prop · GX03237 · 2010-06-23 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: För att kontrollmeddelandet ska fylla sin funktion fullt ut får det inte skickas som handlingen. Om så sker anses delgivning inte ha skett (se t.ex. Högsta domstolens beslut i mål nr Ö 1757-07). I den nuvarande bestämmel- sen anges att kontrollmeddelandet ska skickas minst efter det att handlingen skickats. I förarbetena till bestämmelsen om förenklad del- givning sägs dock att syftet med kontrollmeddelandet motverkas om man dröjer för länge med att skicka detta och att riktmärket därför bör vara att meddelandet skickas påföljande arbetsdag eller, om så undantagsvis inte kan ske, därefter (prop. 1990/91:11 s. 48). Lag- textens ordalydelse hindrar emellertid inte att kontrollmeddelandet skickas långt efter att handlingen skickats. Även om detta normalt inte torde förekomma anser regeringen i likhet med promemorian att det finns anledning att skärpa lagtexten. I promemorian föreslås att kontrollmeddelandet alltid ska sändas närmast följande arbetsdag. Uttrycket närmast följande arbetsdag används redan i (33 kap. 3 §), förvaltningslagen (10 § andra stycket), förvaltningsprocesslagen (44 § andra stycket) och lagen om domstolsärenden (44 § andra stycket) och torde enligt promemorian inte medföra några tillämpningssvårigheter (jfr lagen [1930:173] om beräkning av lagstadgad tid och lagen [1989:253] om allmänna helgdagar). Arbetsdomstolen, som i och för sig instämmer i att kontrollmeddelan- det inte ska få sändas långt efter att handlingen har skickats, anser att hanteringen bör vara flexibel och föreslår att kontrollmeddelandet bör få skickas inom förslagsvis efter det att handlingen har avsänts. En sådan bestämmelse skulle emellertid ställa högre krav på delgiv- ningsmottagaren att kontinuerligt bevaka sin post för att vara säker på att inte en handling har kommit på avvägar. Regeringen anser vidare att risken får anses vara mycket liten för att en myndighet kommer att förbise att skicka kontrollmeddelandet närmast följande arbetsdag. Det är enligt nuvarande ordning vanligt förekommande att myndigheten skriver ut kontrollmeddelandet som handlingen skickas och lägger det tillsammans med andra försändelser som ska expedieras närmast följande arbetsdag. Om det vid något enstaka tillfälle skulle inträffa att myndig- heten missar att skicka kontrollmeddelandet i rätt tid, som Hovrätten över och befarar, kan myndigheten antingen göra om den förenklade delgivningen eller delge handlingen på annat sätt. Frågan om när kontrollmeddelandet ska skickas hänger dessutom ihop med hur delgivningstidpunkten ska beräknas (se närmare avsnitt 10.6). Samman- taget anser regeringen att fördelarna med att införa ett krav på att kontrollmeddelandet alltid ska skickas närmast följande arbetsdag efter det att handlingen har skickats överväger nackdelarna. Regeringen an- sluter sig därför till promemorians förslag. 10.5Hur ska handlingen och kontrollmeddelandet skickas? Regeringens förslag: Handlingen och kontrollmeddelandet skickas till delgivningsmottagarens senast kända adress. Om delgivningsmottagarens senast kända adress inte kan användas får handlingen och kontrollmeddelandet skickas till delgivningsmottagarens folkbokföringsadress. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att handlingen och kontrollmeddelandet ska sändas med post om inte annat har överenskommits. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker för- slaget eller lämnar det utan invändning. Några remissinstanser, däribland och , anser att handlingen eller kontroll- meddelandet i större utsträckning bör få sändas på annat sätt än med vanlig post. Ett par remissinstanser, bl.a. Hovrätten över och , anser att det bör anges i lagtexten att handlingen och kontroll- meddelandet ska sändas till folkbokföringsadressen även om endast kontrollmeddelandet har kommit i retur till myndigheten. Skälen för regeringens förslag: Vid förenklad delgivning måste enligt nuvarande ordning handlingen och kontrollmeddelandet sändas med post. När delgivningsformen infördes fanns det anledning för de allra flesta att regelbundet bevaka sin post för att få del av räkningar och andra postförsändelser. finns det genom ökad användning av banktjänster på Internet, autogiro och elektroniska fakturor inte alltid samma behov att bevaka sin post. Det torde också ha blivit vanligare att personer vistas på en annan ort än folkbokförings- orten, till exempel i samband med arbete på annan ort. Med den utveckling som har skett sedan förenklad delgivning infördes framstår kravet på att handlingen och kontrollmeddelandet måste skickas med post enligt regeringens uppfattning som mindre lämpligt. För en del parter, t.ex. sådana som