser införas för handelsbolag och andra fall när verksamhet bedrivs gemen- samt. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker eller har inget att invända mot förslagen. , i (LO) och akademikers central- organisation () avstyrker förslagen. Statskontoret, Myndigheten för tillväxtpolitiska utvärderingar och analyser (Tillväxtanalys), LO och har invändningar av mer principiell natur med avseende på valet av metod för att göra det mer attraktivt att starta, driva och utveckla företag. (NNR) har sådana invändningar, men anser att förslagen utgör ett steg i rätt riktning. Tillväxtanalys, Föreningen , , NNR och Kommuner och Landsting anser att förslagen riskerar att snedvrida konkurrensen gentemot företagande i aktiebolagsform. Före- ningen och Kommuner och Landsting anser dock att denna snedvridning är av begränsad betydelse. Statskontoret framhåller att förslagen ger de mindre företagen bättre förutsättningar för ökad likviditet samt har högre träffsäkerhet vad gäller målsättningen att gynna företag med små inkomster. bedömer att föreslagen nedsättning relativt säkert träffar de företag som har störst nytta av den, dvs. de minsta företagen, vilket sannolikt minskar tröskeln för dem som vill starta företag. (IFAU) bedömer att förslagen gör egenföretagande mer attraktivt och kan ha en positiv effekt på antalet egenföretagare samt att det ger en inkomst- förstärkning som kan minska risken för att företag avvecklas. Skattever- ket anser att förslagen medför att socialavgiftsreglerna blir mer kompli- cerade och svåröverskådliga. Det som särskilt komplicerar reglerna, menar verket, är om statsstöd, i synnerhet reglerna avseende dels de nationella taken inom jordbrukssektorn och fiskerisektorn, dels vad som avses med ett företag i intressegemenskap. Även LO och anser att förslagen ökar komplexiteten i socialavgiftsreglerna. Skattever- ket, Tillväxtanalys och Föreningen framhåller att förslagen ökar den administrativa bördan för företagen. , Företagarna, och . 2009/10:178 (LRF) ifrågasätter om förslagen medför att statsstödsreglerna blir till- anser att föreslagen begränsningsregel för han- delsbolag kan medföra sekretessproblem när det gäller fördelningen av de olika delägarnas avdragsyrkanden. Begränsningsregeln kan, enligt verket, också innebära kontrollproblem. bedömer att utrymmet för lämnande av andra stöd av mindre betydelse till jordbruks- sektorn kan bli uttömt. Företagarna är kritiska till gränsen att avgiftsun- derlaget måste överstiga och menar att det bör räcka om avgiftsunderlaget överstiger det aktuella beloppet antingen för beskatt- ningsåret eller för året före beskattningsåret. och anser att det vore en fördel om avdraget i första hand görs på den all- männa löneavgiften. Skälen för regeringens förslag Enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i handels- bolag betalar socialavgifter i form av egenavgifter liksom undantagsvis personer med viss inkomst av tjänst. Eftersom egenavgifterna anses ut- göra en stor kostnad för många enskilda näringsidkare kan en nedsättning av avgifterna göra det mer attraktivt att driva ett eget företag. En nedsätt- ning av avgifterna kan också sänka tröskeln för den som överväger att starta ett företag. En nedsättning av egenavgifterna ökar den enskilde näringsidkarens disponibla inkomst vilket underlättar bedrivandet av verksamheten, framför allt för de mindre företagen. Den finansiella kri- sen och den pågående lågkonjunkturen förstärker också behovet av att vidta åtgärder som sänker kostnaderna och som stärker likviditeten hos de mindre företagen. Många mindre företag har en förhållandevis låg inkomst och margina- lerna är låga, i synnerhet under en lågkonjunktur. En nedsättning av egenavgifterna påverkar marginaleffekterna för de minsta företagen och även en mindre nedsättning kan därför bidra till en högre grad av överlevnad bland dessa företag, vilket i sin tur medverkar till att dämpa fallet i sysselsättningen. För personer där alternativet till att bedriva när- ingsverksamhet