prop · GX03215 · 2010-04-19 00:00:00 — Detta följer av att är tillämplig i dessa mål. Av 10 § la- gen om domstolar i fastighetsmål framgår emellertid att huvudförhand- ling i sådana fall ska hållas vid syn på stället eller, om syn inte behövs, på annan plats som bestäms främst med hänsyn till att minsta möjliga kostnader uppstår. Avgörandet i dessa mål kan grundas på handlingar och material som, utöver vad som redovisats vid huvudförhandlingen, förekommer i målet i övrigt. Huvudförhandlingen i dessa mål kan där- med enligt regeringens mening knappast sägas ha den karaktär som andra huvudförhandlingar enligt har. Mot denna bakgrund och med hänsyn till regeringens förslag att ärendelagen ska tillämpas för de överklagade målen (avsnitt 13.2.2 och 13.2.3), finns det inte skäl att även i fortsättningen ha ett krav på att huvudförhandling ska hållas i dessa mål. I fastighetsbildningsmål bör dock huvudregeln alltjämt vara att det som huvudregel ska hållas sammanträde. Även om det således inte finns anledning att upprätthålla kravet på hu- vudförhandling, understryker dock bestämmelsen i 10 § lagen om dom- stolar i fastighetsmål det starka intresset av att det i fastighetsmål hålls Ett sådant intresse kan enligt regeringens mening finnas även i andra mål som kommer att handläggas av mark- och miljödomstolarna. Med hänvisning till den tyngd som officialprincipen i allmänhet har i de mål som kommer att handläggas i mark- och miljödomstol och till hur viktig en syn kan vara för att avgörandet ska hålla hög kvalitet, föreslogs i remissutkastet att det i lagen borde finnas en bestämmelse som markerar att rätten självmant bör ta initiativ till att syn på stället hålls. För att regeln skulle få genomslag borde det enligt vad som föreslogs i utkastet framgå att domstolen i dessa mål ska hålla syn på stället, om sådan syn inte är obehövlig. Flera remissinstanser har invänt mot förslaget i utkastet och ifrågasatt att syn ska hållas i så stor utsträckning som bestämmelsens ordalydelse ger vid handen, eftersom behovet av syn varierar starkt inte bara i de en- skilda fallen utan också mellan de aktuella måltyperna. har i sitt remissyttrande anfört att domstolen gör bedömningen att syn i förvaltningsrätt i mål enligt hålls i uppskattningsvis av målen. Tingsrätten har mot den bakgrunden anfört att det sannolikt kommer att finnas anledning att hålla syn i långt under hälften av de mål som överklagas till de nya domstolarna. De skäl som anfördes i remissutkastet och som har redovisats ovan för att syn i stor utsträckning bör hållas i fastighetsmålen är enligt reger- ingens uppfattning alltjämt giltiga, även med beaktande av remisskriti- ken. När det gäller övriga måltyper delar regeringen uppfattningen att be- hovet kan variera i större utsträckning. En mycket stark presumtion för syn kan leda till att det uppstår stora kostnader och olägenheter för dom- stolar och parter i fråga om resor. Mot denna bakgrund anser regeringen att regeln om syn bör mjukas upp, så att syn i stället ska hållas om det behövs. Genom en sådan ordalydelse kan bedömningen bli mer flexibel och på ett bättre sätt ta hänsyn till behovet i det enskilda fallet. Liksom enligt det tidigare förslaget bör bestämmelsen göras tillämplig för alla mål i mark- och miljödomstolen, såväl de mål där mark- och mil- jödomstolen är första instans som de mål som har överklagats dit. Bedömningen av om syn behövs bör göras med hänsyn till målets be- skaffenhet och till de utredningsåtgärder som har vidtagits i målet i öv- rigt, såväl i mark- och miljödomstol som inom ramen för tidigare hand- läggning vid t.ex. förvaltningsmyndighet. I allmänhet torde syn i större utsträckning kunna anses obehövlig i de mål enligt som har överklagats till mark- och miljödomstolen från en myndighet. Det bör i detta sammanhang understrykas att förslaget är avsett att, när det gäller målen som förs från fastighetsdomstol, i sak bevara det inslag av munt- lighet som finns i dessa mål. När det gäller