prop · GX03115 · 2010-03-23 00:00:00 — Med anläggningskostnader har avsetts kostnader för utbyggnad av nät, som också kan också belasta bostadsrättsföreningen eller hyresvärden. Med driftskostnader har avsetts bl.a. underhåll av nätet. En återkommande fråga är vem som ska stå för de upphovsrättsliga kostnaderna vid vidaresändning. Rättighetsskyddet enligt lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (upphovs- rättslagen) innebär att nätoperatören är beroende av tillstånd från berörda rättighetshavare för att kunna vidaresända sådana upphovsrättsligt skyd- dade verk och andra prestationer som ingår i en televisionsutsändning. Sådana tillstånd kan förenas med krav på ersättning. Föreningen Copys- wede, som företräder rättighetshavare bl.a. när det gäller avtal om vidare- sändning i kabelnät, tog inledningsvis inte ut någon sådan avgift av ka- bel-tv-operatörerna. fram till fanns ett avtal mellan SVT och Copyswede enligt vilket SVT betalade upphovs- rättsersättningar för vidaresändningar av SVT:s program som kabel-tv- Förhandlingar mellan nätoperatörerna och rättighets- havarna om ersättning inleddes . strandade förhandlingarna och kabelopera- törerna begärde att regeringen skulle utse en medlare vilket gjordes . Frågan om upphovsrättskostnaderna har föranlett ett flertal synpunkter från remissinstanserna. Vissa (Boxer, , , Sonera, , Tidningsutgivarna och OSU) anser att operatörer inte ska tvingas betala upphovsrättsliga kostnader. En del instanser (Fastig- hetsägarna, , Sonera och OSU) anser att SVT ska klarera upphovsrättskostnader inom ramen för tv-avgiften och att detta bör klargöras. SVT menar dock att ett åläggande om att SVT ska svara för operatörernas kostnad till andra rättighetshavare än SVT för att erhålla avtalslicens skulle kunna stå i strid med de EG-rättsliga reg- lerna om statsstöd. Flera remissinstanser (Film- och TV-producenterna, , , , , och ) anser att upphovsrättskostnader kan anses utgöra en sådan kostnad för själva mottagningen som kan övervältras på konsumenterna. Upphovsrättskostnaderna är därför att likställas med de kostnader för vilka det enligt praxis är möjligt att övervältra på konsumenterna, bl.a. anläggnings- och driftkostnader. Noteras kan att Radio- och i remissvar på sin egen rapport gjort förtydligandet att frågan om övervält- ring av upphovsrättskostnader inte har prövats av verket i något enskilt ärende. Radio- och bedömer att frågor om ersättningens storlek, fördelning av kostnadsansvar m.m. beträffande ersättning till rättighets- havare bör lösas genom avtal mellan berörda parter. Regeringen instäm- mer i den bedömningen. Vi finner även sammanfattningsvis, i likhet med Radio- och , att det inte behövs någon ändring beträffande vidaresändningspliktens omfattning samt att det inte finns skäl att ändra nuvarande regel om att tv-sändningar som omfattas av vidaresändnings- plikten ska kunna tas emot på ett tillfredsställande sätt och utan kostnad för själva mottagningen. Valfrihet i kabel-tv-nät m.m. Många tv-abonnenter, framför allt boende i flerfamiljshus, är anslutna till ett traditionellt kabel-tv-nät eller nyare fiberbaserade nät. Det är i dessa fall fastighetsägarna, antingen i egenskap av hyresvärdar eller bostads- rättsföreningar, som sluter avtal om leverans av tv- och radioprogram med tv-operatörerna. har det i olika sammanhang fram- förts kritik mot den bristande valfrihet och den begränsade möjlighet till inflytande som råder för kabel-tv-abonnenter. Liknande problematik har aktualiserats när det gäller ip-tv via fiber. Regeringen gav 2004 den s.k. Radio- och i uppdrag att utreda möj- ligheten till ökad konkurrens i kabel-tv-nät. Utredaren gjorde bl.a. be- dömningen (SOU 2005:62) att det framför allt är vid anläggandet av nya nät och i viss mån då ett avtal om tv-distribution i ett befintligt nät skall förnyas som det råder egentlig konkurrens mellan olika operatörer. Utre- daren menade emellertid att det i stor utsträckning är geografiskt betingat