prop · GX03150 · 2010-03-31 00:00:00 — potential för användning av högeffektiv, kraftvärme, inbegripet Den tredje rapporten ska innehålla uppgifter om de framsteg som gjorts för att öka andelen högeffektiv kraftvärme, och den sista rapporten redogör för uppgifter om nuvarande lagstiftning och regelverk. svarade att de efterfrågade rapporterna har skickats till kommissionen samma månad. Överträdelse av elförordningen (ärendenummer /2180) Kommissionen anförde i en formell underrättelse 2009 att inte har uppfyllt sina skyldigheter i enlighet med artiklarna 5.2, 6.1, 6.3, 6.4, 6.5, 6.6, 9 och 12.1 i och rådets förordning (EG) nr 1228/2003 om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel (elförordningen) och punkterna 1.9, 2.9, 3.2, 3.5, 5.5, 5.7 och 5.8 i bilagan till förordningen (riktlinjerna). De aktuella bestämmelserna i elförordningen och riktlinjerna efterlevs i huvudsak i . bedrivs ett aktivt arbete med att förbättra efterlevnaden på den punkter där det finns brister. Vad gäller frågan om hanteringen av överbelastning är det riktigt att de två sammanläkningarna och SwePol behåller överföringskapacitet som den systemansvarige för överföringsnätet har tilldelat nätägarna. Ett sådant förfarande anser dock är förenligt med artikel 6.1 i elförordningen förutsatt att den kapacitet som inte utnyttjas säljs på elmarknaden under sådana former som anges i artikeln. När det gäller kraven i artiklarna 6.3 och 6.4 om att metoderna för beräkning av överföringskapacitet ska offentliggöras och att maximal överföringskapacitet alltid ska vara tillgänglig har i sitt svar beskrivit att den totala kapacitet som fördelar på det svenska stamnätet alltid är den för stamnätet maximala tillgängliga Vidare beskriver svaret hur metoderna för beräkning av överföringskapacitet offentliggörs. När det gäller artikel 6.5 i el- förordningen som kräver att elflöden dirigeras i motsatt riktning när detta är tekniskt möjligt har angett flödena har gått i rätt rikt- ning. När det gäller artikel 6.6 i elförordningen och relaterade artiklar i riktlinjerna har kommissionen framfört att inte utfört sina övervaknings- och rapporteringsskyldigheter för att bedöma använd- ningen av intäkter från hanteringen av överbelastning vid Baltic Cable och SwePol Link. har uppgett att inte har detaljgranskat och och beskriver hur vissa intäkter hanteras. I fråga om tillsyn av näten så uppställer artikel 9 i elförordningen krav på tillsyn av efterlevnanden av förordningen. påpekar här att i det i viss utsträckning inte varit påkallat för att vidta några särskilda åtgärder. I den mån tillsynsåtgärder varit påkallade finns det vissa praktiska problem så som t.ex. att tillsynen kräver samordning med andra medlemsstater. Vad gäller regler för påföljder vid överträdelse av bestämmelserna i elförordningen enligt artikel 12 hänvisar svaret till samt JO:s och JK:s tillsyn. När det gäller efterlevnaden av riktlinjerna har i sitt svar beskrivit bl.a. hur den intradagliga handeln fungerar, hur priserna fastställs, hur samordningen mellan länderna av metoder för hantering av överbelastning och kapacitetsfördelning går till och vilken typ av uppgifter som tillhanda- hålls och publiceras. Överträdelse av gasförordningen (ärendenummer /2194) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt artiklarna 4.1, 5.1, 5.2, 6.3, 6.4, 10 och 13 i och rådets förordning (EG) nr 1775/2005 om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnäten (gasförordningen) och punkterna 1.1, 1.10 och 3.3.3 i bilagan till förordningen (riktlinjerna). besvarade den formella underrättelsen och angav följande. Kommissionen har framfört en rad påpekanden vad gäller efterlevnaden av gasförordningen och dess riktlinjer. Med anledning av den formella underrättelsen har Energimarknads- inspektionen, som utövar tillsyn av efterlevnaden av gasförordningen, inlett ett tillsynsärende mot . äger de gasledningar som