prop · GX03225 · 2010-06-09 00:00:00 — I punkt 8 finns en bestämmelse som anger att om konventionsstaterna tillåter att handlingar eller uppgifter ges in elektroniskt så ska handlingen eller uppgifterna anses ingivna den dag då de togs emot av registreringsmyndigheten (undantag från detta får dock enligt punkt 7 göras för de fall där ingivandet inte görs direkt till myndigheten). Frågan om när en handling anses inkommen och om hanteringen av handlingar som inte är underskrivna regleras i 10 § förvaltningslagen. En handling anses ha kommit in den dag då handlingen anlände till myndigheten eller kom behörig tjänsteman till handa (första stycket). Ett meddelande som inte är underskrivet ska bekräftas av avsändaren genom en egenhändigt undertecknad handling, om myndigheten begär det (tredje stycket). Dessa bestämmelser är förenliga med artikel 8.4 och regel 6 i tillämpningsföreskrifterna. Som nämnts tidigare innehåller regel 6.5 en bestämmelse om att konventionsstaterna har rätt att kräva att en sökande som har gett in exempelvis en ansökan per telefax därefter ska ge in originalhandlingen. I regel 6.5 anges att tidsfristen för att ge in handlingen i original ska vara minst en månad från den dag då myndigheten tog emot handlingen elektroniskt. I svensk rätt finns inte någon bestämmelse om hur registreringsmyndigheten ska ge sökanden i ett föreläggande. Det kan inte anses nödvändigt att utfärda några särskilda lagregler om detta. I promemorian gjordes bedömningen att mycket talar för att det inte heller behövs några förordningsbestämmelser om detta. 2009/10:225 advokatsamfund har dock ansett att denna tidsfrist av tydlighetsskäl bör tas in i förordning. Regeringen tar inte ställning i denna fråga . Den frågan får övervägas i samband med utfärdandet av förordningsbestämmelser till den nya varumärkeslagen. Inte heller i övrigt behöver det göras några ändringar i förslaget till ny varumärkeslag till följd av bestämmelserna i artikel 8.4 och därtill hörande tillämpningsföreskrifter. 15.9Ändring av namn- eller adressuppgifter artikel 10 Regeringens bedömning: Inga ändringar behövs i förslaget till ny varumärkeslag till följd av artikel 10 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt om ändring av namn- eller adressuppgifter. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens (se Ds 2008:28 s. 121 f.). Remissinstanserna har inte framfört några invändningar mot promemorians bedömning. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 10 i Singapore- konventionen om varumärkesrätt finns bestämmelser om ändringar av namn- eller adressuppgifter. Kompletterande bestämmelser av betydelse finns i regel 7 i tillämpningsföreskrifterna. Artikel 10 reglerar inte de fall när någon på grund av exempelvis överlåtelse vill anteckna en ny innehavare i registret; dessa situationer regleras av artikel 11. Artikel 10 gäller inte bara för innehavare utan också för sökande och ombud. I korthet innebär bestämmelserna att en begäran om ändring ska godtas om den, förutom uppgifter om namn etc., anger det registreringsnummer som ändringen avser. En begäran ska kunna avse flera registreringar förutsatt att de aktuella registreringsnumren anges. En begäran om ändring ska på motsvarande sätt godtas för en ansökan om varumärkesregistrering (där det alltså inte finns något registreringsnummer). I sådant fall ska normalt ansökningsnumret anges. För det fall ansökan inte har åsatts något ansökningsnummer eller detta inte är känt för sökanden eller dennes ombud ska ansökan kunna identifieras genom antingen ett eventuellt provisoriskt ansöknings- nummer, en kopia av ansökan eller en återgivning av varumärket med angivande av det datum som sökanden bedömer att ansökan kommit till registreringsmyndigheten och det nummer som sökanden har angett på ansökan (se artikel 10.2 och regel 7). Varken den nuvarande varumärkeslagen eller regeringens förslag till ny varumärkeslag innehåller några lagbestämmelser om ändring av namn- och adressuppgifter. finns denna reglering på förordnings- nivå (8 § andra stycket VMF). Detta bör gälla även fortsättningsvis. Artikel 10 i konventionen och till denna hörande tillämpningsföreskrifter medför alltså inte något behov av ändringar i förslaget till ny varumärkeslag. Frågan om det behövs några ändringar i de svenska förordningsbestäm- Prop. 2009/10:225 melserna får övervägas i samband med utfärdandet av förordnings- bestämmelser till den nya varumärkeslagen. 