om det finns möjlighet att välja mellan olika operatörer. På vissa orter Prop. 2009/10:115 finns det endast en verksam operatör med följd att det inte finns någon reell valmöjlighet för fastighetsägarna. I stora tätorter kan möjligheten att välja vara större. Även om det finns flera verksamma operatörer på en ort utgör näten ofta en begränsning i sammanhanget. I de flesta fall krävs nämligen att en operatör anlägger ett nytt nät för att kunna konkurrera med en befintlig operatör. Detta kan hämma konkurrensen eftersom det är mycket kostsamt att anlägga ett nytt nät. Utredaren gjorde dessutom bedömningen att en fastighetsägare i praktiken ofta är förhindrad att sluta avtal med mer än en operatör p.g.a. att ett avtal med en operatör ger denne en exklusiv rätt att distribuera tv-program i den aktuella fastigheten. En faktor som fortfarande kan anses begränsa valfriheten i flerfamiljs- hus är att avgiften för kabel-tv-anslutningen, eller andra trådbundna nät, ofta är en obligatorisk del i hyran eller avgiften för lägenheten. Detta innebär att de de boende måste betala en avgift för en tjänst som de inte utnyttjar, om de väljer att ta emot tv via någon annan distributionsform. Radio- och gjorde vidare bedömningen att det inte finns någon möjlighet att införa lagstiftning på området, utöver de regler som redan finns i lagen om elektronisk kommunikation, som anvisar tillvägagångssätt för en eventuell förhandsreglering av Post- och telesty- relsen. fann inte anledning att göra någon annan be- dömning än Radio- och . Regeringen delar bedömningen när det gäller de rättsliga förutsättning- arna för ökad konkurrens i kabel-tv-nät. presenterades konsultrapporten till rörlig bild, beställd av Radio- och TV- verket och . Där tas bl.a. frågan om konkurrens mellan tv-operatörer upp. Enligt rapporten har inneburit stora förändringar på betal-tv-marknaden och utvecklingen har gått i en rikt- ning som kan innebära förbättrad konkurrens. Exempelvis har utbudet av nya interaktiva tjänster såsom video-on-demand ökat, och svaren på en marknadsundersökning som presenteras i rapporten tyder på att ande- len hushåll som upplever att de har fler än en tv-operatör att välja mellan har ökat . De bedömningar som görs i rap- porten återspeglar inte nödvändigtvis myndigheternas uppfattning. Regeringen anser att det finns anledning att fortsatt följa hur den snabba utvecklingen inom olika tv-plattformar (kabel-tv, IP-tv, marksänd tv eller satellitsänd tv) påverkar de enskilda hushållens valfrihet. Regeringen avser därför att ge Myndigheten för radio och tv i uppdrag att, i samråd med andra berörda myndigheter, följa den fortsatta utvecklingen och vid behov lämna förslag till åtgärder. Regeringens bedömning: Det finns förutsättningar att utveckla självre- gleringen inom radio- och tv-området på samma sätt som framgångsrikt sker inom andra områden. Programföretagen kan ansluta sig till befintli- ga system eller skapa egna. Ökad självreglering kan medföra att behovet av annan reglering minskar. bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: KLYS, Copyswede, Annonsörer, (TV4) och delar bedömningen. Kon- sumentverket/delar bedömningen att en effek- tiv självreglering kan bidra till en hög nivå på konsumentskyddet under förutsättning att det omfattar en uppförandekod samt att överträdelsen mot koden prövas och att åtgärder mot dessa överträdelser kan vidtas. Radio- och har inget att erinra mot ökad självreglering, men efterlyser riktlinjer för när en sådan organisation kan anses uppfylla kra- ven och om det kan finnas flera organisationer som ett programbolag kan ansluta sig till. Handikappförbundens Samarbetsorgan anser att självsa- nerande instrument ska kombineras med andra instrument för uppfölj- ning, till exempel rapporter av forskare och oberoende granskare. framhåller att självreglering, beroende på hur den utfor- mas och tillämpas, kan komma i konflikt med EUF-fördragets konkur- rensregler och regler om fri rörlighet samt att utredningen inte har inte övervägt denna fråga. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 3.7 i AV-direktivet ska medlemsstaterna främja system för sam- och /eller självreglering på nationell nivå inom de områden som samordnas i direktivet i den ut- sträckning det är möjligt enligt respektive medlemsstats rättsordning. Artikeln gäller både tv-sändningar och beställtjänster. Skäl 36 till direk- tivet påminner om kommissionens meddelande om bättre lagstiftning vari betonas att det är nödvändigt med en noggrann analys av vilken lagstiftningsmetod som är lämplig, särskilt om självreglering eller sam- reglering kan övervägas. Direktivet innebär dock enligt inte att medlemsstaterna åläggs att upprätta system för sam- och självre- glering. har gjort en analys av situationen på den svenska marknaden avseende själv- och samreglering. Det konstateras att flera system för självreglering finns som på olika sätt berör audiovisuella tjänster. Det finns dock inte något sam- eller självregleringssystem som skapats av eller uteslutande riktar sig till programföretagen eller övriga leverantörer av audiovisuella tjänster. Utredningen nämner två viktiga system för självreglering som finns på marknadsföringsområdet i form av () och Näringslivets etiska råd mot könsdiskriminerande reklam (). På marknadsföringsområdet har en omstrukturering skett i samband med att en ny aktör, , har inrättats. Reklamombudsman- nen har ersatt MER och . För den tryckta pressen finns Allmänhetens pressombudsman (PO) och (). Verksamheten är en av pressbranschen inrättad självsanerande verksamhet som funnits sedan början av 1900- talet. Syftet är att upprätthålla god publicistisk sed och skydda enskilda mot oförskyllt lidande genom publicitet. På tv-sidan har SVT, UR och TV4 beslutat att följa de pressetiska reglerna i den utsträckning det är lämpligt med hänsyn till radio- och TV-lagen och företagens sändnings- tillstånd. Eventuella avsteg från de pressetiska reglerna prövas dock inte av PO eller . konstaterar att det inte finns motsvarande strukturer för sam- eller självreglering på Internet. Majoriteten av de ledande Inter- netleverantörerna är dock medlemmar i den ideella föreningen organisationen för innehålls- och tjänsteleverantörer på onlinemarknaden i (BitoS). Som ett led i BitoS arbete har det tagits fram etiska riktlinjer som syftar till att upprätthålla en hög kvalitet för besökare och annonsörer. För betalteletjänster finns Etiska Rådet för Betalteletjänster som är en fristående och oberoende organisation med uppgift att utarbeta etiska regler. är en sammanslutning av företag verksamma inom den svenska mobila tjänstesektorn som bl.a. tagit fram affärsetiska regler. Inom har Rådet mot skadliga inslag i medierna våldsskild- ringar (U1990:03) regeringens uppdrag att verka för självreglering inom medierna för att främja skydd av minderåriga. konstaterar att tv-företag har olika förutsättningar för att delta i de självreglerande organ som finns eller som växer fram för nya medier. Utredningen konstaterar vidare att både det växande antalet aktörer inom radio och tv-området och det förhållandet att gränserna mellan olika medieområden luckras upp talar för att det borde finnas förutsättningar för att utveckla självregleringen inom radio- och tv- området på samma sätt som framgångsrikt sker inom andra områden. Programföretagen kan ansluta sig till befintliga system eller skapa egna. En självregleringsordning skulle med fördel kunna omfatta allt som de berörda företagen publicerar, oberoende av sändningsform. På samma sätt skulle den kunna omfatta företag som är verksamma på den svenska marknaden oberoende av om de står under svensk jurisdiktion eller inte. En sådan ordning kan dock enligt utredningens bedömning inte tvingas fram, utan är upp till de berörda företagen själva att initiera. Regeringen delar utredningens bedömning. konstaterar att en del av det som regelmässigt meddelas i form av villkor i sändningstillstånd skulle