ofta befinner sig på resa eller byter boende, skulle det vara enklare att bevaka handlingar som skickas med t.ex. e-post. Bestämmelsen bör därför vara teknikneutral. Det bör därför anges att handlingen och kontrollmeddelandet ska skickas till delgivnings- mottagarens senast kända adress. En av utgångspunkterna för delgivningssättet är redan enligt nuvarande ordning att parten i stor utsträckning ska kunna välja vart handlingen ska skickas. Regeringen ansluter sig till tidigare ställningstaganden och bedömer därför att det inte är lämpligt att som föreslår införa en möjlighet att skicka handlingen på elektronisk väg utan att parten har anvisat ett sådant överföringssätt. Liksom gäller för muntlig delgivning bör dock delgivningsmottagaren inte kunna kräva att handlingen eller kontrollmeddelandet ska skickas på ett sätt som myndig- heten saknar tekniska förutsättningar för (se närmare avsnitt 9.3). Parten bör alltså inte ges en ovillkorlig rätt att bestämma på vilket sätt handlingen ska skickas, utan rätten bör begränsas av de sätt som myndigheten har praktiska förutsättningar att tillhandahålla. En sådan ordning har dessutom den fördelen att myndigheterna kan erbjuda olika alternativ allteftersom de har tillgång till nödvändiga tekniska förutsätt- ningar. Enligt 33 kap. 1 § sista stycket och 3 § sista stycket förvaltningsprocesslagen är en part skyldig att utan dröjsmål anmäla adressändring. I 25 § folkbokföringslagen (1991:481) finns dessutom en skyldighet att inom anmäla flyttning till , eller . Anmälningsskyldigheten i folkbok- föringslagen är straffsanktionerad (43 §). Dessutom har den enskilde möjlighet att begära eftersändning eller på annat sätt säkerställa att han eller hon kan nås av sin post. Det är bl.a. mot den bakgrunden som det i förarbetena anses rimligt att parten själv får stå risken vid förenklad delgivning vid underlåtenhet att meddela rätt adress till myndigheten. I lagstiftningsärendet ansågs vidare myndigheten få en god garanti för att även en från början feladresserad försändelse kan nå den sökte genom postens rutin att till avsändaren återställa försändelser där adressen inte är riktigt angiven, t.ex. med påteckningen Adressaten okänd på angiven adress. Det konstateras att delgivning självfallet inte skulle anses ha skett i en sådan situation och att man därigenom undvek rättsförluster för den enskilde, om myndigheten av någon anledning skulle ha angett fel adress på försändelsen (prop. 1990/91:11 s. 18). De nämnda förarbetsuttalandena har på en del håll tolkats som att delgivning ska anses ha skett om myndigheten har skickat försändelsen till den adress som en part har uppgett även om försändelsen återställs av postbefordringsföretaget till myndigheten med exempelvis meddelandet Adressaten har flyttat utan att begära eftersändning. Från andra håll har emellertid ifrågasatts om en sådan tolkning är förenlig med lagtextens krav att det inte får framstå som osannolikt att handlingen före två- veckorsfristens utgång har kommit fram till den söktes senast kända adress. Regeringen anser att det är rimligt att ställa krav på att den som har fått information om att förenklad delgivning kan komma att användas också är skyldig att anmäla ändrad adress till myndigheten. Underlåten- het att anmäla adressändring ska inte kunna leda till att delgivningen försenas. Det skulle emellertid vara orimligt att anse att förenklad delgivning har skett även i de fall där försändelsen bevisligen inte har kommit fram till delgivningsmottagarens adress då han eller hon inte ens har haft en teoretisk möjlighet att ta del av handlingens innehåll. I vissa fall kan det också vara ursäktligt att den enskilde har glömt eller missuppfattat informationen om delgivningsformen och därför felaktigt tror att ändrad folkbokföringsadress automatiskt kommer till myndig- hetens kännedom. För det fall delgivningsförsändelsen kommer i retur när den skickats till den adress som delgivningsmottagaren har uppgett och det uppmärksammas att denne har en annan folkbokföringsadress, så bör handlingen och kontrollmeddelandet i stället kunna skickas till folk- bokföringsadressen. I avsnitt 13.2.3 föreslår regeringen vidare att myn- digheten ska kunna använda kungörelsedelgivning om inte heller folk- bokföringsadressen kan användas vid förenklad delgivning. I promemorian anförs att det för delgivningsmottagaren i vissa fall kan vara en fördel om kontrollmeddelandet skickas på annat sätt än hand- lingen, t.ex. om handlingen skickas med post och kontrollmeddelandet som ett textmeddelande (SMS) till delgivningsmottagarens mobiltelefon. Mot detta kan enligt regeringens uppfattning invändas att en ordning som innebär att kontrollmeddelandet skickas på annat sätt än delgivnings- Prop. 2009/10:237 försändelsen skulle öka risken för att handlingarna skickas på fel sätt eller till fel adress. Regeringen anser till skillnad från promemorian att det inte bör införas någon möjlighet att skicka handlingen och kontroll- meddelandet till olika adresser. En sådan ordning hindrar naturligtvis inte att myndigheten som en serviceåtgärd underrättar parten om delgiv- ningen på annat sätt. Regeringens förslag: Förenklad delgivning har skett när har förflutit från det att handlingen skickades om handlingen och kontroll- meddelandet har skickats på föreskrivet sätt och det inte med hänsyn till omständigheterna framstår som osannolikt att handlingen kommit fram . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens men innebär en något annan lagteknisk lösning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. Några remissinstanser, bl.a. Hovrätten för Nedre , anser att det bör framgå av lagtexten att sändandet av kontrollmeddelandet är en förutsättning för att delgivning ska anses ha skett. anser att det bör framgå av lagtexten att delgivning inte heller anses ha skett om det är osannolikt att handlingen har kommit fram till folkbokföringsadressen. Skälen för regeringens förslag: Förenklad delgivning anses enligt nuvarande ordning ha skett efter det att kontrollmeddelandet skickades, om det inte med hänsyn till omständigheterna framstår som osannolikt att handlingen kommit fram till den senast kända adressen från det att kontrollmeddelandet skickades (19 § tredje stycket lag). Det krävs alltså inte att den sökte faktiskt ska ha fått del av handlingen. Parten får därmed själv stå risken för att handlingen skulle komma bort efter det att den kommit fram till adressen (prop. 1990/91:11 s. 26). Frågan om när förenklad delgivning ska ha skett hänger samman med hur som den eller de personer som är delgivningsmottagare ska kunna lämna sin post obevakad. I ett tidigare lagstiftningsärende har det ansetts att en frist om är alltför och att det knappast är av värde att förkorta tiden till någonting mellan en och (prop. 1994/95:188 s. 19). Genom att förkorta tidsfristen skulle handlägg- ningstakten hos myndigheterna kunna öka och förenklad delgivning skulle dessutom bli användbart i fler delgivningssituationer. Det finns därför fördelar med att korta tidsfristen om det kan ske med bibehållande av tillräckliga rättssäkerhetskrav. Om handlingen skickas med e-post eller SMS, kommer det att bli lättare för den enskilde att bevaka delgivningar. Det kan också förväntas bli vanligare att enskilda ges möjlighet att följa handläggningen av sitt ärende genom att ta del av diariet på myndighetens webbplats. Regeringen ansluter sig dock till promemorians bedömning att en markant förkortning av den tidsfrist då parter anses delgivna vid Prop. 2009/10:237 förenklad delgivning bör anstå till dess elektronisk kommunikation används i större utsträckning mellan myndigheter och parter. framstår därför en frist som väl avvägd. Det är dock mer rimligt att knyta delgivningstidpunkten till den tidpunkt då handlingen inte kontrollmeddelandet skickas. Tidsfristen bör därför, till skillnad från nuvarande ordning, beräknas från den dag då delgivningshandlingen skickas. Som framgår av avsnitt 10.4 föreslås att kontrollmeddelandet fortsättningsvis alltid ska skickas närmast följande arbetsdag. Förenklad delgivning bör ha skett när har förflutit från det att handlingen skickades under förutsättning att det inte med hänsyn till omständig- heterna framstår som osannolikt att handlingen kommit fram före fristens utgång. I praktiken innebär detta alltså att den tidpunkt då delgivning anses ha skett tidigareläggs någon dag i förhållande till den nuvarande ordningen. I likhet med bl.a. Hovrätten över och anser regeringen att det klart bör framgå att en förutsättning för att förenklad delgivning ska ha skett är att kontrollmeddelandet har skickats på föreskrivet sätt. Sammantaget bör förenklad delgivning ha skett när har förflutit från det att handlingen skickades om handlingen och kontroll- meddelandet har skickats på föreskrivet sätt och det inte med hänsyn till omständigheterna framstår som osannolikt att handlingen kommit fram . 