prop · GX03165 · 2010-03-23 00:00:00 — Utgångspunkten för utbildningen ska vara den enskildes behov och förut- sättningar. De som fått minst utbildning ska prioriteras. Av 29 kap. 8 § följer att det som i denna lag sägs om personer med ut- vecklingsstörning ska gälla också för vissa andra vuxna. I paragrafen, som saknar motsvarighet skollag, anges de över- gripande målen för särskild utbildning för vuxna, vilka är identiska med de övergripande mål som gäller för vuxenutbildning, se 20 kap. 2 §. Målen är allmänt formulerade och utgör en grund för tolk- ningen av andra, mer konkret formulerade bestämmelser. Målen med särskild utbildning för vuxna är formulerade ur ett individperspektiv. Dessutom anges vilka som ska prioriteras då resurserna är begränsade. Av fjärde stycket framgår, genom en hänvisning till 29 kap. 8 §, att vid tillämpning av skollagen ska med utvecklingsstörning jämställas en be- tydande och bestående begåvningsmässig funktionsnedsättning på grund av hjärnskada, föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom. Till skill- nad mot regleringen skollag (1 kap. 16 §) utgör inte autism eller autismliknande tillstånd en självständig grund för att tillhöra den målgrupp som finns för särskild utbildning för vuxna, utan det krävs att personen i fråga även har en utvecklingsstörning eller därmed jämställd funktionsnedsättning. 3 § Kommunerna ska tillhandahålla särskild utbildning för vuxna. Utbildningen ska tillhandahållas på grundläggande nivå och gymnasial nivå. Första stycket har inte någon direkt motsvarighet skollag. Bestämmelsen tydliggör kommunernas skyldighet att tillhandahålla sär- skild utbildning för vuxna, men någon materiell förändring jämfört med vad som gäller enligt skollag är inte avsedd. Andra stycket motsvarar delvis 12 kap. 1 § första stycket skollag. Benämningarna grundläggande särvux och gymnasial särvux har tagits bort och i stället anges de olika nivåer på vilka den särskilda ut- bildningen för vuxna ska tillhandahållas. Uttryckssättet understryker att det inte är fråga om traditionella skolformer och att det inte alltid finns ett i förväg bestämt innehåll i utbildningen. 4 § Utbildning på grundläggande nivå syftar till att ge vuxna kunskaper på en nivå som motsvarar den som utbildningen i grundsärskolan ska ge. Utbildning på gymnasial nivå syftar till att ge vuxna kunskaper på en nivå som Prop. 2009/10:165 motsvarar den som utbildningen på nationella eller specialutformade program i gymnasiesärskolan ska ge. Paragrafen motsvarar i huvudsak 12 kap. 1 a § skollag. I para- grafen anges syftet med utbildningen på grundläggande nivå och gymna- sial nivå. 5 § Utbildningen bedrivs i form av kurser. För varje kurs ska det finnas en kursplan. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om kursplaner. Första stycket motsvarar i sak 12 kap. 1 § andra stycket skol- lag. Andra stycket motsvarar 1 kap. 4 § första meningen förordningen (1992:736) om vuxenutbildning för utvecklingsstörda. I tredje stycket anges att regeringen eller den myndighet regeringen be- stämmer meddelar föreskrifter om kursplaner. Bestämmelsen saknar motsvarighet skollag. 6 § Utbildningen ska vara avgiftsfri. Det får dock förekomma enstaka inslag som kan medföra en obetydlig kostnad för eleverna. Huvudmannen får bestämma att böcker och andra lärverktyg, som varje elev har för eget bruk och får behålla som sin egendom, ska anskaffas av eleverna själva eller erbjudas mot avgifter som högst motsvarar huvudmannens anskaffningskostnader. Lärverktyg som används i utbildningen ska i övrigt tillhandahållas utan kostnad för eleverna. Avgifter får inte tas ut i samband med ansökan om plats. Paragrafens första och andra stycken motsvarar i stora delar 12 kap. 8 § skollag (se prop. 1990/91:85 s. 137 f.). I första stycket anges att utbildningen som huvudregel ska vara avgifts- fri. Vissa avsteg från principen om kostnadsfri utbildning får dock före- komma. Vid enstaka tillfällen kan eleverna