ansluter till sammanlänkningspunkten i i där det svenska naturgassystemet sammanlänkar med det europeiska nätet. Inom ramen för det tillsynsärendet kommer att utreda vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att ska uppfylla gasförordningens krav på tillhandahållande av maximal kapacitet, mekanismer för kapacitets- tilldelning, långtidsprognoser, tillhandahållande av fasta och avbrytbara tjänster samt offentliggörande i de delar som tas upp i den formella underrättelsen. tillsynsärende förväntas vara avslutat . Formell underrättelse angående den svenska lagstiftningen om utländska filialer (ärendenummer /4800) Kommissionen skickade en formell underrättelse till och anförde att vissa bestämmelser i den svenska filiallagstiftningen (lagen om utländska filialer m.m. och förordningen om utländska filialer m.m.) strider mot artiklarna 49 och 56 i EUF- fördraget (tidigare artiklarna 43 och 49 EG). Vissa regler i den svenska filiallagstiftningen har redan ändrats vid genomförandet av det s.k. Vad gäller vissa av de synpunkter som kommissionen framfört finns dock fortfarande en risk att den svenska lagstiftningen kan komma i konflikt med . För att skyndsamt analysera detta och vid behov genomföra ändringar har regeringen beslutat att tillsätta en Utredaren ska redovisa sitt uppdrag . 10 INTEGRATIONS- OCH JÄMSTÄLLDHETSDEPARTEMENTET Felaktigt genomförande av direktiv /43/EG om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (ärendenummer /2362) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 2.3 (trakasserier mellan arbetstagare), artikel (förbud mot diskriminering i utbildning i allmänhet och i skolor), artikel 3.1 h (förbud mot diskriminering vid tillhandahållande av varor och tjänster som är tillgängliga för allmänheten, inklusive bostäder) samt artikel 15 (kravet på effektiva, proportionerliga och avskräckande sanktioner i förhållande till den i vissa fall gällande övre gränsen för skadestånd) i direktiv /43/EG om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung. Kommissionen efterfrågade också ytterligare information angående genomförandet av direktivets artikel 2.2 a (undantag från direkt diskriminering), artikel 7.2 (föreningar och organisationers rätt att delta i rättsliga förfaranden), samt artikel 3.1 (skydd mot diskriminering för juridiska personer). lämnade den information som kommissionen begärt. I övrigt tillbakavisade huvudsakligen den kritik som kommissionen riktat mot genomförandet av artiklarna 2.3, , 3.1 h och 15 i direktivet. konstaterade dock att det kan vara aktuellt med ändringar i den svenska lagstiftningen på vissa punkter. har frågorna behandlats i slutbetänkande En sammanhållen diskrimineringslagstiftning (SOU 2006:22). som är mycket omfattande, är föremål för remissbehandling till slutet av Regeringen uppgav att den avsåg att lämna en proposition till med anledning av Diskriminerings- I ett motiverat yttrande vidhöll kommissionen sin inställning beträffande artiklarna 2.3, 3.1 h och 15, frånföll sin kritik avseende artikel samt, efter erhållande av ytterligare information, fann att också artiklarna 2.2 a, 7.2 införlivats på ett felaktigt sätt. svarade i huvudsak följande . bestämmelser som reglerar de ifrågasatta undantagen från förbud mot direkt diskriminering samt diskrimineringsförbudet vid yrkesmässigt tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder kommer att ändras. gäller artikel 2.3 kräver inte direktivet att även arbetstagares handlande måste omfattas av förbudet mot trakasserier eftersom direktivets tillämpningsområde är begränsat till sådana situationer som endast gäller relationen arbetsgivare arbetstagare. Beträffande artikel 7.2 ger direktivet inte utrymme för kommissionens tolkning att medlemsstaterna är skyldiga att införa en självständig talerätt för organisationer och föreningar att vara part i rättsliga processer. I stället garanterar direktivet en rätt för sådana