15.10Anteckning av ny innehavare artikel 11 Regeringens bedömning: Inga ändringar i förslaget till ny varumärkeslag behövs till följd av artikel 11 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt om anteckning av ny innehavare. Promemorians bedömning överensstämmer huvudsakligen med regeringens (se Ds 2008:28 s. 122 f.). Remissinstanserna har inte framfört några synpunkter i denna del. Skälen för regeringens bedömning: Artikel 11 i Singaporekon- ventionen om varumärkesrätt innehåller en relativt omfattande reglering av de krav som konventionsstaterna får ställa för att en ändring i innehavet av en registrering eller en ansökan ska antecknas i registret. Av artikel 11.1 a följer att konventionsstaterna ska godta en begäran om ändring från antingen den antecknade eller den nye innehavaren. Om ändringen grundas på ett avtal, exempelvis om varumärket har sålts, får konventionsstaterna enligt artikel 11.1 b kräva att det till en sådan ansökan bifogas en kopia av avtalet, om så önskas bestyrkt av publicus eller annan myndighet, ett utdrag ur avtalet där äganderättsövergången framgår, om så önskas bestyrkt av publicus eller annan myndighet, ett obestyrkt intyg om övergången vilket är upprättat i den form och med det innehåll som framgår av tillämpningsföreskrifterna och har undertecknats av såväl den nuvarande som den nye innehavaren, eller en obestyrkt överlåtelsehandling i den form och med det innehåll som framgår av tillämpningsföreskrifterna som har undertecknats av såväl den nuvarande som den nye innehavaren Den som ger in begäran ska ha rätt att själv välja vilket av de fyra alternativen som ska användas. Om ändringen grundas på en fusion får ställas krav på att det bifogas en bestyrkt och av behörig myndighet upprättad handling som utvisar detta (artikel 11.1 c). För det fall det finns flera innehavare och någon eller några av dem inte berörs av avtalet eller fusionen får konventionsstaterna kräva att denne/dessa samtycker till ändringen i en underskriven handling (artikel 11.1 d). Om ändringen görs av någon annan orsak, exempelvis på grund av lag eller ett domstolsavgörande, får det krävas att det ges in en bestyrkt handling som utvisar detta (artikel 11.1 e). Ändringar av innehavet av en ansökan om registrering ska enligt artikel 11.2 hanteras på samma sätt. I artikel 11.1 f och artikel 11.3 finns angivet vilka uppgifter som konventionsstaterna får respektive inte får kräva om den nye Detta överstämmer vad som gäller för sökanden vid Prop. 2009/10:225 ansökan om registrering av ett varumärke (se ovan i avsnitt 15.4). De nuvarande bestämmelserna om anteckning av innehavare vid överlåtelse av ett registrerat varumärke finns i 33 § VML. Enligt denna bestämmelse får anteckning inte ske, om överlåtelsen har skett utan samband med överlåtelse av den rörelse till vilket varumärket hör samt dess användning av den nye innehavaren uppenbarligen är ägnad att vilseleda allmänheten. Det kan ifrågasättas om denna bestämmelse överensstämmer med artikel 11 i konventionen. I avsnitt 14.2.3 föreslår regeringen emellertid, liksom kommittén gjorde, att denna begränsning tas bort i den nya varumärkeslagen. Det är därmed helt klart att regeringens förslag överensstämmer med artikel 11 i konventionen. I övrigt finns bestämmelser om vad en ansökan om anteckning ska innehålla i varumärkesförordningen (14 § VMF). Huruvida dessa bestämmelser behöver ändras i sak får övervägas i samband med utfärdandet av förordningsbestämmelser till den nya varumärkeslagen. 