prop · GX03119 · 2010-03-15 00:00:00 — Även den öppna polisens behov av att använda sig av hemliga tvångsmedel i underrättelseskedet bör analyseras. Vidare bör den utvärdering av lagen om hemlig rumsavlyssning som nämns i föregående avsnitt ingå som en del i det kommande uppdraget. Genom att de tre tidsbegränsade lagarna om hemlig tvångsmedelsanvändning analyseras i ett sammanhang skapas förutsättningar att, som bl.a. Juridiska fakultetsstyrelsen vid efterlyst, få en samlad bild av vilket behov myndigheterna har av att använda sig av hemliga tvångsmedel och vilken effekt dessa har på såväl brottsligheten Prop. 2009/10:119 som skyddet för den personliga integriteten. När det sedan gäller frågan om lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott bör förlängas i avvaktan på att denna förnyade och fördjupade utvärdering genomförs eller löpa ut gör regeringen följande överväganden. Det kan konstateras att varken utredningen eller någon av remissinstanserna har ifrågasatt att det i och för sig finns ett behov av preventiv tvångsmedelsanvändning i den brottsbekämpande verksamheten. Utredningen har tvärtom framhållit att i vart fall Säkerhetspolisens behov av att kunna använda tvångsmedel i preventivt syfte är större än vad nuvarande lagstiftning medger. Regeringen kan, mot bakgrund av utredningens genomgång av de ärenden där lagen har tillämpats, konstatera att lagen har fyllt en funktion i vissa väsentliga fall. Detta framgår också av det särskilda yttrandet från Säkerhetspolisens expert i utredningen och av myndighetens remissvar. Även och har framfört denna uppfattning och framhållit, liksom bl.a. Hovrätten över och , att lagen inte bör upphöra att gälla förrän en eventuell ny lag om preventiv tvångsmedelsanvändning har trätt i kraft. Utredningen har vidare gjort bedömningen att de kontrollmekanismer och övriga rättssäkerhetsgarantier som lagen kringgärdas av sammantagna utgör ett tillräckligt gott skydd mot otillbörliga integritetsintrång. Liksom beträffande hemlig rumsavlyssning har enstaka remissinstanser, bl.a. Civil Rights Defenders, varit tveksamma till om det är möjligt att på det befintliga underlaget dra en sådan slutsats. Den övervägande majoriteten av remissinstanserna har emellertid inte framfört någon annan uppfattning än utredningen. Regeringen anser att det inte finns något hinder från rättssäkerhets- eller integritetsskyddssynpunkt mot att lagens giltighet förlängs. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott, liksom lagen om hemlig rumsavlyssning, bör fortsätta att gälla till utgången av 2012 för att möjliggöra en grundlig analys av lagen i syfte att ta slutlig ställning till dess fortsatta giltighet och utformning. 6.2.2Förbud mot hemlig teleavlyssning i vissa fall Regeringens förslag: I lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott införs en bestämmelse om förbud mot avlyssning av telefonsamtal eller andra telemeddelanden mellan en enskild och någon av de yrkeskategorier som anges i 36 kap. 5 § andrasjätte styckena . Yrkeskategorierna som avses är bl.a. personal inom sjukvården, präst inom trossamfund eller den som i ett sådant samfund har motsvarande ställning samt journalister. Bestämmelsen omfattar endast sådana telefonsamtal och andra telemeddelanden som omfattas av den yrkesverksammes tystnadsplikt. Det införs också en skyldighet att avbryta avlyssningen om det framgår att det är fråga om ett sådant samtal eller meddelande som förbudet mot avlyssning avser att skydda. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens, Prop. 2009/10:119 dock med den skillnaden att utredningens författningsförslag inte ställer krav på att avlyssningen ska avbrytas . Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker, har inte någon invändning mot eller yttrar sig inte särskilt om utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag Enligt 11 § lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott får teleavlyssning inte ske av telefonsamtal eller andra telemeddelanden mellan den som är misstänkt för brott och hans eller hennes försvarare. Regeln tillkom för att skyddet mot teleavlyssning enligt lagen skulle vara detsamma som vid hemlig teleavlyssning enligt (27 kap. 22 § första stycket ). Regeringen har tidigare uttalat en avsikt att återkomma med förslag om att det skydd som ges i 11 § ska omfatta även de övriga yrkeskategorier som anges i 36 kap. 5 § andrasjätte styckena (prop. 2006/07:133 s. 27). Regleringen i 36 kap. 5 § andrasjätte styckena utgör undantag från den allmänna vittnesplikt som annars gäller