organisationer att engagera sig i rättsliga eller administrativa förfaranden, vilket enligt regeringens mening kan ske i olika former antingen på den klagande personens vägnar eller för att Slutligen, vad gäller artikel 15, delar regeringen inte kommissionens uppfattning att svensk rätt saknar effektiva, proportionerliga och avskräckande sanktioner mot diskriminerande upp- Det maximibelopp för ekonomiskt skadestånd kommissionen anger som grund för sin inställning avser endast en del av det totala skadestånd som kan utgå och får därmed inte den begränsande verkan som kommissionen gör gällande. 2008 uppgifterna genom att översända diskrimineringslagen (2008:567) och lagen om (2008:568) som trädde Felaktigt genomförande av direktiv /78/EG (ärendenummer 2007/2005) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att på ett felaktigt eller ofullständigt sätt har genomfört artiklarna 2.2a, 2.3, 4.1, 5, 6, 9.2 och 17 i direktiv /78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet (arbetslivsdirektivet) och därigenom underlåtit att fullgöra sina skyldigheter enligt artikel 18 i direktivet. svarade att detta överträdelseärende är nära förknippat med ärendet 2005/2362 och hänvisade till svaret i det ärendet med följande tillägg. är föremål för en översyn och har i sitt slutbetänkande sammanhållen diskrimineringslagstiftning (SOU 2006:22) konstaterat att den svenska lagstiftningen angående diskriminering bör justeras på vissa punkter för att bättre tillgodose kraven i de båda direktiven. har vidare informerat om att artikel 5 (rimliga anpassningsåtgärder) är genomförd genom lagen (2006:1330) om ändring i lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av funktionshinder. Lagändringen, vilken notifierats i vederbörlig ordning, trädde i kraft . Kommissionen anförde i en kompletterande formell underrättelse att inte har genomfört artikel 6 i arbetslivsdirektivet . svarade att regeringen arbetar efter en konkret tidplan som innebär att en lagrådsremiss med förslag till ny diskrimineringslag kan beslutas /2008, en proposition lämnas till med riksdagsbehandling och den nya lagen beräknas kunna träda i kraft . I ett motiverat yttrande vidhöll kommissionen sin inställning att inte uppfyllt sina skyldigheter enligt artiklarna 2.2 a, 2.3, 4.1, 6, 9.2, 17 och 18 i direktivet men frånföll sin kritik avseende artikel 5. svarade i huvudsak följande: Regeringen beslutade propositionen 2007/08:95 Ett starkare skydd mot diskriminering. Propositionen innehåller förslag till en ny diskrimineringslag, som ersätter jämställdhetslagen (1991:433) och sex andra civilrättsliga lagar, samt förslag att en ny myndighet ska utöva tillsyn över att lagen följs. Propositionen innehåller också ett flertal förslag som syftar till att skärpa den enskildes skydd mot diskriminering. kommer att ta ställning till regeringens proposition . Den nya lagstiftningen kommer enligt propositionen att träda i kraft . De föreslagna lagändringarna tillgodoser i stort kommissionens synpunkter på arbetslivsdirektivets genomförande i svensk rätt. De bakomliggande orsakerna till förseningen i genomförandet hänger samman med regeringens höga ambitioner vad gäller skydd mot diskriminering och den regeringsombildning som skett i . Endast en fråga återstår där regeringen och kommissionen har olika åsikter beträffande omfattningen av direktivets förbud mot trakasserier. Här har regeringen en något annorlunda syn än kommissionen på vilka åtgärder som rent faktiskt krävs för att genomföra direktivet. Regeringen anser att svensk rätt erbjuder kraftfulla förfaranden och sanktionsmöjligheter när en arbetstagare trakasserar en arbetskamrat, på ett sätt som genomför artikel 2.3 i arbetslivsdirektivet. Regeringen kommer att underrätta kommissionen så snart de nya författningsändringarna antagits. kompletterade uppgifterna i svaret till det motiverade yttrandet genom att översända diskrimineringslagen