15.11Rättelse av misstag artikel 12 Regeringens bedömning: Inga ändringar behöver göras i förslaget till ny varumärkeslag till följd av bestämmelserna i artikel 12 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt om rättelse av misstag. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens (se Ds 2008:28 s. 125 f.). Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 12 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt finns bestämmelser om i vilken utsträckning en konventionsstat ska tillåta rättelse av misstag. Av artikel 12.1 följer att det ska vara möjligt att begära rättelse av en uppgift i registret som beror på en felaktig uppgift som lämnats i en ansökan eller i en annan begäran som skickats in till myndigheten. Motsvarande ska enligt artikel 12.2 gälla för en uppgift i en ansökan. Misstag som gjorts av registreringsmyndigheten ska enligt artikel 12.5 på begäran eller självmant rättas av myndigheten. Någon avgift får inte tas ut för en sådan rättelse. I artikel 12 definieras inte vilka slags misstag som ska kunna rättas. Det anges med andra ord inte om rättelsemöjligheten ska kunna användas för exempelvis fel som består i felaktig rättstillämpning eller om användningsmöjligheten ska vara begränsad till skrivfel och liknande. I artikel 12.6 finns emellertid en bestämmelse enligt vilken en konventionsstat inte är skyldig att tillämpa bestämmelserna om rättelse på misstag som inte kan rättas enligt nationell rätt. Varken den nuvarande varumärkeslagen eller regeringens förslag till ny varumärkeslag innehåller någon bestämmelse som reglerar möjligheten att få rättelse av ett misstag. Förvaltningslagens regler blir därför tillämpliga. Enligt 26 § förvaltningslagen kan beslut som innehåller en uppenbar oriktighet på grund av myndighetens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende rättas. sker ska myndigheten ge den som är part tillfälle att yttra sig, om ärendet Prop. 2009/10:225 avser myndighetsutövning mot någon enskild och åtgärden inte är Med stöd av denna bestämmelse kan en uppenbart oriktig uppgift i varumärkesregistret rättas oavsett om denna beror på en felaktig uppgift som lämnats i ansökan eller att myndigheten har gjort fel. Bestämmelsen i artikel 12.6 innebär att det inte finns någon skyldighet att införa en mer långtgående möjlighet till rättelse av beslut än den som finns i svensk rätt . Som nämnts tidigare ska enligt artikel 12.2 rättelse på motsvarande sätt också kunna ske av en uppgift i en ansökan. Förvaltningslagen innehåller inte någon bestämmelse om rättelse av sådana uppgifter, dvs. uppgifter som inte finns i ett beslut. Det finns dock inte något hinder enligt svensk rätt mot att PRV på begäran av sökanden genom en tjänsteanteckning eller på annat lämpligt sätt gör en rättelse av en uppenbart oriktig uppgift i en ansökan. Enligt uppgift från PRV görs ibland, efter kontakt med sökanden, rättelser i ansökningar på detta sätt. Naturligtvis kan sökanden också själv rätta en uppgift genom att ge in en skrift i vilken han eller hon anger att en tidigare lämnad uppgift är felaktig och ska ändras. Något behov av att införa någon särskild bestämmelse om rättelse i den nya varumärkeslagen finns alltså inte. Sammanfattningsvis kräver ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt inte några ändringar i förslaget till ny varumärkeslag i denna del. 15.12Registreringens giltighetstid och förnyelse av en registrering artikel 13 Regeringens bedömning: Inga ändringar behöver göras i förslaget till ny varumärkeslag till följd av artikel 13 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt om registreringens varaktighet och om förnyelse av en registrering. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens (se Ds 2008:28 s. 126 f.). Remissinstanserna har antingen instämt i eller inte haft någon erinran mot bedömningen. Skälen för regeringens förslag: I artikel 13 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt finns bestämmelser om en varumärkesregistrering ska gälla och om förnyelse av en varumärkesregistrering. I artikel 13.1 anges dels vilka formella uppgifter som en konventionsstat får kräva att en begäran om förnyelse ska innehålla, dels vilka krav som får ställas när det gäller förnyelseavgifter. De uppgifter konventionsstaterna får begära är av likartad karaktär som för en ansökan, t.ex. uppgift om namn och adress, ombud m.m. (se 13.1 a i viii). Av regel 8 i tillämpningsföreskrifterna framgår att en ansökan om förnyelse ska kunna ges in och förnyelseavgift kunna betalas under en period som sträcker sig från åtminstone registreringen upphör till åtminstone efter det att registreringen har Prop. 2009/10:225 upphört. Tilläggsavgift får tas ut i de fall begäran om förnyelse ges in efter registreringsperiodens utgång. Konventionsstaterna får enligt artikel 13.2 inte ställa upp några andra krav än sådana som har stöd i konventionen. I artikel 13.4 finns en viktig regel om att registreringsmyndigheterna i samband med förnyelse av en registrering inte får göra någon materiell granskning av registreringen. Av artikel 13.5 framgår att en registrering ska gälla . Detsamma gäller varje gång en registrering förnyas. I promemorian konstaterades att de bestämmelser om registreringens varaktighet och om förnyelse som finns i gällande lag (22 och 23 §§ VML) respektive lades fram av kommittén överensstämmer med artikel 13. Regeringen gör ingen annan bedömning. Som redogjorts för i avsnitt 9.11.2 föreslår även regeringen att de gällande bestämmelserna ska föras över till den nya varumärkeslagen utan några ändringar i sak. Några ändringar i förslaget till ny varumärkeslag behöver alltså inte göras vid ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Kompletterande bestämmelser om vad en ansökan om förnyelse ska innehålla finns i 12 § VMF. Frågan om dessa bestämmelser behöver ändras materiellt får övervägas i samband med utfärdandet av förordningsbestämmelser till den nya varumärkeslagen. 15.13Anstånd, återupptagen handläggning och återställande av försutten tid artikel 14 Regeringens förslag: I den nya varumärkeslagen införs en möjlighet att på begäran av sökanden återuppta handläggningen av en tidigare avskriven ansökan om registrering. Återupptagande ska dock inte kunna ske när en ansökan har avskrivits på grund av återkallelse från sökanden. Även en avskriven ansökan om förnyelse av en registrering ska i motsvarande fall kunna återupptas till handläggning. Bestämmelser införs också om återupptagande av avskrivna ansökningar om internationell registrering. I samtliga fall krävs att sökanden betalar föreskriven återupptagningsavgift. Det införs inte någon begränsning av innebörd att en ansökan bara kan återupptas en gång. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Frågan om återupptagande av en ansökan om förnyelse behandlades dock inte särskilt i promemorian (se Ds 2008:28 s. 128 f.). Kommitténs förslag innebär att återupptagande bara ska kunna ske en gång per ansökan. Kommitténs förslag innebär vidare att en avskriven ansökan om internationell registrering som grundas på en svensk varumärkesregistrering eller ansökan om registrering inte ska kunna återupptas. I övrigt överensstämmer förslaget med regeringens (se SOU 2001:26 s. 184 f. och s. 306 f.). Remissinstanserna: PRV har inte haft någon invändning mot att handläggningen av en varumärkesansökan ska kunna återupptas ett obegränsat antal gånger, men ställt sig tveksamt till om artikel 14 i konventionen uppställer ett sådant krav. Verket har ansett att möjligheten till återupptagande bör finnas även för den som har ansökt om internationell registrering. I övrigt har remissinstanserna inte haft någon erinran mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Nationella ansökningar och registreringar Artikel 14 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt innehåller bestämmelser om anstånd och återupptagen handläggning samt återställande av försutten tid. Kompletterande bestämmelser finns i