själva få betala vissa smärre kostnader. Vid t.ex. museibesök eller studiebesök är det alltså möjligt att låta eleverna själva få betala inträdesavgiften. Av andra stycket framgår att huvudmannen får bestämma att kurslitte- ratur och andra lärverktyg, t.ex. skrivmateriel, verktyg och skyddskläder, som eleverna kan få behålla ska anskaffas av dem själva på egen bekost- nad eller erbjudas till självkostnadspris. Lärverktyg som inte används för eget bruk och som inte får behållas för eget bruk ska tillhandahållas kostnadsfritt. Termen lärverktyg är ny och har införts i stället för det som skollag beskrivs som hjälpmedel. Avsikten är att modernisera språkbruket. Av tredje stycket framgår att avgifter inte får tas ut i samband med en ansökan om plats i särskild utbildning för vuxna. Ansökan, mottagande och antagning 7 § En ansökan om att delta i utbildning ska ges in till den sökandes hemkommun. Om ansökan avser en utbildning som anordnas av en annan huvudman, ska hemkommunen skyndsamt sända ansökan vidare till den huvudmannen. Till ansökan ska fogas ett yttrande av vilket det framgår om hemkommunen åtar sig att svara för kostnaderna för den sökandes utbildning. Ett sådant yttrande behövs inte om det är onödigt med hänsyn till tidigare överenskommelse. Den huvudman som anordnar en utbildning beslutar om den sökande ska tas emot till utbildningen. En huvudman är skyldig att till sin utbildning ta emot sökande som kommer från andra kommuner, om hemkommunerna har åtagit sig att svara för kostnaderna för deras utbildning. Den huvudman som anordnar en utbildning på gymnasial nivå beslutar om en sökande ska antas till utbildningen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om urval bland mottagna sökande till utbildning på gymnasial nivå. Begreppet antagning är nytt. Det motsvarar begreppet intagning skollag. Av första stycket framgår att en ansökan ska skickas till hem- kommunen. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 12 kap. 11 § skollag. I andra stycket regleras vad som gäller om en sökande vill gå en ut- bildning som anordnas av en annan kommun eller ett landsting. Hem- kommunen är skyldig att i ett sådant fall skyndsamt vidarebefordra an- sökan till den aktuella huvudmannen. Motsvarande bestämmelser finns i 12 kap. 11 § skollag. I tredje stycket anges att den huvudman som anordnar utbildningen ska besluta om mottagande. Huvudmannen, dvs. en kommun eller ett landsting, har i vissa fall en skyldighet att ta emot behöriga sökande från andra kommuner. Skyldigheten gäller om elevens hemkommun har åtagit sig att betala kostnaderna för elevens utbildning. Bestämmelsen mot- svarar 12 kap. 7 § skollag. Det kan ibland i utbildning på gymnasial nivå finnas ett begränsat antal platser. Av femte stycket framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om urval bland behöriga sökande i det fall platserna inte räcker till alla som tagits emot. Be- stämmelsen har viss motsvarighet i 12 kap. 6 § tredje stycket skollag. I fråga om utbildning på grundläggande nivå behöver begreppen urval eller antagning inte användas eftersom något urval inte ska göras till sådan utbildning. Mottagande och antagning utgör där ett och samma beslut. 8 § För varje elev ska det finnas en individuell studieplan. Planen ska innehålla uppgifter om den enskildes utbildningsmål och planerad omfattning av studierna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om den individuella studieplanen. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. I första stycket anges att det för varje elev i särskild utbildning för Prop. 2009/10:165 vuxna ska finnas en individuell studieplan. Vidare anges vad planen ska I andra stycket finns en upplysning om att regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om individuella studieplaner. Rätt att fullfölja utbildningen 9 § Den som har antagits till en kurs har rätt att fullfölja kursen. Huvudmannen får dock besluta att utbildningen på kursen ska upphöra om eleven saknar förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen eller annars inte gör tillfredsställande framsteg. Den vars utbildning på grundläggande nivå har upphört enligt andra stycket ska på nytt beredas sådan utbildning, om det finns särskilda skäl för det. Den vars utbildning på gymnasial nivå har upphört enligt andra stycket får på nytt beredas sådan utbildning, om det finns särskilda skäl för det. Utbildningen får avbrytas även enligt bestämmelserna i 5 kap. 1720 §§. Paragrafen motsvarar delvis 12 kap. 12 § skollag. I första stycket anges att den som har antagits till en kurs har rätt att fullfölja denna kurs. Andra stycket innebär ett undantag från regleringen i första stycket. Av andra stycket framgår att huvudmannen har en möjlighet att besluta att utbildningen på kursen ska upphöra för en enskild elev. Ett sådant beslut får dock bara fattas på vissa särskilt angivna grunder. Förarbetena till bestämmelsen om upphörande av vuxenutbildning för utvecklingsstörda finns i prop. 1990/91:85 s. 137. I tredje stycket anges förutsättningarna för återinträde i utbildningen. Eftersom huvudmannens ansvar för att tillhandahålla utbildning varierar beroende på vilken utbildningsnivå det är fråga om gäller olika regler. Om utbildning på grundläggande nivå har avbrutits ska eleven beredas sådan utbildning igen om det finns särskilda skäl. För utbildning på gymnasial nivå gäller efter ett avbrott att eleven får beredas sådan utbild- ning om det finns särskilda skäl. Särskilda skäl kan föreligga om de om- ständigheter som föranledde att utbildningen avbröts med stöd av andra stycket är aktuella. Skillnaden mellan utbildningsnivåerna när det gäller möjligheterna till återinträde beror på att utbildningen på grundläggande nivå är en rättighet för den som uppfyller behörighets- kraven, se 11 §. I fjärde stycket finns en erinran om att en utbildning också får avbrytas enligt bestämmelser i 5 kap. om åtgärder för trygghet och studiero. Särskild utbildning för vuxna på grundläggande nivå 10 § Hemkommunen ansvarar för att de som enligt 11 § har rätt att delta i utbildning på grundläggande nivå och önskar det, också får delta i sådan utbildning. Varje kommun ska aktivt verka för att nå de vuxna i kommunen som har rätt Prop. 2009/10:165 att delta i utbildning på grundläggande nivå och för att motivera dem att delta i Paragrafen motsvarar 12 kap. 2 a och 2 b §§ skollag. I första stycket anges hemkommunens skyldighet att se till att de som har rätt att delta i utbildning på grundläggande nivå också får det. Vilka som har rätt att delta framgår av 11 §. Av andra stycket framgår att kommunerna har en skyldighet att söka upp och motivera dem som behöver särskild utbildning för vuxna på grundläggande nivå. Utformningen av paragrafen har anpassats till Lagrådets förslag. Rätt att delta i utbildning på grundläggande nivå 11 § En vuxen med utvecklingsstörning har rätt att delta i utbildning på grundläggande nivå det år han eller hon fyller , om han eller hon 1.är bosatt i landet, 2.saknar sådana kunskaper som utbildningen i grundsärskolan syftar till att ge, 3.har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. Första stycket gäller inte intagna i kriminalvårdsanstalt. Av 24 kap. 10 § framgår att Kriminalvården ansvarar för deras utbildning. Paragrafen motsvarar i huvudsak 12 kap. 2 c § skollag (se prop. 2005/06:148 s. 58 f.). Av 29 kap. 8 § följer att vad som sägs om personer med utvecklings- störning också ska gälla för vissa andra vuxna, dvs. sådana som genom yttre våld eller kroppslig sjukdom har fått en hjärnskada som lett till en betydande och bestående begåvningsmässig funktionsnedsättning. Vad gäller andra stycket hänvisas till kommentaren till 20 kap. 11 § fjärde stycket. Utformningen av paragrafen har anpassats till Lagrådets förslag. Utbildning på ett annat språk än svenska 12 § Om en elev i utbildning på grundläggande nivå har bristfälliga kunskaper i svenska språket, får