och lagen om som trädde i kraft . Felaktigt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor (ärendenummer /2537) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte på ett korrekt sätt har genomfört artikel 1 i direktiv /73/EG om ändring av rådets direktiv /207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor och därmed har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 2 i direktivet. Kommissionen anser att undantaget i 7 § andra stycket lagen om likabehandling av studenter i högskolan står i strid med direktivet. Kommissionen anser vidare att bestämmelserna om förbud mot indirekt diskriminering i 16 § jämställdhetslagen, 8 § lagen om likabehandling av studenter i högskolan och 3 § 2 lagen om förbud mot diskriminering står i strid med artikel 2.2 andra strecksatsen i direktivet eftersom det krävs ett faktiskt missgynnande medan så inte är fallet i direktivet. Kommissionen anser vidare att de svenska definitionerna av trakasserier och förbudet mot repressalier inte är lika omfattande som i direktivet. Beträffande krav som rör anställning och särskilda egenskaper som hänför sig till kön anser kommissionen att undantaget från direkt diskriminering är för omfattande i svensk lag. Kommissionen gjorde även gällande att det i svensk lag inte föreskrivs att en kvinna som är mamma vid föräldraledighetens slut har rätt att återgå till sitt arbete eller ett likvärdigt arbete på villkor som inte är mindre gynnsamma för henne. Beträffande förbudet mot diskriminering i samband med yrkesinriktad utbildning hävdar kommissionen att det inte finns någon definition av tjänster i 9 § lagen om förbud mot diskriminering vilket gör att det inte är klart att tillämpningsområdet är lika brett som direktivets. Direkt diskriminering är vidare tillåtet enligt lagen om den kan motiveras, vilket inte är tillåtet enligt direktivet. Vad gäller bestämmelser om gottgörelse har kommissionen gjort gällande att de svenska bestämmelserna om en övre gräns för skadestånd vid uppsägning och avskedande strider mot artikel 6.2 i direktivet. Kommissionen har även gjort gällande att inte på ett korrekt sätt har införlivat bestämmelserna om föreningars rättigheter. Vidare framförde kommissionen viss tveksamhet kring befogenheter och oberoende. Slutligen ifrågasatte kommissionen bestämmelsen om främjandet av dialog med icke-statliga organisationer inte har införlivats i svensk lagstiftning. svarade i huvudsak följande . Den parlamentariska kommittén har i betänkandet En sammanhållen diskrimineringslagstiftning (SOU 2006:22) föreslagit att jämställdhetslagen och sex andra civilrättsliga diskrimineringslagar ska ersättas med en helt ny lag om förbud och andra åtgärder mot diskriminering. Det nuvarande undantaget i 7 § andra stycket lagen om likabehandling av studenter i högskolan föreslås ersättas med ett undantag för positiv särbehandling på grund av kön. Förbudet mot indirekt diskriminering kan uppfattas som att det krävs ett de facto missgynnande och bör lämpligen ändras till är ägnad att särskilt För att trakasserier ska anses föreligga krävs dels ett uppträdande som kränker någons värdighet som har samband med kön eller är av sexuell natur, dels att en hotfull, fientlig, förnedrande, förödmjukande, eller kränkande stämning skapas. Om det ledet i direktivet skulle införas skulle ytterligare ett rekvisit behöva uppfyllas för att trakasserier ska anses vara för handen. Regeringen ser inget behov av att skärpa lagstiftningen. Ett starkt skydd mot trakasserier måste gå före absolut trohet till direktivets ordalydelse. mellan arbetstagare är arbetsgivaren enligt 22 a § jämställdhetslagen skyldig att utreda dessa. Arbetsgivaren kan enligt 27 a § samma lag bli skadeståndsskyldig gentemot arbetstagaren om han inte undersöker påstådda trakasserier och förhindrar fortsatta trakasserier. svenska finns även möjlighet att utkräva personligt ansvar för den som