är att stå utanför arbetsmarknaden kommer sysselsätt- ningen sannolikt att öka. Fram till och med fanns, som beskrivits närmare i avsnitt 4.2.4, ett avdrag vid beräkningen av socialavgifterna. Enligt dessa bestämmel- ser fick bland annat arbetsgivare och enskilda näringsidkare göra ett avdrag av avgiftsunderlaget vid beräkningen av arbetsgi- varavgifter respektive egenavgifter. Det maximala avdraget uppgick till för aktiebolag och för enskilda näringsidkare. Detta avdrag halverades och avskaffades helt . Målet med det tidigare avdraget var att stimulera till nyanställningar och uppmuntra till företagande. Effekten av avdraget ifrågasattes dock av bland annat revisorer som pekade på att kostnaderna per nytt jobb var höga, Rapport 2000/01:8. Eftersom avdraget riktade sig till alla företag, dvs. såväl till små enskilda näringsidkare som till stora arbets- givare, var det, enligt revisorer, en offentligfinansiellt kost- sam väg för att nå målet. Regeringen uttalade också i samband med att avdraget avvecklades att avdraget inte kunde anses effektivt utifrån sitt syfte. Många mindre företag har dock upplevt avskaffandet av avdraget som betungande. I promemorian görs bedömningen att det mot denna bakgrund är moti- verat att införa en ny nedsättning av socialavgifterna och då endast för enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i handels- bolag. Eftersom aktiebolag utgör skattesubjekt, och därmed taxeras sär- skilt, redovisar inte företagare som bedriver verksamheten i aktiebolag resultatet i näringsverksamheten vid den egna taxeringen. De ska således inte betala egenavgifter. I den utsträckning företagaren tar ut resultatet ur bolaget i form av lön ska i stället arbetsgivaravgifter betalas på ersätt- ningen på samma sätt som på all annan lön. Det är inte praktiskt möjligt att utan komplicerade regler och omfattande administration hantera ett särskilt avgiftsunderlag för företagare som är skilt från avgiftsunderlaget för övriga anställda. Svårigheter skulle också uppkomma att urskilja de mindre företagen från de större. Att inkludera även de mindre företag som bedrivs i aktiebolagsform i den föreslagna nedsättningen skulle således leda till besvärliga avgränsningsproblem och ökad administra- tion. Genom att begränsa nedsättningen till att endast avse egenavgif- terna uppnås enligt vad som framförts i promemorian en avgränsning till de näringsverksamheter som typiskt sett är de mindre utan allt för kom- plicerade regler. Det är enligt regeringens mening angeläget att åtgärder vidtas för att förbättra de små företagens förutsättningar för utveckling och tillväxt. Mot bakgrund härav gör regeringen, trots de principiella invändningar som några remissinstanser, däribland Tillväxtanalys och LO, riktar mot förslagen, bedömningen att egenavgifterna bör sättas ner på det sätt som föreslås i promemorian. Samma bedömning gör också majoriteten av remissinstanserna. Som Statskontoret och Tillväxtanalys anför, får den föreslagna åtgärden en betydligt bättre träffsäkerhet än det tidigare avdra- get, eftersom den endast riktas mot personer som betalar egenavgifter på inkomst av näringsverksamhet. Emellertid innebär detta, som bland annat Tillväxtanalys och LO påpekat, snedvridningseffekter i förhållande till verksamheter som bedrivs i t.ex. aktiebolag. och Kommuner och Landsting anför kan dock effek- terna av denna snedvridning bedömas vara av begränsad betydelse. Ned- sättningen kommer också i större utsträckning att komma de minsta företagen till del vilket är i överensstämmelse med förslagets syfte. Den ökade träffsäkerheten innebär avsevärt lägre offentligfinansiella kostna- der än vad som var fallet med det tidigare avdraget. Som IFAU anför gör förslaget egenföretagande mer attraktivt och kan ha en positiv effekt på antalet egenföretagare samt att det ger en inkomstförstärkning som kan minska risken att företaget avvecklas. Regeringen anser därför att till- räckliga skäl finns för att gå vidare med aktuellt förslag. Förslagets