prop · GX03230 · 2010-06-09 00:00:00 — kartlägga olycksdrabbade vägsträckor, upprätta en plan för åtgärder samt Prop. 2009/10:230 upprätta rapporter över trafikolyckor som medfört att någon omkommit. Väghållarna skulle stå under tillsyn av en tillsynsmyndighet, enligt förslaget Transportstyrelsen. När det gäller vägar som i endast liten utsträckning används av allmän- heten för trafik föreslogs att dessa skulle undantas från lagens tillämp- ning. I syfte att möjliggöra för väghållaren att fullgöra sitt ansvar föreslogs även att denne skulle få förfoga över möjligheten att reglera hastigheten på vägarna. I praktiken innebar detta att beslut om lokala trafikföre- skrifter som rör högsta tillåtna hastighet skulle fattas av väghållaren i stället för enligt nuvarande ordning. Förslaget hade utarbetats med EU-direktivet om förvaltnings av vägars säkerhet som var under förhandling i åtanke. Direktivet antogs senare varefter den i avsnitt 3 redovisade komplette- rande rapporten utarbetades av Transportstyrelsen. inrättades den nya myndigheten . Verket har övertagit merparten av och uppgifter, se propositionen Ny myndighetsstruktur på transportområdet (prop. 2009/10:59) och förordningen (2010:185) med instruktion för Trafik- verket. Det som i betänkande och Transportstyrelsens rapport handlar om kommer därför i denna lagrådsremiss att avse . Vägnätet i består av allmänna vägar (cirka 9 ), kommunala gator och vägar (cirka 3 ) och enskilda vägar (). En allmän väg är en väg som anläggs enligt väglagen (1971:948) eller som förändras till allmän enligt väglagen. Enligt 1 § andra stycket väglagen är även vägar som anlagts eller förändrats till allmän enligt äldre bestämmelser eller som av ålder setts som allmän att beteckna som allmän väg. En väg upphör att vara allmän när vägen dras in, eller när den enligt (1987:10) upplåts till allmänt begagnande som gata. I 1 § tredje stycket finns närmare bestämmelser om när vägen upphör att vara allmän, beroende på vem som är väghållare, se närmare avsnitt 5.2.3. En gata kan sägas vara områden för fordons- och gångtrafik inom detaljplan där kommunen ska vara huvudman för allmänna platser. Övriga vägar är enskild väg. Enligt 4 § väglagen omfattar väghållning byggande av väg och drift av väg. Vid väghållning ska tillbörlig hänsyn tas till såväl enskilda som allmänna intressen, bl.a. trafiksäkerhet och miljöskydd. En estetisk utformning ska eftersträvas. Drift av väg regleras närmare i 26 § väglagen där det föreskrivs att väg ska hållas i ett för samfärdseln tillfredsställande skick genom underhåll, reparation och andra åtgärder. Renhållnings-, service och förbättrings- åtgärder räknas också till drift av väg. I 45 § vägkungörelsen (1971:954) specificeras begreppet drift av väg på följande sätt. Drift av väg innefattar åtgärder som 1.säkerställer att trafiken kan komma fram, såsom snöplogning, halkbekämpning, reparation av mindre skador samt hyvling och damm- bindning på grusvägar (servicearbeten), 2.vidmakthåller vägens standard, såsom förnyelse av slitlager och vägmarkeringar samt dikning (underhållsarbeten), 3.förbättrar vägens standard genom smärre åtgärder, såsom beläggning av grusväg, förstärkning av bärigheten och punktåtgärder för att öka trafiksäkerheten (förbättringsarbeten), 4.håller vägen ren, såsom sopning, borttagande av skräp och smuts samt ogräsbekämpning (renhållning), eller 5.på annat sätt håller vägen i ett för samfärdseln tillfredsställande skick. Staten är väghållare för allmänna vägar enligt 5 § väglagen. I samma paragraf föreskrivs att regeringen, under vissa förutsättningar, får besluta att en kommun ska vara väghållare inom kommunen. Sådant beslut tas i enskilda fall och kan begränsas till att avse vissa vägar eller vissa områden inom kommunen. Såväl staten som en kommun kan således vara väghållare för en allmän väg. Det är som handhar väghållningen för statens räkning och som har tillsyn över kommunernas väghållning, 6 § väglagen. Väg- hållningsmyndighet är, då staten är