utbildningen tillhandahållas på elevens modersmål eller något annat språk som eleven behärskar. Sådan utbildning ska kompletteras med undervisning eller träning i svenska språket. Paragrafen motsvarar med vissa språkliga justeringar 12 kap. 2 d § skollag (se prop. 2005/06:148 s. 59). Bestämmelsen ger inte eleven någon rätt att få utbildning på sitt modersmål. Särskild utbildning för vuxna på gymnasial nivå 13 § Varje kommun ska erbjuda utbildning på gymnasial nivå. Kommunerna ska sträva efter att erbjuda utbildning som svarar mot efterfrågan och behov. Paragrafen motsvarar till viss del 12 kap. 3 § första stycket Prop. 2009/10:165 skollag. Kommunen har en skyldighet att i egen regi eller genom avtal med annan kommun eller landsting enligt 23 kap. tillhandahålla särskild utbildning för vuxna på gymnasial nivå. 14 § Varje kommun ska informera om möjligheterna till utbildning på gymnasial nivå och aktivt verka för att de vuxna i kommunen som är behöriga deltar i sådan utbildning. Paragrafen motsvarar i sak 12 kap. 5 § skollag. Bestämmelsen är utformad på i princip samma sätt som motsvarande bestämmelse för vuxenutbildning, jfr kommentaren till 20 kap. 17 §. Utformningen av paragrafen har anpassats till Lagrådets förslag. 15 § Ett landsting får efter överenskommelse med en kommun tillhandahålla utbildning på gymnasial nivå. Bestämmelsen motsvarar, med viss språklig justering, 12 kap. 3 § andra stycket skollag. Ingen förändring i sak är avsedd. Utbildning för vuxna med utvecklingsstörning på gymnasial nivå ska motsvara den utbildning som ges på nationella och specialutformade program i gymna- siesärskolan. Behörighet till utbildning på gymnasial nivå 16 § En vuxen med utvecklingsstörning är behörig att delta i utbildning på gymnasial nivå det år han eller hon fyller , om han eller hon 1.är bosatt i landet, 2.saknar sådana kunskaper som utbildningen syftar till att ge, 3.har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen, och 4.i övrigt uppfyller föreskrivna villkor. Behörig är också den som är yngre än vad som anges i första stycket, men har slutfört utbildning i gymnasiesärskolan eller likvärdig utbildning och uppfyller övriga behörighetsvillkor. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar ytterligare föreskrifter om behörighetsvillkor. Första och andra styckena gäller inte intagna i kriminalvårdsanstalt. Av 24 kap. 10 § framgår att Kriminalvården ansvarar för deras utbildning. Paragrafen har viss motsvarighet i 12 kap. 6 § skollag och är utformad på i huvudsak samma sätt som motsvarande paragraf för vuxenutbildning, jfr kommentaren till 20 kap. 20 §. I första stycket anges huvudregeln för behörighet att delta i utbild- ningen. Utbildningen kan påbörjas tidigast det år den vuxne fyller . Undantag från huvudregeln i detta avseende anges i andra stycket. Enligt första punkten måste den vuxne dessutom vara bosatt i landet, se 29 kap. 2 § angående bosättningsbegreppet. Behörighetsbestämmelserna i andra och tredje punkterna motsvarar delvis villkoren i 3 kap. 3 § förordningen (1992:736) om vuxenutbildning för utvecklingsstörda. I förordningen föreskrivs bl.a. att den sökande ska sakna eller ha brister i sådana kunskaper som kursen avser att ge. göra bestämmelsen tydligare har formuleringen eller ha brister i tagits Prop. 2009/10:165 bort. En sökande till utbildning för vuxna med utvecklingsstörning på gymnasial nivå är normalt inte behörig, om den sökande i nära anslutning till utbildningens start har avslutat sin utbildning i gymnasiesärskolan eller utbildning för vuxna med utvecklingsstörning på gymnasial nivå med minst betyget E eller Godkänt på den kurs som han eller hon an- söker om att få gå. För behörighet krävs vidare enligt fjärde punkten att den vuxne i övrigt uppfyller föreskrivna villkor. Sådana behörighets- villkor kan enligt tredje stycket föreskrivas av regeringen eller av den myndighet som regeringen bestämmer. I andra stycket finns ett undantag från föreskriften