syfte är att underlätta för företagare. En begränsad kategori skattskyldiga betalar emellertid egenavgifter på inkomst av tjänst. Det gäller i huvudsak de som har en utländsk arbetsgivare utan fast driftställe i och som har tecknat avtal om betalning av socialavgifter enligt 2 kap. 8 § socialavgiftslagen (2000:980), de som får ersättning av privat- personer som inte ska betala arbetsgivaravgifter på ersättningen eftersom den inte uppgår till sammanlagt och de som bedriver verk- samhet självständigt men vars verksamhet inte utgör näringsverksamhet. Ersättning som beskattas som inkomst av tjänst utgör typiskt sett inte en ersättning i näringsverksamhet och kan således inte heller ses som en del av en företagares verksamhet. I promemorian föreslås därför att nedsätt- ningen endast ska omfatta enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i handelsbolag, dvs. fysiska personer som betalar egen- avgifter på inkomst av aktiv näringsverksamhet. Regeringen delar pro- memorians bedömning i detta avseende. Metoden med avdrag vid beräkning av socialavgifter användes för det tidigare avdraget som gällde både arbetsgivaravgifter och egenavgifter och används även , om än i mer begränsad utsträckning, för den nedsättning av socialavgifter som gäller inom stödområde A enligt lagen (2001:1170) om särskilda avdrag i vissa fall vid avgiftsberäkningen en- ligt lagen (1994:1920) om allmän löneavgift och socialavgiftslagen (2000:980). Metoden är således väl känd såväl för näringsidkare som för . Regeringen gör, i likhet med vad som framförts i prome- , bedömningen att det är lämpligt att även den nya nedsättningen utformas som ett avdrag vid beräkningen av egenavgifterna. och anför att det vore en fördel om avdraget i första hand görs på den allmänna löneavgiften. Den allmänna löneavgif- ten kan dock variera i storlek över åren och i det fall avgiften sänks riske- rar det att påverka avdragets storlek. För att säkerställa att avdraget kan ges med fullt belopp skulle det därför krävas kompletterande regler om vad som gäller i det fall den allmänna löneavgiften inte är tillräcklig. Detta riskerar att komplicera systemet ytterligare. Regeringen anser där- för att avdraget, i likhet med det tidigare avdraget, endast ska göras mot de sociala avgifterna och inte mot den allmänna löneavgiften. Flera remissinstanser, bland annat och LO, anser att för- slagen medför att socialavgiftsreglerna blir komplicerade och svåröver- skådliga. , Tillväxtanalys och Föreningen framhåller att förslagen ökar den administrativa bördan för företagen. Regeringen har förståelse för remissinstansernas synpunkter avseende den ökade komplexiteten och ökningen av den administrativa bördan. Som påpekar är det i huvudsak den omständigheten att reglerna föreslås anpassas till kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse som medför att reglerna kan uppfattas som komplice- rade. Av avsnittet nedan om avdragets utformning framgår att regeringen anser det nödvändigt att anpassa reglerna om avdrag vid beräkning av egenavgifter till kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse. Syftet med förslaget är emellertid så angeläget att regeringen anser det motiverat med en viss ökad administrativ börda. Av samma avsnitt fram- går också att regeringen föreslår åtgärder för att begränsa bördan för . Avdraget föreslås också endast ges efter ansökan av den enskilde företagaren. I detta sammanhang bör framhållas att för de en- skilda näringsidkare som inte har beviljats några andra stöd av mindre betydelse kommer uppgiftslämnandet i princip endast bestå av att begära avdraget. Detta torde vara fallet för flertalet enskilda näringsidkare. Mot denna bakgrund anser regeringen att fördelarna med att genomföra för- slaget överväger de administrativa nackdelar som kan uppkomma. Närmare om utformningen av avdraget Förslaget innebär att ett avdrag ges vid beräkningen av egenavgifterna. Vid beräkningen av avdragets storlek måste målsättningen vara att det konstrueras så att det i