10.7Delgivning av handlingar som inleder ett förfarande Regeringens förslag: Enligt den generella regleringen i delgivnings- lagen får förenklad delgivning inte avse handlingar som inleder ett för- farande vid en myndighet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Enligt delgivningslag är huvudregeln att förenklad delgivning inte får avse stämningsansökningar eller andra handlingar genom vilka förfarandet vid en myndighet inleds (3 a § tredje stycket). Skälet för undantaget är att särskilt starka krav bör ställas vid delgivning av handlingar som typiskt sett har mycket stor betydelse för mottagaren, vilket är fallet beträffande handlingar av detta slag. Regeringen anser i likhet med promemorian att utgångspunkten i delgivningslagen även fortsättningsvis bör vara att sådana handlingar inte får delges genom förenklad delgivning. I vissa situationer anser regeringen dock att det finns anledning att tillåta att förenklad delgivning används när en handling som inleder ett förfarande ska delges. Dessa situationer behandlas i avsnitten 10.7.2 10.7.4. Mål om betalningsföreläggande eller vanlig handräckning Prop. Regeringens förslag: Förenklad delgivning får användas i förhållande till svaranden i mål om betalningsföreläggande eller vanlig handräckning som överlämnats till tingsrätt, Arbetsdomstolen eller efter bestridande eller ansökan om återvinning. Bestämmelser om detta tas in i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning, lagen (1991:852) om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av och i lagen (2008:879) om europeiskt betalningsföreläggande. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig i denna Samtliga dessa, däribland och tingsrätt, tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan invändning. Skälen för regeringens förslag: Mål om betalningsföreläggande och vanlig handräckning handläggs hos enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. delger svaranden ett föreläggande att yttra sig över ansökan. föreläggandet fogas normalt information om att förenklad delgivning fortsättningsvis kommer att användas i målet. ansökan i rätt tid, ska sökanden genast underrättas om det. vidhålla sitt yrkande och begära att målet överlämnas till tingsrätt (33 §). Om svaranden däremot inte bestrider ansökan i rätt tid, ska Kronofogde- myndigheten meddela utslag i enlighet med ansökan. svaranden har bestritt endast en del av ansökan, ska utslag meddelas i enlighet med den obestridda delen av ansökan (42 §). nöjd med ett utslag får denne ansöka om återvinning. återvinning ska ha kommit in till inom en månad för utslaget. Om återvinning har sökts i rätt tid, ska överlämna målet till tingsrätt för fortsatt hand- Av 2 och 3 §§ lagen (1991:852) om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av Statens va- nämnd, följer att beträffande vissa arbetstvister och fordringar på avgift till huvudmannen för en allmän vatten- och avloppsanläggning i stället ska överlämna målet till Arbetsdomstolen får svaranden i ett mål om betalningsföre- läggande eller vanlig handräckning som efter bestridande överlämnats till tingsrätt, Arbetsdomstolen eller delges sökandens begäran om överlämnande och andra handlingar i målet genom förenklad delgivning om svaranden under handläggningen hos Kronofogdemyn- digheten har delgetts upplysning om att förenklad delgivning kan komma att användas i målet hos tingsrätten, Arbetsdomstolen eller Statens va- gäller motsvarande även för mål om europeiskt betalningsföreläggande. Denna ordning fungerar väl. Regeringen anser därför att motsvarande undantag även fortsättningsvis bör gälla. Om svaranden inte bestrider ansökan och meddelar utslag och svaranden ansöker om återvinning gäller däremot inte den information om förenk- lad delgivning som har lämnats av i målet i domstolen eller nämnden. Domstolen eller nämnden måste då informera Prop. 2009/10:237 svaranden på nytt om att förenklad delgivning kommer att användas. informationen skickas till svaranden i omedelbar anslutning till att målet kommit in till domstolen eller nämnden, behöver den dock inte delges utan kan skickas med s.k. lösbrev. I promemorian ifrågasätts varför förenklad delgivning inte lika gärna ska kunna tillämpas direkt i återvinningsfallen som i överlämnandefallen. Svaranden torde ofta till och med ha större beredskap för att delgivnings- sättet kan komma att användas om denne har ansökt om återvinning än i överlämnandefallen. En fördel med att låta informationen om förenklad delgivning gälla även i förhållande till en återvinningssökande är utöver det förhållandet att domstolen eller nämnden inte behöver skicka informationen att återvinningssökandens skyldighet att anmäla ändrad adress skärps. Detta har betydelse om återvinningssökanden vill skjuta upp det slutliga avgörandet, t.ex. genom att undandra sig delgivning. Regeringen ansluter sig till promemorians överväganden i denna del. Förenklad delgivning bör således kunna tillämpas direkt av tingsrätt, Arbetsdomstolen och även i förhållande till en svarande som har ansökt om återvinning av ett utslag från Kronofogde- myndigheten i mål om betalningsföreläggande eller vanlig handräckning under förutsättning att denne har informerats om att förenk- lad delgivning kan komma att användas i målet. Liksom vid all förenklad delgivning ska delgivningssättet endast få tillämpas om det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna i delgivningsärendet (se närmare avsnitten 5.5 och 10.2). Den nya delgivningslagen bör så långt som möjligt endast innehålla generella bestämmelser om delgivning. De nämnda undantagsbestäm- melserna bör därför föras in i lagen (1990:746) om betalningsförelägg- ande och handräckning respektive lagen (1991:852) om betalningsföre- läggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av och lagen (2008:879) om europeiskt betalnings- föreläggande. 