prop · GX03170d4 · 2010-03-23 00:00:00 — 1.en allmän plats som kommunen ska vara huvudman för, eller 2.annat än enskilt bebyggande, om markens eller utrymmets användning för det avsedda ändamålet inte kan anses säkerställd ändå. Bestämmelser om skyldighet för kommunen att lösa mark eller annat utrymme finns i 14 kap. 6 kap. 15 § I paragrafen ges kommunen rätt att lösa in fastigheter eller delar av fastigheter, om en fastighetsindelning som föreskrivits i en detaljplan inte har genomförts . En förutsättning för inlösenrätten är att kommunen enligt detaljplanen ska vara huvudman för en allmän plats. Av paragrafen framgår inte varför detta har gjorts till förutsättning för inlösenrätten. Det bör klarläggas i den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet. Den inlösenrätt som kommunen får i paragrafen ska utnyttjas så att markområdet överensstämmer med planen. Lagrådet föreslår att inlösenrätten i stället knyts till den i planen föreskrivna fastighetsindelningen. Som paragrafen är formulerad är det oklart om kommunen måste i ett sammanhang lösa samtliga fastigheter och fastighetsdelar som behövs för att genomföra planen eller om kommunen kan vända sig mot en fastighetsägare i sänder och successivt genomföra detaljplanens fastighetsindelning. Den frågan bör belysas i den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om ett markområde enligt en detaljplan ska vara en enda fastighet men vid genomförandetidens utgång omfattar flera fastigheter med olika ägare och kommunen enligt planen är huvudman för en allmän plats, får kommunen lösa fastigheter eller delar av fastigheter så att fastighetsindelningen överensstämmer med planen. 6 kap. 18 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om kommunen använder sig av sin rätt enligt 14, 15, 16 eller 17 §, ska ersättningen bestämmas enligt 4 kap. expropriationslagen (1972:719). Bestämmelserna i 4 kap. 3 § expropriationslagen ska då tillämpas i fråga om den värdeökning som ägt rum som ligger i tiden närmast före den dag då talan om inlösen väcktes. 6 kap. 19 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Efter hand som bebyggelsen blir färdigställd enligt en detaljplan, ska kommunen iordningställa de gator och andra allmänna platser som kommunen är huvudman för, så att de kan användas för sitt ändamål. Platserna ska utformas så att de blir ändamålsenliga och i enlighet med ortens sed. De ska i fråga om gatubredd, höjdläge och utformning i övrigt följa detaljplanen. Kommunen får göra små avvikelser från planen, om det inte motverkar syftet med denna. Kommunen ska upplåta platserna för allmän användning så snart de har iordningställts enligt första stycket. 6 kap. 20 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse, jfr 4 kap. 13 §: I den mån staten är väghållare inom ett område som omfattas av en detaljplan, ska bestämmelserna i 19 § om kommunens skyldighet att iordningställa gator i stället gälla staten. Om en gata ges större bredd eller dyrbarare utförande i övrigt än som behövs med hänsyn till trafiken, ska kommunen dock betala merkostnaden, om inte regeringen i det enskilda fallet beslutar att staten ska svara för denna kostnad. 6 kap. 21 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse, jfr 4 kap. 13 §: Om en fastighet enligt en detaljplan ska ha utgång till en gata eller få vara ansluten till en avloppsledning, men kommunen inte har hunnit att iordningställa gatan eller avloppsledningen, får den som vill bygga på fastigheten själv iordningställa en utfartsväg eller en avloppsanordning, och därvid utan ersättning använda kommunen tillhörig mark som enligt planen ska användas för detta ändamål. 6 kap. 23 § Lagrådet föreslår att paragrafen utformas på samma sätt som 6 kap. 20 § och ges följande lydelse: Om staten är väghållare för en allmän väg inom ett område som om- fattas av en detaljplan, ska staten svara för att vägen underhålls i enlighet med väglagen (1971:948). Om underhållet enligt planen blir dyrare än som behövs med hänsyn till trafiken, ska kommunen dock betala merkostnaden, om inte regeringen i det enskilda fallet beslutar att staten ska svara för denna kostnad. Rubriken före 25 § I 2527 §§ är det fråga om att ålägga fastighetsägaren en betalnings- Detta bör framgå av rubriken närmast före 25 §. föreslår att ordet svara byts mot betala. 6 kap. 25 och 26 §§ I paragraferna behandlas bl.a. kommunens skyldighet att som huvudman anlägga eller förbättra en gata. I båda paragraferna ges kommunen en möjlighet att besluta att ägarna till fastigheterna i området respektive vid gatan ska betala kostnaderna för sådana åtgärder. emellertid åt när det gäller hur kostnaderna ska fördelas. beredningen av lagstiftningsärendet bör klargöras när den ena eller andra fördelningsnyckeln ska tillämpas i samband med att gator anläggs eller Om kommunen har en valfrihet i detta avseende bör det fram- gå av lagtexten. I det sammanhanget bör också den skillnad mellan para- graferna som görs i 6 kap. 33 § motiveras med avseende på nu ifråga- Lagrådet föreslår att paragraferna får följande lydelse: 6 kap. 25 § Om kommunen i egenskap av huvudman har skyldighet att anlägga eller förbättra en gata eller annan allmän plats eller vidta andra åtgärder som är avsedda att tillgodose ett områdes behov av allmänna platser och av anordningar som normalt hör till sådana platser, får kommunen besluta att ägarna till fastigheterna i området ska betala kostnaderna för sådana Kostnaderna ska fördelas mellan fastigheterna på ett skäligt och rättvist Kommunen ska besluta om avgränsningen av det område som ska om- fattas av fördelningen, vilka kostnader som ska fördelas och grunderna 6 kap. 26 § Om kommunen i egenskap av huvudman har skyldighet att anlägga eller förbättra en gata, får kommunen i stället för att tillämpa 25 § besluta att kostnaderna för detta ska betalas av ägarna till de fastigheter som ligger Kostnaderna får fördelas mellan fastigheterna så att 1.varje fastighet svarar för hälften av den del av kostnaden som belöper på gatan framför fastigheten, 2.kostnaden för sådana anordningar som normalt hör till en gata fördelas lika, och 3.kostnaden för att anlägga ett gatukors fördelas lika mellan fastigheterna vid gatukorset. Om kostnaden för att anlägga eller förbättra en gata inte är densamma utmed hela gatan, får kommunen besluta att kostnaden ska fördelas mellan fastigheterna på något annat sätt som är skäligt och rättvist. Det som enligt denna paragraf gäller för en gata ska också gälla för andra allmänna platser än gator. 6 kap. 27 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om en fastighet ligger vid en allmän plats som inte är en gata, ska platsen vid tillämpningen av 25 och 26 §§ anses ha en bredd som motsvarar fem fjärdedelar av den högsta byggnadshöjd som enligt detaljplanen gällde för fastigheten när den mark som platsen ligger på uppläts för allmän användning. 6 kap. 28 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Till grund för bestämmandet av betalningsskyldighetens omfattning enligt 25 eller 26 § får kommunen lägga 1.de faktiska kostnaderna, eller 2.beräkningar av vad det erfarenhetsmässigt kostar att i motsvarande utförande anlägga eller förbättra gator och andra allmänna platser. Rubriken före 29 § Lagrådet föreslår att rubriken ändras till Samråd och granskning före beslut om kostnadsfördelning. 6 kap. 29 § Enligt Lagrådets mening är det naturligt att det i en samrådsredogörelse redovisas hur samrådet har genomförts, hur många som deltagit i samrådet och hur deltagarna svarat. Frågan bör behandlas i den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Innan kommunen beslutar i fråga om betalningsskyldighet enligt 25 eller 26 §, ska kommunen utreda frågan och upprätta det förslag till kost- nadsfördelning som utredningen föranleder. Kommunen ska ge sakägare och de bostadsrättshavare, hyresgäster och boende som berörs av förslaget samt andra sammanslutningar och enskil- da som kan ha ett väsentligt intresse av förslaget tillfälle till samråd med Samrådet ska syfta till ett utbyte av information och syn- Under samrådet bör kommunen redovisa skälen för förslaget, det planeringsunderlag som har betydelse och de viktigaste följderna av Kommunen ska redovisa resultatet av samrådet och de förslag som samrådet har föranlett i en samrådsredogörelse. 6 kap. 30 § Under föredragningen har uppmärksammats att hänvisningen i punkten 3 är överflödig med hänsyn till vad som sägs i 13 kap. 1 och 2 §§. föreslår att paragrafen ges följande redaktionella utformning: Om kommunens förslag avser kostnadsfördelning enligt 25 §, ska kommunen kungöra att förslaget finns tillgängligt för granskning. görelsen ska anslås på kommunens anslagstavla och föras in i en orts- tidning enligt lagen (1977:654) om kungörande i mål och ärenden hos Av kungörelsen ska det framgå vilket område som förslaget avser, att den som vill granska förslaget och lämna synpunkter får göra det inom en viss angiven granskningstid och vart synpunkterna ska lämnas. Granskningstiden ska vara minst . Kommunen ska skicka en underrättelse om kungörelsen och dess inne- håll i brev till de kända fastighetsägare som berörs men som inte skrift- ligen har godkänt förslaget. 6 kap. 31 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: ska kommunen hålla förslaget till kostnadsför- delning och samrådsredogörelsen tillgängliga för alla som vill granska 6 kap. 32 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om kommunens förslag avser kostnadsfördelning enligt 26 §, ska kommunen ge de kända fastighetsägare som berörs men som inte skrift- ligen har godkänt förslaget tillfälle att senast en viss dag yttra sig över förslaget och samrådsredogörelsen. 6 kap. 33 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Kommunen får inte slutligt besluta om kostnadsfördelning 1.enligt 25 § förrän granskningstiden enligt 30 § har löpt ut, eller 2.enligt 26 § förrän tiden för yttrande enligt 32 § har löpt ut. Rubriken före 34 § Lagrådet föreslår att rubriken ändras till Fullgörandet av betalningsskyldigheten. 6 kap. 34 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om kommunen beslutar att en fastighetsägare ska betala kostnader enligt 25 eller 26 §, inträder betalningsskyldigheten när den anläggning som betalningen avser kan användas för fastigheten på avsett sätt. 6 kap. 35 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: När betalningsskyldighet har inträtt enligt 34 §, ska betalningen ske när kommunen begär det. På obetalt belopp som har förfallit till betalning ska ränta enligt 6 § räntelagen (1975:635) betalas från förfallodagen. 6 kap. 36 § Enligt paragrafen får ersättningsskyldighet för kostnader enligt 25 eller 26 § fullgöras genom avbetalningar på visst sätt. I 38 § föreslås att betalningsvillkoren får jämkas, om de är alltför betungande för fastighetsägaren. Lagrådet föreslår att bestämmelserna i 38 § förs över till 36 § och där får bilda ett nytt sista stycke. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Trots 35 § får betalningsskyldighet för kostnader enligt 25 eller 26 § fullgöras genom avbetalningar med minst en tiondel , om 1.beloppet är betungande för fastighetsägaren med hänsyn till fastighetens ekonomiska bärkraft eller andra omständigheter, och 2.fastighetsägaren ställer godtagbar säkerhet. På obetalt belopp som inte har förfallit till betalning ska fastighetsägaren betala ränta enligt 5 § räntelagen (1975:635) från den dag då den första inbetalningen ska ske. På obetalt belopp som har förfallit till betalning ska fastighetsägaren betala ränta enligt 6 § räntelagen från förfallodagen. Ett betalningsvillkor enligt första eller andra stycket ska jämkas, om det är alltför betungande för fastighetsägaren. 6 kap. 37 § I paragrafen föreskrivs att en fastighetsägares ersättningsskyldighet enligt 25 eller 26 § ska jämkas, om kostnaden är oskäligt hög. Det bör av para- grafen tydligare framgå att den kostnad som avses är kommunens kost- nader och inte fastighetsägarens kostnader för att ersätta kommunen. Eftersom paragrafen reglerar ersättningens storlek bör den placeras närmast efter 33 § och alltså före de bestämmelser som handlar om hur ersättningsskyldigheten ska fullgöras. Godtas detta förslag måste 34 36 §§ numreras om. Dessutom bör paragrafen få en egen rubrik. Lagrådet föreslår att paragrafen betecknas 6 kap. 34 § samt att para- grafen och rubriken närmast före paragrafen får följande lydelse: En fastighetsägares betalningsskyldighet enligt 25 eller 26 § ska jäm- 1.kostnaden för kommunens åtgärder är oskäligt hög, eller 2.den eller de åtgärder som kostnaden avser har en omfattning eller ett utförande som går utöver det som kan anses normalt med hänsyn till den användning som är tillåten för fastigheten. 6 kap. 38 § Lagrådet föreslår att paragrafen förs över till 36 §, se ovan. 6 kap. 39 § I paragrafen föreskrivs att om en fastighetsägare har ålagts betalningsskyldighet enligt 34 § och fastigheten därefter byter ägare, är den nye ägaren betalningsskyldig i samma omfattning som den tidigare ägaren. Av formuleringen framgår inte om den gamle ägarens betalningsskyldighet kvarstår eller förs över på den nye ägaren i samband med ägarskiftet. Lagrådet förutsätter att denna fråga belyses under den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet. Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse: Om en fastighetsägare har blivit betalningsskyldig enligt 34 § och fastigheten därefter byter ägare, är den nya ägaren betalningsskyldig i samma omfattning som den tidigare ägaren var. Detta gäller dock inte belopp som har förfallit till betalning före tillträdesdagen. 6 kap. 40 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Bestämmelserna i detta kapitel om fastigheter ska gälla också mark eller annat utrymme som hör till flera fastigheter gemensamt, varvid 1.fastighetsägaren ska anses vara ägarna till de fastigheter som har del 2.en samfällighet som inte är avsedd för bebyggelse ska anses vara bebyggd, när samfälligheten i väsentlig omfattning har tagits i anspråk för sitt avsedda ändamål. Om en samfällighet ska anses vara bebyggd enligt första stycket 2, ska den högsta tillåtna byggnadshöjden anses vara den genomsnittliga högsta tillåtna byggnadshöjden för de fastigheter som har del i samfälligheten. 7 kap. 1 § Det har vid föredragningen upplysts att det kan förekomma att det bland de berörda kommunerna finns ett utbrett motstånd mot att ett regionplaneorgan inrättas. Detta är i så fall en omständighet som regeringen bör ta hänsyn till när den prövar frågan om att inrätta ett sådant organ. Detta bör framgå av lagtexten. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Regeringen får besluta att det eller tills vidare ska finnas ett regionplaneorgan med uppgift att 1.utreda frågor om hur mark- eller vattenområden ska användas, om detta angår två eller flera kommuner och behöver utredas gemensamt, och 2.samordna översiktlig planering för två eller flera kommuner i den mån det behövs. Regeringen ska besluta om ett sådant regionplaneorgan endast om det gemensamma utredningsarbetet eller samordningen inte kommer till stånd på annat sätt och det bland de berörda kommunerna inte finns ett utbrett motstånd mot detta. I beslutet ska regionplaneorganets huvudsakliga uppgifter anges. 7 kap. 2 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: I ett beslut enligt 1 § får regeringen bestämma att 1.ett kommunalförbund ska vara regionplaneorgan, eller 2.de berörda kommunerna ska bilda ett särskilt regionplaneförbund som ska vara regionplaneorgan. 7 kap. 3 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: I frågor som inte särskilt regleras i detta kapitel ska bestämmelserna om kommunalförbund i kommunallagen (1991:900) tillämpas på regionplaneförbund. 7 kap. 5 § Det är tämligen självklart och behöver inte sägas annat än i författningskommentaren att regionen för ett regionplaneorgan omfattar de kommuner som regeringen har bestämt. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Regionplaneorganet ska inom sin region bevaka frågor som berör re- gionen och fortlöpande lämna underlag till kommunerna och de statliga myndigheterna för deras planering beträffande sådana frågor. 7 kap. 6 § Enligt punkten 2 ska en regionplan ange grunddragen för användningen av mark- och vattenområden och riktlinjer för lokaliseringen av byggnadsverk, om det har betydelse för regionen. Det har vid föredragningen upplysts att en regionplan normalt omfattar hela bebyggelseområden och endast undantagsvis enskilda byggnadsverk. Lagrådet föreslår därför att paragrafen får följande lydelse: Ett regionplaneorgan får, för regionen eller en del av den, anta en 1.vara vägledande för beslut om översiktsplaner, detaljplaner och områdesbestämmelser, och 2.ange grunddragen för användningen av mark- och vattenområden och riktlinjer för lokaliseringen av bebyggelse och byggnadsverk, om det har betydelse för regionen. 7 kap. 8 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Bestämmelserna i 3 kap. 718 §§ om samråd, utställning och granskning av översiktsplan ska tillämpas när en regionplan antas, ändras eller upphävs. Därvid ska vad som föreskrivs om översiktsplan gälla regionplan och vad som föreskrivs om kommunen gälla regionplaneorganet. Utställningstiden för en regionplan ska dock vara . 7 kap. 10 § Enligt 11 kap. 14 § får regeringen upphäva ett beslut att anta, ändra eller upphäva en regionplan. Regeringen kan därvid välja mellan att upphäva regionplanen i dess helhet eller i en viss del. Om regionplanen upphävs i dess helhet behövs inga bestämmelser om giltighetstid. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: En regionplan gäller räknat från 1.dagen för regeringens beslut enligt 11 kap. 13 § att inte överpröva planen, eller 2.dagen för regeringens beslut enligt 11 kap. 14 §, om det innebär att regionplanen inte har upphävts i dess helhet. 7 kap. 11 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om en regionplan ändras, gäller den ändrade planen från 1.dagen för regeringens beslut enligt 11 kap. 13 § att inte överpröva ändringen, eller 2.dagen för regeringens beslut enligt 11 kap. 14 §, om det innebär att ändringen inte har upphävts i dess helhet. Den ändrade planen gäller endast under återstoden av planens ursprungliga giltighetstid enligt 10 §. 7 kap. 12 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om en regionplan upphävs, upphör planen att gälla från 1.dagen för regeringens beslut enligt 11 kap. 13 § att inte överpröva upphävandet, eller 2.dagen för regeringens beslut enligt 11 kap. 14 §, om det innebär att planen har upphävts. 8 kap. 2 § I 1 kap. 17 § definieras ombyggnad som en ändring av en byggnad som innebär att hela byggnaden eller en betydande och avgränsbar del av byggnaden påtagligt förnyas. Bestämmelsen i första stycket 2 i förevarande paragraf kan då förenklas. Paragrafen gäller vid ändring, ombyggnad och nybyggnad. Självklart innebär paragrafen inte att ytterligare krav ställs på befintliga byggnader som lämnas orörda. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om inte annat följer av detta kapitel eller av föreskrifter som har meddelats med stöd av 16 kap. 2 §, gäller 1 § 1.vid nybyggnad, hela byggnaden, 2.vid ombyggnad, den del av byggnaden som förnyas, och 3.vid annan ändring av en byggnad, den del som ändras. Ett sådant hinder mot tillgänglighet till eller användbarhet av lokaler dit allmänheten har tillträde som innebär att kravet i 1 § 3 inte uppfylls ska dock alltid avhjälpas, om hindret med hänsyn till de praktiska och ekonomiska förutsättningarna är enkelt att avhjälpa. 8 kap. 3 § Definitionen av byggnadsverk omfattar byggnader och andra anläggningar, dvs. en byggnad är en anläggning. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: I den omfattning som framgår av föreskrifter som har meddelats med stöd av 16 kap. 2 § ska det som 1.enligt 1 och 2 §§ gäller för en byggnad också gälla för en annan anläggning, och 2.enligt 1 § 2 gäller för en byggnad också gälla för skyltar och ljusanordningar. 