prop · GX03237 · 2010-06-23 00:00:00 — Av 17 § andra stycket framgår att endast myndigheter får skicka en handling på elektronisk väg och en enskild är därför vid vanlig delgiv- ning hänvisad till att skicka handlingen med post, använda bud eller lämna handlingen på annat sätt. I andra stycket anges vilka delgivningssätt som får använda när den bistår en enskild med delgivning utan samband med mål eller ärende, nämligen vanlig delgivning, särskild delgivning med juridisk person, stämningsmannadelgivning och kungörelsedelgivning. Av uppräkningen framgår motsatsvis att muntlig delgivning och förenk- lad delgivning inte får användas av . Begränsningar av vilka delgivningssätt som får användas kan också finnas i de författningar som anger att enskild ska se till att delgivning sker (se t.ex. 8 kap. 8 § jorda- balken, 2 kap. 9 § konkurslagen och 7 kap. 27 § bostadsrättslagen [1991:614]). Delgivning med en fysisk person 11 § Vid delgivning med en fysisk person är han eller hon delgivningsmottagare. Har en fysisk person ställföreträdare som är behörig att företräda honom eller henne i saken, är i stället ställföreträdaren delgivningsmottagare. Om det finns skäl till det, är den fysiska personen och ställföreträdaren tillsammans delgiv- Paragrafen behandlar frågan vem som är delgivningsmottagare när en fysisk person ska delges. Den har utan ändring i sak överförts från 7 § delgivningslag (prop. 1970:13 s. 130 f.). Övervägandena finns i avsnitt 7.1. I första stycket finns huvudregeln, som anger att den fysiska person som ska delges också är delgivningsmottagare. I andra stycket finns en undantagsbestämmelse som tar sikte på de situationer där en fysisk person inte själv får föra sin talan. Det kan bero på att personen i fråga är omyndig, försatt i konkurs eller att förvaltar- skap är anordnat för honom eller henne. I sådana fall är behörig ställföre- trädare, dvs. förmyndare, konkursförvaltare eller förvaltare, i stället Prop. 2009/10:237 delgivningsmottagare. Det förhållandet att en fysisk person har en eller flera ställföreträdare innebär inte att handlingen alltid ska lämnas till denne eller dessa. I vissa fall kan den fysiska personen ändå ha rätt att själv föra talan eller vara skyldig att själv fullgöra något. I stycket anges slutligen att ställföreträdaren eller ställföreträdarna och den företrädde är delgivningsmottagare tillsammans om det finns skäl till det. Så kan vara fallet om båda har behörighet att föra talan eller om det inte står klart vem av dem som får föra talan. 12 § Vid delgivning med staten är en person som är behörig att ta emot delgivning vid den myndighet som ska bevaka statens rätt i saken delgivningsmottagare. Om det inte av lag eller annan författning framgår att en viss myndighet ska bevaka statens rätt i saken är justitiekanslern, eller någon annan person som är behörig att ta emot delgivning för Justitiekanslerns räkning, delgivnings- mottagare. Paragrafen behandlar frågan vem som är delgivningsmottagare när staten ska delges. Paragrafen motsvaras delvis av 8 § delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Första stycket anger att en person som är behörig att ta emot delgivning för en myndighets räkning är delgivningsmottagare. Vem som är behörig att ta emot delgivning framgår normalt av myndighetens instruktion, arbetsordning (4 och 5 §§ myndighetsförordningen [2007:515]) eller av annat beslut. Om inte någon annan person har utsetts är chefen för myndigheten delgivningsmottagare. Om det inte framgår av lag eller annan författning att en viss myndighet ska bevaka statens rätt i saken är enligt andra stycket justitiekanslern, eller annan person som är behörig att ta emot delgivning för Justitiekanslerns räkning, delgivningsmottagare. Som exempel kan nämnas skadeståndsmål där det inte är klart om anspråket avser en s.k. beslutsskada eller en s.k. faktisk skada eller om en myndighet är central förvaltningsmyndighet för en viss verksamhet eller inte (3 § första stycket andra strecksatsen och 5 § förordningen [1995:1301] om hand- läggning av skadeståndsanspråk mot staten). Med justitiekanslern avses den befattningshavare som är chef för myndigheten . Delgivning med annan juridisk person än staten 13 § Vid delgivning med annan juridisk person än staten är en person som har rätt att företräda den juridiska personen delgivningsmottagare. Om flera är behöriga tillsammans, är var och en av dem delgivningsmottagare. En verk- ställande direktör i ett aktiebolag är alltid delgivningsmottagare. Har ett försök till delgivning med delgivningsmottagare enligt första stycket misslyckats eller bedöms ett sådant delgivningsförsök som utsiktslöst, är en suppleant för en behörig ställföreträdare, eller en vice verkställande direktör i ett aktiebolag, delgivningsmottagare. Suppleanten eller vice verkställande direktören ska se till att handlingen så snart det kan ske lämnas till någon som har rätt att företräda den juridiska personen. Paragrafen reglerar vem som är delgivningsmottagare när andra juridiska Prop. 2009/10:237 personer än staten ska delges. Paragrafen motsvarar delvis 9 § första och andra styckena delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.1. I första stycket föreskrivs att en person som har rätt att företräda den juridiska personen (behörig ställföreträdare) är delgivningsmottagare. Om styrelseledamöterna endast får teckna den juridiska personens firma tillsammans, är ändå var och en av dem delgivningsmottagare. är alltid verkställande direktör i ett aktiebolag delgivningsmottagare. innebär att handlingen får lämnas till den verkställande direktören i ett aktiebolag även om han eller hon inte är behörig ställföreträdare. Av andra stycket framgår att en suppleant för behörig ställföreträdare eller en vice verkställande direktör i ett aktiebolag är delgivnings- mottagare när försök att delge delgivningsmottagaren enligt första stycket har misslyckats eller ett sådant delgivningsförsök bedöms som I många fall finns i den situationen även möjligheten att använda delgivningssättet särskild delgivning med juridisk person (se närmare kommentaren till 2730 §§). Med suppleant avses den associat- ionsrättsliga benämningen på en person som har till uppgift att träda in vid förfall för den som ensam eller i förening med någon annan har rätt att företräda den juridiska personen. Om en suppleant faktiskt tjänstgör som ledamot i styrelsen på grund av förfall för en ordinarie ledamot är i stället första stycket tillämpligt. Detsamma gäller när en vice verkställande direktör träder in i verkställande direktörens ställe vid Delgivning med delägare i samfällighet m.m. 14 § Vid delgivning med delägare i en samfällighet eller med medlemmar i en sammanslutning är, om inte 13 § är tillämplig, även ledamot av styrelsen eller annan som utsetts att förvalta samfällighetens eller sammanslutningens ange- Finns varken styrelse eller förvaltare, är någon som har rätt att sammankalla dem som ska besluta i samfällighetens eller sammanslutningens angelägenheter delgivningsmottagare. Har ett försök till delgivning enligt första stycket misslyckats eller bedöms ett sådant delgivningsförsök som utsiktslöst, är en suppleant för en ledamot av Suppleanten ska se till att handlingen så snart det kan ske lämnas till någon som har rätt att företräda delägarna eller medlemmarna eller underrätta dem som avses med delgivningen. Paragrafen innehåller särskilda bestämmelser om delgivning med del- ägare eller medlemmar i associationsformer som inte är juridiska perso- Bestämmelserna motsvarar 10 § delgivningslag. vägandena finns i avsnitt 7.4. Med samfällighet avses det fastighetsrättsliga begreppet (se t.ex. bestämmelserna om samfälligheter som förvaltas direkt av delägarna i lagen [1973:1150] om förvaltning av samfälligheter). slutning är avsett att innefatta medlemmar i olika associationsformer som har det gemensamt att de inte är juridiska personer (prop. s. 134). Bestämmelserna reglerar de fall då en person är delgivnings- mottagare för samtliga delägare