kunna ersättas med själreglering och därmed undgå myndighetskontroll. Enligt utredningens bedömning bör tillståndsmyndigheten kunna främja självregleringen genom att avstå från att ställa upp sändningsvillkor inom områden som omfattas av självregleringen. Flera remissinstanser har påpekat att utred- ningen inte har lämnat tillräckligt detaljerade förslag och inte heller till- räckligt väl analyserat konsekvenserna av en övergång till självreglering. Radio- och har också påpekat att utredningen inte har lämnat något förslag om när förutsättningarna ska anses vara uppfyllda för att avstå från tillståndsvillkor. Detta kan innebära att myndigheten utan ytterligare lagstöd kan komma att även fortsättningsvis meddela vissa allmänna tillståndskrav även om självregleringssystem växer fram. Re- geringen kommer därför följa utvecklingen noga i detta avseende och återkomma om utvecklingen ger anledning till det. Villkor för sändningarnas innehåll Regeringens bedömning: Radio- och förslag om att införa lagregler med krav på att sändningsrätten ska utövas sakligt, att programverksamheten ska respektera den enskildes privatliv och att det ska iakttas återhållsamhet vid sändning av program som innehåller vålds- skildringar eller avancerade sexuella framställningar, även utöver det som gäller enligt nuvarande 6 kap. 2 § radio- och TV-lagen, bör inte genomföras. Därigenom bör inte de föreslagna reglerna om hur dessa lagregler ska övervakas och sanktioneras genomföras. Radio- och förslag om att flytta tillsynen över program som innehåller våldsskildringar eller pornografiska bilder i strid med den nuvarande bestämmelsen i 6 kap. 2 § radio- och TV-lagen från Justitiekanslern till och TV bör inte genomföras. Detsamma gäller förslaget att ett tillstånd att sända tv i marknätet ska kunna förenas med att vissa innehållsvillkor också ska gälla för kompletterande sändningar via satellit. Radio- och förslag: Lagregler införs med krav på att sändningsrätten ska utövas sakligt, att programverksamheten ska respektera den enskildes privatliv och att det ska iakttas återhållsamhet vid sändning av program som innehåller våldsskildringar eller avancera- de sexuella framställningar, även utöver vad som gäller enligt nuvarande 6 kap 2 § radio- och TV-lagen. och TV ska ha tillsyn över efterlevnaden av samtliga bestämmelser i 6 kap. 2 § radio- och TV-lagen. Tillstånd att sända tv i marknätet ska kunna förenas med vissa innehållsvillkor som också ska gälla för kompletterande sänd- ningar via satellit. bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har något att erinra mot AV- Skälen för regeringens bedömning: Radio- och hade i uppdrag att lägga fram förslag som gör att samma regler kan till- lämpas på samtliga tv-sändningar från ett företag, oberoende av om sändningarna sker på ett sätt som kräver tillstånd eller på något annat sätt. I tilläggsdirektiv gavs utredningen i uppdrag att föreslå mer kraftfulla åtgärder om ett programföretag vid upprepade tillfällen och på liknande sätt bryter mot villkor för innehållet i sändningarna. Bakgrunden var att och TV vid upprepade tillfällen hade fällt samma programföretag för att ha sänt program med våldsskildringar under eftermiddagstid eller tidig i strid med skyldigheten att ta hänsyn till televisionens särskilda genomslagskraft. Radio- och förslag avstyrktes av huvuddelen av remissinstanserna. Bland de skäl som anfördes kan nämnas att förslagen innebär en begränsning av yttrandefriheten, att tillståndsvillkor är mer flexibla och ger programföretagen möjlighet att påverka utformningen samt att förslaget skulle komma att innebära en omotiverad skillnad mellan olika distributionssätt eftersom lagregleringen inte föreslogs gälla för trådsändningar. gjorde bedömningen att regler som har till syfte att tjäna angelägna intressen, t.ex. att skydda barn mot olämpligt programin- nehåll eller att göra det möjligt för personer med funktionsnedsättning att ta del av programmen bör kunna upprätthållas