i svensk rätt och innebär att vissa personer inte får höras som vittnen i domstol om uppgifter som anförtrotts dem i samband med deras yrkesutövning. Regleringen avser att i stor utsträckning tillförsäkra den enskilde friheten att anförtro sig till vissa personer i deras yrkesutövning utan rädsla för att informationen ska föras vidare eller användas mot honom eller henne. De yrkeskategorier som omfattas av bestämmelsen är advokater, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, psykologer, psykoterapeuter och familjerådgivare enligt socialtjänstlagen samt sådana personers biträden. Även personer som omfattas av sekretess enligt 24 kap. 8 § offentlighets- och sekretesslagen, dvs. personer med anknytning till statistisk verksamhet, omfattas av bestämmelsen liksom rättegångs- ombud, biträden och försvarare. Dessutom inkluderas präster och andra personer som har motsvarande ställning inom ett trossamfund samt personer som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen, bl.a. personer vid medieföretag. För samtliga yrkeskategorier utom försvarare och präster eller person med motsvarande ställning inom ett trossamfund finns undantag som innebär en skyldighet att under vissa angivna förutsättningar vittna om uppgifter i sin yrkesutövning. För präster och annan med motsvarande ställning inom trossamfund och för försvarare är emellertid förbudet absolut. Lagen om hemlig rumsavlyssning innehåller ett förbud mot avlyssning av samtal eller annat tal där någon som yttrar sig, på grund av de angivna bestämmelserna i , inte skulle ha kunnat höras som vittne om det som sagts eller på annat sätt framkommit. Skälet till att detta förbud infördes var att regeringen ville minimera risken för att särskilt integritetskänslig information, utan betydelse för utredningen, överhuvudtaget inhämtas vid verkställighet av ett beslut om hemlig Prop. 2009/10:119 rumsavlyssning. 2005/06:178, s. 63). Ett förbud mot avlyssning i vissa fall bör införas Förbudet i 5 § lagen om hemlig rumsavlyssning utformades med utgångspunkt från bedömningen att uppgifter som på grund av hänsyn till enskildas personliga integritet inte får inhämtas genom vittnesförhör i domstol inte heller ska kunna inhämtas genom avlyssning. Detta är ett ställningstagande som har relevans också för avlyssning enligt lagen om åtgärder för att förebygga vissa särskilt allvarliga brott. Till skillnad från lagen om hemlig rumsavlyssning, som reglerar tvångsmedelsanvändning inom ramen för en förundersökning i avsikt att utreda ett redan begånget brott, reglerar lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott tvångsmedelsanvändning på ett mycket tidigare skede i syfte att förhindra att allvarlig brottslighet överhuvudtaget begås. Den information som inhämtas genom avlyssningen ska i första hand inte användas som bevisning vid utredning av brott utan som grund för att vidta åtgärder så att brott aldrig kommer till stånd. De skyddsintressen som ligger bakom lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott skiljer sig alltså från dem som motiverar lagen om hemlig rumsavlyssning. Regeringen anser emellertid, i likhet med utredningen, att starka integritetsskäl talar för att sådan kommunikation som vittnesförbudet avser bör skyddas från insyn även vid avlyssning enligt lagen om åtgärder för att förebygga vissa särskilt allvarliga brott. Det har inte från något håll framkommit invändningar mot den utformning av förbud mot avlyssning i vissa fall som utredningen föreslagit. Regeringen anser därför vid en avvägning mellan betydelsen av en effektiv brottsbekämpning och de starka integritetsskyddsintressen som motiverar ett förbud att integritetsskyddsintressena väger över. En regel av det slag som finns i lagen om hemlig rumsavlyssning bör således införas. Om det under avlyssningen framgår att det är fråga om ett sådant samtal eller meddelande som förbudet mot avlyssning avser skydda ska, i likhet med vad som gäller för förbudet lagen om hemlig rumsavlyssning, avlyssningen avbrytas. Omedelbarhetskravet bör uttryckligen framgå av lagtexten. 