utsätter en kollega för bl.a. ofredande, ärekränkning, förtal, förolämpning, sexuellt tvång eller ofredande. från förbudet mot direkt diskriminering i jämställdhetslagen gäller detta undantag endast vid anställningar, befordran eller utbildning för befordran om visst kön är nödvändigt på grund av arbetets natur eller det sammanhang där det utförs. Undantaget ska tillämpas restriktivt. gäller mindre förmånlig behandling på grund av graviditet, etc. har det genomförts förstärkningar av föräldraledighetslagen genom lagen (2006:442) om ändring i föräldraledighetslagen i form av utökat skydd genom en rätt att återgå till arbetet efter ledighet i 1 § och skydd mot försämringar eller andra missgynnanden i 16 §. förbudet på grund av kön i jämställdhetslagen och lagen om likabehandling av studenter i högskolan innefattar graviditet eftersom diskrimineringen har samband med kvinnans kön. Undantaget i 9 § lagen om förbud mot diskriminering är utformat med utgångspunkt i artikel 4.5 i rådets direktiv /113/EG där det anges att direktivet inte utesluter skillnader i behandling om tillhandahållandet av varor och tjänster uteslutande eller främst till personer av ett kön motiveras av ett berättigat mål och medlen för att uppnå detta mål är lämpliga och nödvändiga. gäller bestämmelserna om skadestånd vid uppsägning och avskedande skiljer man i mellan ideellt och ekonomiskt skadestånd. mot jämställdhetslagen kan skadestånd utgå i form av allmänt (ideellt) skadestånd och i form av ekonomiskt skadestånd. vissa gränser för det ekonomiska skadeståndet i jämställdhetslagen, men dessa begränsningar ska enligt förslag från sammansättning, befogenheter, oberoende ställning samt anslag. har även föreslagit att nuvarande diskrimineringsombudsmän ska slås samman till en myndighet. Beträffande dialogen med icke-statliga organisationer anför att regeringen har ett etablerat samarbete med olika intresseorganisationer och att lagförslag sänds på remiss till berörda Det finns också ett särskilt råd som ger möjlighet till idéutbyte och diskussion. kompletterade ärendet med uppgift om att antagit en ny diskrimineringslag och en ny lag om Diskriminerings- ombudsmannen som trädde i kraft . författningarna har direktiv /73/EG om ändring av rådets direktiv 76/207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor genomförts fullständigt i svensk rätt. Det svenska förbudet mot användning av metallsökare som lagligen tillverkas och/eller saluförs i andra medlemsstater (ärendenummer /4191) Kommissionen anförde följande i en formell underrättelse Förbudet i 2 kap. 18 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen) mot apparat som kan användas för att på elektronisk väg spåra metallföremål under markytan (metallsökare) kan strida mot bestämmelserna om fri rörlighet för varor enligt artiklarna 28- Eftersom det inte finns någon särskild unionslagstiftning om användning av metallsökare ska artiklarna 28-30 tillämpas. bestämmelse som innehåller ett principiellt förbud mot någon särskild användning av en produkt utgör, även om det finns ett system med enskilda undantag, en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ restriktion i den mening som avses i artikel 28 EG (jfr. mål C-473/98, Toolex Alpha-AB). Detta gäller även om den berörda lagen inte i sig förbjuder import av den berörda produkten eller utsläppande på marknaden av densamma. Ett allmänt förbud mot en särskild användning är något som kan leda till en minskning av importvolymerna av den berörda produkten från andra medlemsstater (j-k mål C-65/05, kommissionen mot ) och till följd av ett sådant förbud har potentiella kunder, näringsidkare eller enskilda inte något intresse av att köpa produkter som de vet att man inte får använda (jfr. mål C-265/06, kommissionen mot ). Det användningsförbud som infördes genom 18 § i kulturminneslagen förefaller kunna hindra och även omöjliggöra saluföring i av metallsökare