i första stycket att en vuxen är behörig att delta i utbildning först under andra kalenderhalv- året det år den vuxne fyller . Enligt undantagsbestämmelsen kan den som är yngre än vad som anges i första stycket vara behörig om han eller hon har slutfört utbildning i gymnasiesärskolan eller likvärdig utbildning. Uttrycket slutfört innebär att den sökande ska ha avslutat utbildningen, i regel med slutbetyg från gymnasiesärskolan. Vad som ska anses vara likvärdig utbildning får bedömas från fall till fall. Det kan t.ex. vara fråga om utländsk utbildning som motsvarar utbildning i den svenska gymna- siesärskolan. I tredje stycket finns en upplysning om att regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer meddelar ytterligare föreskrifter om behörighetsvillkor. Vad gäller fjärde stycket hänvisas till kommentaren till 20 kap. 11 § fjärde stycket. Utformningen av paragrafen har anpassats till Lagrådets förslag. 17 § Allmänna bestämmelser om betyg och betygssättning finns i 3 kap. 13 21 §§. har godkänt regeringens förslag om en ny betygsskala för de skolformer inom det offentliga skolväsendet där betyg sätts (prop. 2008/09:66, bet. 2008/09:UbU5, rskr. 2008/09:169). Bestämmelserna om betyg i denna lag har utformats i överensstämmelse med de riktlinjer som har beslutat. För en närmare beskrivning av betygsregleringen, se avsnitt 7.4.2. Paragrafen, som saknar motsvarighet skollag, innehåller regler om vilka bestämmelser som ska tillämpas vid betygssättning vid särskild utbildning för vuxna utöver de som anges i detta kapitel. 18 § Betyg ska sättas på varje avslutad kurs, dock inte på kurser som motsvarar träningsskolan inom grundsärskolan. Inom den del av särskild utbildning för vuxna som motsvarar träningsskolan ska, i stället för betyg, ett intyg om att eleven har deltagit i kursen utfärdas efter Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela Prop. 2009/10:165 ytterligare föreskrifter om betygssättning. Sådana föreskrifter får innebära att betyg inte ska sättas på vissa kurser. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. Första och andra styckena motsvarar i stort 4 kap. 1 § förordningen (1992:736) om vuxenutbildning för utvecklingsstörda. I tredje stycket finns ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare föreskrifter om betygssättning och om att vissa kurser inte ska betygssättas. Avsikten med bemyndigandet är bl.a. att möjliggöra föreskrifter på förordnings- nivå som innebär att dagens system att sätta betyg på en del av en kurs får finnas kvar. I 3 kap. 16 § finns bestämmelser om vem eller vilka som ska sätta be- tyg. 19 § Som betyg ska någon av beteckningarna A, B, C, D eller E användas. Högsta betyg betecknas med A och lägsta betyg med E. För den elev som inte uppnår betyget E utfärdas ett intyg om att eleven har deltagit i kursen. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. Av paragrafen fram- går vilka betygsbeteckningar som ska användas vid betygssättning på såväl grundläggande som gymnasial nivå. 20 § Betyg ska grundas på en bedömning av elevens kunskaper i förhållande till såväl uppställda kunskapsmål i kursplaner som betygskriterier. Betygskriterier ska finnas för varje kurs där betyg ska sättas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om betygskriterier. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. I paragrafen be- handlas vad som ska läggas till grund för bedömningen av vilket betyg som ska sättas. Av första stycket framgår att utgångspunkten ska vara att bedöma ele- vens kunskaper gentemot dels de kunskapsmål som respektive kursplan innehåller, dels de särskilda betygskriterier som finns fastställda för vissa betygssteg. I paragrafens andra stycke anges att det ska finnas betygskriterier med vilkas hjälp betygen ska sättas. I tredje stycket finns en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om betygs- kriterier. 