prop · GX03162 · 2010-03-23 00:00:00 — Kostnaden för bostadsproducenternas markförvärv är dessutom ba- ra en i raden av faktorer som påverkar storleken på den slutliga boende- kostnaden. Efterfrågan och betalningsvilja innebär också att det finns begränsade möjligheter att ta ut kostnadsökningar i konsumentledet. Effekterna på bostadsmarknaden bedöms sammantaget bli begränsade. Nämnas kan också att regeringen i lagrådsremissen Allmännyttiga kommunala bostadsaktiebolag och reformerade hyressättningsregler, som beslutades , föreslår att de allmännyttiga kommu- nala bostadsföretagens hyresnormerande roll ersätts med en normerande roll för kollektivt förhandlade hyror och att en skyddsregel införs mot att kraftiga hyreshöjningar får ett för snabbt genomslag. Marknaden för telekommunikationer får anses vara präglad av en tämlig- en skarp konkurrens. Den enskilde producenten kan därför inte av kon- kurrensskäl utan vidare föra ökade kostnader för ianspråktagande av mark vidare på konsumenterna i form av höjda priser. Det kan å andra si- dan antas att alla producenter påverkas på i huvudsak samma sätt av öka- de kostnader för markåtkomst. Vid en given produktionsvolym kan det enligt utredningens bedömning förväntas att producenterna berörs i prin- cip i lika hög grad av en kostnadsökning. Utgifterna för ianspråktagande av mark, främst ledningsrätt, utgör en liten del av den totala investeringskostnaden inom sektorn för telekom- munikationer. Det kan förväntas att ökade kostnader för producenterna leder till att priserna ökar och att volymen minskar. Dessa förändringar bedöms dock bli små. En ytterligare effekt av en höjd ersättningsnivå kan bli att befintliga fri- villiga avtal mellan fastighetsägare och teleoperatörer kommer att omför- handlas utifrån de nya reglerna, vilket innebär att även kostnaden för be- fintliga nät ökar. Även detta kan i någon utsträckning bidra till högre pri- ser i konsumentledet. Elnätet finansieras i huvudsak genom nätavgifter som elkonsumenterna betalar. Det är sannolikt att ökade kostnader för ianspråktagande av mark också får genomslag på dessa avgifter. Regeringen bedömer dock i likhet med utredningen att en höjning av nätavgifterna kan antas bli förhål- landevis liten. 11.1Förslaget till lag om ändring i expropriationslagen (1972:719) 2 kap. 1 § Expropriation får ske för att ge en kommun möjlighet att förfoga över mark eller annat utrymme som med hänsyn till den framtida utvecklingen krävs för tätbebyggelse eller därmed sammanhängande anordning. Expropriation för ändamål som anges i första stycket får avse endast mark eller annat utrymme inom kommunens eget område. Inom tätbebyggt område får expropriation ske endast om 1.det med skäl kan antas att marken eller utrymmet inom överskådlig tid kommer att beröras av byggnads- eller anläggningsåtgärd, som är av väsentlig betydelse från allmän synpunkt, eller 2.det med hänsyn till intresset av att främja ett planmässigt byggnads- skick eller av annan därmed jämförlig orsak är angeläget att kommunen får rådighet över marken eller utrymmet. Med motsvarande tillämpning av förstatredje styckena får expropria- tion ske till förmån för landsting eller kommunalförbund, som handhar sådan angelägenhet som första stycket avser att främja. Paragrafen möjliggör expropriation för tätbebyggelse eller därmed sam- manhängande anordning. I fjärde stycket har begreppet landstingskommun bytts ut mot lands- ting. Denna justering innebär att samma terminologi används som i t.ex. kommunallagen (1991:900). 2 kap. 10 § Även i annat fall än som avses i 1, 2, 3, 4, 5, 6, 6 a, 7, 7 a, 8 eller 9 § får expropriation ske för att tillgodose behov av utrymme för byggnad, lokal eller annan anläggning för verksamhet som staten, kommun, landsting eller kommunalförbund har att tillgodose eller som annars är av väsentlig betydelse för riket eller orten eller för viss befolkningsgrupp. Paragrafen möjliggör expropriation för att tillgodose bl.a. kommuners och landstings behov av byggnader och lokaler. Ändringen är av samma slag som ändringen i 1 § fjärde stycket. Paragrafen har även justerats redaktionellt. 