prop · GX03210 · 2010-04-15 00:00:00 — Enligt nuvarande lydelse av föreskrifterna rör det sig om narkotiska läkemedel, anabola steroider, tillväxthormon och andra läkemedel för vilka recept- förfalskningsrisk föreligger. I andra stycket finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vad som avses med särskilda läkemedel. Regeringen har för avsikt att med stöd av bemyndigandet delegera till att även fortsättningsvis meddela föreskrifter på området. 12 § Den som tillhör eller har tillhört hälso- och sjukvårdspersonalen inom den enskilda hälso- och sjukvården får inte obehörigen röja vad han eller hon i sin verksamhet har fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör sådan uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förord- ning. Tystnadsplikt som gäller för en uppgift om en patients hälsotillstånd gäller även i förhållande till patienten själv, om det med hänsyn till ändamålet med hälso- och sjukvården är av synnerlig vikt att uppgiften inte lämnas till patienten. För det allmännas verksamhet gäller offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen motsvarar 2 kap. 8 § LYHS. Förarbeten finns i prop. 1978/79:220 s. 45, prop. 1980/81:28 s. 28 och Prop. 2009/10:210 prop. 1993/94:149 s. 119 f. 13 § Den som tillhör eller har tillhört hälso- och sjukvårdspersonalen inom den enskilda hälso- och sjukvården får inte obehörigen röja en uppgift från en enskild om någon annan persons hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det kan antas att det finns en risk för att den som har lämnat uppgiften eller någon närstående till uppgifts- lämnaren utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör sådan uppgifts- skyldighet som följer av lag eller förordning. För det allmännas verksamhet gäller offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen motsvarar 2 kap. 9 § LYHS. Förarbeten finns i prop. 1979/80:2 s. 186 ff., prop. 1980/81:28 s. 21 f. och s. 28, prop. 1993/94:149 s. 119 f. och prop. 1997/98:109 s. 152 f. 14 § Den som tillhör eller har tillhört hälso- och sjukvårdspersonalen inom den enskilda hälso- och sjukvården får inte obehörigen röja eller utnyttja sådana uppgifter om en viss varas tillverkning eller innehåll, som han eller hon har fått kännedom om i verksamheten och som har lämnats dit för att användas som upplysning om eller underlag för behandling eller annan liknande åtgärd. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör sådan uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning. För det allmännas verksamhet gäller offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen motsvarar 2 kap. 10 § LYHS. Förarbeten finns i prop. 1987/88:161 s. 8 f., prop. 1993/94:149 s. 119 f. och prop. 1997/98:109 s. 153. 15 § Utöver vad som annars följer av lag eller förordning är hälso- och sjukvårdspersonalen skyldig att lämna ut sådana uppgifter som 1.gäller huruvida någon vistas på en sjukvårdsinrättning om upp- gifterna i ett särskilt fall begärs av en domstol, åklagarmyndighet, polis- myndighet, eller , 2.behövs i verksamhet för personskydd för ledamöter, statschefen och övriga medlemmar av kungahuset, statsråd, statssekre- terare och kabinettssekreterare, om uppgifterna i ett enskilt fall begärs av Säkerhetspolisen, 3.behövs för en rättsmedicinsk undersökning, 4.Socialstyrelsens råd för vissa rättsliga, sociala och medicinska frågor behöver för sin verksamhet, 5.behövs för prövning av ett ärende om att avskilja en studerande från högskoleutbildning, eller 6.Transportstyrelsen behöver för prövning av någons lämplighet att ha körkort, traktorkort eller taxiförarlegitimation enligt yrkestrafiklagen (1998:490). Paragrafen motsvarar 2 kap. 11 § LYHS. Förarbeten finns i prop. 1981/82:186 s. 13 ff. och s. 65 f. (p. 1, 3 och 4), prop. 2005/06:54 s. 10 f. och s. 14 f. (p. 2), prop. 1987/88:41 s. 32 5) samt prop. 1988/89:134 s. 27 (p. 16 § Den som, utan att höra till