10.7.3Förenklad delgivning i överinstanserna Regeringens förslag: Förenklad delgivning får användas i tingsrätt, hovrätt och respektive i kammarrätt och , även i de fall informationen om att delgivnings- sättet kan komma att användas har lämnats av , , hyresnämnd, arrendenämnd, tingsrätt eller hovrätt respektive förvaltningsrätt eller kammarrätt. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att det i och förvaltnings- processlagen tas in bestämmelser om att förenklad delgivning ska kunna användas i hovrätt och respektive kammarrätt och Regeringsrätten, även om information om delgivningssättet kan komma att användas har lämnats i tingsrätt eller hovrätt respektive länsrätt eller kammarrätt. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. Några remissinstanser, däribland och Hovrätten över och , anser att tillämpnings- området bör utvidgas. En remissinstans, Hovrätten för Nedre , förordar att förenklad delgivning i överinstanserna endast ska få användas vid delgivning med klaganden. En remissinstans, , avstyrker förslaget helt. Skälen för regeringens förslag När ett mål eller ärende överklagas ankommer det enligt nuvarande ordning alltid på överinstansen att lämna information om att förenklad delgivning kan komma att användas oavsett om delgivningssättet har använts av underinstansen eller inte. Informationen ska lämnas i varje myndighet i varje mål och ärende. Vidare får förenklad delgivning inte avse handlingar varigenom ett förfarande inleds. I förhållande till klaganden behöver informationen inte delges om den lämnas så snart överklagandet kommer in till överinstansen (prop. 1990/91:11 s. 48). I avsnitt 10.2 föreslår regeringen att denna ordning ska gälla även enligt den nya lagen. Som skäl för att förenklad delgivning inte ska kunna användas i överinstansen har tidigare anförts att det skulle vara svårt att i en information i första instans precisera vid vilken myndighet saken kan komma att handläggas och att tveksamhet kan uppkomma om sakens identitet, dvs. om vad som egentligen är samma mål eller ärende i olika situationer. Vidare har anförts att varje myndighet själv bör få bestämma vilka delgivningsformer den vill använda och att en annan ordning ofta skulle kunna leda till att parter blev tvungna att hålla sig anträffbara än som ansetts vara skäligt (prop. 1990/91:11 s. 22 f. och 1994/95:188 s. 12 f.). När det gäller mål och ärenden i domstol är det emellertid ofta uppen- bart vilken instans som ska överpröva ett överklagat avgörande. Vid en utvärdering som gjort av tillämpningen av förenklad delgivning (1993:6) såg en klar majoritet av domstolarna inte något hinder mot att införa en ordning där underrätten lämnar informa- tionen om att förenklad delgivning kan komma att användas även i överrätt. Som det viktigaste skälet mot att låta överinstanser direkt använda förenklad delgivning har det förhållandet lyfts fram att det skulle kunna komma att gå från det att information om förenklad delgivning lämnas i första instans till dess att målet kommer upp i andra instans och eventuellt också i tredje instans. Det har därför ansetts orimligt att begära av parter att hålla informationen om förenklad delgiv- ning i minnet och stå till förfogande för delgivning på det sätt som är tänkt vid användandet av förenklad delgivning. Därtill kommer att det inte har ansetts stå särskilt mycket att vinna på en sådan utvidgning, eftersom den klagande parten, som torde vara den som oftast kan ha ett intresse av att ett slutligt avgörande försenas, kan tillställas informatio- nen från överinstansen utan krav på delgivning (prop. 1994/95:188 s. 14). Regeringen anser att den nuvarande ordningen att informationen kan skickas formlöst till klaganden i samband med att målet överlämnas till överinstansen har nackdelar. Den tid som går från det att klaganden ger in sitt överklagande till dess att information om att förenklad delgivning skickas i lösbrev kan vara förhållandevis lång. För klaganden skulle det öka förutsebarheten om det klargjordes redan i underinstansen att förenklad delgivning kan komma att användas även i överinstansen.