första hand kan utnyttjas i enlighet med syftet med förslaget. Syftet är som framgått ovan att underlätta för framför allt de mindre företagen och sänka tröskeln för de som överväger att starta eget. Mot denna bakgrund föreslås i promemorian att avdraget ges av det avgiftsgrundande underlaget och att en övre gräns för avdraget införs. Den genomsnittliga inkomsten för enskilda näringsid- kare är . Det är regeringens bedömning att promemorians förslag om ett avdrag och en begränsning av avdraget till är väl avvägt för att uppnå syftet. Eftersom egenavgifter åsätts i näringsidkarens årliga deklaration i samband med taxeringen bör en begränsning som den föreslagna vara effektiv. Egenavgifter ska såvitt nu är i fråga betalas på överskott av näringsverksamhet. Enligt 14 kap. 12 § inkomstskattelagen (1999:1229) utgör all svensk näringsverksamhet som bedrivs av en enskild näringsid- kare en enda näringsverksamhet. Enklare uttryckt ska fler enskilda när- ingsverksamheter som bedrivs av en och samma näringsidkare redovisas som en inkomst av näringsverksamhet. Detta gäller emellertid inte för resultatet av en andel i ett svenskt handelsbolag som enligt 13 § samma kapitel utgör en egen näringsverksamhet. Motsvarande gäller enligt 12 § näringsverksamhet som bedrivs utomlands. Enligt 3 kap. 12 § andra stycket socialavgiftslagen (2000:980) får ett underskott i en näringsverk- samhet inte minska ett överskott i en annan näringsverksamhet vid be- räkningen av egenavgifter. Av första stycket samma lagrum framgår vidare att avgiftsunderlaget utgörs av summan av de avgiftspliktiga net- toinkomsterna från näringsverksamhet vid den avgiftsskyldiges taxering till inkomstskatt. Avgiftsunderlaget utgör således summan av positiva resultat i enskild näringsverksamhet plus eventuell andel i resultatet i ett eller flera handelsbolag. På detta underlag ska egenavgifter beräknas och likaså det föreslagna avdraget. Avdraget kan således inte komma att uppgå till mer än hos den enskilde näringsidkaren även om han eller hon är verksam i flera näringsverksamheter. Mot denna bakgrund bör den föreslagna begränsningen av avdragets storlek i flerta- let fall också kunna fungera som en effektiv spärr mot att beloppsgrän- serna enligt kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse överskrids som förslagets syfte upprätthålls. Som framgår av avsnitt 5.2 nedan medför kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse att de näringsidkare som har fått andra stöd inom ramen för samma regelverk än det nu föreslagna avdraget behöver lämna information om dessa stöd. Till detta kommer att en näringsidkare kan behöva lämna information om annan verksamhet som denne deltar eller har ett intresse i. Sammanfattningsvis kan ett avdrag vid beräk- ningen av egenavgifterna i enstaka fall medföra en inte obetydlig admi- nistration för den enskilde näringsidkaren. Även för innebär informationsplikten ökad administration i form av hantering och kontroll av uppgifterna. I fall där den enskilde näringsidkarens överskott från verksamheten är lågt kommer avdraget endast att uppgå till små belopp. För att minska administrationen för bör därför avdrag endast ges om överskottet av verksamheten överstiger en viss nivå. I promemo- rian föreslås att en sådan nedre gräns utformas så att avdrag endast ges om underlaget för egenavgifter överstiger vilket motsva- rar ett avdrag på . Företagarna har i detta sammanhang anfört att det mot bakgrund av den ekonomiska nedgång som drabbat även mindre företag bör övervägas om inte avdraget ska ges även till företagare vars underlag understiger gränsen men som året innan haft underlag som är högre än . Den nedsättning av avgifterna som skulle kunna medges, dvs. , kan emellertid enligt regeringens bedömning inte heller i den beskrivna situationen motivera den administration som föranleds av avdraget. Av denna anled- ning överensstämmer regeringens förslag med promemorians med avse- ende på det nedre gränsbeloppet. Ett avdrag som ges mot egenavgifterna