hälso- och följd av anställning eller uppdrag eller på annan liknande grund deltar eller har deltagit i enskilt bedriven hälso- och sjukvård får inte obehörigen röja vad han eller hon därvid fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning. För det allmännas verksamhet gäller offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen, som utformats i enlighet med Lagrådets yttrande, motsvarar i sak 6 kap. 5 § LYHS. Första stycket avser personer som deltar i enskilt bedriven (privat) hälso- och sjukvård utan att tillhöra hälso- och sjukvårdspersonalen. För den sistnämnda kategorin gäller i stället bestämmelserna i 6 kap. 12 14 §§. För personer som deltar i det allmännas verksamhet gäller, enligt andra stycket, bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 94 f. och i prop. 1997/98:109 s. 168. 17 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldigheter för hälso- och sjukvårdspersonalen som behövs till skydd för människors liv, personliga säkerhet eller hälsa. Paragrafen motsvarar delvis 8 kap. 17 § 2 LYHS, men har fått en lydelse som närmare ansluter till bestämmelserna om delegation av normgiv- ningskompetens i 8 kap. 3 § och 7 § första stycket 1 regeringsformen. Regeringen har för avsikt att i en ny patientsäkerhetsförordning meddela föreskrifter motsvarande de bestämmelser om skyldigheter för hälso- och sjukvårdspersonal som finns i 2 kap. förordningen (1998:1513) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, förkortad FYHS. Dock bör en motsvarighet till 2 kap. 3 § FYHS tas in i den nya patientsäkerhetslagen (6 kap. 9 §). 1 § Hälso- och sjukvården och dess personal står under tillsyn av . För tillsyn över hälso- och sjukvård inom Försvarsmakten finns det särskilda bestämmelser. Paragrafen motsvarar 6 kap. 1 § LYHS. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 61 ff. och s. 93 samt i prop. 1997/98:109 s. 166 f. 2 § Den som, utan att bedriva hälso- och sjukvård, tar emot uppdrag från hälso- och sjukvården avseende provtagning, analys eller annan utredning som utgör ett led i bedömningen av en patients hälsotillstånd eller behandling, står i denna verksamhet också under tillsyn av Social- styrelsen. Paragrafen motsvarar 6 kap. 2 § LYHS. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 66 och s. 93 f. 3 § Tillsyn enligt denna lag innebär granskning av att den verksamhet och den personal som avses i 1 och 2 §§ uppfyller krav och mål enligt lagar och andra föreskrifter samt beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter. Tillsynen ska främst inriktas på granskning av att vårdgivaren fullgör sina skyldigheter enligt 3 kap. Föreläggande enligt 20 och 24 §§ och förbud enligt 2628 §§ får användas endast när verksamheten inte uppfyller de krav som framgår av lagar och andra föreskrifter. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.1, där även Lagrådets synpunkter i denna del redovisas. Första och tredje styckena motsvarar 6 kap. 2 a § LYHS samt har lika- lydande motsvarigheter även i 13 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453) och 26 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade. Dessa generellt formulerade bestämmelser om tillsyn kompletteras i den nya lagen av en bestämmelse i andra stycket där det preciseras vad tillsynen av hälso- och sjukvården främst syftar till. Förarbeten till paragrafens första och tredje stycken finns i prop. 2008/09:160 s. 69 ff. och 120 f. 4 § ska inom ramen för sin tillsyn 1.lämna råd och ge vägledning, 2.kontrollera att brister och missförhållanden avhjälps, 3.förmedla kunskap och erfarenheter som erhålls genom tillsynen, och 4.informera och ge råd till allmänheten. 5 § Vid tillsyn som rör barns förhållanden får barnet höras om det kan antas att barnet inte tar skada av samtalet. Barnet får höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Bestämmelserna i 4 och 5 §§ motsvarar 6 kap. 2 b § respektive 2 c § LYHS. Förarbeten till nuvarande bestämmelser i finns i prop. 2008/09:160 s. 58 f., s. 75 f. och s. 121. 