oberoende av formen för sändningen och oberoende av om sändningen kräver tillstånd. I enlighet med vad flera remissinstanser hade anfört menade dock att en sådan ordning kräver ändringar i yttrandefrihetsgrundlagen. AV- utredningen konstaterade också att vissa av de föreslagna innehållsreg- lerna var av sådan art att de med fördel skulle kunna omfattas av ett eventuellt framtida självregleringssystem. Då skulle det emellertid vara en fördel om reglerna kvarstod som tillståndsvillkor snarare än lagregler eftersom sådana är mera flexibla och därmed lättare kan ändras. Utred- ningen ansåg sammanfattningsvis att förslagen från Radio- och TV- lagsutredningen inte borde genomföras. Beträffande Radio- och förslag att för radio och TV ska ha tillsyn över efterlevnaden av samtliga bestämmelser i 6 kap. 2 § radio- och TV-lagen ansåg att det sätt på vilket uppgifter och ansvar är fördelat mellan Justitiekanslern och när det gäller förbudet i 6 kap. 2 § i huvudsak är ändamålsenligt och att ett genomförande av Radio- och TV- utredningens förslag inte skulle ändra den nuvarande ordningen på något mer påtagligt eller bättre sätt. ansåg vidare att förslaget att det skulle införas en möj- lighet att förena ett tillstånd att sända marksänd television med villkor om att sådana sändningsvillkor som rör sändningarnas innehåll ska gälla även för sådana kompletterande satellitsändningar, som görs för att upp- fylla en i sändningstillståndet föreskriven skyldighet att sända program till hela landet eller till viss del av landet, inte borde genomföras. Detta mot bakgrund av att inget programföretag har ett sänd- ningstillstånd där det föreskrivs att företaget ska sända via satellit för att uppfylla en skyldighet att sända till hela landet eller till en del av landet. Förslaget att tillståndsvillkor ska kunna göras tillämpliga på sådana satel- litsändningar skulle därför inte uppfylla något syfte. Regeringen gör samma bedömning som i dessa delar. Angående förslaget om att införa lagregler med krav på innehållet i sändningar skulle en ytterligare själv- eller samreglering på radio- och tv- området kunna minska kraven på annan reglering. Tillståndsvillkor är lättare att anpassa till en sådan utveckling än lagregler. Regeringen be- dömer därför i likhet med att förslaget inte ska genom- föras. Det kan vidare konstateras att har i upp- drag att se över yttrandefrihetsgrundlagen. Det kan därför finnas skäl för regeringen att återkomma till de här frågorna vid senare tillfälle. 11 Tillstånd och registrering Regeringens förslag: Tillstånd krävs för att sända tv-program med hjälp av radiovågor, om sändningen sker på frekvenserna , eller . Tillstånd krävs för att sända ljudradioprogram med hjälp av radiovågor om sändningarna sker på 1.frekvenser under som är avsedda för rundradiosänd- ningar enligt internationella överenskommelser som är bundet av, eller 2.frekvenserna , eller . Radio- och förslag: Utredningen föreslog att det inte skulle krävas tillstånd enligt radio- och tv-lagen för att sända radio- och tv-program som förmedlas av en radiosändare som enligt det tillstånd som meddelats enligt lagen om elektronisk kommunikation huvudsakligen ska användas för annat än rundradio. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De instanser som har yttrat sig har i huvudsak inte något att erinra mot förslaget. Boxer och framför dock att även frekvensområdet bör vara tillståndspliktigt för rundradio. () och () har angett att det bör klargöras om bestämmelsen innebär att de angivna frekvensområdena ska användas uteslutande för ljudradio- och tv- sändningar. Skälen för regeringens förslag: Enligt 2 kap. 1 § radio- och TV-lagen krävs tillstånd för att sända ljudradio- eller tv-program med hjälp av radiovågor på frekvenser under 3 gigahertz. Ett skäl för tillståndsplikten är knappheten på sändningsfrekvenser. I förarbetena till bestämmelsen anges att yttäckande sändarnät är mycket frekvenskrävande och att sänd- ningar i de frekvensområden som