6.2.3Lagens tillämplighet på brott enligt den föreslagna lagen om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet Regeringens förslag: Lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott ska vara tillämplig på grovt brott enligt 6 § i den föreslagna lagen om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser instämmer i Prop. 2009/10:119 promemorians förslag eller lämnar det utan invändningar. Säkerhetspolisen har framfört att även sådana brott enligt den föreslagna lagen som inte är att bedöma som grova, bör omfattas av bestämmelserna i lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. Skälen för regeringens förslag: Regeringen har i propositionen Straffrättsliga åtgärder till förebyggande av terrorism (prop. 2009/10:78) föreslagit att ska anta en ny lag om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. Enligt 35 §§ i lagen ska den som offentligt uppmanar, rekryterar eller utbildar till vad som enligt lagen utgör särskilt allvarlig brottslighet dömas till fängelse i högst . Är brottet att anse som grovt ska personen enligt 6 § dömas till fängelse lägst och högst . Lagen föreslås träda i kraft . Säkerhetspolisen har ansvaret för bekämpning av terrorism. Regeringens förslag till lag om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet kommer alltså att falla inom verksamhetsområde. Lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott omfattar bl.a. terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott (terroristbrottslagen) och grovt brott enligt 3 § andra stycket lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall (finansieringslagen). Ändamålet med terroristbrottslagen, finansieringslagen samt den föreslagna lagen om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet är detsamma, nämligen att bekämpa terrorism. Det är viktigt att all form av verksamhet med anknytning till terrorism kan stoppas i ett så tidigt skede som möjligt. Ett sätt att förebygga fullbordade terroristattentat är att tidigt ingripa mot dem som på något sätt deltar i sådan verksamhet, exempelvis genom offentlig uppmaning, rekrytering eller utbildning. Mot denna bakgrund bedömer regeringen att det finns behov av en utvidgad tvångsmedelsanvändning även i förhållande till brott enligt den föreslagna lagen. Detta är också följdriktigt med hänsyn till den överensstämmelse, vad gäller såväl tillämpningsområdet som brottslighetens straffvärde, som finns med finansieringslagen. Regeringen instämmer således i promemorians bedömning att lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott ska vara tillämplig även på brott enligt den föreslagna lagen om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. Lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott är tillämplig på sådant brott enligt finansieringslagen som är grovt. Säkerhetspolisen har föreslagit att även brott av normalgraden enligt den föreslagna lagen ska omfattas av lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. Regeringen ser i detta sammanhang inte anledning att göra en annan bedömning än i fråga om finansieringslagen. Endast grovt brott ska därför kunna föranleda den aktuella tvångsmedelsanvändningen. Regeringens förslag: Ändringarna i lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott ska träda i kraft . Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att ändringen i 11 § lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott ska träda i kraft . Promemorians förslag: I promemorian har det föreslagits att ändringarna i 1 § lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott ska träda i kraft . Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Den lagstiftning som är föranledd av propositionen Straffrättsliga åtgärder till förebyggande av terrorism (prop. 2009/10:78) föreslås träda i kraft . Med anledning av det föreslår regeringen att de nu föreslagna ändringarna i lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott träder i kraft samma datum, dvs. Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Regeringens bedömning: De eventuella kostnadsökningar som förslaget kan medföra för de brottsbekämpande myndigheterna och domstolarna ryms inom befintliga anslag. Utredningens och promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna har inte uttalat sig i denna del. Statskontoret påpekar att det är en brist att utredaren inte har gjort någon beräkning av kostnaderna för att förlänga giltighetstiden för lagen om hemlig rumsavlyssning och konstaterat att utredaren pekar på att buggning är mycket resurskrävande, vilket bidragit till att användningen varit begränsad. Statskontoret menar dock att förlängningen inte torde medföra några förändringar av kostnaderna jämfört med vad som gäller. Skälen för regeringens bedömning: Den förlängning av giltighetstiden för lagen om hemlig rumsavlyssning och lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott som föreslås bör inte medföra några kostnadsökningar för rättsväsendet. De ändringar som föreslås i 1 och 11 §§ lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott kan medföra endast försumbara kostnadsökningar. Eventuella kostnadsökningar ryms inom befintliga anslag. Förslag till lag om dels fortsatt giltighet av lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott, dels ändring i samma lag Tillstånd till hemlig teleavlyssning enligt 27 kap. 18 § första stycket , hemlig teleövervakning enligt 27 kap. 19 § första stycket eller hemlig kameraövervakning enligt 27 kap. 20 a § första stycket får meddelas, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskild anledning att anta att en person kommer att utöva brottslig verksamhet som innefattar 1.sabotage eller grovt sabotage enligt 13 kap. 4 eller 5 § , 2.mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, kapning, sjö- eller luftfartssabotage eller flygplatssabotage enligt 13 kap. 1, 2, 3, 5 a eller 5 b § , om brottet innefattar sabotage enligt 4 § samma kapitel, 3.uppror, väpnat hot mot laglig ordning eller brott mot medborgerlig frihet enligt 18 kap. 1, 3 eller 5 § , 4.högförräderi, krigsanstiftan, spioneri, grovt spioneri, grov obehörig befattning med hemlig uppgift eller grov olovlig underrättelseverksamhet enligt 19 kap. 1, 2, 5, 6 eller 8 § eller 10 § tredje stycket , 5.terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, grovt brott enligt 3 § andra stycket lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall eller grovt brott enligt 6 § lagen (2010:000) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet, eller 6.mord, dråp, grov misshandel, människorov eller olaga frihetsberövande enligt 3 kap. 1, 2 eller 6 § eller 4 kap. 1 § eller 2 § första stycket i avsikt att påverka offentliga organ eller den som yrkesmässigt bedriver nyhetsförmedling eller annan journalistik att vidta eller avstå från att vidta en åtgärd eller att hämnas en åtgärd. Paragrafen anger för vilken brottslig verksamhet tillstånd till hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning kan meddelas. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.3. I punkten 5 har grovt brott enligt 6 § lagen (2010:000) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet lagts till. Det innebär att dessa brott kommer att omfattas av förevarande lags tillämpningsområde. Därutöver har namnet på lagen (2003:148) om straff för terroristbrott Hemlig teleavlyssning får inte ske av telefonsamtal eller andra telemeddelanden där den som yttrar sig inte skulle ha kunnat höras som vittne, enligt 36 kap. 5 § andrasjätte styckena , om det som har sagts eller på annat sätt Om det av avlyssningen framgår att det är fråga om ett sådant samtal eller meddelande, ska avlyssningen avbrytas. Upptagningar och uppteckningar från en hemlig teleavlyssning ska, i den utsträckning de omfattas av förbudet, förstöras. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att vissa telefonsamtal eller andra telemeddelanden inte får bli föremål för hemlig teleavlyssning. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.2. Ändringen i första stycket innebär att hemlig teleavlyssning inte får ske av telefonsamtal eller andra telemeddelanden där någon som yttrar sig inte skulle, på grund av bestämmelserna i 36 kap. 5 § andrasjätte styckena , ha kunnat höras som vittne om det som sagts eller på annat sätt framkommit. Undantagen i 36 kap. 5 § fjärde stycket innebär att personer som tillhör de i andra eller tredje styckena angivna yrkeskategorierna i vissa fall ändå kan vara skyldiga att vittna. Samtal eller meddelanden som rör sådana uppgifter kan även bli föremål för hemlig teleavlyssning. Undantagen i fjärde stycket gäller dock inte försvarare. Samtal eller meddelanden mellan försvarare och den misstänkte får alltså aldrig bli föremål för hemlig teleavlyssning. Detsamma gäller för samtal eller meddelanden som rör bikt och enskild själavård genom bestämmelsen i 36 kap. 5 § femte stycket . Av de undantag från vittnesplikten som framgår av 36 kap. 5 § sjätte stycket följer att samtal eller meddelande där någon som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen yttrar sig om förhållanden som omfattas av tystnadsplikten kan bli föremål för hemlig teleavlyssning endast i den mån det är föreskrivet undantag från tystnadsplikten i nämnda paragrafer. Om polismyndigheten kan konstatera att det är fråga om ett sådant samtal eller meddelande som omfattas av paragrafen ska avlyssningen avbrytas. Om den som lyssnar i realtid blir medveten om att det är ett sådant samtal eller meddelande som enligt bestämmelsen inte får omfattas av hemlig teleavlyssning, ska avlyssningen avbrytas. Paragrafen innebär