väghållare, den till hörande regionala förvaltningen, och, då en kommun är väghållare, den kommunala nämnd som kommunfullmäktige utser. Enligt 7 § vägkun- görelsen är det region som är statlig väghållnings- myndighet. Sammanfattningsvis finns det för de allmänna vägarna en samlad lagstiftning om väghållaransvar i väglagen och vägkungörelsen. Väghållare för gator är den som enligt ansvarar för gatuhållningen, dvs. kommunen enligt 6 kap. 2630 §§ . I dessa bestämmelser anges bl.a. att kommunen ska ställa i ordning gator för vilka kommunen är huvudman så att de kan användas för avsett ändamål. När gatorna upplåts till allmänt begagnande ska de till bredd, höjdläge och utformning i övrigt stämma överens med detalj- planen. De ska vara utförda på ett ändamålsenligt sätt och i enlighet med ortens sed. Kommunen ska svara för underhållet av de gator som kommunen är huvudman för. I lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning finns bestämmelser om Prop. 2009/10:230 gaturenhållning, snöröjning och liknande åtgärder. I lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. anges att byggnadsverk (dvs. byggnader och andra anläggningar) ska underhållas så att deras egenskaper avseende bl.a. bärförmåga, stadga och beständighet samt säkerhet vid användning i huvudsak bevaras. Lagen omnämns närmare i avsnitt 5.6.2. Bestämmelser om enskilda vägar finns i anläggningslagen (1973:1149) enligt vilken även vägar som omfattades av tidigare lagstiftning anses inrättade som gemensamhetsanläggningar. En sådan anläggning är gemensam för flera fastigheter och tillgodoser ändamål av stadigvarande betydelse för dem. Vägen måste dock inte vara en gemensamhets- anläggning. I stället kan vägens skötsel regleras genom avtal mellan intressenterna eller av en ideellt bildad förening. Väghållare för vägar som är gemensamhetsanläggningar är samfällig- heten, dvs. ägarna till de fastigheter som ingår i samfälligheten. Enligt lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter kan en förening bildas varefter föreningen är väghållare. Några särskilda bestämmelser om väghållning finns emellertid inte, vare sig i den lagen eller anlägg- ningslagen. I 56 § sistnämnda lag föreskrivs dock att om det behövs för trafiksäkerheten för viss enskild väg, får statlig väghållningsmyndighet förordna att vissa angivna bestämmelser i väglagen ska gälla. Enskilda vägar är inte bara mindre vägar utan kan även vara större. Det exempel som aktualiseras i denna remiss är E20 över . Allmänna vägar anläggs enligt väglagen. Regler om byggande av väg finns i 1020 a §§ väglagen. Den som vill bygga en väg ska först genom- föra en förstudie i vilken förutsättningarna för den fortsatta planeringen klarläggs. Förstudiearbetet handlar om att identifiera och pröva tänkbara alternativ för att få fram vilka som verkar genomförbara och därför intressanta att studera vidare. I förstudien ska även anges om en väg- utredning behövs. beslutar enligt 6 kap. 5 § om projektet kan antas medföra betydande miljöpåverkan eller inte. En vägutredning ska sedan genomföras när det i förstudien har klarlagts att alternativa vägsträckningar (korridorer) behöver studeras. Det är således inte alltid en vägutredning genomförs. Utredningen ska utgöra underlag för val av vägsträckning och trafikteknisk standard. Däribland ska alternativa vägsträckningar jämföras både sinsemellan och med alternativet att behålla befintlig väg. ska även innehålla en miljökonsekvensbeskrivning och de uppgifter i övrigt som behövs för att kunna utvärdera och välja alternativ. För vissa större vägbyggnads- projekt behövs även regeringens tillåtlighetsprövning enligt 17 kap. Inom område med detaljplan eller områdesbestämmelser får Prop. 2009/10:230 en väg inte byggas i strid mot planen eller bestämmelserna. tuell utställelse av utredningen och miljökonsekvensbeskrivningen tar väghållningsmyndigheten ställning til vilken vägsträckning som ska väljas för fortsatt projektering. Förstudien och vägutredningen hör till vägbyggnadsprocessens plane- ringsstadium. Innan vägen byggs ska en arbetsplan upprättas. I arbetsplanen ska anges bl.a. den mark som behöver tas i anspråk. Planen ska också innehålla en miljökonsekvensbeskrivning och de uppgifter som i övrigt behövs för att genomföra projektet. Dessutom ska, enligt vägkungörelsen (1971:954), särskilt beaktas bl.a. att vägen får en från trafiksäkerhetssynpunkt tillfredsställande sträckning och utformning i övrigt. Samråd ska ske med berörda markägare, myndigheter och andra intressenter. Därefter ställs arbetsplanen ut för granskning vilket dock inte behövs om vägen är förutsatt i en detaljplan eller områdesbestämmelser. Efter eventuella revideringar och tillsammans med inkomna synpunkter överlämnas arbetsplanen till för fastställelse. I visst fall kan frågan hänskjutas till regeringens prövning. Dessutom kan fast- ställelsebeslut överklagas till regeringen. Byggande av vägen får påbörjas först sedan arbetsplanen har upprättats, i förekommande fall blivit fast- ställd, och vunnit laga kraft. En arbetsplan är normalt inte tillräckligt detaljerad för att vägen ska kunna byggas direkt med hjälp av den. Det behövs ytterligare projekte- ring och vissa fältarbeten, såsom kompletterande grundundersökningar, mätningar, provtagning i brunnar m.m. Denna del av förfarandet benämns bygghandling och utgör, tillsammans med arbetsplanen det s.k. projekteringsstadiet. Det finns flera gällande författningar med direkt eller mindre direkt anknytning till de områden som EU-direktivet aktualiserar, dvs. trafik- säkerhet, väghållning, planering av infrastruktur m.m. Som nämnts i avsnitt 5.2 är det främst väglagen, vägkungörelsen, och anläggningslagen som är aktuella. Dessutom har lagen med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning samt lagen om förvalt- ning av samfälligheter berörts. Av relevans är även bl.a. följande författningar. Lagen om säkerhet i vägtunnlar Lagen (2006:418) om säkerhet i vägtunnlar genomför EU-direktivet 2004/54/EG om minikrav för säkerhet i vägtunnlar som ingår i det transeuropeiska vägnätet (TEN). Lagen omfattar vägtunnlar som är längre än , vilket innebär att lagen har ett mycket begränsat tillämpningsområde. I lagen ställs omfattande säkerhetskrav på tunneln, bl.a. avseende dränering, brandmotstånd, belysning och ventila- tion. Vidare ska det för varje tunnel finnas en tillsynsansvarig tunnel- myndighet och en utpekad tunnelhållare. Transportstyrelsen är tunnelmyndighet tillika föreskrivande myndighet. Tunnelhållare är den som enligt väglagen respektive ansvarar för väg- eller gatuhållningen, och för annan väg den som tunnelmyndigheten utser. Tunnelhållaren ska bl.a. sammanställa en säkerhetsdokumentation för tunneln, upprätta planer för organisationen och driften av tunneln samt upprätta rapporter över olyckor och allvarliga olyckstillbud i tunneln. 5.6.2Lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk m.m. Lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk m.m. har i prop. 2009/10:170 föreslagits upphävas och dess bestämmelser flyttas till den nya , som träder i kraft . De materiella bestämmelserna är i huvudsak oförändrade. Lagen innehåller bestämmelser om tekniska egenskapskrav på byggnader och andra anläggningar som t.ex. är vägar och gator. I 2 § föreskrivs att byggnadsverk som uppförs eller ändras ska uppfylla ett antal egenskapskrav, nämligen vad gäller bl.a. bärförmåga, stadga och beständighet, säkerhet i händelse av brand, skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljö, säkerhet vid användning samt skydd mot buller. I tillhörande förordning förordningen (1994:1215) om tekniska egen- skapskrav på byggnadsverk m.m. är ovannämnda egenskapskrav ytter- ligare utvecklade. 6 Genomförande av direktivet EU-direktivet om förvaltning av vägars säkerhet påminner i mångt och mycket om EU-direktivet 2004/54/EG om minikrav för säkerhet i vägtunnlar som ingår i det transporteuropeiska vägnätet (TEN). Det ter sig därför naturligt att i möjligaste mån genomföra de båda direktiven på likartat sätt. Regeringens förslag: Genom en ny lag, vägsäkerhetslagen, ska EU- direktivet om förvaltning av vägars säkerhet i övergripande delar genomföras i svensk rätt. Genom bemyndiganden i lagen ska mer detaljerade föreskrifter kunna meddelas i förordning och på myndig- hetsnivå. Lagen ska gälla parallellt med annan tillämplig lagstiftning. Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens förutom vad gäller lagens namn. Remissinstanserna: anförde som svar på Transportstyrelse- utredningens förslag att särskilda regler om väghållaransvar eller trafik- säkerhetsanalys inte bör införas i (1987:10). Däremot hade verket inga synpunkter på rapportens förslag. styrelsen i pekar på de många kopplingar som finns mellan lagen (2003:778) om skydd mot olyckor och å ena sidan och den föreslagna lagen å den andra. län instämmer i att genomförandet lämpligast sker i en separat lag. ifrågasätter, med hänvisning till direktivets skäl, om det är ändamålsenligt att i alla delar införa direktivet i svensk rätt. direktivets skäl bör de medlemsstater som redan har väl fungerande system för förvaltning av vägars säkerhet, få fortsätta att tillämpa sina metoder, i den mån de överensstämmer med målen i detta direktiv. tillstyrker den föreslagna lagen. kommission tillstyrker att direktivet genomförs i en ny lag, främst för att en större tydlighet uppnås. en ny lag. Skälen för regeringens förslag: Ett genomförande av direktivet kräver att svensk lagstiftning utökas med ett antal bestämmelser av skilda slag, vilket är att beakta vid övervägandet av formen för genomförandet. Transportstyrelsen har i rapporten anfört att det är mer lämpligt att genomförandet sker genom en ny lag i stället för i form av komplettering av gällande lagstiftning. Regeringen konstaterar att valet till viss del är avhängigt lagens tillämpningsområde, dvs. om den endast ska vara tillämplig för de vägar som direktivet föreskriver eller om bör välja att ha ett bredare tillämpningsområde innefattande fler vägar och gator, se närmare nästa avsnitt. Såsom redogjorts för i avsnitt 5.4.3 finns, för de allmänna vägarna, en samlad lagstiftning i väglagen (1971:948) och vägkungörelsen (1971:854). För det fall de vägar som för del faller inom direk- tivets tillämpningsområde, dvs. TEN-T-vägnätet, skulle utgöras av enbart allmänna vägar, skulle således bestämmelser för att genomföra direktivet kunna införas i befintlig lagstiftning. Emellertid är den del av väg E20 som består av enskild väg, vilket innebär att flera lagar, framför allt anläggningslagen, berörs. Denna lag reglerar dock i första hand samverkan mellan fastigheter vilket gör det mindre lämpligt att blanda in bestämmelser om trafiksäkerhet och väghållningsansvar. Dessutom medför givetvis fler inblandade författningar en sämre över- skådlighet avseende direktivets genomförande. Ett alternativ vore möjligen att för de allmänna vägarnas del genom- Prop. 2009/10:230 föra direktivet i väglagen, och för övriga vägars del i en egen lag. detta alternativ skulle emellertid medföra bristande överskådlighet. En ytterligare omständighet som talar mot att genomföra direktivet, även till endast mindre del, i väglagen, är det förhållandet att väglagens bestämmelser om vägbyggnadsprocessen är under utred- ning, (Effektivisering av planeringsprocessen för transportinfrastruktur, dir. 2009:16). Kommittén ska redovisa sitt uppdrag . Mot bakgrund av det nu redovisade finner regeringen, i likhet med rapportens förslag, att det mest lämpliga är att genomföra direktivet i svensk rätt genom en ny lag. Genom att i möjligaste mån samla bestämmelserna i en och samma författning uppnås dessutom en mer lättillgänglig tillämpning av bestämmelserna. har anfört att , med stöd av direktivets skäl, skulle kunna avstå från att genomföra direktivet i sin helhet. Regeringen ser emellertid ingen sådan möjlighet. Direktivets artiklar är tvingande och måste således genomföras i svensk rätt. Regeringens förslag: Lagen ska gälla de vägar eller vägprojekt som ingår i TEN-T-vägnätet i . Lagen ska dock inte gälla vägtunnlar som omfattas av lagen (2006:418) om säkerhet i vägtunnlar. Överensstämmer inte med regeringens. rapporten föreslås lagen gälla för samtliga vägar och gator med undantag för vägar som endast i liten utsträckning används för allmänheten vid trafik; för de vägar som inte ingår i TEN-T-vägnätet dock först från och Remissinstanserna: Kommuner och Landsting (SKL) anser inte att kravet på trafiksäkerhetsanalys i direktivet ska genomföras för gator och vägar där kommunen är väghållare. Däremot tillstyrker SKL ett senare ikraftträdande för lagen avseende andra vägar än TEN-vägar. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ställer sig positiv till en tycker att även riksvägar och Europavägar bör omfattas av lagen. att det saknas bärande skäl för att utöka tillämpningen och anför att de erfarenheter som införandet av direktivet kommer att ge bör beaktas och analyseras innan beslut fattas. finns det flera skäl som talar mot ett utvidgat tillämpningsområde. tycker att en eventuell utökning av kraven till att även gälla riksvägar ska föregås av en utvärdering. Verket bedömer att kostnaderna för väghållarna är betydligt högre än de uppskattats till i rapporten. kommun avstyrker att kravet på trafiksäkerhetsanalys ska omfatta andra vägar än TEN-T-vägarna. att den nya lagen ska omfatta även andra vägar än de som omfattas av anser det självklart att kommunala vägar och gator ska hålla samma säkerhetsstandard som de statliga vägarna. vill även inkludera vägar som endast i liten utsträckning används av allmänheten för trafik. Motormännen, och Motorcyklister ställer sig bakom förslaget. Skälen för regeringens förslag: Bland de remissinstanser som uttalat sig om lagens tillämpningsområde stödjer en majoritet rapportens förslag att utvidga området utöver vad som föreskrivs i direktivet. Mot bakgrund av den vikt regeringen lägger vid trafiksäkerhet ser regeringen givetvis positivt på denna inställning och tar den till intäkt för att möjligheten att uppnå nollvisionens mål är god. Emellertid måste även andra aspekter tas i beaktande vid ställnings- tagandet av lagens tillämpningsområde. Regeringen tar därvid fasta på vad , i sin egenskap av den största väghållaren, anfört. Av delvis naturliga skäl innehåller Transportstyrelsens rapport ganska vaga uppskattningar av kostnaderna och de andra konsekvenserna av förslaget; detta eftersom det är ett nytt område som föreslås regleras och där inga nuvarande kostnader finns att utgå från. När det gäller kostnaderna för väghållarna har endast beloppen för tillsynskostnaderna uppskattats medan inga siffror alls nämns beträffande kostnaderna för att uppnå ett systematiskt arbetssätt eller kraven på åtgärder. Det kan konstateras att en utökning av direktivets tillämpning utöver TEN-T-vägnätet skulle innebära att samtliga väghållare statliga, kommunala och enskilda drabbas av kostnader vars storlek det inte finns någon uppfattning om. Regeringen finner detta bekymmersamt. Härutöver vill regeringen uppmärksamma regelför- enklingsaspekten. En tillämpning av lagen i en sådan omfattning som föreslås i rapporten ligger inte i linje med regeringens ambition att minska regelbördan. Med beaktande av vad som anförts finner rege- ringen att det vore mindre genomtänkt att genomföra direktivet i vidare omfattning än vad som krävs. Det skulle inte heller vara försvarbart att, såsom föreslås i rapporten, lämna ett förslag om senare ikraftträdande för ett utvidgat tillämpningsområde, eftersom de kostnadsmässiga osäkerheterna kvarstår även med ett sådant förslag. Därmed inte sagt att trafiksäkerheten värderas lägre på vägar och gator som inte ingår i TEN-T-vägnätet. Regeringens trafiksäkerhetsambition är tvärtom långtgående och omfattande. Regeringen avser därför att noga följa och låta utvärdera resultatet av lagens tillämpning på föreslagen nivå, i vilket ingår att bilda sig en tydligare uppfattning om vilka kost- nader en utvidgning skulle innebära för de som har att bära dem. Rege- ringen avser således att återkomma i frågan. Som angetts i avsnitt 4.2.2 ska direktivet inte tillämpas på vägtunnlar som omfattas av direktiv /54/EG. Det direktivet omfattar alla tunn- lar som är längre än oavsett om tunneln är i drift, under byggande eller på projekteringsstadiet. I lagen (2006:418) om säkerhet i vägtunnlar, genom vilken direktivet genomförs, ställs bl.a. säkerhetskrav och krav på kontroller som i mångt och mycket liknar de krav som direktivet om förvaltning av vägars säkerhet innehåller. För att undvika en dubbelreglering av tunnlarna föreslås därför att de undantas från den nu aktuella lagens tillämpning. Lagrådet har önskat ett förtydligande när det gäller vägar som befinner sig på planeringsstadiet. Regeringen föreslår följaktligen att lagen ska gälla vägar eller vägprojekt som ingår i TEN-T-vägnätet. Lagrådets inrådan har det förtydligats att lagen gäller TEN-T-vägnätet i Prop. Med det tillämpningsområde som föreslagits är det huvudsakligen tre väghållare som aktualiseras: avseende de allmänna vägarna i TEN-T-vägnätet, Konsortiet för den enskilda vägen samt avseende den del av som går genom där kommunen är väghållare. Regeringens förslag: En trafiksäkerhetsanalys ska genomföras för alla vägprojekt. Analysen ska innehålla en beskrivning av de över- väganden som gjorts i fråga om trafiksäkerheten. Det sagda ska inte gälla om en motsvarande analys ingår i en över- sikts- eller detaljplan enligt (1987:10). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om upprättandet och innehållet i trafiksäkerhets- analysen. Rapportens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: kommun påtalar vikten av att kravet på trafiksäkerhetsanalyser inte bör gälla i de fall en motsvarande analys gjorts i samband med kommunens planarbete enligt (1987:10). Enligt kommuns uppfattning är det av största vikt att trafiksäkerhetsarbete enligt sker på samma nivå som enligt lagförslaget. Skälen för regeringens förslag I artikel 3 i direktivet föreskrivs sammanfattningsvis att medlemsstaterna ska se till att trafiksäkerhetsmässiga konsekvensanalyser genomförs för alla vägprojekt, att de ska utföras i den inledande projekteringsfasen innan vägprojektet godkänns och att medlemsstaterna därvid ska sträva efter att uppfylla kriterierna i bilaga I. Vidare föreskrivs att analysen ska innehålla de överväganden som bidragit till att det föreslagna alternativet valts liksom alla uppgifter som behövs för en kostnads-nyttokalkyl av de analyserade alternativen. I bilaga I till direktivet finns specificerade de delar som ingår i analysen och de faktorer som ska beaktas. När det gäller det förstnämnda är det fråga om bl.a. problemformulering, trafiksäkerhetsmål och redo- görelse för möjliga lösningar. När det gäller faktorer att beakta utgörs dessa av t.ex. plankorsningar, trafikmönster, trafikvolym och klimat- förhållanden. I direktivets skäl (5) finns dessutom följande formulering. Trafiksäkerhetsmässiga konsekvensanalyser bör på ett strategiskt plan visa de trafiksäkerhetsmässiga effekterna av olika alternativa sätt att Prop. 2009/10:230 planera ett vägprojekt och spela en viktig roll vid valet mellan olika väg- Genomförandet av direktivets bestämmelser Inledningsvis föreslår regeringen, i stället för den i direktivet valda benämningen trafiksäkerhetsmässiga konsekvensanalyser, den mer lätthanterliga trafiksäkerhetsanalyser vilket också föreslogs i rapporten. Analysens innehåll och tidpunkt Analyser av vägprojekts trafiksäkerhetskonsekvenser sker i vägbyggnadsprocessens olika delar, i allmänhet i samband med upprättade av plandokument. I 4 § väglagen ställs också krav på att hänsyn tas till bl.a. trafiksäkerhet i väghållningen. Det är därför inte fråga om några okända eller kontroversiella företeelser i sammanhanget som presenteras i direktivet. Däremot kan de faktorer som ska beaktas enligt direktivet komma att vara mer omfattande till antalet än de som normalt