regel 9 i tillämpningsföreskrifterna. Enligt artikel 14.1 får det i nationell rätt finnas möjligheter att begära anstånd innan en frist gått ut. Det är alltså tillåtet för konventionsstaterna att ha en ordning där registreringsmyndigheten, som är fallet i , genom anstånd kan förlänga en frist som angetts i exempelvis ett kompletteringsföreläggande till sökanden. Enligt artikel 14.2 måste något eller några av följande rättsmedel stå till buds för en sökande som har försuttit en frist: förlängning av den försuttna fristen, s.k. reinstatement of rights, dvs. närmast men inte exakt motsvarande återställande av försutten tid, för det fall fristen försuttits trots att sökanden vidtagit alla de åtgärder som kunnat förväntas av honom eller henne. Av artikel 14.3 framgår att konventionsstaterna i vissa undantags- situationer som anges i tillämpningsföreskrifterna inte behöver tillämpa något av de angivna rättsmedlen. Utöver dessa uttryckligen angivna undantagssituationer måste alltså något av rättsmedlen erbjudas för varje tänkbar frist. Undantagssituationerna finns angivna i regel 9.4. De frister som undantagits är sådana frister för vilka ett rättsmedel enligt artikel 14.2 har beviljats (regel 9.4 i), frister för att begära en åtgärd enligt artikel 14 (regel 9.4 ii), frister för att betala förnyelseavgift (regel 9.4 iii), överklagandefrister (regel 9.4 iv), frister i flerpartsärenden (regel 9.4 v), frister för att begära prioritet (regel 9.4 vi), frister för att begära en ny ingivningsdag (regel 9.4 vii) samt frister för att korrigera eller ändra ett prioritetskrav (regel 9.4 viii). I den nuvarande varumärkeslagen finns inte någon bestämmelse om rättsmedel för det fall en frist har försuttits. Det finns dock normalt inget som hindrar att sökanden i en sådan situation ger in en ny ansökan. När lagen infördes övervägdes om det inte borde finnas en möjlighet att återuppta handläggningen av ett ärende. I förarbetena gjordes dock bedömningen att det inte fanns behov av en bestämmelse om detta. Det framhölls att det, till skillnad från vad som gäller inom patenträtten, inte finns något nyhetskrav inom varumärkesrätten och att det därför inte finns samma intresse av att hålla fast vid en ansökan om Vidare anfördes att regeln om företrädesrätt på grund av tidigare ibruktagande i 14 § första stycket 7 VML ger sökanden ett visst skydd mot att någon annan registrerar varumärket (se vidare SOU 1958:10 s. 298). Inte heller förvaltningslagen innehåller några bestämmelser om rättsmedel av det slag som avses i artikel 14.2. Däremot finns det i vissa fall möjlighet att i Regeringsrätten ansöka om återställande av försutten tid. En förutsättning för att en sådan ansökan ska kunna bifallas är dock att det är fråga om för överklagande eller därmed jämförbar åtgärd som har försuttits på grund av omständigheter som utgör giltig ursäkt, se 37 c § förvaltningsprocesslagen (1971:291) och jämför 2 § andra stycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Det är endast fråga om ett fåtal tidsfrister som kan återvinnas enligt denna bestämmelse. Det har t.ex. inte ansetts möjligt att återställa den tid för invändning mot ett registrerat varumärke som gäller enligt 20 § andra stycket VML (se rättsfallet RÅ 1996 not 2). Det kan tilläggas att Patentbesvärsrätten har ansett att principen om laga förfall kan tillämpas i ärenden om varumärkesregistrering och med stöd av denna princip undanröjt ett avskrivningsbeslut som PRV meddelat (se Patentbesvärsrättens dom i mål nr 99-299). I förslag till ny varumärkeslag togs det in en ny bestämmelse om återupptagen handläggning (20 § sjätte stycket i förslaget). Kommittén pekade bland annat på att en avskriven ansökan kan medföra betydande olägenheter för en sökande, i form av förseningar och, för det fall märket inte är taget i bruk, risken att någon annan registrerat varumärket i mellantiden. Förslaget var utformat med 14 § fjärde stycket mönsterskyddslagen som förebild. Handläggningen av en avskriven