dock inte någon skyldighet att alltid lyssna i realtid. Däremot innebär den en skyldighet för polismyndigheten att se till att de samtal eller meddelande som har tagits upp på band eller annan teknisk upptagning, inte vidare lyssnas av utan i stället förstörs. För det fall en person som omfattas av förbudet i 36 kap. 5 § andrasjätte styckena är misstänkt för ett brott som får föranleda hemlig teleavlyssning innebär paragrafen inte något förbud mot att avlyssna denne beträffande brott han eller hon själv är misstänkt för. Ändringen i övrigt i andra meningen i första stycket är endast redaktionell. Ändringen i andra stycket är endast redaktionell. Sammanfattning av betänkandet Utvärdering av buggning och preventiva tvångsmedel (SOU 2009:70) Lagen (2007:978) om hemlig rumsavlyssning och lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott trädde i kraft och gäller till och med . Mitt uppdrag har varit att utvärdera hur de angivna lagarna har tillämpats. Syftet med utvärderingen har varit att analysera om lagarna har fått avsedd effekt, om de uppfyller de brottsbekämpandemyndigheternas behov samt om kontrollmekanismerna och övriga rättssäkerhetsgarantier är tillräckliga. I utvärderingen har även ingått att belysa vilken inverkan tvångsmedelsanvändningen enligt de aktuella lagarna har haft på den personliga integriteten. I enlighet med direktiven har jag också lämnat ett författningsförslag som begränsar de rättsliga förutsättningarna för att använda hemlig teleavlyssning i preventivt syfte i vissa fall där det typiskt sett förekommer särskilt integritetskänsliga uppgifter. Under arbetet har jag samrått med de brottsbekämpande myndigheterna och inhämtat deras synpunkter på aktuell lagstiftning och information om hur den har tillämpats. Samtal har i detta sammanhang förts på central nivå med företrädare för , , Information har även inhämtats på lokal nivå, exempelvis från Länskriminalpolisen i och , Åklagarkammaren för säkerhetsmål, de internationella åklagarkamrarna och från ett antal allmänna åklagarkammare. jag också haft möten med domare vid och tingsrätt samt offentliga ombud. Vidare har jag samrått med företrädare för Mänskliga Rättigheter. sekreteraren löpande haft underhandskontakt med sekretariatet i (Ju 2008:01). För kunna belysa hur lagen om hemlig rumsavlyssning och lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott har tillämpats samt vilka resultat som uppnåtts har jag begärt in uppgifter från de Som en del i utredningen har jag och sekreteraren även granskat vissa enskilda ärenden, såväl pågående som Det nuvarande sättet att mäta de hemliga tvångsmedlens effekt har regeringen lämnat en redovisning till över tillämpningen av hemliga tvångsmedel inom den Redovisningen bygger i huvudsak på uppgifter som och gemensamt har lämnat till Det är också dessa två tvångsmedelsanvändande myndigheter som har definierat de effektivitetsmått som används. tvångsmedlet ha varit effektivt om det haft betydelse för förundersökningen beträffande den misstänkte eller den på annat sätt fört utredningen framåt. ändrades innebörden av uttrycket att åtgärden haft betydelse för förundersökningen beträffande den misstänkte i De fall som räknas in i denna kategori är de där tvångsmedlet har lett till användning av ytterligare tvångsmedel. Enligt min mening är det effektmått som tillämpas i skrivelsen till mycket trubbigt eftersom det inte säger något om tvångsmedlet har varit effektivt i den meningen att det lett till att brott har kunnat Vad som mäts är ju endast om tvångsmedlet har lett till att ytterligare tvångsmedel har använts. Detta effektmått kan i bästa fall ge en antydan om det hemliga tvångsmedlets effektivitet. Men i andra fall kan detta sätt att mäta effektiviteten vara direkt missvisande. Jag anser att det är nödvändigt att man utarbetar en modell för utvärdering som grundas på vetenskapliga metoder och som inte enbart bygger på de uppgifter som lämnas av de brottsbekämpande Hur en sådan modell bör vara utformad kräver mera ingående överväganden än vad som har kunnat göras inom ramen för arbete inom som syftar till att förbättra det underlag som redovisningen om tillämpningen av hemliga tvångsmedel bygger på (se regeringens skrivelse 2008/09:79 s. 19). Lagen om hemlig rumsavlyssning Har den hemliga rumsavlyssningen fått avsedd effekt? Den öppna polisen inklusive tullen har använt sig av hemlig rumsavlyssning i 17 förundersökningar gentemot sammanlagt 25 personer. Säkerhetspolisen har inte använt sig av buggning i fler fall än den öppna polisen och tullen.