6 § ska systematiskt tillvarata information som patient- nämnder lämnar enligt 4 § lagen (1998:1656) om patientnämndsverk- samhet m.m. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i LYHS, behandlas i avsnitt 14. I 4 § lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet m.m. föreslås ett nytt första stycke med innebörd att nämnderna ska göra uppmärksam på förhållanden som omfattas av myndighetens tillsyn. gäller, enligt samma bestämmelse, att patientnämnderna ska lämna årliga redogörelser över verksamheten till . ifrågavarande bestämmelse innebär att ska ha ett system för att ta till vara informationen från patientnämnderna. Myndigheten ska samla in, sammanställa och göra informationen användbar dels i sin egen tillsyn, dels för vårdgivare och andra som önskar ta del av den. 7 § ska utöva tillsyn över säkerheten vid sjukvårdsinrätt- ningar där det får ges vård enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård eller lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård samt vid en- heter för rättspsykiatrisk undersökning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om säkerhetsanpassning och säkerhetsklassificering av sjukvårdsinrättningar och enheter som avses i första stycket. Första stycket motsvarar 6 kap. 3 a § LYHS. Bestämmelsens innebörd är att i nämnda verksamheter, förutom att utöva tillsyn enligt 7 kap. 3 och 4 §§, även ska utöva tillsyn över säkerheten. Begreppet säkerhet avser i detta sammanhang dels samhällets skydd mot personer som är intagna för psykiatrisk tvångsvård eller rättspsykiatrisk vård, dels säkerhet i vården för de intagna och för personalen på vårdinrättningarna. I andra stycket finns ett bemyndigande motsvarande det som finns i 8 kap. 17 § 5 LYHS. Förarbeten till bestämmelserna i återfinns i prop. 2005/06:63 s. 25, s. 29 ff. och s. 36 ff. 8 § ska säkerställa att händelser som har anmälts till myndigheten enligt 3 kap. 5 § har utretts i nödvändig omfattning samt att vårdgivaren har vidtagit de åtgärder som krävs för att uppnå hög patientsäkerhet. Första stycket gäller i tillämpliga delar även anmälningar enligt 3 kap. 6 §. Paragrafen, som saknar motsvarighet i LYHS, behandlas i avsnitt 11.2. Vårdgivare är enligt 3 kap. 3 § skyldiga att utreda händelser i verksam- heten som medfört eller hade kunnat medföra en vårdskada. Dessa utred- ningar ska bifogas lex Maria-anmälningar till enligt 3 kap. 5 §. Förevarande bestämmelser innebär att ska ta Prop. 2009/10:210 del av vårdgivares utredningar och de slutsatser som de kommit fram till beträffande händelseförloppet, möjliga orsaker och åtgärdsbehov. Framstår vårdgivarens slutsatser som rimliga och det inte föreligger några särskilda omständigheter, exempelvis att det framgår att berörd patient eller yrkesutövare inte har involverats i utredningen, saknas oftast skäl för myndigheten att vidta några ytterligare åtgärder. Det står dock myndigheten fritt att när som helst genomföra en egen utredning. Syftet med befattning med vårdgivarnas anmälningar är att värna patientsäkerheten. Det viktiga är inte vem som eventuellt har gjort fel eller begått ett misstag utan vad som hänt och vad som kan göras för att något liknande inte ska inträffa igen. ska därför även se till att vårdgivaren har vidtagit de åtgärder som krävs för att uppnå hög patientsäkerhet. Vad som anges i nu ifrågavarande paragraf om han- tering av anmälningar av vårdskador ska, enligt andra stycket, gälla i tillämpliga delar även för anmälningar enligt 3 kap. 6 §, dvs. av andra allvarliga skador än vårdskador till följd av säkerhetsbrister i verk- samheten vid sjukvårdsinrättningar för psykiatrisk eller rättspsykiatrisk vård och vid enheter för rättspsykiatriska undersökningar. Där handlar det inte om att vårdgivarna och enheterna ska vidta åtgärder för att uppnå hög patientsäkerhet i lagens mening, utan för att uppnå ett gott skydd mot att sådana skador som avses i 3 kap. 6 § inträffar i verksamheten. 