fastighetsbild- ningsmål torde därför syn i allmänhet behöva hållas. Behovet av syn i dessa mål minskar dock givetvis om undersökning på platsen har genom- förts eller är avsedd att genomföras i målet. För målen enligt torde syn kunna underlåtas i ett större antal fall. Regeringens förslag: Vid omröstning ska först de lagfarna domarna säga sin mening, därefter de tekniska råden och sist de särskilda leda- möterna. I fråga om omröstning ska i övrigt 16 kap. gälla. Utredningens förslag motsvarar i huvudsak regeringens förslag. Remissinstanserna har inte uttalat sig särskilt i denna del. Förslaget i remissutkastet överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har inte uttalat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande ordning ska omröst- ning i miljömål, fastighetsmål och mål enligt ske med stöd av omröstningsreglerna för tvistemål i 16 kap. (20 kap. 10 § , 12 § lagen om domstolar i fastighetsmål och 26 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar). Utredningens förslag motsvarar i sak vad som gäller enligt nuvarande bestämmelser. Enligt regeringens mening bör denna ordning behållas. I nuvarande bestämmelser i föreskrivs att ordföranden har ut- slagsröst utom i mål om utdömande av vite, där den lindrigaste meningen ska gälla. Genom att i stället hänvisa till reglerna i 16 kap. rättegångsbal- ken kan samma sakliga innebörd åstadkommas. För vitesmålen innebär bestämmelsen i 16 kap. 6 § att reglerna i 29 kap. rätte- gångsbalken ska tillämpas. 12.8Skyldighet för statliga myndigheter och kommuner att låna ut lokaler Regeringens förslag: Statliga myndigheter och kommuner ska vara skyldiga att utan ersättning till domstolarna låna ut de lokaler som domstolarna behöver för sina sammanträden, förutsatt att lokalerna inte är upptagna för sina huvudsakliga ändamål. Upplåtaren ska dock ha rätt till ersättning för de särskilda kostnader som sammanträdet medför. Utredningens förslag och förslaget i remissutkastet överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har inte uttalat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Utredningens förslag motsvarar i sak vad som enligt nuvarande regler gäller för miljödomstolarna (20 kap. 3 a § ) och för fastighetsdomstolarna (17 § lagen om dom- stolar i fastighetsmål). Även mark- och miljödomstolarna kommer att be- höva ta andra än egna lokaler i anspråk för att hålla förhandling. Liksom bör statliga myndigheter och kommuner vara skyldiga att låna ut lokaler när dessa inte är upptagna för sitt huvudsakliga ändamål. Detta bör ske utan att ersättning utgår. Särskilda kostnader ska dock liksom ersättas. Möjligheten att låna lokaler ska gälla för alla mål- typer i de nya domstolarna liksom vid handläggning i Mark- och miljö- överdomstolen. 13Handläggningen i mark- och miljödomstolarna Bestämmelser om vilka processlagar som ska tillämpas i miljödomsto- larna och vid överklagande till högre domstol finns i 20 kap. 3 § miljö- balken. Huvudregeln är att tvistemålsbestämmelser tillämpas, om inte annat följer av eller annan lag (20 kap. 3 § första stycket ). Vid handläggning av ärenden tillämpas lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen). I de mål som kommer till en miljödomstol genom överklagande och vid prövning av utdömande av vite efter särskild ansökan av myndighet tillämpas förvaltningsprocess- lagen (20 kap. 3 § andra stycket ). När en ideell förening med stöd av 16 kap. 13 § överklagar ett avgörande ska dock inte 7 a § förvaltningsprocesslagen tillämpas. Enligt 22 kap. 16 § ska ett mål som i miljödomstolen prö- vas enligt normalt avgöras efter huvudförhandling. Om det är uppenbart onödigt med huvudförhandling behöver någon sådan inte hållas. Huvudförhandling får hållas även om en part uteblir från den. Någon tredskodom får dock inte meddelas i sådant fall. Enligt 22 kap. 17 § får domstolen kalla till huvudförhandling om den finner att målet kan utredas utan förberedelse. Enligt 22 kap. 19 § ska vissa yrkanden framställas skriftligen eller