medför att särskild hänsyn måste tas till ålderspensionssystemet. Ålderspensionssystemet är, som beskrivits i avsnitt 4.3, konstruerat så att det ska vara finansiellt självreglerande, en konstruktion som medför att ålderspensionsavgiften inte kan reduceras. har flera riktade åtgärder vidta- gits på socialavgiftsområdet främst för att skapa efterfrågan på viss ar- betskraft. Således har socialavgifterna för personer som inte har fyllt satts ned till en fjärdedel, dock lägst till ålderspensionsavgiften. Vidare gäller för personer som har fyllt att den särskilda löneskat- ten på vissa förvärvsinkomster har slopats, varvid bara ålderspensionsav- giften ska betalas och i vissa fall ingen avgift alls. Det nu aktuella försla- get riskerar, tillsammans med nämnda riktade nedsättningar, att i vissa fall göra intrång på ålderspensionsavgiften. Med hänsyn härtill bör i likhet med vad som framförts i promemorian de åldersgrupper som redan är föremål för en nedsättning av egenavgifterna inte omfattas av förslaget om avdrag vid beräkning av egenavgifterna. I promemorian har den bedömningen gjorts att ett avdrag vid beräk- ningen av egenavgifterna riskerar att utgöra ett sådant statligt stöd som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget, eftersom det endast föreslås om- fatta enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i han- delsbolag. Föreningen , Företagarna, har ifrågasatt denna slutsats. Som skäl anförs bland annat att diverge- rande skattesatsstrukturer normalt inte leder till att statsstödsreglerna blir tillämpliga samt att det i andra EU-länder förekommer olika skatteuttag utan att reglerna för dessa anpassats till statsstödsreglerna. Vad remissin- stanserna anfört föranleder dock inte regeringen att göra någon annan bedömning än den som görs i promemorian. Regeringen föreslår därför att reglerna anpassas så att de uppfyller de villkor som följer av kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse. Av kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse följer bland annat vissa beloppsgränser dels ett maximalt belopp per företag, dels nationella tak inom sektorn för primär produktion av jordbruksprodukter och fiskerisektorn som inte får överskridas. Om exempelvis en enskild näringsidkare tidigare beviljats annat stöd av mindre betydelse kan det således medföra att föreslaget avdrag får till följd att gränsen för vad ett företag får ta emot överskrids. Regelverket innebär vidare att den som söker stöd ska lämna bland an- nat uppgift om andra stöd av mindre betydelse som sökanden fått . I förslaget förutsätts därför den avgiftsskyldige lämna sådana uppgifter att ska kunna avgöra om avdrag kan ges, se vidare avsnitt 5.2 nedan. Detta medför en ökad administration och i en- staka fall ett inte obetydligt uppgiftslämnande. Som framgår av det före- gående anser regeringen att detta motiverar en nedre gräns för när avdra- get kan ges, men då främst för att inte ska behöva hantera avdrag som ger en obetydlig nedsättning av avgifterna. Kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse ställer således krav på företagaren om uppgiftslämnande som i vissa fall kan medföra en ökning i den admi- nistrativa bördan som inte svarar mot nedsättningen av egenavgifterna. Det bör därför vara möjligt för den avgiftsskyldige att själv avgöra om avdraget motiverar den ökade administrationen. Det kan också före- komma att den avgiftsskyldige redan har uppnått maximal stödnivå på grund av andra stöd än det föreslagna avdraget och därför inte ska ges det föreslagna avdraget. Mot denna bakgrund föreslås i promemorian att avdraget ska vara frivilligt och endast ges efter särskild begäran i själv- deklarationen. Regeringen instämmer i denna bedömning. Särskilt om verksamhet inom flera sektorer Kommissionens takregler beträffande hur stort ett stöd av mindre bety- delse får vara dvs. de övre beloppsgränser per företag som beskrivs i avsnitt 4.5 anknyter till företag och inte till respektive avgiftsskyldig till egenavgifter.