eller medlemmar. att delgivning i stället sker genom att en handling skickas eller lämnas till den eller de personer som är delgivningsmottagare för respektive del- Prop. 2009/10:237 ägare eller medlem enligt 11, 12, 13 eller 15 §. I första stycket föreskrivs att styrelseledamot eller annan person som har utsetts att förvalta en samfällighets eller sammanslutnings angelägen- heter är delgivningsmottagare vid delgivning med delägarna. Om det inte finns någon styrelse eller förvaltare är den som har rätt att sammankalla dem som ska besluta i samfällighetens eller sammanslutningens ange- lägenheter delgivningsmottagare. I andra stycket anges att suppleant för styrelseledamot är delgivnings- mottagare om försök till delgivning enligt första stycket har misslyckats. Detsamma gäller om ett sådant delgivningsförsök bedöms som utsikts- löst. En suppleant som tar emot delgivning ska antingen se till att handlingen så snart det kan ske lämnas till någon som har rätt att före- träda delägarna eller medlemmarna eller underrätta samtliga delägare eller medlemmar om delgivningen. Delgivning med den som har ett ombud 15 § Har den med vilken delgivning ska ske ett ombud som är behörigt att ta emot handlingen är även ombudet delgivningsmottagare. Finns ett sådant ombud och handlingen lämnas till en delgivningsmottagare enligt 1114 §§, bör ombudet underrättas om detta. Första stycket gäller inte om handlingen innehåller ett föreläggande för den som ska delges att fullgöra något personligen. Paragrafen innehåller särskilda bestämmelser om delgivningsmottagare för de fall den som ska delges företräds av ombud. Paragrafen motsvarar i huvudsak 11 § delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.5. Av första stycket följer att ombudet är delgivningsmottagare om han eller hon är behörig att ta emot handlingen. Behörigheten framgår vanligtvis av ombudets fullmakt. Enligt 12 kap. 14 och 15 §§ rättegångs- balken har ombudet sådan behörighet om inte något annat anges i fullmakten. Om en part företräds av flera ombud är var och en av dem delgivningsmottagare (2009 ref. 44). Bestämmelsen innebär emeller- tid inte att endast ombudet är delgivningsmottagare. Det finns således ett utrymme att välja om handlingen ska lämnas till ombudet eller en person som enligt 1114 §§ är delgivningsmottagare för den som ska delges (jfr NJA 1985 s. 661 och NJA 1998 s. 814). Lämnas handlingen till annan än ombudet bör ombudet underrättas om delgivningen. Det kan ske t.ex. genom att en kopia av föreläggandet skickas till ombudet eller genom en underrättelse per telefon. Ett exempel på när det kan vara motiverat att lämna handlingen till en annan delgivningsmottagare än ombudet är om det framkommer att det föreligger samarbetssvårigheter mellan den som ska delges och ombudet eller om det är oklart om fullmakten har återkallats. Av andra stycket följer att ombudet inte är delgivningsmottagare om handlingen innehåller ett föreläggande att den som ska delges ska full- göra något personligen. Det kan t.ex. vara fråga om att inställa sig per- sonligen till ett sammanträde eller att fullgöra något vid äventyr av vite. Bestämmelsen hindrar inte att ombudet även i ett sådant fall underrättas. Hur vanlig delgivning går till 16 § Vanlig delgivning sker genom att handlingen som ska delges skickas eller lämnas till delgivningsmottagaren. Paragrafen reglerar hur vanlig delgivning går till. Den motsvarar i huvudsak 3 § första stycket första meningen delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. Bestämmelsen omfattar bl.a. delgivning med post eller bud. Den är teknikneutral och hindrar inte att handlingen skickas eller lämnas på annat sätt, t.ex. elektroniskt. Det är även möjligt att lämna handlingen till någon annan person än delgivningsmottagaren för vidarebefordran till honom eller henne (se närmare författningskommentaren till 18 §). När vanlig delgivning får användas 17 § Vanlig delgivning får användas vid all delgivning. Endast myndighet får vid vanlig delgivning skicka handlingen på elektronisk väg. Paragrafen anger när vanlig delgivning får användas. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. Av första stycket framgår att vanlig delgivning får användas vid all delgivning. Det finns således inte några begränsningar av vilka handlingar som får delges genom vanlig delgivning under förutsättning att det i det enskilda fallet bedöms ändamålsenligt enligt 4 § första stycket. Det kan däremot vara olämpligt att handlingen skickas eller lämnas på visst sätt (se 4 § andra stycket). Andra stycket anger att endast myndigheter får skicka en handling på elektronisk väg. Med elektronisk väg avses t.ex. telefax, e-post och SMS. Motsatsvis följer att enskild inte får delge en handling på detta sätt. Vid prövningen av om en handling bör skickas på elektronisk väg gäller 4 §. När det gäller handlingens innehåll bör särskilt uppgifternas känslighet beaktas och ställas i relation till hur säker överföringsmetoden är (jfr 31 § personuppgiftslagen [1998:204]). Höga krav på säkerhet bör ställas när en handling innehåller känsliga personuppgifter enligt 13 § personupp- giftslagen eller uppgifter om lagöverträdelser m.m. enligt 21 § person- uppgiftslagen. Detsamma gäller handlingar som omfattas av sekretess. När det gäller handlingens omfattning kan det i vissa fall finnas anled- ning för myndigheten att avstå från att skicka handlingar som är mycket omfattande på elektronisk väg. Myndigheten kan dock, oberoende av handlingens omfattning, i många fall skicka handlingen på elektronisk väg om delgivningsmottagaren har anvisat en sådan överföringsmetod i det enskilda delgivningsärendet. I tveksamma fall kan det vara lämpligt att kontakta delgivningsmottagaren innan handlingen skickas. Vid prövningen av att det inte är olämpligt att skicka handlingarna på elektronisk väg kan konstateras att en grundläggande förutsättning för att handlingen ska skickas på elektronisk väg är att myndigheten med tillräcklig grad av säkerhet vet att handlingen når delgivningsmottagaren på t.ex. ett visst telefaxnummer eller en viss e-postadress. måste vid bedömningen också beakta risken för att andra än delgivnings- Prop. 2009/10:237 mottagaren kan ta del av innehållet. Det kan därför finnas anledning att undvika att skicka handlingar på elektronisk väg till en adress som någon annan än delgivningsmottagaren har anvisat. 18 § Vanlig delgivning har skett när den eller de som är delgivningsmottagare har tagit emot handlingen. Om en postförsändelse har hämtats av bud, ska handlingen anses ha kommit delgivningsmottagaren till handa när försändelsen hämtats av budet. Paragrafen anger när vanlig delgivning har skett. Den motsvarar i huvudsak 19 § första stycket delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Första stycket föreskriver att delgivning har skett när delgivnings- mottagaren själv har tagit emot handlingen. Det vanligaste sättet att få bevis om att handlingen har kommit delgivningsmottagaren till handa är att han eller hon bekräftar mottagandet. Något formkrav på bekräftelsen uppställs inte. Ett vanligt sätt att bekräfta mottagandet är att delgivnings- mottagaren undertecknar ett mottagningsbevis eller delgivningskvitto och återsänder det. Om delgivningsmottagaren senare gör gällande att han eller hon inte har tagit emot handlingarna och att någon annan olovligen har undertecknat mottagningsbeviset med hans eller hennes namn, får det normalt ankomma på honom eller henne att lämna en rimlig förklaring till detta och dessutom lägga fram bevisning som stöder denna förklaring (prop. 1978/79:11 s. 18 samt NJA 2002 C 60, NJA 2003 C 43 och NJA 2008 s. 890). Om bekräftelse sker på telefon kan det vara motiverat att ställa någon kontrollfråga till den person som utger sig för att vara delgivningsmottagare. För att bekräftelse per e-post ska kunna godtas bör i regel krävas att meddelandet avsänts från en adress som är känd eller som det finns en möjlighet att kontrollera innehavaren av i efterhand, t.ex. genom