8 kap. 4 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Ett byggnadsverk ska ha de tekniska egenskaper som är väsentliga i fråga om 1.bärförmåga, stadga och beständighet, 2.säkerhet i händelse av brand, 3.skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljön, 4.säkerhet vid användning, 5.skydd mot buller, 6.energihushållning och värmeisolering, 7.lämplighet för det avsedda ändamålet, 8.tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga, och 9.hushållning med vatten och avfall. Vilka egenskaper som är väsentliga enligt första stycket framgår av föreskrifter som meddelas med stöd av 16 kap. 2 §. 8 kap. 5 § I 8 kap. 4 § anges vilka tekniska egenskaper ett byggnadsverk (jfr Lagrådets kommentar under 8 kap. 4 §) ska ha. De egenskapskrav som ska uppfyllas är de krav som gäller när byggnaden uppförs eller ändras. Dessa krav gäller sedan oförändrade så länge byggnaden inte byggs om eller ändras på annat sätt. Någon föreskrift om detta behövs inte i 8 kap. 5 §. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Nybyggnad, ombyggnad och annan ändring av en byggnad ska ske så att dess tekniska egenskaper med normalt underhåll kan antas komma att motsvara vad som krävs enligt 4 § under byggnadens hela ekonomiskt rimliga livslängd. Om inte annat följer av föreskrifter som har meddelats med stöd av 16 kap. 2 §, gäller första stycket 1.vid nybyggnad, hela byggnaden, 2.vid ombyggnad, den del av byggnaden som förnyas, och 3.vid annan ändring av en byggnad, den del som ändras. Första och andra styckena gäller också andra anläggningar än byggnader. 8 kap. 6 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Kraven på tillgänglighet och användbarhet i 1 § 3 och 4 § 8 gäller inte i fråga om 1.en arbetslokal, om kraven är obefogade med hänsyn till arten av den verksamhet som lokalen är avsedd för, 2.ett fritidshus med högst två bostäder, och 3.tillgänglighet till ett en- eller tvåbostadshus, om det med hänsyn till terrängen inte är rimligt att uppfylla kraven. 8 kap. 7 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Vid ändring eller flyttning av en byggnad får kraven i 1 och 4 §§ anpassas och avsteg från dem göras med hänsyn till ändringens omfattning eller flyttningens syfte samt med hänsyn tagen till byggnadens förutsättningar och till bestämmelserna om varsamhet och förbud mot förvanskning i detta kapitel. Avsteg från kraven i 1 § 3 och 4 § 8 får dock göras endast om det med hänsyn till ändringens omfattning eller flyttningens syfte och byggnadens standard är uppenbart oskäligt att uppfylla kraven. Första stycket gäller också andra anläggningar än byggnader. Första och andra styckena gäller inte i fråga om krav som alltid ska uppfyllas enligt föreskrifter som har meddelats med stöd 16 kap. 2 § 4. 8 kap. 8 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: I fråga om en byggåtgärd som inte kräver bygglov eller anmälan enligt denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen, får kraven i 1 och 4 §§ tillämpas med den anpassning och de avsteg som är skäliga med hänsyn till åtgärdens art och omfattning. i 1 § 3 och 4 § 8 får dock göras endast om det med hänsyn till ändringens omfattning eller flyttningens syfte och byggnadens standard är uppenbart oskäligt att uppfylla kraven. Första stycket gäller inte i fråga om krav som alltid ska uppfyllas enligt föreskrifter som har meddelats med stöd 16 kap. 2 § 4. Rubriken närmast före 8 kap. 9 § Lagrådet föreslår att rubriken ändras till Tomter. 8 kap. 9 § Lagrådet hänvisar till sin kommentar under 4 kap. 13 § i fråga om ordet Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: En tomt som ska bebyggas ska utformas på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till stads- eller landskapsbilden och till natur- och kulturvär- dena på platsen, och så att 1.naturförutsättningarna så långt möjligt tas till vara,