som lagligen tillverkas och/eller saluförs i andra medlemsstater. I detta fall är det särskilt tydligt, eftersom metallsökare inte tycks kunna användas till något annat än till att leta efter arkeologiska eller andra föremål. nästan helt och hållet kunna stänga försäljningskanalerna för tillverkare och detaljhandlare i . Kulturminneslagen begränsar den fria rörligheten för varor i den mening som avses i artikel 28 EG. svarade i huvudsak följande . I kulturminneslagen slås fast att det är en nationell angelägenhet att skydda och vårda kultur- miljön (1 kap. 1 §). Fasta fornlämningar är skyddade mot ingrepp som inte har medgivits av behörig myndighet (2 kap. 1 och 6 §§). Skyddet gäller utan något särskilt beslut av någon myndighet. Den som t.ex. rubbar eller skadar en fornlämning kan straffas för detta (2 kap. 21 §). Till en fast fornlämning hör ett så stort område som behövs för att bevara fornlämningen och ge den ett tillräckligt utrymme med hänsyn till dess art och betydelse (2 kap. 2 §). Fornfynd som påträffas i eller vid en fast fornlämning tillfaller staten (2 kap. 4 §) och andra fornfynd ska i vissa fall hembjudas staten. Huvudregeln är att metallsökare inte får användas i (2 kap. 18 §). Metallsökare får inte heller medföras på fasta fornlämningar annat än vid färd på sådan väg som är upplåten för allmänheten. Emellertid framgår flera undantag från förbudet att medföra och använda metallsökare av bestämmelserna i 2 kap. 1920 §§ kulturminneslagen. Exempelvis gäller inte förbudet för Riksantikvarie- ämbetet, som är ansvarig myndighet för frågor om kulturmiljön och kulturarvet och inte heller vid militär användning eller i myndigheters verksamhet för att söka efter annat än fornfynd (2 kap. 19 §). Förbudet gäller inte heller vid sådana undersökningar av fasta fornlämningar eller platser där fornfynd har påträffats som efter medgivande av utförs av någon annan än (2 kap. 20 § första stycket). Dessutom får även i annat fall lämna tillstånd att medföra och använda metallsökare, om det finns skäl för det. (2 kap. 20 § andra stycket) Det generella användningsförbudet trädde i kraft (förbudet avsåg tidigare enbart vissa platser). Bakgrunden var att systematiska och omfattande plundringar av fornminnen som medförde irreparabla skador hade ägt rum. Regeringen konstaterade att det var svårt att avgränsa vissa områden av landet som särskilt skyddsvärda. Det var också svårt att - utifrån det kända fynd- och fornlämningsmaterialet - peka ut något särskilt område i landet som inte skulle vara begärligt för plundrare. Bestämmelserna om metallsökare i kulturminneslagen är nödvändiga för att skydda nationella skatter av arkeologiskt och historiskt värde. Kombinationen av en ovanligt rik förekomst av orörda och välbevarade fornlämningar och allemansrätten, som alltså ger var och en rätt att vistas i princip överallt i naturen, gör att det krävs stränga regler för att på ett relevant och rationellt sätt kunna skydda landets arkeologiska och historiska skatter. Det finns heller inga alternativa åtgärder till ett generellt förbud. Det är praktiskt och resursmässigt omöjligt att peka ut de områden där man skulle få, alternativt inte få, använda metalldetektor. Nämnvärt i detta hänseende är frekvensen fornlämningar ca 1 500 000 kända forn- lämningar registrerade i fornminnesregister, fördelade på ca 550 000 lokaler samt det stora arbetet med att avgränsa fornlämningarna. Dessutom framgår av kulturminneslagen att forn- lämningsområdet har samma skydd som fornlämningar och skyddet gäller också för okända fornlämningar under mark. Att i förväg peka ut och avgränsa alla dessa områden är inte möjligt. Att i stället för ett generellt förbud med möjlighet till dispens införa en anmälnings- Skr. 2009/10:150 skyldighet skulle inte heller vara ett fullgott alternativ. I ett sådant fall Bilaga 2 skulle inte kunna förhindra sökningar på fornlämningstäta områden.