2 kap. 11 § Ska genom statens, kommuns, landstings eller kommunalförbunds för- sorg inom ett visst område vidtas en byggnads- eller anläggningsåtgärd som kan föranleda expropriation enligt 1, 2, 3, 4, 5, 6, 6 a, 7, 7 a, 8, 9 el- ler 10 § och kan med skäl antas att åtgärden medför ett väsentligt ökat värde för en fastighet i områdets omedelbara närhet eller avsevärt ökar möjligheterna att utnyttja en sådan fastighet, får fastigheten exproprieras av den som vidtar åtgärden, om det med hänsyn till kostnaderna för åtgärden och övriga omständigheter är skäligt. Det som sagts nu om fastighet tillämpas också på särskild rätt till fastighet. Paragrafen möjliggör s.k. värdestegringsexpropriation. Ändringen i första meningen är av samma slag som ändringen i 1 § fjärde stycket. Paragrafen har även justerats språkligt och redaktionellt. 2 kap. 12 § Expropriationstillstånd ska inte meddelas, om ändamålet lämpligen bör tillgodoses på annat sätt eller olägenheterna av expropriationen från all- män och enskild synpunkt överväger de fördelar som kan vinnas genom den. Expropriation till förmån för annan än staten, kommun, landsting eller kommunalförbund får ske endast om den exproprierande på ett betrygg- ande sätt kan svara för att den exproprierade egendomen används för det avsedda ändamålet. Paragrafen innehåller allmänna förutsättningar som måste vara uppfyllda för att expropriationstillstånd ska få meddelas. Ändringen i andra stycket är av samma slag som ändringen i 1 § fjärde stycket. Paragrafen har även justerats språkligt. Tillstånd till expropriation m.m. 3 kap. 8 § Har expropriationstillstånd meddelats beträffande en del av en fastighet och lider en återstående del av fastigheten synnerligt men genom expro- priationen eller det sätt på vilket den exproprierade delen används, ska rätten förordna om expropriation av den del som lider sådant men, om ägaren begär det. Ska nyttjanderätt eller servitut upplåtas och vållar detta synnerligt men för fastigheten eller någon del av den, ska rätten på begäran av ägaren förordna om expropriation av område som lider sådant men. Ska endast en del av en fastighet exproprieras eller ska nyttjanderätt eller servitut upplåtas, har den exproprierande rätt till sådan utvidgning av expropriationen som avses i första stycket, om detta skulle medföra endast en ringa höjning av den expropriationsersättning som tillkommer fastighetsägaren och denne inte har ett beaktansvärt intresse av att be- hålla den återstående delen av fastigheten. Vid tillämpning av andra stycket ska kostnaden för åtgärd som avses i 4 kap. 1 § fjärde stycket räknas in i expropriationsersättningen. Paragrafen gäller rätten till utvidgning av expropriation i vissa fall. Hänvisningen i tredje stycket till 4 kap. 1 § har justerats till följd av att två nya stycken har tillkommit i den paragrafen. Paragrafen har även justerats språkligt. 4 kap. 1 § För en fastighet som exproprieras i sin helhet ska, i den mån inte annat följer av vad som sägs nedan, löseskilling betalas med ett belopp som motsvarar fastighetens marknadsvärde. Exproprieras en del av en fas- tighet, ska intrångsersättning betalas med ett belopp som motsvarar den minskning av fastighetens marknadsvärde, som uppkommer genom ex- propriationen. Uppkommer i övrigt skada för ägaren genom expropriatio- nen, ska även sådan skada ersättas. Därutöver ska ytterligare löseskilling respektive intrångsersättning be- talas av marknadsvärdet respektive marknadsvärde- minskningen. Detta gäller dock inte när expropriation sker för ändamål som avses i 2 kap. 7 §. Expropriationsersättning ska inte betalas för mark eller annat utrymme som ingår i allmän väg och som enligt en detaljplan ska användas för en sådan allmän plats för vilken kommunen är huvudman. Har den exproprierande åtagit sig att vidta åtgärd för att minska skada, ska hänsyn tas till det när ersättningen enligt första stycket bestäms, om åtagandet är sådant att det skäligen bör godtas av den ersättningsberät- tigade. Exproprieras fastighet till vilken den exproprierande har nyttjanderätt eller servitutsrätt, ska vid bestämmande av fastighetens värde hänsyn inte tas till förbättring, vilken fastigheten har vunnit genom arbete eller kost- nad, som den exproprierande eller föregående innehavare, vars rätt har övergått till denne, lagt ned på fastigheten utöver vad som ålegat honom. Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna om expropria- tionsersättning. Den har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Andra stycket är nytt. Det innehåller en bestämmelse om en schabloni- serad förhöjd ersättning samt, vilket kommenteras närmare nedan, ett undantag för ett visst fall av expropriation. Påslaget uppgår till 25 pro- cent och beräknas på marknadsvärdet respektive marknadsvärdeminsk- ningen. Beloppet är en del av löseskillingen respektive intrångsersätt- ningen. Påslaget ska betalas även när expropriationen innebär att en rättighet tillskapas, upphävs eller begränsas (se 1 kap. 1, 3 och 5 §§). I ett expropriationsmål disponerar parterna över ersättningsfrågan. Det innebär att fastighetsägaren måste yrka att ersättning ska betalas enligt den nya bestämmelsen för att domstolen ska kunna döma ut sådan ersätt- ning. Domstolen är också bunden av ett yrkande om ett lägre påslag än det som anges i lagen (jfr 5 kap. 25 § första stycket). Påslaget är inte villkorat av omständigheterna i det enskilda fallet utan ska bestämmas oberoende av dessa när löseskilling och intrångsersätt- ning fastställs av domstolen. Det finns följaktligen inte något utrymme för den som exproprierar att hävda att påslaget i ett visst fall inte ska be- talas. I andra stycket andra meningen finns dock ett undantag för exprop- riation enligt 2 kap. 7 §. I det fallet ska något påslag aldrig betalas. Begreppen löseskilling och intrångsersättning förekommer även i andra bestämmelser i expropriationslagen (se t.ex. 5 kap. 23 § och 25 § andra stycket samt 6 kap. 1 och 3 §§). Av andra stycket följer att det tjugofem- procentiga påslaget vid tillämpningen av dessa bestämmelser är en del av löseskillingen och intrångsersättningen. Ersättning för skada i övrigt (annan ersättning), t.ex. kostnad för flytt- ning till annan fastighet eller kostnad för att en av fastighetsägaren driven rörelse måste läggas ned, berörs inte. Något påslag ska alltså inte göras på den posten. Inget hindrar att totalskadan bestäms som en avkastnings- värdeminskning i enlighet med olika slag av beräkningsnormer, varefter skadan delas upp i marknadsvärdeminskning (intrångsersättning) och öv- rig skada (annan ersättning). Det tjugofemprocentiga påslaget ska inte minska utrymmet för att få ersättning för övrig skada, utan den ersätt- ningsposten är fristående i förhållande till löseskilling och intrångsersätt- ning (jfr prop. 1971:122 s. 171). I 2 § fjärde stycket finns det en bestämmelse om hur det procentuella påslaget ska bestämmas när det förekommer negativ värdeinverkan från expropriationsföretaget (s.k. företagsskada), se författningskommentaren till den bestämmelsen. Andra stycket i förevarande paragraf innehåller också, som påpekas ovan, en undantagsbestämmelse. Det tjugofemprocentiga påslaget ska inte betalas när expropriation sker med stöd av 2 kap. 7 §. Enligt den bestämmelsen får expropriation ske för att försätta eller hålla en fastighet i tillfredsställande skick, när grov vanvård föreligger eller kan befaras uppkomma. Tredje stycket motsvarar tidigare första stycket fjärde meningen. I fjärde stycket finns det en bestämmelse om verkan av skadebegräns- ande åtgärder. Om den exproprierandes åtagande att vidta en åtgärd för att minska skadan är sådant att det skäligen bör godtas av den ersätt- ningsberättigade, ska hänsyn tas till åtgärden när expropriationsersätt- ningen bestäms. En sådan åtgärd som avses i paragrafen kan hänföra sig till såväl marknadsvärdeminskningen som övrig skada. Ställningstagan- det till eventuella skadebegränsande åtgärder görs i praktiken som en integrerad del av bedömningen av marknadsvärdet respektive marknads- värdeminskningen. Av bestämmelsen i detta stycke framgår att hänsyn till skadebegränsande åtgärder ska tas när löseskilling, intrångsersättning och ersättning för övrig skada bestäms, dock före det att det procentuella påslaget görs. Den ytterligare ersättning som betalas i form av ett pro- centuellt påslag ska alltså fastställas efter det att sådana hänsyn har tagits. Paragrafen har även justerats språkligt och redaktionellt. Övervägandena finns i avsnitt 7. 4 kap. 2 § Om det företag för vars genomförande en fastighet exproprieras har med- fört inverkan av någon betydelse på fastighetens marknadsvärde, ska löseskillingen bestämmas på grundval av det marknadsvärde som fastig- heten skulle ha haft om sådan inverkan inte hade förekommit. Detta gäller dock endast om det är skäligt med hänsyn till förhållandena i orten eller till den allmänna förekomsten av likartad inverkan under jämförliga förhållanden. Om expropriationen avser en del av en fastighet, ska det som sägs i första stycket om beräkning av marknadsvärde tillämpas i fråga om vär- det före expropriationen. Om en fastighet exproprieras enligt 2 kap. 11 §, ska denna paragraf tillämpas på värdestegring som beror på den åtgärd som utgör grund för expropriationen. Om löseskillingen eller intrångsersättningen med tillämpning av första stycket bestäms med bortseende från värdeminskning, ska 1 § andra stycket inte tillämpas på den del av ersättningen som därmed tillkommer. Paragrafen innehåller den s.k. influensregeln, som innebär att löseskilling och intrångsersättning som utgångspunkt ska bestämmas med bortseende från den värdeinverkan som expropriationsföretaget, dvs. ändamålet med expropriationen, har medfört. I första stycket, som motsvarar det tidigare första stycket första meningen, anges utgångspunkten rörande expropriationsföretagets värde- inverkan på den ianspråktagna fastigheten. Det saknades tidigare anledning att tillämpa influensregeln på s.k. förväntningsvärden. Enligt den s.k. presumtionsregeln i den upphävda 3 § betalades som huvudregel inte någon ersättning för den del av en ianspråktagen fastighets marknadsvärde som berodde på förväntningar om ändring av markens eller utrymmets tillåtna användningssätt (dvs. Därmed behövde influensregeln inte tillämpas i den delen. Till följd av att presumtionsregeln har upphävts måste det göras en bedömning även av om förekommande förväntningsvärden har upp- kommit med anledning av expropriationsföretaget. Om så är fallet, är dessa förväntningsvärden ersättningsgilla enbart under de förutsättningar som framgår av influensregeln. Bestämmelsen i första stycket andra meningen är i sak oförändrad bortsett från att det är möjligt att göra någon fördelning av ex- propriationsföretagets värdeinverkan. Det framgår av att första meningen ska tillämpas enbart om och inte i den mån förutsättningarna i andra meningen är uppfyllda. Det rör sig om de fall där löseskillingen be- stäms med bortseende från värdeinverkan från expropriationsföretaget. I de fall där det har varit fråga om att bortse från negativ sådan värdein- verkan (s.k. företagsskada), har det i praxis tidigare utifrån den tidigare lydelsen i den mån gjorts en fördelning mellan exproprianden och fastighetsägaren av denna skadeeffekt på fastighetens marknadsvärde (se bl.a. rättsfallet NJA 1977 s. 424). Det har skett genom att fastighets- ägaren i en sådan situation har fått vidkännas ett visst avdrag från ex- propriationsersättningen (ett s.k toleransavdrag). Någon fördelning av ex- propriationsföretagets värdeinverkan ska inte längre göras. Någon gradvis eller partiell tillämpning av första meningen är inte av- sedd, utan tillämpningen kan i stället liknas vid en av- eller på-situation. Om förutsättningarna i andra meningen inte är uppfyllda, tillämpas inte första meningen. I annat fall tillämpas första meningen fullt ut. I den senare situationen ska det från expropriationsföretaget opåverkade marknadsvärdet ersättas utan att något toleransavdrag görs. Andra stycket, som motsvarar det tidigare första stycket andra meningen, avser expropriation av en del av en fastighet. Till följd av de ändringar som har gjorts i första stycket ska något toleransavdrag inte heller göras vid sådan expropriation. Ingen ändring i sak är avsedd i övrigt. Tredje stycket motsvarar det tidigare andra stycket. Fjärde stycket är nytt och innehåller en bestämmelse om hur det procentuella påslaget enligt 1 § andra stycket ska bestämmas i vissa fall. Det gäller de fall där expropriationsföretaget har en sänkande inverkan på fastighetens marknadsvärde (företagsskada). Av första stycket följer att löseskillingen som utgångspunkt ska bestämmas med bortseende från sådan värdeminskning. Detta gäller dock enbart om det är skäligt med hänsyn till orts- eller allmänvanlighetsrekvisitet i första stycket andra meningen. Enligt andra stycket tillämpas första stycket även i fråga om intrångsersättning. För det fall första stycket tillämpas på förekommande företagsskada innebär det att löseskillingen eller intrångsersättningen bestäms med bortseende från värdeminskningen. Ersättningen bestäms därmed till ett högre belopp än vad som annars hade varit fallet. På den del av löseskillingen eller intrångsersättningen som på så sätt tillkommer, ska något procentuellt påslag enligt 1 § andra stycket inte göras. Därmed föreligger en likformighet mellan den ersättning för företagsskada som en tillämpning av influensregeln leder till och sådan ersättning som betalas för en motsvarande miljöskada enligt 32 kap. 1 § . Inte i något av dessa fall ska det göras något procentuellt påslag. Tillämpningen av fjärde stycket kan illustreras genom följande exempel. En fastighet exproprieras med äganderätt. Fastighetens mark- nadsvärde, med bortseende från inverkan av expropriationsföretaget, är . Expropriationsföretaget inverkar sänkande på marknads- värdet med . Under förutsättning att denna företagsskada inte är att betrakta som orts- eller allmänvanlig (se första stycket andra mening- en) beräknas ersättningen med bortseende från värdeminskningen. Löseskillingen bestäms därmed enligt 1 § första stycket första meningen till . Därutöver ska ett procentuellt påslag betalas enligt 1 § andra stycket. Påslaget ska dock enligt förevarande paragrafs fjärde stycke beräknas på fastighetens egentliga marknadsvärde (dvs. värdet innan någon korrigering för företagsskadan har skett enligt influens- regeln), dvs. Påslaget ska därmed uppgå till (0,25 x 75 000 =) . Den totala löseskillingen bestäms alltså med tillämpning av 1 § andra stycket till (100 000 + 18 750 =) . Fjärde stycket avser enbart ersättning för företagsskada och tillämpas inte när det är fråga om värdehöjande inverkan från expropriations- företaget (s.k. företagsnytta). Paragrafen har även justerats språkligt och redaktionellt. Övervägandena finns i avsnitt 6.3 och 7. 7 kap. 7 § Har säkerhet som ska ställas enligt denna lag inte godkänts av den, till vars förmån den ställs, prövas säkerheten av . Borgen får godkännas av endast om borgensman svarar som för egen skuld och, om två eller flera tecknat borgen, de svarar solidariskt. Staten, kommun, landsting och kommunalförbund behöver inte ställa säkerhet. Paragrafen innehåller bestämmelser om ställande av säkerhet. Ändringen i tredje stycket är av samma slag som ändringen i 2 kap. 1 § Paragrafen har även justerats språkligt. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för expropriationsersättningen, om tillståndet till expropriation har beviljats före ikraftträdandet. 