9 § ska sprida information till vårdgivare om inträffade händelser som har anmälts till myndigheten enligt 3 kap. 5 § samt i övrigt vidta de åtgärder som anmälan motiverar för att uppnå hög patientsäkerhet. Första stycket gäller i tillämpliga delar även anmälningar enligt 3 kap. 6 §. Paragrafen, som saknar motsvarighet i LYHS, behandlas i avsnitt 11.2. har på frivillig väg återfört erfarenheter från s.k. lex Maria-ärenden till vården. Mot bakgrund av den betydelse detta har för vårdgivarnas patientsäkerhetsarbete stadgas i första stycket en uttrycklig skyldighet för att sprida information till vårdgivarna om anmälda händelser som medfört eller hade kunnat medföra en allvarlig vårdskada. I första stycket anges vidare att Social- styrelsen ska vidta de övriga åtgärder som anmälan motiverar för att uppnå hög patientsäkerhet. Det kan härvid röra sig om bl.a. ingripanden mot vårdgivaren i form av förelägganden och förbud enligt 7 kap. 24 28 §§ och/eller mot enskilda yrkesutövare enligt bestämmelserna i 8 kap. Av andra stycket framgår att första stycket i tillämpliga delar även gäller anmälningar av andra allvarliga skador än vårdskador till följd av säkerhetsbrister i verksamheten vid sjukvårdsinrättningar där det får ges vård enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård eller lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård samt vid enheter för rättspsykia- triska undersökningar. Se även kommentaren till 7 kap. 8 § ovan. 10 § ska efter anmälan pröva klagomål mot hälso- och sjukvården och dess personal. Paragrafen, som saknar motsvarighet i LYHS, behandlas i avsnitt 8.1 och Bestämmelsen har som syfte att förtydliga att är skyl- dig att pröva klagomål mot hälso- och sjukvården och dess personal, dvs. såväl klagomål mot hälso- och sjukvårdsverksamhet i sig som klagomål riktade mot enskilda yrkesutövare. Sådan verksamhet som avses i 5 kap. omfattas inte av bestämmelserna om klagomål. Några begränsningar stadgas inte när det gäller vem som får anmäla Sannolikt blir det dock normalt sett patien- ten eller, om patienten inte är kapabel att klaga, dennes närstående som anmäler klagomål, men även t.ex. patientföreningar kan tänkas ha ett intresse av att anmäla inträffade händelser till för I bestämmelsen föreskrivs inte heller att klagomålet måste vara föranlett av att en patient drabbats av eller riskerat att drabbas av en vård- I praktiken kommer det sannolikt främst att vara sådana händelser som anmäls till , men lagen medger att även incidenter eller förhållanden som inte lett till eller riskerat att leda till någon vårdskada kan anmälas. 11 § ska göra den utredning som behövs för att kunna Myndigheten får utreda och pröva omständigheter som inte har åberopats i anmälan. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i LYHS, behandlas i avsnitt 8.1 och 10.2.2. Paragrafen innebär att inte behöver vidta onödigt om- Att myndigheten får utreda och pröva om- ständigheter som inte åberopats i anmälan medför att inte är bunden av vad anmälaren anfört. Anmälaren kan t.ex. ha pekat ut en viss sjuksköterska såsom ansvarig för det inträffade. visar att just den sjuksköterskan inte var inblandad i händelsen står det fritt att även granska andra yrkesutövare. kan även t.ex. pröva vilket ansvar vårdgivaren har för det inträffade, oav- sett om anmälaren lägger den som bedriver verksamheten något till last 12 § får avstå från att utreda ett klagomål om 1.det är uppenbart att klagomålet är obefogat, eller 2.klagomålet saknar direkt betydelse för patientsäkerheten och det saknas skäl att överväga åtalsanmälan enligt 23 eller 29 §. ska inte utreda händelser som ligger till- baka i tiden, om det inte finns särskilda skäl. Paragrafen är ny i förhållande till LYHS och