prop · GY0346 · 2010-12-08 00:00:00 — Beslutet om undantag får återkallas om villkoren i beslutet inte har följts eller det finns andra särskilda skäl för återkallelse. Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 7.2. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I första stycket ges tillsynsmyndigheten () en möjlighet att i enskilda fall medge undantag från lagringsskyldigheten som följer av 16 a §, om det finns synnerliga skäl. Vid prövningen av om undantag ska medges får en avvägning göras mellan nyttan för brotts- bekämpningen av att leverantören lagrar trafikuppgifterna och kostna- derna eller andra negativa effekter som lagringsskyldigheten innebär för leverantören. Möjligheten att medge undantag från lagringsskyldigheten ska tillämpas restriktivt. Ett sådant undantag ska således bara bli aktuellt om de negativa effekterna av lagringen är så stora för leverantören, att lagringen framstår som ett oproportionerligt åläggande i förhållande till den nytta lagringen innebär för de brottsbekämpande myndigheterna. Ett beslut om undantag får förenas med villkor. Exempelvis kan ett villkor vara kopplat till verksamhetens omfattning. Av andra stycket följer att ett beslut om undantag får återkallas om villkoren i beslutet inte har följts eller det finns andra särskilda skäl. Det kan exempelvis handla om en situation då leverantören efter beslutet erhåller ett stort antal kunder eller att de brottsbekämpande myndighe- terna uppmärksammar en tendens att kriminella personer söker sig till en viss leverantör som är undantagen från lagringsskyldigheten. Post- och beslut i fråga om undantag får enligt 8 kap. 19 § överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Vid överklagande till kammarrätten krävs prövningstillstånd. Uppgifter som lagrats enligt 16 a § får behandlas endast för att lämnas ut enligt 22 § första stycket 2 eller 3 eller enligt 27 kap. 19 § . Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 7.3. I bestämmelsen Prop. 2010/11:46 regleras för vilka ändamål uppgifter som har lagrats enligt 16 a § får Lagrådet har föreslagit att orden denna lag i förtydligande syfte förs in före eller. I konsekvens med hur de hänvisningar som förekommer på andra ställen i de föreslagna paragraferna har utformats anser regeringen emellertid att någon sådan skrivning inte bör införas. Uppgifter som har lagrats med stöd av 16 a § får, utöver den behand- ling som utgörs av lagringen hos leverantören eller hos någon som fått i uppdrag av leverantören att lagra uppgifterna, behandlas endast i två situationer; för att lämnas ut till brottsbekämpande myndigheter enligt 22 § första stycket 2 eller 3 eller för att lämnas ut enligt ett beslut om hemlig teleövervakning enligt 27 kap. 19 § . Ingen annan behandling av uppgifterna är tillåten innan de ska utplånas enligt 16 d §, inte ens behandling som syftar till att förhindra och avslöja obehörig användning av ett nät eller en tjänst. Vad som avses med begreppet behandling utvecklas närmare i kommentaren till 16 a §. Bestämmelsens reglering hindrar inte att uppgifter som lagras enligt 16 a § även lagras enligt de allmänna bestämmelserna i 5, 6 och 8 §§. Den begränsar inte heller hur uppgifter som har lagrats enligt de allmänna bestämmelserna får behandlas. Av bestämmelsen följer däremot att den lagringsskyldige måste se till att lagringen redan från början sker på ett sätt som gör att det står klart för vilket eller vilka ändamål en viss uppgift lagras. Det måste alltså redan från början vara möjligt för tillsynsmyndigheten att avgöra för vilket eller vilka syften en uppgift är lagrad. Uppgifter som avses i 16 a § ska lagras räknat från den dag kom- munikationen avslutades. Vid utgången av ska den lagringsskyldige genast utplåna dem, om annat inte följer av andra stycket. Om uppgifter som avses i första stycket begärts utlämnade före utgången av den föreskrivna lagringstiden men uppgifterna inte har hunnit lämnas ut, ska den lagringsskyldige lagra uppgifterna till dess så har skett och därefter genast utplåna de lagrade uppgifterna. Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 6.5. I bestämmelsen regleras lagringstidens längd och de åtgärder som ska vidtas från leve- rantörens sida vid lagringstidens slut. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Begreppet den lagringsskyldige har dock behållits, med hänsyn till att en leverantör kan vara anmälningsskyldig men ha beviljats undantag från lagringsskyldigheten enligt 16 b §. Lagringstidens längd är enligt paragrafens första stycke från den dag kommunikationen avslutades. Vid telefoni och meddelan- dehantering blir kommunikationens slut utgångspunkten för lagrings- tidens beräkning. Utgångspunkten vid Internetåtkomst och anslutnings- form blir i stället avloggningen. Vid lagringstidens slut ska uppgifterna genast utplånas. Oavsett om lagringen sker hos den lagringsskyldige leverantören själv eller denne har uppdragit åt annan att utföra lagringen i enlighet med 16 a § tredje stycket, ligger ansvaret för att utplåna uppgifterna alltid hos den som är lagringsskyldig (se kommentaren till Prop. 2010/11:46 16 a §). Av paragrafens andra stycke följer att om en uppgift har begärts ut från leverantören lagringen pågår, men ännu inte hunnit lämnas ut till myndigheten innan lagringstidens utgång, ska leve- rantören inte utplåna uppgiften innan den har lämnats ut. Då uppgiften har lämnats ut ska den på samma sätt som anges i första stycket genast utplånas hos den lagringsskyldige leverantören eller hos den som på dennes uppdrag lagrar uppgifterna. Den som är skyldig att lagra uppgifter enligt 16 a § har rätt till ersättning för kostnader som uppstår när lagrade uppgifter lämnas ut. Ersättningen ska betalas av den myndighet som har begärt uppgifterna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar före- skrifter om ersättning som avses i första stycket. Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 9.2. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen ges enligt första stycket de som är skyldiga att lagra upp- gifter enligt 16 a § rätt till ersättning för kostnader som uppstår vid utlämnande av de lagrade uppgifterna enligt 22 § första stycket 2 och 3 samt 27 kap. 19 § . Det är den myndighet som har begärt uppgifterna som ska betala ersätt- ningen. Det är inte meningen att ersättning ska utgå för varje utlämnad uppgift utan bestämmelsen innebär att ersättning ska betalas för varje begäran, alltså först när de uppgifter som hänför sig till en viss begäran har lämnats ut. I andra stycket lämnas en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om ersätt- ningen. Den som är skyldig att lagra uppgifter enligt 16 a § ska bedriva verksamheten så att uppgifterna utan dröjsmål kan lämnas ut och så att verkställandet av utlämnandet inte röjs. Uppgifterna ska göras tillgängliga på ett sådant sätt att informationen enkelt kan tas om hand. Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 7.4. Paragrafen har utformats i enlighet med de synpunkter Lagrådet har lämnat. I bestämmelsen anges vilka krav som ställs på leverantörerna vid verkställandet av en begäran om utlämnande. Det anges att uppgifterna ska lämnas ut utan dröjsmål. Utgångspunkten är att arbetet med att över- föra information med anledning av en begäran som inkommer under kontorstid ska inledas inom . Leverantören kan också komma att behöva arbeta med verkställigheten utanför kontorstid. Om det tar olika att få fram uppgifterna ur leverantörens system, bör utlämnandet ske successivt så snart uppgifterna blir tillgängliga för leverantören. Hur snabbt ett utlämnande ska ske i det enskilda fallet är en fråga som får avgöras av den aktuella brottsbekämpande myndigheten och leverantören i varje situation. Verksamheten ska bedrivas på ett sådant sätt att verkställandet av Prop. 2010/11:46 utlämnandet inte röjs. Av bestämmelsen framgår också att de som är lag- ringsskyldiga enligt 16 a § ska bedriva verksamheten så att informatio- nen enkelt kan tas om hand. Det innebär att de lagringsskyldiga måste se till att de brottsbekämpande myndigheterna utan ansträngning kan ta del av uppgifterna även om uppgifterna skulle finnas i exempelvis krypterad eller komprimerad form hos den lagringsskyldige. Uppgifterna måste dock alltid överlämnas på ett sådant sätt att säkerheten och skyddet för uppgifterna inte eftersätts. Sammanfattning av betänkandet Lagring av trafik- uppgifter för brottsbekämpning (SOU 2007:76) Bombattentaten i initierade det arbete som ledde till att och rådet antog direktivet (2006/24/EG) om lagring av trafikuppgifter. Direktivet syftar till att säkerställa att uppgifter om kommunikation med fast och mobil telefoni, Internetåtkomst, e-post och Internettelefoni lagras så att de brottsbekämpande myndigheterna kan få tillgång till uppgifterna för utredning, avslöjande och åtal som avser allvarlig brottslighet. Till skillnad mot vad som gäller när varje leverantör själv har att bedöma vilka uppgifter som behöver lagras för den egna verksamheten ska samtliga de trafikuppgifter som anges i direktivet lagras under en viss bestämd tid för brottsbekämpande syften. Enkelt uttryckt rör det sig om uppgifter som svarar på frågorna vem kommunicerade med vem, när skedde det, var befann sig de som kommunicerade och vilken typ av kommunikation användes. Uppgifterna får dock inte avslöja innehållet i en