3.Särskilda bestämmelser om hur expropriationslagens ersättnings- bestämmelser övergångsvis ska gälla finns i följande lagar: a)lagen (2010:000) om ändring i , b)lagen (2010:000) om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988), c)lagen (2010:000) om ändring i rennäringslagen (1971:437), d)lagen (2010:000) om ändring i väglagen (1971:948), e)lagen (2010:000) om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144), f)lagen (2010:000) om ändring i anläggningslagen (1973:1149), g)lagen (2010:000) om ändring i bostadsförvaltningslagen (1977:792), h)lagen (2010:000) om ändring i skogsvårdslagen (1979:429), i)lagen (2010:000) om ändring i lagen (1985:620) om vissa torv- fyndigheter, j)lagen (2010:000) om ändring i (1987:10), k)lagen (2010:000) om ändring i lagen (1987:11) om exploaterings- samverkan, l)lagen (2010:000) om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., m)lagen (2010:000) om ändring i minerallagen (1991:45), n)lagen (2010:000) om ändring i bostadsrättslagen (1991:614), o)lagen (2010:000) om ändring i lagen (1995:1649) om byggande av järnväg, p)lagen (2010:000) om ändring i lagen (1997:1320) om kärnkraftens avveckling, q)lagen (2010:000) om ändring i lagen (2004:875) om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar, och r)lagen (2010:000) om ändring i lagen (2006:449) om skydd för stör- ningskänslig forskning. Lagändringarna träder i kraft (punkten 1). De nya ersättningsbestämmelserna ska gälla enbart om det expropria- tionstillstånd enligt 3 kap. som expropriationen grundas på beviljas efter ikraftträdandet (punkten 2). Detta gäller oavsett om tillståndet har bevil- jats av regeringen eller av en förvaltningsmyndighet (se 46 §§ expro- priationskungörelsen [1972:727]). Den tidpunkt då en förvaltningsmyn- dighet beviljar ett tillstånd är avgörande för övergångsbestämmelsens tillämpning, även om tillståndet därefter blir föremål för överprövning. Tillstånd som har förfallit enligt 3 kap. 6 § ska inte beaktas vid tillämp- ningen av övergångsbestämmelsen. Om ett expropriationstillstånd har beviljats före ikraftträdandet och därefter förfallit, varefter ett nytt till- stånd beviljas efter ikraftträdandet med stöd av 3 kap. 6 § andra stycket, innebär alltså övergångsregeln att de nya ersättningsreglerna ska gälla. I punkten 3 finns det en upplysning om att särskilda bestämmelser om hur expropriationslagens ersättningsbestämmelser övergångsvis ska gälla finns i de under ar uppräknade lagarna (se författningskommentarerna till de lagarna). Därigenom uppmärksammas de övergångsvisa bestäm- melserna i dessa lagar. I flera fall ansluter övergångsbestämmelserna inte till paragrafer som hänvisar till expropriationslagens regler (jfr t.ex. övergångsbestämmelserna till lagen om ändring i som rör bl.a. hänvisningen till expropriationslagen i 31 kap. 2 § miljö- balken utan att någon ändring görs i den paragrafen). Övervägandena finns i avsnitt 9. 11.2Förslaget till lag om ändring i Skadestånd för vissa miljöskador och andra enskilda an- språk 32 kap. 1 § Skadestånd enligt detta kapitel ska betalas för personskada och sakskada samt ren förmögenhetsskada som verksamhet på en fastighet har orsakat i sin omgivning. En ren förmögenhetsskada som inte har orsakats genom brott ersätts dock endast om skadan är av någon betydelse. En skada, som inte har orsakats med uppsåt eller genom vårdslöshet, ersätts bara om den störning som har orsakat skadan inte skäligen bör tålas med hänsyn till förhållandena på orten eller till dess allmänna förekomst under jämförliga förhållanden. Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna om skadestånd för miljöskador, som en verksamhet på en fastighet har orsakat i sin omgivning. Tredje stycket har ändrats så att ersättningsansvar för skador som inte har orsakats uppsåtligen eller genom vårdslöshet uppkommer enbart om och inte i den utsträckning störningen inte skäligen bör tålas med hänsyn till de s.k. orts- och allmänvanlighetsrekvisiten. Det innebär att någon fördelning av skadeeffekten inte ska göras mellan skadevål- laren och den skadelidande. En skadelidande fastighetsägare ska alltså inte själv behöva stå för någon del av skadan genom att det görs ett av- drag från ersättningen (ett s.k. toleransavdrag). Om skälighetsprövningen medför att ersättningsansvar uppkommer, ska skadan ersättas fullt ut.