har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Enligt förslaget till 7 kap. 10 § är skyldig att pröva alla Prop. 2009/10:210 klagomål som riktas mot hälso- och sjukvården och dess personal. förevarande paragraf innebär en möjlighet för att avstå från att påbörja en formell utredning av ett klagomål. Bestämmelserna motiveras av effektivitetsskäl. bör i vissa fall kunna skilja sig från ärenden utan att behöva lägga ned tid och andra resurser på en utredning. I paragrafen uppställs vissa krav för när utredning kan under- låtas. Enligt första stycket 1 kan skäl föreligga för att underlåta utredning om det är uppenbart att klagomålet är obefogat. Så kan vara fallet exempelvis där det står klart att klagomålet saknar grund eller där en person skickar in samma eller liknande klagomål gång på gång. Utredning kan också, enligt första stycket 2, underlåtas om klagomålet saknar direkt betydelse för patientsäkerheten och det saknas skäl att överväga åtalsanmälan enligt 23 eller 29 §. Att en vårdgivare t.ex. inte anmält ny verksamhet till enligt 2 kap. 1 § kan ha betydelse ur tillsynssynpunkt och därmed för patientsäkerheten. Ett brott mot anmälningsplikten kan däremot inte sägas ha annat än indirekt på- verkan på säkerheten för patienterna. för att avstå från att utreda ett klagomål mot att en vårdgivare inte har anmält sin verksamhet skulle därmed kunna anses föreligga. Vad som omfattas av begreppet patientsäkerhet utvecklas i kommentaren till 1 kap. 6 §. Av första stycket 2 följer vidare att även om klagomålet saknar direkt betydelse för patientsäkerheten, ska utredning göras om det kan finnas skäl för åtalsanmälan. Bestämmelser om när åtalsanmälan ska göras mot bl.a. vårdgivare och mot hälso- och sjukvårdspersonal finns i 7 kap. 23 respektive 29 §. En anmälan om klagomål kan t.ex. innehålla uppgifter som tyder på att hälso- och sjukvårdspersonal har begått brott mot lagens bestämmelser om tystnadsplikt. Ett sådant klagomål ska, även om brott mot tystnadsplikten vanligtvis inte kan sägas äventyra patientsäkerheten, utredas i tillräcklig utsträckning så att myndigheten kan ta ställning till om en åtalsanmälan ska göras. Av andra stycket följer att inte ska utreda händelser som inträffade , såvida det inte finns sär- skilda skäl. Skälet för denna bestämmelse är att det sällan är möjligt att utreda händelser som ligger längre tillbaka i tiden eftersom personal kan ha bytts ut, rutiner förändrats m.m. Med hänsyn till patientsäkerheten finns därför sällan skäl att lägga ner omfattande resurser på utredning av händelser som inträffade . Särskilda skäl för att ändå utreda kan exempelvis vara att klagomålet rör en händelse som fått allvarliga konsekvenser för en enskild, att det finns skäl att misstänka att ett brott har begåtts eller att det finns skäl att befara att anmälda missför- hållanden alltjämt består. Någon motsvarande preskriptionsbestämmelse för anmälningar till patientnämnder finns inte. Bestämmelserna i 7 kap. 15 och 16 §§ om underrät- telseskyldighet m.m. gäller inte om ett klagomålsärende med stöd av nu förevarande paragraf avgörs utan att någon utredning görs. 13 § Om ett klagomål avser brister i kontakten mellan en patient och hälso- och sjukvårdspersonalen eller något annat liknande förhållande inom sådan verksamhet som avses i 1 § lagen (1998:1656) om patient- nämndsverksamhet m.m., får överlämna klagomålet till Prop. 2009/10:210 berörd . Det gäller dock endast om förutsätt- ningarna i 12 § för att inte utreda klagomålet är uppfyllda. I 7 kap. 19 § LYHS föreskrivs att får överlämna en anmälan om t.ex. brister i kontakten mellan en patient och hälso- och sjukvårdspersonal till eller kommunen för åtgärd. För ett sådant överlämnande krävs dock att det finns grundad anledning att anta att anmälan inte kan föranleda disciplinpåföljd. Ett liknande krav för att ska kunna överlämna ett ärende till en patientnämnd föreslås i nu