muntligen senast vid huvudförhandlingen. Domstolen får avvisa senare framställda yrkanden och synpunkter, om de inte har föranletts av iakttagelser vid en hållen syn eller av andra omständigheter som har förekommit efter huvudförhandlingen. Vid huvudförhandlingens början bör enligt 22 kap. 20 § ordföranden eller någon annan ledamot kort redogöra för ansökan och de yrkanden som har framställts i målet. För utredning av frågor av teknisk art får parterna åberopa ingivna skrifter. En redogör- else ska lämnas för skrifternas innehåll. Enligt 22 kap. 21 § ska miljödomstolens dom grundas på vad som har förekommit vid syn och annan förhandling inför domstolen och på vad handlingarna innehål- ler. Enligt 22 kap. 22 § får en miljödomstol i mål om vatten- verksamhet under vissa förutsättningar tillerkänna en part högre ersätt- ning än den som han eller hon själv har begärt. Ett mål som enligt 20 kap. 3 § första stycket ska hand- läggas enligt kan enligt 21 kap. 3 § komma att i en och samma rättegång förenas med ett mål som enligt 20 kap. 3 § andra stycket ska handläggas enligt förvaltningsprocess- lagen. I sådant fall ska hela rättegången ske enligt . I 25 kap. finns bestämmelser som ersätter bestämmelserna i 18 kap. om rättegångskostnader. Fastighetsdomstolarna tillskapades och ersatte bl.a. de ägodel- ningsrätter som tillkommit på den gamla tid. rätter som regeringen bestämmer ska enligt 1 § lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål vara fastighetsdomstolar. En fastighetsdomstol upptar mål och ärenden enligt vad som föreskrivs i lag eller annan för- fattning. Ett sådant mål eller ärende benämns med samlingsbeteckningen fastighetsmål (NJA II 1974 s. 674). Enligt 2 § samma lag gäller om dom- stolarna i fastighetsmål och rättegången i sådant mål i tillämpliga delar det som är föreskrivet om allmän domstol i den mån inte annat följer av lag eller annan författning. I huvudsak är det som där- med blir tillämplig. Ett exempel på att ärendelagen i vissa fall tillämpas i fastighetsdomstol utgörs av 9 kap. 24 § jordabalken. Den bestämmelsen handlar om utseende av synemän i samband med att ett arrendeställe av- träds. I motiven till lagen om domstolar i fastighetsmål anfördes att det med hänsyn till förekommande måls varierande beskaffenhet är nödvändigt att i olika speciallagar ta upp kompletterande bestämmelser om förfarandet. Det framhölls särskilt vara fallet i fråga om fastighetsbildningsmålen (NJA II 1969 s. 473). Det finns särskilda bestämmelser i 5 kap. expropriationslagen om rätte- gången i expropriationsmål. Genom hänvisningar i många andra lagar som tillämpas av fastighetsdomstol tillämpas dessa bestämmelser också i flera andra måltyper än expropriationsmålen. Enligt fastighetsbildningslagen (1970:988) sker den primära pröv- ningen av fastighetsbildningsfrågor hos en lantmäterimyndighet vars be- slut enligt 15 kap. fastighetsbildningslagen i allmänhet kan överklagas till en fastighetsdomstol. Omfattande bestämmelser om förfarandet i så- dant fall vid fastighetsdomstolen finns i 16 kap. samma lag. För pro- cessen i hovrätt och finns bestämmelser i 17 och 18 kap. samma lag. Bestämmelserna bygger på att ska tillämpas trots att målet vid den första domstolsinstansen inleds genom ett överklagande. Bestämmelserna utgör särbestämmelser i förhållande till balkens bestämmelser och gäller enligt principen om lex specialis. Lagstiftningen synes ha utformats utifrån att fastighetsdomstolen vid ett överklagande dit närmast skulle vara att i processuellt hänseende likställa med en hovrätt (se t.ex. NJA II 1970 s. 465). Bestämmelserna i 16 kap. fastighetsbildningslagen ger en relativt full- ständig reglering av prövningen av ett överklagande i fastighetsdomstol. Flera av reglerna har stora likheter med de regler för hovrättsprocess i tvistemål som finns i 50 och 52 kap. . Bestämmelserna i 16 kap. 4 och 5 §§ fastighetsbildningslagen innebär att målet normalt ska avgöras efter en huvudförhandling till vilken sakägarna kallats. Enligt 16 kap. 8 § får domstolen dock avgöra målet utan huvudförhandling, om en sådan kan antas sakna betydelse för prövningen samt sakägare eller företrädare för allmänt intresse inte begärt en sådan förhandling. Vid överklagande av vissa slags beslut av lantmäterimyndigheten, främst vissa processuella sådana, eller om domstolen finner uppenbart att talan är ogrundad, får målet alltid avgöras på handlingarna. Enligt 16 kap. 10 § fastighetsbildningslagen sker domstolens avgöran- de av saken genom utslag och inte som enligt och vid tillämpningen av förvaltningsprocesslagen genom dom. Utslaget ska grundas på vad som förekommit vid syn eller annan förhandling och vad handlingarna innehåller i övrigt. I 16 kap. 14 och 14 a §§ fastighetsbildningslagen finns regler om an- svar för rättegångskostnaderna. Huvudregeln är att fastighetsdomstolen, efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna, får besluta att en sakägare som förlorar målet ska ersätta en annan sakägare dennes kostnader. Det allmänna kan inte tillerkännas ersättning för sina kost- nader, men en sakägare kan vid synnerliga skäl få ersättning av det all- männa för sina kostnader. Handläggningen i mål enligt Den följande redogörelsen omfattar främst de mål enligt plan- och bygg- lagen som enligt regeringens förslag ska flyttas från regeringen och de allmänna förvaltningsdomstolarna till miljödomstolarna. Beslut enligt som får överklagas i den ordning som föreskrivs för laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900), beslut en- ligt 12 kap. och vissa beslut som rör försvaret om- fattas inte av den ändrade instansordningen och berörs således endast undantagsvis. En kommuns beslut i ärenden som avser rättsverkande planer, dvs. detaljplaner, fastighetsplaner och områdesbestämmelser, överklagas en- ligt nuvarande ordning till och därefter till regeringen. Re- geringen är alltså sista instans vid prövning av rättsverkande planer. I dessa ärenden finns också en möjlighet att ansöka om rättsprövning hos Regeringsrätten. I handläggs planärendena på . Vid handläggningen tillämpas de principer som förvaltningslagen (1986:223) ger uttryck för. I ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild, ska part som vill lämna upp- gifter muntligt i ett ärende få tillfälle till det, om det kan ske med hänsyn till arbetets behöriga gång. I andra fall bestämmer myndigheten om hand- läggningen ska vara muntlig. Syn och muntlig förhandling i ett över- klagat planärende förekommer i praktiken aldrig, även om det inte är ovanligt att den som överklagat ett planärende begär det. Däremot händer det att regeringen begär yttrande från . I dessa fall är det vanligt att besöker det aktuella planområdet för att göra en bedömning utifrån förhållandena på platsen. Det kan i detta sammanhang vara värt att notera att det inte heller vid prövning av överklagade planärenden är särskilt vanligt med syn och muntlig förhandling. An- delen planärenden som hos länsstyrelserna avgörs efter syn uppgår till högst . De beslut enligt i byggfrågor (bygglov, rivnings- lov, marklov och förhandsbesked samt ärenden om påföljder och in- gripanden) som efter prövning inte överprövas av reger- ingen, överklagas till allmän förvaltningsdomstol, dvs. Flertalet beslut som fattas av kommunerna med stöd av plan- och bygg- lagen överklagas först till och därefter till förvaltningsrätt. Den övervägande delen mål enligt i förvaltningsrätt () avser byggnadsmål, varav de flesta avser mål om bygglov och förhandsbesked medan resten avser mål om påföljder och ingripanden. I de allmänna förvaltningsdomstolarna tillämpas förvaltningsprocess- Prop. 2009/10:215 lagen (1971:291) i mål enligt . förvaltningslagen och förvaltningsprocesslagen är utformningen av res- pektive lags bestämmelser om muntlig handläggning. Enligt 14 § förvalt- ningslagen gäller som huvudregel att en enskild som vill lämna uppgifter muntligt ska få tillfälle till det, om det kan ske med hänsyn till arbetets behöriga gång. Enligt