ansökan skulle återupptas om sökanden efter utgången av förelagd tid kompletterar eller ändrar sin ansökan och betalar fastställd återupptagningsavgift. Enligt förslaget skulle en avskriven ansökan kunna återupptas endast en gång. Återupptagning skulle kunna ske även av en ansökan om förnyelse av en registrering. Utöver de nu nämnda fristerna finns det varken i den nuvarande varumärkeslagen eller i förslaget till ny varumärkeslag några ytterligare frister för vilka det enligt artikel 14 måste finnas en möjlighet till återupptagande (eller annat rättsmedel). I promemorian anfördes att artikel 14 inte ger utrymme för att i nationell rätt ha en bestämmelse om att återupptagande endast kan ske en gång per ansökan. Det föreslogs därför att kommitténs förslag skulle justeras så att någon sådan begränsning inte skulle finnas i den nya varumärkeslagen. PRV har inte haft någon invändning i sak mot att denna begränsning slopas, men ställt sig tveksamt till om artikel 14 uppställer ett sådant krav. Som anfördes i promemorian finns det i regel 9.4 i tillämpningsföreskrifterna en regel som ger konventionsstaterna en möjlighet men inte en skyldighet att föreskriva att återupptagande inte ska kunna ske mer än en gång för en och samma frist. Under handläggningen av en ansökan kan det emellertid förekomma att sökanden t.ex. föreläggs att yttra sig . Det blir då fråga om flera olika frister som avser samma ansökan. Ett regel som begränsar rätten till återupptagande till en gång per ansökan skulle därför inte överensstämma med konventionen. I promemorian framhölls att det i praktiken dock är ovanligt att mer än ett kompletteringsföreläggande behövs i ett registreringsärende. Att den i betänkandet föreslagna begränsningen till en gång per ärende tas bort får därför bedömas ha begränsad praktisk betydelse. I promemorian gjordes vidare bedömningen att det inte fanns skäl att föreskriva att återupptagande inte kan ske mer än en gång för en och samma frist, men att detta får övervägas på nytt om det skulle framkomma att avsaknaden av en sådan begränsning leder till påtagliga problem i praktiken. Ingen av remissinstanserna har framfört någon invändning mot dessa bedömningar. Regeringen har samma uppfattning. Promemorians förslag till ändring av kommitténs förslag bör alltså genomföras. I promemorian behandlades inte frågan om möjligheten till återupptagande av en avskriven ansökan om förnyelse. Som framgått finns det inte någon sådan möjlighet enligt svensk rätt. När en registrering förnyas har innehavaren i regel investerat större resurser i varumärket och ett beslut att avskriva en ansökan kan därför få stora negativa konsekvenser för innehavaren. Regeringen delar därför kommitténs uppfattning att en möjlighet till återupptagande bör införas även när det gäller förnyelseansökningar. Vidare har regeringen i avsnitt 9.2.2 föreslagit att det i den nya varumärkeslagen ska införas en uttrycklig bestämmelse om att ärendet ska avskrivas om sökanden återkallar ansökan. I dessa situationer finns inget behov av att kunna återuppta handläggningen av ansökan. Någon möjlighet till återupptagande i dessa situationer bör därför inte införas. Sammanfattningsvis uppfylls således de krav som följer av artikel 14 genom att det i den nya varumärkeslagen införs en möjlighet att återuppta handläggningen av en avskriven ansökan och en avskriven ansökan om förnyelse av en registrering. Ingen begränsning av möjligheten till återupptagande till en gång per ärende eller per frist bör införas. Självklart påverkar heller inte den nya bestämmelsen om återupptagande den praxis som finns vad gäller återställande av försutten tid och laga förfall. Ansökan om internationell varumärkesregistrering Singaporekonventionen om varumärkesrätt är som redovisats i avsnitt 15.3 inte tillämplig på internationella registreringar. En fråga som bör övervägas är om det ändå bör finnas en möjlighet till återupptagande av en avskriven ansökan om internationell registrering.