Internetleverantören. Ett annat sätt att bekräfta mottagandet av en handling kan vara att delgivningsmottagaren genom användande av sin Bank-ID eller e-legitimation bekräftar mottagandet på myndighetens webbplats. Lagtexten lämnar också utrymme för att motta- gandet bevisas på annat sätt än genom en bekräftelse från delgivnings- mottagaren. Så kan t.ex. vara fallet om delgivningsmottagaren har tagit emot en handling som lämnats med bud men vägrat att bekräfta mottagandet genom att underteckna ett mottagningsbevis. Andra stycket innehåller en undantagsbestämmelse som tar sikte på den situationen att den person som är delgivningsmottagare låter ett bud hämta den handling som ska delges, vilket t.ex. kan vara fallet när en handling har skickats med rekommenderat brev. I sådana fall anses delgivningsmottagaren ha fått del av handlingen då budet har hämtat försändelsen. Hur muntlig delgivning går till 19 § Muntlig delgivning sker genom att innehållet i den handling som ska delges läses upp för delgivningsmottagaren. Sådan delgivning får även avse en kallelse, ett föreläggande eller ett annat beslut som ännu inte har fått skriftlig form. Handlingen eller beslutet, sedan det har fått skriftlig form, ska skickas eller lämnas till delgivningsmottagaren om det kan ske och inte bedöms obehövligt. Paragrafen reglerar hur delgivningssättet muntlig delgivning går till. Paragrafen motsvaras delvis av bestämmelserna om telefondelgivning i 3 § tredje stycket och s.k. mötesdelgivning i 20 § delgivnings- lag. Övervägandena finns i avsnitten 9.1 och 9.3. Av första stycket första meningen framgår att muntlig delgivning sker genom att innehållet i den handling som ska delges läses upp för den person som är delgivningsmottagare. Hela det innehåll som ska delges ska läsas upp. Bestämmelsen lämnar inte något utrymme för att läsa upp en del av handlingen och därefter hänvisa delgivningsmottagaren till att läsa resten av innehållet . Bestämmelsen är plats- och teknikneutral. Den omfattar delgivning vid ett sammanträde oavsett om delgivningsmottagaren ska inställa sig hos myndigheten personligen eller om han eller hon deltar genom telefon- eller videokonferens. Det är också möjligt att använda muntlig delgivning utan att det sker i samband med ett sammanträde, t.ex. vid ett telefonsamtal eller om den som utför delgivningen sammanträffar med delgivningsmottagaren (se även kommentaren till 20 §). Av andra meningen framgår att muntlig delgivning även kan avse en kallelse, ett föreläggande eller ett annat beslut som ännu inte har fått skriftlig form. I sådana fall ska alltså innehållet i beslutet läsas upp. I andra stycket anges att myndigheten i normalfallet ska skicka eller lämna handlingen eller beslutet, sedan det har fått skriftlig form, till delgivningsmottagaren. Expedieringen av den handling eller det beslut vars innehåll har delgetts muntligen fyller dubbla funktioner, dels som en säkerhetsåtgärd för det fall delgivningsmottagaren skulle ha miss- uppfattat innehållet vid delgivningstillfället, dels som en påminnelse. Eftersom delgivningen har skett redan när innehållet lästs upp (se närmare kommentaren till 21 §) bör handlingen eller beslutet skickas efter delgivningen. Utgångspunkten är att handlingen skickas till den adress som delgivningsmottagaren har anvisat vid delgiv- ningstillfället eller som har använts i målet eller ärendet. Handlingen ska skickas om det kan ske. Det innebär att delgivnings- mottagaren måste ha anvisat en adress som kan användas för ändamålet. Handlingen behöver inte skickas om det bedöms obehövligt. Så kan vara fallet om delgivningsmottagaren har förklarat att det inte behövs. Det kan vidare vara obehövligt att skicka handlingen om delgivningen avser en kallelse till en förhandling och förhandlingen kommer att äga rum innan handlingen hinner nå delgivningsmottagaren. En annan situation när det kan vara obehövligt att skicka handlingen är om den har skickats till delgivningsmottagaren. När muntlig delgivning får användas 20 § Muntlig delgivning får användas av en myndighet när delgivning ska ske i ett mål eller ärende. Muntlig delgivning får inte användas vid delgivning av en handling som inleder ett förfarande. Paragrafen anger när muntlig delgivning får användas. Av första stycket framgår att muntlig delgivning får användas av myndighet vid delgivning av handlingar i mål och ärenden. således inte använda muntlig delgivning (se även 10 §). I andra stycket anges att muntlig delgivning inte får användas när en handling som inleder ett förfarande (t.ex. en stämningsansökan) ska del- Av 4 § första stycket följer att myndigheten ska använda ett delgiv- ningssätt som är ändamålsenligt med hänsyn till handlingens innehåll och omfattning och som medför så lite kostnader och besvär som möjligt. 4 § andra stycket framgår att delgivning inte får ske på ett sätt som är olämpligt med hänsyn till omständigheterna i delgivningsärendet. bedömningen av omständigheterna i delgivningsärendet bör särskilt handlingens innehåll och omfattning beaktas samt i vilken situation delgivningsmottagaren befinner sig. När det gäller handlingens innehåll och omfattning kan noteras att det främst är i fråga om handlingar som har ett någorlunda kort och enkelt innehåll som muntlig delgivning bör Det kan t.ex. gälla kallelse till sammanträde, kompletterings- förelägganden eller vissa beslut under handläggningen. handlingen är av särskilt känsligt slag och det finns risk för att någon utomstående uppfattar innehållet bör muntlig delgivning inte ske. Delgivningsmottagaren torde i regel ha bäst förutsättningar att ta till sig information vid ett sammanträde. Delgivningsmottagaren kan då antas ha sin uppmärksamhet riktad på målet eller ärendet. goda möjligheter för honom eller henne att föra egna minnesanteck- I princip torde förutsättningarna vara lika goda när den person som är delgivningsmottagare besöker myndigheten, t.ex. för att diskutera handläggningen av målet eller ärendet. När muntlig delgivning inte sker vid ett sammanträde, t.ex. vid ett telefonsamtal, är det däremot inte alltid säkert att delgivningsmottagaren är lika uppmärksam. myndigheten ha sämre förutsättningar att bilda sig en välgrundad uppfatt- ning om detta. Muntlig delgivning vid ett telefonsamtal bör därför normalt endast användas när handlingens innehåll är kortfattat. förutsättningar att ta till sig information torde delgivningsmottagaren normalt ha om han eller hon av en händelse råkar sammanträffa med en företrädare för myndigheten. I en sådan situation kan det ofta vara olämpligt att använda delgivningssättet. heterna kring delgivningen måste även göras utifrån den enskilda personens förutsättningar att ta till sig innehållet. 21 § Muntlig delgivning har skett när innehållet som avses i 19 § har lästs upp. Paragrafen anger när muntlig delgivning har skett. Övervägandena finns i Prop. 2009/10:237 avsnitt 9.3. Av bestämmelsen framgår att delgivningstidpunkten infaller redan när innehållet i en handling, eller en kallelse, ett föreläggande eller ett annat beslut som vid delgivningstillfället ännu inte har fått skriftlig form, har lästs upp enligt 19 § första stycket. Det gäller även om handlingen eller beslutet senare skickas eller lämnas till delgivningsmottagaren. Delgiv- ningstidpunkten påverkas inte heller av om myndigheten skulle underlåta att skicka handlingen (se kommentaren till 19 § andra stycket). Hur förenklad delgivning går till 22 § Förenklad delgivning sker genom att handlingen som ska delges skickas till delgivningsmottagaren och att det närmast följande arbetsdag skickas ett kontrollmeddelande om att handlingen har skickats. Paragrafen anger hur förenklad delgivning går till. Paragrafen motsvarar delvis 3 a § första stycket delgivningslag. Övervägandena finns i avsnitten 10.1 och 10.4. Av paragrafen följer att förenklad delgivning sker genom att den hand- ling som ska delges skickas till delgivningsmottagaren och att därefter ett kontrollmeddelande skickas i vilket anges att handlingen har skickats.