förvaltningsprocesslagen ska i förvaltningsrätt och kammarrätt hållas muntlig förhandling, om enskild som för talan i målet begär det samt förhandlingen inte är onödig och inte heller särskilda skäl talar mot det. Även om detta visserligen inte innebär någon ovillkorlig rätt till muntlig förhandling, krävs noggranna överväganden innan rätten beslutar i frågan om muntlig förhandling ska hållas. Med stöd av förvalt- ningsprocesslagen kan rätten, på eget initiativ eller efter yrkande av part, besluta att hålla syn på stället för t.ex. besiktning av en fastighet eller en plats. I mål enligt är det vanligt att en part yrkar att rätten håller syn på platsen och att rätten i samband med synen håller muntlig förhandling. har, utifrån uppgifter som lämnats av domare i förvaltningsrätt, uppskattat att andelen synförrätt- ningar i mål enligt uppgår till . Det är mycket ovanligt att förvaltningsrätterna avslår yrkanden om syn och muntlig förhandling i mål enligt , om inte saken är uppenbar. 13.2Handläggningsregler för mark- och miljödomstolarna Förfarandet i mål och ärenden där mark- och miljödomstol är första instans Regeringens förslag: För de mål där mark- och miljödomstolarna är första instans ska reglerna om tvistemål i allmän domstol tillämpas, om inte annat föreskrivs i lagen om mark- och miljödomstolar eller Mål om utdömande av vite ska i mark- och miljödomstolen och i Mark- och handläggas enligt reglerna för mål som har överklagats till mark- och miljödomstol. Mark- och i ett sådant mål ska liksom kunna överklagas till . Vid handläggningen av ärenden i mark- och miljödomstol som första instans ska ärendelagen tillämpas. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen har föreslagit att i mål där talan väcks vid en miljödomstol ska bestämmelserna i om dispositiva tvistemål tilläm- pas, om inte annat är föreskrivet. För mål om viten och för mål om bygg- nadsavgift enligt 10 kap. 7 § föreslås att lagen (1985:206) om viten med dess bestämmelser om handläggning enligt regler för bötesmål ska tillämpas. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte invänt mot förslaget att regler för tvistemål ska tillämpas i mål där en mil- jödomstol är första instans eller mot att ärendelagen ska tillämpas i dom- stolsärenden. Utredningens förslag om att även mål om viten och tilläggsavgifter ska handläggas enligt har tillstyrkts en- dast av . Flera remissinstanser, Miljödomstolen i , Länsstyrelserna i , och , kommuner och landsting, och kommuner, har avstyrkt förslaget i den delen. Som skäl för avstyrkande har remissin- stanserna främst anfört att risken för kostnadsansvar kan avhålla kom- munerna från att väcka talan om utdömande av förelagda viten. Förslaget i remissutkastet överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: har framfört ett önskemål om att det bör föreskrivas att 42 kap. 15 och 15 a §§ får tilläm- pas även i indispositiva mål. Länsstyrelserna i och Jönköp- ings län har tillstyrkt förslaget att ärendelagen tillämpas för mål och viten och tilläggsavgifter enligt . Kommuner och Landsting har tillstyrkt förslaget om handläggningsordning för mål om viten och tilläggsavgifter, med förbehåll för att förvaltningsprocesslagen bör väljas i stället för ärendelagen i denna typ av mål. Skälen för regeringens förslag Huvudprinciper för handläggningen av mål och ärenden där mark- och miljödomstol är första instans Enligt 20 kap. 3 § ska vad som är föreskrivet om tvistemål i allmän domstol tillämpas även på miljödomstolar och Miljööverdom- stolen samt vid Högsta domstolens prövning av mål som avses i miljö- balken, om inte annat följer av eller annan lag. Detta innebär att blir tillämplig. Vid handläggningen av ärenden ska enligt samma lagrum ärendelagen tillämpas. För rättegången i fastighetsmål gäller enligt 2 § lagen om domstolar i fastighetsmål vad som i tillämpliga delar är föreskrivet om allmän dom- stol, i den mån annat inte följer av den lagen eller av annan författning. Även detta innebär således att blir tillämplig. Vid hand- läggningen av ärenden tillämpar även fastighetsdomstolarna ärendelagen. Mål enligt handläggs av förvaltningsdomstolarna enligt bestämmelserna i förvaltningsprocesslagen. Utredningen har föreslagit att bestämmelserna i om dispositiva tvistemål ska tillämpas i mål där talan väcks vid en miljödom- stol, om inte annat är föreskrivet. Utredningen har vidare föreslagit att ärendelagen ska tillämpas vid handläggningen av ärenden. Regeringen ställer sig i denna del bakom utredningens förslag. Det är rimligt att i huvudsak behålla nuvarande handläggningsregler för de mål som har handlagts av miljödomstol och fastighetsdomstol som första instans och som ska handläggas av mark- och miljödomstolarna i första in- stans. För de mål enligt där mark- och miljödom- stolarna föreslås vara första instans, dvs. mål om vite, gör regeringen sär- skilda överväganden i nästa avsnitt. Det kan i detta sammanhang påpekas att samtliga nu aktuella måltyper i allmänhet är indispositiva till sin karaktär, även om det i målen kan förekomma dispositiva frågor. Hänvisningen till bör därför liksom göras till regler om tvistemål, utan angivande av om det är de dispositiva eller de indispositiva tviste- målsreglerna som ska tillämpas. har föreslagit att det ska föreskrivas att 42 kap. 15 och 15 a §§ ska gälla även i nu aktuella indispositiva mål. Det bör understrykas att de nu nämnda reglerna inte utan svårighet kan tillämpas i indispositiva mål. Enligt regeringens mening saknas dessutom erforderligt beredningsunderlag för att nu införa en sådan ordning. För- slaget bör alltså inte genomföras. För de ärenden som ska handläggas av mark- och miljödomstolarna i första instans saknas det anledning att ändra den nuvarande ordningen. Liksom bör således ärendelagen tillämpas. Mål om vite enligt Möjligheten att förelägga vite utgör en mycket viktig del av sanktions- mekanismen såväl enligt som enligt . Om en kommun eller en förvaltningsmyndighet anser att någon som har förelagts ett vite enligt eller inte har iakttagit sina skyldigheter enligt föreläggandet, uppkommer för myndig- heten frågan om det förelagda vitet bör dömas ut. Som huvudregel gäller enligt viteslagen att frågor om utdömande av ett vite tas upp på begäran av den som har förelagt vitet och prövas av allmän förvaltningsdomstol med tillämpning av förvaltningsprocesslagen. Har vitesföreläggandet getts först efter överklagande, är det den myndighet som har prövat frå- gan i första instans som för talan. Om frågan om utdömande av vite en- ligt en särskild föreskrift ska prövas av allmän domstol, gäller enligt viteslagen att handläggningen ska ske enligt regler för mål som gäller brott för vilka svårare straff än böter inte föreskrivs (bötesmål). Viteslagens regler gäller dock inte om annat följer av vad som är särskilt föreskrivet. Mål om utdömande av viten enligt prövas enligt viteslagens huvudregel av allmän förvaltnings- domstol enligt förvaltningsprocesslagen. För viten enligt gäller dock särskilda regler. Före införande prövade förvaltningsdomstolar frågor om utdömande av viten på det miljörättsliga området enligt förvaltningspro- cesslagen, vilket bl.a. innebar att en part inte kunde åläggas något ansvar för motparts processkostnader. Införandet av innebar en ny ordning för mål om utdömande av viten enligt den balken. Prövningen skulle ske med tillämpning av regler om handläggning av bötesmål. Detta innebar att målen avgjordes efter huvudförhandling och att den som förelagts vitet kunde komma att tillerkännas ersättning för sina rättegångskostnader, om han eller hon befriades från vitet eller fick detta nedsatt. Regeringen gjorde emellertid sedermera bedömningen att den ordning som gällde för handläggningen av vitesmål enligt framstod som onödigt komplicerad (prop. 2001/02:65 s. 61 f.). I förarbetena an- förde regeringen också att det föreföll omotiverat att enskilda skulle kun- na få ersättning för rättegångskostnader, medan motsatsen gällde för det allmänna.