aktuella paragraf. Av 7 kap. 12 § första stycket i den nya lagen följer att får avstå från att utreda ett klagomål om det är uppenbart att klagomålet är obefogat eller om klagomålet saknar direkt betydelse för patientsäkerheten och det saknas skäl att överväga åtalsanmälan. Om någon av dessa förutsättningar före- ligger ska kunna överlämna ärendet till en patientnämnd. Om inte inleder någon utredning eftersom har gått sedan den aktuella händelsen inträffade, kan myndigheten också lämna ärendet vidare. Som nämnts ovan finns det inte någon preskrip- tionsregel för hanteringen hos patientnämnderna. Ett överlämnande kan ske av en del av ett klagomål som Social- styrelsen i övrigt påbörjar en utredning av. Avsikten är att ett över- lämnande ska kunna ske av ärenden eller vissa delar av ärenden som är mer lämpliga för en patientnämnd att hantera. Förarbeten till 7 kap. 19 § LYHS finns i prop. 1993/94:149 s. 129. 14 § Klagomål bör anmälas skriftligen. I anmälan bör anges 1.den hälso- och sjukvårdsverksamhet som klagomålet riktar sig mot, 2.den händelse som klagomålet avser, 3.tidpunkten för händelsen, samt 4.anmälarens namn och adress. Paragrafen har ingen motsvarighet i LYHS. Av bestämmelsen framgår att klagomål inte måste anmälas skriftligen. Syftet är att det ska vara så enkelt som möjligt för enskilda att framföra klagomål. Eftersom inte är bunden av vilka omständig- heter den enskilde åberopar eller av vad den enskilde yrkar saknas anledning att ha ett krav på skriftlighet. ska, oavsett i vilken form klagomål anhängiggörs, hjälpa den enskilde att precisera sitt klagomål samt ta reda på de uppgifter som myndigheten behöver för att eventuellt kunna inleda en utredning. 15 § ska överlämna anmälan och, i förekom- mande fall, de handlingar som bifogats anmälan till den vårdgivare eller hälso- och sjukvårdspersonal som klagomålet riktas mot eller kan anses vara riktat mot. Första stycket gäller inte om avgör ärendet med stöd av 12 §. Paragrafen har ingen direkt motsvarighet i LYHS. Av 7 kap. 11 § fram- går att inte är bunden av vad som åberopats i anmälan. När myndigheten tar del av ett klagomål kan det visa sig att fel Prop. 2009/10:210 yrkesutövare har namngetts eller att även annan hälso- och sjukvårds- personal direkt berörs av klagomålet. Begreppet eller kan anses vara riktat mot i första stycket innebär att i dessa fall ska överlämna anmälan och bifogade handlingar även till hälso- och sjuk- vårdspersonal eller vårdgivare som inte pekas ut i anmälan men som ändå får anses omfattas av klagomålet. Av andra stycket framgår att någon underrättelse inte behöver göras om finner att utredning kan underlåtas med stöd av 7 kap. 12 §. 16 § Den som klagomålet avser, patienten och, om patienten inte själv har kunnat anmäla saken, en närstående till honom eller henne, har rätt att ta del av det som har tillförts ärendet och ska, innan ärendet avgörs, ges möjlighet att ta del av och lämna synpunkter på det som har tillförts ärendet. Om klagomålet avser hälso- och sjukvårdspersonal ska berörd vård- givare höras i ärendet, om det inte är uppenbart obehövligt. Underrättelseskyldigheten gäller inte om avgör ärendet med stöd av 12 §. Rätten att ta del av uppgifter och underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400). I avsnitt 10.2.2 konstaterar regeringen att ett klagomålsärende inte inne- fattar myndighetsutövning mot någon enskild samt att förvaltningslagens (1986:223) bestämmelser om parts rätt till insyn i utredningsmaterialet (16 §) och myndigheters kommunikationsplikt (17 §) därför inte är tillämpliga. ifrågavarande paragraf är avsedd som en motsvarighet till de nämnda bestämmelserna i förvaltningslagen. I första stycket regleras rätten till insyn för och underrättelseskyldighet gentemot dels den som klagomålet avser, dels patienten och, om patienten inte själv har kunnat anmäla saken, en närstående till honom eller henne.