21 § En elev i särskild utbildning för vuxna kan få sina kunskaper och sin kompetens validerade. Med validering avses en process som innebär en strukturerad bedömning, värdering och dokumentation samt ett erkännande av kunskaper och kompetens som en person besitter oberoende av hur de förvärvats. Rektorn ska verka för att valideringen sker i enlighet med lag och andra författningar. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. Första stycket innebär att huvudmännen inom särskild utbildning för vuxna kan erbjuda eleverna en möjlighet att få sina kunskaper och sin Det finns också en definition av begreppet valide- Valideringen ska genomföras inom ramen för särskild utbildning I detta ligger att den som vill genomgå validering ska vara antagen till utbildning. Kravet på antagning innebär att personen måste vara bosatt i landet. Vem som ska anses bosatt i landet framgår av 29 kap. 2 §. Av 29 kap. 5 § följer att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan föreskriva att också den som inte anses bosatt i landet ska kunna genomgå validering. I andra stycket finns en erinran om att rektorn liksom i fråga om be- tygssättning har ett särskilt ansvar för att validering sker i enlighet med lag och andra författningar. Syftet är att särskilt markera rektorns ansvar för att valideringen genomförs på ett professionellt sätt. 22 § Den som får sina kunskaper och sin kompetens bedömda vid en validering ska ha möjlighet att få dessa dokumenterade skriftligt. Vad som sägs i 3 kap. 19 och 20 §§ om rättelse och ändring av betyg gäller även en slutförd validering. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar ytterligare föreskrifter om validering. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. Första stycket innebär att resultatet av en validering alltid ska doku- menteras skriftligt om den person som har genomgått validering vill det. Bedömningen vid och dokumentationen av en validering ska kunna rättas eller ändras i likhet med vad som gäller för betyg. I andra stycket finns en upplysning om att regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer meddelar ytterligare föreskrifter om 23 § Den som genomgått en kurs i särskild utbildning för vuxna och vill få sina kunskaper dokumenterade på annat sätt än genom betyg ska få ett intyg. andra stycket och 19 § finns bestämmelser om att intyg ska utfärdas i vissa andra Huvudmannen ansvarar för att eleverna informeras om möjligheten att få ett Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att intyg alltid ska utfärdas efter vissa kurser. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. Första stycket motsvarar delvis vad som gäller för vuxenut- bildning (komvux) enligt 4 kap. 19 § första stycket förordningen (2002:1012) om vuxenutbildning. Avsikten är att den som har genomgått en kurs ska kunna välja att få ett omdöme dokumenterat genom intyg i stället för betyg. Lagrådet har ifrågasatt det föreslagna uttryckssättet och föreslagit att ordet även läggs till efter ordet doku- Den aktuella bestämmelsen innebär emellertid inte att läraren kan avstå från att sätta betyg. Eleven ska dock kunna välja att få dokumentation i form av bara ett intyg eller i form av både intyg och I andra meningen görs en hänvisning till andra bestämmelser av Prop. 2009/10:165 vilka det framgår att intyg ska utfärdas i vissa fall. Av andra stycket framgår att eleven ska informeras om möjligheten att få ett intyg. I de fall betyg kan sättas på kursen ska informationen om möjligheten att få ett intyg naturligtvis lämnas innan eleven får det slut- liga betyget. Tredje stycket innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva att intyg alltid ska utfärdas efter vissa kurser. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för vuxenutbildning enligt 20 kap. 34 §. 24 § Rektorn utfärdar intyg. Vad som sägs i 3 kap. 19 och 20 §§ om rättelse och ändring av betyg gäller även för intyg. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar ytterligare föreskrifter om intyg. Paragrafen saknar motsvarighet skollag.