kommunikation, t.ex. telefonsamtalet, sms-meddelandet, telefaxmed- delandet eller e-postmeddelandet. Bestämmelser om lagring av trafikuppgifter håller på att genomföras eller har genomförts i alla länder i EU. Det följer av medlem- skap i unionen att direktivet om lagring av trafikuppgifter ska genom- föras även här. Utredningens uppgift är att föreslå en reglering för genomförandet som tillgodoser både behovet av att bekämpa allvarlig brottslighet och skyddet för medborgarnas integritet. En utgångspunkt ska vara att lagringsskyldigheten ska omfatta de trafikuppgifter som myndigheterna kan ha tillgång till och som avser fast och mobil telefoni, Internetåtkomst, e-post och Internettelefoni. Direktivet ålägger medlemsstaterna att genomföra bestämmelserna i nationell rätt . När det gäller Internetåtkomst, e-post och Internet- telefoni finns en möjlighet att skjuta upp genomförandet av direktivet till och med . Den möjligheten har utnyttjat. Utredningen drog tidigt den slutsatsen att det inte var meningsfullt att först föreslå regler om lagring av trafikuppgifter som enbart rörde fast och mobil telefoni för att senare återkomma med förslag rörande övriga delar. I stället behövde förslagen presenteras i ett sammanhang. Utred- ningen har därför fått förlängd tid till för uppdraget. Genomförandet i andra länder Vi har inhämtat uppgifter om genomförandet eller förslag till genom- förande av direktivet i , och , de baltiska staterna, , , , och . Genomförandeproceduren skiljer sig åt mellan länderna när det gäller huruvida direktivet genomförs i sin helhet eller uppdelat mellan fast och mobil telefoni och Internet och när det gäller tidpunkten för genomförandet. Exempelvis är direktivet redan genomfört i sin helhet i medan har genomfört lagringsskyldigheten rörande fast och mobil telefoni. De uppgifter vi har fått innebär att , , och avser att genomföra direktivet i sin helhet vid ett och samma tillfälle medan genomförandet kommer att ske i etapper i , , , , och . Utifrån de uppgifter vi har fått om genomförandet i de olika länderna eller deras planer för genomförandet ser vi att de flesta länder kommer att ha en lagringstid . I kommer tiden att vara för fast och mobil telefoni och för Internetuppgifter. Sex månaders lagringstid för samtliga kategorier av uppgifter är föreslagen i och medan 18 månader är föreslagen i . Det finns också skillnader mellan länderna i frågorna om vilka trafikuppgifter som ska lagras, om det ska finnas undantag från lagrings- skyldigheten t.ex. för små leverantörer, om leverantörerna ska ha möjlighet att låta annan fullgöra lagringen samt i frågan om vem som ska stå för kostnaderna för att fullgöra lagringsskyldigheten och kostnaderna för utlämnande av uppgifter. I , och ska det allmänna stå för samtliga kostnader medan leverantörerna ska stå för samliga kostnader i , och . I övriga länder (, , och ) ska det ske en fördelning av kostnaderna. Enligt de uppgifter vi har fått har integritetsfrågorna och direktivets inverkan på konkurrensen diskuterats i de enskilda länderna men debatten har inte uppfattats som ett hinder för genomförandet av direktivet utan tagits till vara för att höja kvaliteten i lagstiftningsarbetet i respektive land. Skyddet för den personliga integriteten Direktivet om lagring av trafikuppgifter innebär att det blir en regel att vissa trafikuppgifter ska lagras under en viss bestämd tid. Ett genom- förande av direktivet medför att mycket stora informationsmängder kommer att lagras. Endast en ytterst begränsad del av uppgifterna kommer att lämnas ut till de brottsbekämpande myndigheterna och användas vid bekämpning av allvarlig brottslighet. Trafikuppgifter är i många fall uppgifter om enskildas personliga förhållanden och korrespondens. Det är mot bakgrund av uppgifternas integritetskänsliga karaktär som de nuvarande bestämmelserna om de brottsbekämpande myndigheternas tillgång till trafikuppgifter har utfor- mats. Att få ut trafikuppgifter för utredning om brott har ansetts vara särskilt känsligt från integritetssynpunkt och förutsättningarna för utlämnande är noggrant reglerade i och lagen om elek- tronisk kommunikation. Enligt vår mening är dock inte frågan om integritetsskyddet vid lagring av trafikuppgifter begränsat till de situationer där trafikuppgifter lämnas ut till de brottsbekämpande myndigheterna. En utgångspunkt för våra resonemang är att en generell lagring av trafikuppgifter i den omfattning som direktivet förutsätter påverkar både enskildas upplevelse av att få sin privata sfär inskränkt och integritetsskyddet för medborgarna i allmänhet. Intrånget i integriteten sker enligt vår mening redan genom att det allmänna säkrar tillgången till trafikuppgifterna genom lagringen. Utredningen har vid en hearing inhämtat synpunkter på vilka risker som lagringen av trafikuppgifter medför för integritetsskyddet. Vid hearingen framfördes bl.a. följande. Generella åtgärder som innebär att uppgifter om enskilda samlas in är mer problematiska från integritets- synpunkt än specifika åtgärder i enskilda fall. Lagringsskyldigheten innebär att trafikuppgifter som på något sätt rör praktiskt taget alla medborgare kommer att finnas lagrade. Uppgifterna kan ge kännedom om förhållanden av privat natur som man inte vill att andra ska få insyn i. Det är vetskapen om att dessa uppgifter finns lagrade och kan tas fram och granskas och risken för att de läcker ut till obehöriga som deltagare vid hearingen ansåg vara det allvarliga bekymret från integritetssynpunkt. Det ansågs att lagstiftningen riskerar att få en psykologisk verkan som innebär att människor blir rädda och misstänksamma och i högre grad upplever att de lever i ett kontroll- samhälle. Det kan påverka tilltron till myndigheterna. Vid hearingen framfördes också att en ökad informationsvolym i allmänhet innebär en ökad risk för att informationen läcker eller sprids till obehöriga. Uppgifter kan komma ut genom bristande säkerhetsrutiner eller genom medvetna åtgärder. Det framfördes också att det finns risk för att de brottsbekämpande myndigheterna kan komma att utnyttja trafikuppgifter i mycket högre utsträckning . Mot det anfördes dock att trafik- uppgifterna behövs för utredning om allvarlig brottslighet och att de leder till att fler allvarliga brott upp och att fler brottsoffer därmed kan få upprättelse. En annan faktor som berördes vid hearingen är risken för ändamålsglidning, dvs. risken för att när systemet för lagring av trafikuppgifter väl finns och fungerar kommer det att användas för andra syften än det ursprungligen var tänkt för. Deltagarna vid hearingen underströk också vikten av ett säkert, öppet och transparent kontrollsystem så att medborgarna kan bedöma vilka trafikuppgifter som lagras, hur länge de lagras och hur uppgifterna används i brottsbekämp- ningen. Direktivet innehåller flera artiklar som ska garantera en rimlig proportion mellan intresset av att allvarliga brott utreds och lagförs och integritetsskyddet. I vårt uppdrag ingår att belysa de integritetsaspekter som aktualiseras vid genomförandet av direktivet och lämna förslag om regler för lagring av trafikuppgifter som innebär ett tillräckligt skydd för lagrade uppgifter och som är förenliga med grundlags- och konventions- skyddet för den personliga integriteten. Trafikuppgifter som ska lagras Tillgång till trafikuppgifter är av avgörande betydelse för bekämpningen av allvarlig brottslighet. När behovet av trafikuppgifter för brottsbekämp- ningen ska bedömas måste utgångspunkten vara att det är medborgarnas behov av att allvarlig brottslighet utreds och lagförs som ska tillgodoses. Det är medborgarna i allmänhet och brottsoffren som för sin trygghet respektive upprättelse har anspråk på en effektiv brottsbekämpning. Ett genomförande av direktivet innebär att trafikuppgifter lagras som sammantaget ger upplysning om vilka som kommunicerade med varandra, när det skedde, var det skedde och vilken typ av kommunika- tionslösning som användes. Svaret på alla dessa frågor kommer i de flesta fall inte att finnas hos en enda leverantör utan de brottskämpande myndigheterna kommer att behöva ställa samman uppgifter från flera leverantörer för att få en klar bild. Den enskilde leverantören ska ha skyldighet att lagra enbart sådana uppgifter som denne genererar eller behandlar. med andra ord ingen skyldighet att skaffa sig alla de uppgifter som Det betyder i princip att om uppgifterna finns hos leverantören , även om det bara rör sig om en ytterst , ska de lagras. Lagringsskyldigheten utgör därmed inget hinder mot exempelvis anonyma kontantkort. Vid telefoni ska uppgift om följande lagras: nummer som slagits och nummer till vilka samtalet styrts, uppgifter om abonnent och registrerad användare, datum och spårbar tid då kommunikationen påbörjades och avsluta des, den tjänst som använts, samt Vid mobil telefoni ska utöver det som anges under telefoni uppgift om följande lagras: uppringande parts abonnemangsidentitet och utrustningsidentitet, uppringd parts abonnemangsidentitet och utrustningsidentitet, lokaliseringsinformation för kommunikationens början och slut, samt datum, spårbar tid och lokaliseringsinformation för den första aktive- ringen av en förbetald anonym tjänst. Vid Internettelefoni ska utöver det som anges under telefoni uppgift om följande lagras: uppringande parts IP-adresser, samt uppringd parts IP-adresser. