prop · GX0395 · 2010-02-08 00:00:00 — Det gällde framför allt avtalets s.k. nationalitetsklausul, som bara tillät flygbolag ägda och kontrollerade av svenska eller amerikanska intressen att flyga enligt avtalet. Även när det gällde reglering av frågor som rörde prissättning och datoriserade bokningssystem hade enligt domstolen överskridit sina befogenheter. Kommissionen har fått ett generellt mandat att förhandla med tredje- länder om frågor där det föreligger exklusiv unionskompetens. fick kommissionen mandat att förhandla med i syfte att skapa ett öppet luftfartsområde med bl.a. fritt marknadstillträde och fri pris- sättning. Ett luftfartsavtal mellan och undertecknades . Avtalet har inte trätt i kraft men parterna är överens om att tillämpa det . Avtalet har publicerats i EUT L 134, 25.5.2007, s. 1. För att säkerställa ett harmoniserat agerande har och rådet antagit förordning (EG) nr 847/2004 av om förhandling om och genomförande av luftfartsavtal mellan medlemsstater och tredje länder (EUT L 157, 30.4.2004, s. 7, Celex 32004R0847, rättad genom EUT L 195, , s. 3, Celex 32004R0847R[01] och EUT L 204, , s. 27, Celex 32004R0847R[02]). Förordningen inne- håller bestämmelser om under vilka förutsättningar en medlemsstat får inleda förhandlingar med ett tredje land rörande luftfartsavtal eller ingå ett sådant avtal. Enligt förordningen ska alla EG-lufttrafikföretag som är etablerade i en medlemsstat behandlas lika och när en medlemsstat fördelar begränsade trafikrättigheter ska detta ske bland samtliga behöriga flygbolag enligt ett icke-diskriminerande och genomblickbart förfarande. Avtal mellan Europeiska unionen och andra stater För att ytterligare förbättra flygsäkerheten har EU ingått avtal på flyg- säkerhetsområdet med dess medlemsstater och andra länder. Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, EES, innefattar luftfart, och de rättsakter som antas inom EU efter avtalets ingående tas in i avtalet fortlöpande efter beslut av den gemensamma . 2009/10:95 binder utöver , och . ingick EU ett avtal med dess medlemsstater samt , och , , f.d. jugoslaviska republiken , , , , , , och FN:s övergångsförvaltning i Kosovo om ett gemensamt europeiskt luftrum. Avtalet har publicerats i EUT (EUT L 285, 16.10.2006, s. 1). Avtalet träder i kraft när samtliga har ratificerat det, men får tillämpas provisoriskt under vissa villkor. I avtalet ingår ett antal EU-rättsakter, men inte alla på luftfartsområdet. Med har ett snarlikt avtal skrivits under . Det innefattar också ett antal EU-rättsakter på luftfartens område. Det överensstämmer dock inte helt med nyssnämnda avtal. Detta avtal har ännu inte publicerats i EUT. EES-staterna och är parter i avtalet av , men inte . Med finns ett speciellt avtal på sju verksamhetsområden, bl.a. luftfart. Det avtalet omfattar såväl EU-förordningar som EU- direktiv. Avtalet och de i detta sammanhang relevanta ändringarna i bilagan till avtalet finns publicerade i EGT respektive EUT (EGT L 114, 30.4.2002, s. 1, EUT L 347, 30.12.2005, s. 91, EUT L 298, 27.10.2006, s. 23, EUT L 298, 27.10.2006, s. 25, EUT L 318, 17.11.2006, s. 31, EUT L 34, , s. 19, EUT L 127, , s. 58 och EUT L 40, , s. 38). Samtliga nu omnämnda avtal är av dynamisk typ som på ett förhållandevis enkelt sätt kan utökas till att omfatta annan unionslagstiftning. 6.3.2EU-rättsakter inom området civil luftfart I detta avsnitt ges i kronologisk ordning en kortfattad beskrivning av de EU-rättsakter som finns inom området civil luftfart. Icke bindande rättsakter samt beslut av kommissionen som rör tillämpningen av vissa förordningar har inte tagits med. Rådets beslut 80/50/EEG av om att införa ett samrådsförfarande om förbindelserna mellan medlemsstater och tredje land på lufttransportområdet och om aktioner på detta område i internationella organisationer (EGT L 18, 24.1.1980, s. 24, Celex 31980D0050) Enligt detta beslut ska medlemsstaterna och kommissionen på begäran av en medlemsstat eller kommissionen samråda med varandra om lufttransportfrågor som behandlas i internationella organisationer, olika aspekter av den utveckling som har ägt rum i förbindelserna mellan medlemsstater och tredje land på lufttransportområdet och om hur de på detta område ingångna bilaterala eller multilaterala avtalen fungerar på de viktigaste punkterna. I beslutet beskrivs närmare vad som är syftet med samrådsförfarandet Prop. 2009/10:95 och hur det går till. Rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av om förfarandet för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn (EGT L 374, 31.12.1987, s. 1, Celex 31987R3975), senast ändrad genom rådets förordning (EEG) nr 2410/92 (EGT L 240, 24.8.1992, s. 18, Celex 31992R2410) Genom denna förordning fastställs utförliga regler för tillämpningen av artikel 85 och 86 i EG-fördraget på lufttransporttjänster. Den är till största delen upphävd och ersatt av och rådets förordning (EG) nr 411/2004. är det bara artikel 6.3 som fortfarande gäller för beslut som antagits enligt artikel 81.3 i fördraget före visst datum och fram till dess ett sådant beslut upphör att gälla. Rådets förordning (EEG) nr 3976/87 av om tillämpningen av artikel 85.3 i fördraget på vissa kategorier av avtal och samordnade förfaranden inom luftfartssektorn (EGT L 374, 31.12.1987, s. 9, Celex 31987R3976), senast ändrad genom rådets förordning (EG) nr 411/2004 (EUT L 68, , s. 1, Celex 32004R0411) Enligt denna förordning får kommissionen ett bemyndigande att utfärda gruppundantagsförordningar inom luftfartssektorn. En kodifierad version har tagits fram genom rådets förordning (EG) nr 487/2009 av om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på vissa kategorier av avtal och samordnade förfaranden inom luftfartssektorn (EUT L 148, , s. 1, Celex 32009R0487). Rådets direktiv /629/EEG av om begränsning av buller från civila jetmotordrivna underljudsflygplan (EGT L 363, 13.12.1989, s. 27, Celex 31989L0629) registreras inom deras territorier inte får användas inom deras territorier eller inom en annan medlemsstats territorium om de inte beviljats miljövärdighetsbevis enligt normer som minst motsvarar normerna i volym I, del II, kapitel 3 i bilaga 16 till Chicagokonventionen. Direktivet gäller inte för flygplan med en startmassa på högst och med en kapacitet på högst 19 platser. Rådets direktiv /314/EEG av om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang (EGT L 158, 23.6.1990, s. 59, Celex 31999L0314) Direktivet innehåller regler som syftar till att inbördes närma medlems- staternas lagstiftning rörande paketresor. Reglerna är huvudsakligen inriktade på konsumentskydd. Direktivet är genomfört i huvudsakligen genom lagen Prop. 2009/10:95 (1992:1672) om paketresor. Rådets förordning (EEG) nr 2343/90 av om lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer i regelbunden lufttrafik inom gemenskapen och om delning av passagerarkapaciteten mellan lufttrafikföretag i regelbunden lufttrafik mellan medlemsstaterna (EGT L 217, , s. 8, Celex 31990R2343) Med undantag av artikel 2 e ii och bilaga 1 har denna förordning upphävts genom förordning (EEG) nr 2408/92 (marknadstillträdes- förordningen). Artikel 2 e ii innehåller en definition av begreppet gemenskapens luft- trafikföretag med följande innehåll: Ett lufttrafikföretag som antingen har sin centrala administration och sitt huvudkontor inom gemenskapen och har bedrivit regelbunden lufttrafik eller utfört icke regelbundna flygningar inom gemenskapen före antagandet av denna förordning, eller har bedrivit regelbunden lufttrafik mellan medlemsstater med tredje och fjärde frihetsrättigheterna före antagandet av denna förordning. I bilaga 1 till förordningen finns en uppräkning av några lufttrafik- företag som ska anses motsvara dessa kriterier. I denna bilaga nämns SAS, och . Rådets förordning (EEG) nr 3922/91 av om harmonisering av tekniska krav och administrativa förfaranden inom området civil luftfart (EGT L 373, 31.12.1991, s. 4, Celex 31991R3922), senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 859/2008 (EUT L 254, 20.9.2008, s. 1, Celex 32008R0859) De gemensamma luftfartsmyndigheterna JAA (), som är ett organ associerat till ECAC (), har utarbetat avtal för samarbete vid utveckling och genomförande av gemensamma luftfartsbestämmelser JAR () på alla områden som berör flygsäkerheten. Angående ECAC, JAA och JAR se vidare nedan, avsnitt 6.4.2 och 6.4.3. Enligt den gemensamma transportpolitiken bör tekniska krav och administrativa förfaranden som berör flygsäkerheten harmoniseras på grundval av . Det har därför ansetts lämpligt att kommissionen ges befogenhet att med bistånd av en kommitté av experter, som utses av medlemsstaterna, göra de ändringar som utvecklats av JAA beträffande de gemensamma tekniska krav och administrativa förfaranden som antagits av rådet. Efter ett antal ändringar av förordningen finns bara en bilaga till förordningen kvar (bilaga 3). Den bilagan återger en omfattande reglering av tekniska krav och administrativa förfaranden för kommersiella flygtransporter, vilka ursprungligen betecknades JAR- OPS, men som efter viss EU-anpassning brukar benämnas EU-OPS. Regleringen omfattar 19 kapitel med bokstavsbeteckningar från A till S. Rådets förordning (EEG) nr 95/93 av om gemensamma regler för fördelning av ankomst- och avgångstider vid gemenskapens flygplatser (EGT L 14, 22.1.1993, s. 1, Celex 31993R0095), senast ändrad genom och rådets förordning (EG) nr 793/2004 (EUT L 138, 30.4.2004, s. 50, Celex Förordningen tar sikte på överbelastade flygplatser. Är problemen med överbelastning inte av allvarligt slag får en medlemsstat ge en flygplats status som samordnad flygplats vilket innebär att det utses en samordnare för flygplatsen för att underlätta för lufttrafikföretag som bedriver luftfart eller avser att bedriva luftfart vid flygplatsen. Är problemen av mer allvarligt slag och det inte finns några möjlig- heter till en kortsiktig lösning av problemen åligger det en medlemsstat att säkerställa att flygplatsen får status som fullständigt samordnad flygplats. För dessa flygplatser åligger det samordnaren att tilldela luft- trafikföretagen ankomst- och avgångstider (s.k. slots) i enlighet med i förordningen angivna regler. För en flygplats som fått status som fullständigt samordnad ska det utses en samordningskommitté som ska bistå samordnaren med råd. Rådets direktiv /56/EG av om grundläggande principer för utredning av flyghaverier och tillbud inom civil luftfart (EGT L 319, 12.12.1994, s. 14, Celex 31994L0056) Direktivet ska tillämpas vid utredningar av flyghaverier och tillbud inom den civila luftfarten på unionens territorium och med hänsyn till medlemsstaternas förpliktelser. Direktivet ska även tillämpas utanför unionens territorium vid utredningar av haverier som inbegriper luft- fartyg som är registrerade i en medlemsstat, när dessa utredningar inte utförs av en annan stat eller vid utredningar av allvarliga tillbud som inbegriper luftfartyg som är registrerade i en medlemsstat eller handhas av ett företag som är etablerat i en medlemsstat, när dessa utredningar inte utförs av en annan stat. Varje haveri eller allvarligt tillbud ska utredas. En sådan utredning får inte i något fall ta sikte på fördelning av skuld eller ansvar. Varje medlemsstat ska säkerställa att de tekniska utredningarna genomförs eller övervakas av ett ständigt organ eller luftfart. I samband med varje utredning av ett haveri eller ett tillbud ska en rapport utarbetas. I tillämpliga fall ska en sådan rapport innehålla relevanta säkerhets- rekommendationer. Rådets direktiv /67/EG av om tillträde till marknaden för marktjänster på flygplatserna inom gemenskapen (EGT L 272, 25.10,1996, s. 36, Celex 31996L0067), rättat genom EGT L 223, 24.8.1999, s. 32, Celex 31999L0067R(04) Syftet med direktivet är att genomföra tillträde till marknaden för mark- tjänster på flygplatserna inom unionen. Vad som avses med marktjänster anges i en bilaga till direktivet. Det rör sig t.ex. om passagerartjänster i form av tjänst till passagerarna vid avfärd, ankomst, transitering i anslutning till eller utanför flygplatsen, inbegripet kontroll av biljetter, Prop. 2009/10:95 resehandlingar, incheckning av bagage och transport av bagage fram till sorteringssystemen. Även s.k. ramptjänster omfattas. De är bl.a. lastning och avlastning av flygplanet samt transport av besättning och passagerare mellan flygplanet och flygterminalen. Direktivet är genomfört i svensk rätt genom lagen (2000:150) om marktjänster på flygplatser och förordningen (2000:151) om marktjänster på flygplatser. Rådets förordning (EG) nr 2027/97 av om luft- trafikföretags skadeståndsansvar vid olyckor (EGT L 285, 17.10.1997, s. 1, Celex 31997R2027), ändrad genom Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 889/2002 (EGT L 140, 30.5.2002. s. 2, Celex 32002R0889) Reglerna om fraktförarens (lufttrafikföretagets) ersättningsansvar vid skador som åsamkas passagerare, bagage och gods finns i Warszawa- konventionen (se avsnitt 6.2.3). Den gräns för skadeståndsansvar som stadgas i Warszawakonventionen har av unionen ansetts vara för låg enligt dagens ekonomiska och sociala normer. En följd av den låga gränsen är att det ofta uppkommer långdragna rättsliga processer som skadar flygtrafikens anseende. Vidare gäller Warszawakonventionen endast för internationell trafik. Åtskillnaden mellan nationell och inter- nationell trafik har avskaffats på den inre luftfartsmarknaden. Unionen har därför ansett det lämpligt att ha samma gräns för och art av skadeståndsansvar både vid nationell och internationell trafik. håller på att revidera Warszawakonventionen. I avvaktan på resultatet av denna revidering har unionen funnit det lämpligt att tillfälligt stärka passagerarskyddet, vilket skett genom denna förordning. Förordningen gäller lufttrafikföretags skadeståndsansvar för person- skador vid olyckor som inträffat ombord på ett luftfartyg eller under på- eller avstigning. Bestämmelserna ska tillämpas av EG-lufttrafikföretag som har licens utfärdad i en medlemsstat. EG-lufttrafikföretagets skadeståndsansvar vid personskada är obegränsat och ingen begränsning får införas vare sig i lag, konvention eller avtal. Upp till 100 000 SDR (särskilda dragningsrätter) är ansvaret strikt. I övrigt gäller Warszawa- konventionens regler. Detta innebär att över denna nivå kan undgå ansvar genom att bevisa att företaget eller dess företrädare har vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att undvika skadan eller att det var omöjligt för företaget eller dess företrädare att vidta sådana åtgärder. Vid medvållande från den dödade eller skadelidande får ersättningen dock jämkas under 100 000 SDR. Ingen av förordningens bestämmelser innebär att ett EG-lufttrafikföretag är ensamt ansvarigt för en personskada eller hindrar företaget att föra regresstalan mot annan part. Rådets direktiv /79/EG av den av om genomförande av det europeiska avtal om arbetstidens förläggning för flygpersonal inom civilflyget som har ingåtts mellan Association of (), Europeiska transportarbetarfedera- tionen (ETF), (), European Association (IACA) (EGT L 302, 1.12.2000, s. 57, Celex 32000L0079, rättat genom EUT L 369, 16.12.2004, s. 76, Celex 32000L0079R[01]) Det s.k. flygarbetstidsdirektivet innehåller förutom bestämmelser om arbetstider för flygande personal också bestämmelser om semester, hälsoundersökningar m.m. I har direktivet genomförts genom lagen (2005:426) om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget samt ändringar i bl.a. arbetstidslagen (1982:673) och lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare. och rådets direktiv /30/EG av 2002 om regler och förfaranden för att av bullerskäl införa driftsrestriktioner vid flygplatser i gemenskapen (EGT L 85, 28.3.2002, s. 40, Celex 32002L0030) Direktivet syftar till att fastställa regler för unionen för att underlätta införandet av driftsrestriktioner på flygplatser på ett enhetligt sätt och därigenom begränsa eller minska antalet personer för vilka flygplans- buller utgör en påtaglig olägenhet, att skapa en ram som tillgodoser den inre marknadens krav, att underlätta en miljövänlig utveckling av flyg- platsernas kapacitet, att göra det lättare att på enskilda flygplatser uppnå bestämda mål för bullerbekämpningen och att göra det möjligt att välja bland olika tänkbara åtgärder för att därigenom erhålla största möjliga miljövinster på mest kostnadseffektiva sätt. I har direktivet genomförts genom förordningen (2004:501) om införande av driftsrestriktioner vid flygplatser. införande av driftsrestriktioner med stöd av den förordningen tillämpas 2 kap. 3 och 7 §§ . och rådets förordning (EG) nr 1592/2002 av om fastställande av gemensamma bestämmelser på det civila luftfartsområdet och inrättande av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet (EGT L 240, , s. 1, Celex 32002R1592) (EASA-förordningen), senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 334/2007 (EUT L 88, 29.3.2007, s. 39, Celex Det främsta målet med förordningen är att införa och upprätthålla en hög, enhetlig nivå när det gäller luftfartssäkerhet i . syftar också till att säkerställa en hög, enhetlig miljöskyddsnivå, att underlätta den fria rörligheten för varor, personer och tjänster, att främja kostnadseffektiviteten i reglerings- och certifieringsprocessen och att undvika dubbelarbete på nationell och europeisk nivå, att bistå medlems- staterna när de ska fullgöra sina åtaganden i enlighet med Chicago- konventionen och att lyfta fram unionens sätt att se på den civila luft- Prop. 2009/10:95 fartssäkerheten. Genom förordningen tillskapades Europeiska byrån för luftfarts- säkerhet, . Inom förordningens tillämpningsområde har , som inledde sin verksamhet , särskilt ansvar för att bistå kommissionen i lagstiftningsarbetet, bistå kommissionen vid genomförandet av standardiseringsinspek- tioner hos alla unionens nationella myndigheter för säkerhet inom den civila luftfarten, bistå unionen och medlemsstaterna i relationerna till tredje länder, hjälpa medlemsstaterna att uppfylla sina internationella åtaganden, utfärda certifieringsspecifikationer och vägledningar. utfärda certifikat och kompletterande typcertifikat för produkter, delar och anordningar och att säkerställa en fortlöpande luftvärdighet för dessa, och utfärda och säkerställa fortlöpande översyn av certifikat till konstruktions-, tillverknings- och underhållsorganisationer som finns utanför medlemsstaternas territorium, och till konstruktionsorganisa- tioner inom en medlemsstat, samt till produktionsorganisationer om den berörda medlemsstaten begär detta. De nationella myndigheterna för säkerhet inom den civila luftfarten bibehåller uppgiften att utfärda enskilda certifikat för luftvärdighet och certifikat till organisationer och personal (bortsett från konstruktions- organisationer) baserade i det egna landet, men i enlighet med gemen- samma regler och med skyldighet att godta standardiseringsinspektioner från . EASA:s ansvar på flygsäkerhetsområdet kommer successivt att utökas. Som en konsekvens av att byråns verksamhet ökar i omfattning kommer samarbetet genom JAA kommer att upphöra (jfr avsnitt 6.4.3). Med stöd av EASA-förordningen har bl.a. följande rättsakter beslutats kommissionens förordning (EG) nr 1702/2003 av om fastställande av tillämpningsföreskrifter för luftvärdighets- och miljöcertifiering av luftfartyg och tillhörande produkter, delar och utrust- ningar samt för certifiering av konstruktions- och tillverkningsorganisa- tioner (EUT L 243, 27.9.2003, s. 6, Celex 32003R1702), senast ändrad genom förordning (EG) nr 375/2007 (EUT L 94, , s. 3, Celex 32007R0375), kommissionens förordning (EG) nr 2042/2003 av om fortsatt luftvärdighet för luftfartyg och luftfartygsprodukter, delar och utrustning och om godkännande av organisationer och personal som arbetar med dessa arbetsuppgifter (EUT L 315, 28.11.2003, s. 1, Celex 32003R2042), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1056/2008 (EUT L 283, 28.10.2008, s. 5, Celex 32008R1056), kommissionens förordning (EG) nr 104/2004 av om fastställande av bestämmelser för organisationen och samman- sättningen av för luftfarts- säkerhet (EUT L 16, 23.1.2004, s. 20, Celex 32004R0104), kommissionens förordning (EG) nr 736/2006 av om Prop. 2009/10:95 arbetsmetoder för Europeiska byrån för luftfartssäkerhet vid standardise- ringsinspektioner (EUT L 129, , s. 10, Celex 32006R0736), kommissionens förordning (EG) nr 103/2007 av om förlängning av den övergångsperiod som avses i artikel 53.4 i och rådets förordning (EG) nr 1592/2002 (EUT L 28, , s. 8, Celex 32007R0103), och kommissionens förordning (EG) nr 593/2007 av om de avgifter som tas ut av Europeiska byrån för luftfartssäkerhet (EUT L 140, , s. 3, Celex 32007R0593). Förordning (EG) nr 1592/2002 har upphävts genom tillkomsten av den nya EASA-förordningen, och rådets förordning (EG) nr 216/2008 av om fastställande av gemensamma bestämmelser på det civila luftfartsområdet och inrättande av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet, och om upphävande av rådets direktiv /670/EEG, förordning (EG) nr 1592/2002 och direktiv /36/EG, men kommer delvis att ha fortsatt giltighet fram till . och rådets förordning (EG) nr 2320/2002 av om införande av gemensamma skyddsregler för den civila luftfarten (EGT L 355, 30.12.2002, s. 1, Celex 32002R2320), som ändrats genom förordning (EG) nr 849/2004 (EUT L 158, 30.4.2004, s. 1, Celex 32004R0849) Denna förordning tillkom mot bakgrund av händelserna i . Huvudsyftet är att införa och genomföra lämpliga unionsåtgärder för att förhindra olagliga handlingar mot den civila luft- farten. Förordningens regler gäller på alla flygplatser som ligger på de territorier i medlemsstaterna som omfattas av fördraget. De gemensamma grundläggande standarderna för åtgärder avseende luftfartsskydd ska grundas på gällande rekommendationer i ECAC:s dokument 30. Dessa rekommendationer anges närmare i bilagan till förordningen. En möjlig- het finns till något mindre rigorösa kontroller vid riktigt små flygplatser, så länge åtgärderna ger en adekvat skyddsnivå. Varje medlemsstat ska anta ett nationellt säkerhetsprogram för civil luftfart i syfte att säkerställa tillämpningen. Luftfartsskyddet ska kvalitetssäkras. Flygplatser, flyg- företag och andra företag som har direkt koppling till luftfart ska utarbeta, genomföra och vidmakthålla lämpliga säkerhetsprogram, som ska godkännas och övervakas av behörig myndighet. Behörig myndighet ska säkerställa utformningen och genomförandet av ett nationellt utbildningsprogram avseende luftfartsskydd. Medlemsstaterna får besluta om strängare åtgärder än vad som följer av förordningen. Kommissionen ska i samarbete med behörig myndighet utföra inspektioner för att kontrollera tillämpningen av förordningen. Bilagan till EU-förordningen innehåller 13 avsnitt med närmare bestämmelser om vilka och vad som ska kontrolleras samt vissa kompletterande bestämmelser i övrigt. Därefter finns ett tillägg med riktlinjer för klassificering av förbjudna föremål. Där ges en exemplifiering av föremål som det föreligger restriktioner för att få ta med ombord. Kommissionen har getts rätt att meddela kompletterande bestämmelser och ska för detta biträdas av en Prop. 2009/10:95 kommitté. Kommissionen har bl.a. beslutat kommissionens förordning (EG) nr 1217/2003 av om fastställande av gemensamma specifikationer avseende nationella säker- hets- och kvalitetskontrollprogram för civil luftfart (EUT L 169, , s. 44, Celex 32003R1217, rättad genom EUT L 206, , s. 33, Celex 32003R1217R[01]), kommissionens förordning (EG) nr 1486/2003 av om fastställande av förfaranden för utförande av kommissionens inspektioner på området luftfartsskydd för den civila luftfarten (EUT L 213, 23.8.2003, s. 3, Celex 32003R1486), kommissionens förordning (EG) nr 1138/2004 av om en gemensam definition av känsliga delar av behörighetsområden på flygplatser (EUT L 221, 22.6.2004, s. 6, Celex 32004R1138), och kommissionens förordning (EG) nr 820/2008 av om åtgärder för att genomföra gemensamma grundläggande standarder avseende luftfartsskydd (EUT L 221, , s. 8, Celex 32008R0820).