lämpar sig bäst för sådana sändningar därför fortsatt bör vara tillståndspliktiga (prop. 1995/96:160 s. 70 f.). Även om digitaliseringen har medfört att överföringskapaciteten i marksändningarna har ökat påtagligt är det fortfarande viktigt att kunna säkerställa att boende i hela landet har möjlighet att ta emot programmen och att sammansättningen av programtjänster präglas av mångfald när det gäller såväl innehåll som ägande. De principer som ligger bakom tillståndsplikten gör sig därför fortfarande gällande. Regeringen anser därför att tillståndsplikten för ljudradio och tv bör behållas. Däremot finns det anledning att överväga om man bör begränsa om- fattningen av de sändningar för vilka det ska krävas tillstånd enligt radio- och tv-lagen. Utnyttjandet av radiofrekvenser i bygger på den frekvensplan som upprättas av och som i sin tur bygger på internationella överenskommelser. Frekvensplanen är ett allmänt råd och alltså inte bindande, men används som intern vägledning för i samband med beviljande av tillstånd att använda radiosän- Enligt frekvensplanen får bland annat frekvensområdena , och användas för rundradio, dvs. ljudradio- eller tv-sändningar. Vissa delar av dessa fre- kvensband får emellertid användas även för andra tjänster. Regeringen beslutade om vilket sändningsom- råde som får användas för marksänd tv. Beslutet omfattar fem frekvens- kanaler i hela landet eller, under förutsättning att inga tv-sändningar äger rum på högre frekvenser än , det större antal frekvenska- naler som kan göras tillgängligt i frekvensbandet , samt ytterligare en frekvenskanal i hela landet under förutsättning att frekvensutrymme kan göras tillgängligt i bandet . Beslutet innebär att frekvensområdet inte är reserve- rat för tv-sändningar efter det att nödvändig omplanering skett. Rätten att använda radiosändare i detta frekvensområde kommer att utlysas av enligt lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation. Tillståndsplikten bör knytas till bestämda frekvensområden som anges i lagen. Regeringen kan emellertid, i samband med beslut om vilket sändningsutrymme som ska upplåtas, bestämma att ett mindre frekvens- utrymme än som anges i lagen ska användas för tillståndspliktiga sänd- ningar av tv och sökbar text-tv, eller begränsa hur stor del av ett till- ståndspliktigt sändningsutrymme som ska utnyttjas. Regeringen konstaterar att det är möjligt att sprida innehåll som utgör tv-sändningar eller ljudradiosändningar via andra former av elektroniska kommunikationsnät än traditionella rundradionät. Några skäl att via till- ståndsgivning enligt radio- och tv-lagen styra frekvensanvändningen i andra elektroniska kommunikationsnät finns emellertid inte. Med hänsyn till att det inte har påvisats någon brist på överföringskapacitet utanför det egentliga rundradioområdet finns det inte heller skäl att via till- ståndsgivning påverka sammansättningen av de tjänster som erbjuds. Mot denna bakgrund anser regeringen att det inte finns skäl att behålla tillståndsplikt för sändningar av tv eller ljudradio utanför de traditionella rundradionäten. gäller som nämnts tillståndsplikten för sändningar på frekvenser under 3 gigahertz. Skälet till att denna gräns valdes, trots att sändningar av ljudradio- och tv till allmänheten inte förekom på högre frekvenser än , var att eventuella framtida sändningar i 1,5-gigahertzbandet () skulle vara tillståndspliktiga. Även om detta frekvensområde kan användas för rundradio enligt inter- nationella överenskommelser har några sådana sändningar inte aktualise- rats som den nuvarande lagen har gällt. Däremot in- nebär den nuvarande gränsen för tillståndsplikt att tv-sändningar som sker via mobiltelenät omfattas av tillståndsplikt. Regeringen anser inte att de skäl som motiverar krav på tillstånd för traditionella rundradiosänd- ningar är giltiga för sändningar i mobiltelenät eftersom de inte utnyttjar något sändningsutrymme som annars hade kunnat tas i anspråk för tradi- tionell rundradio.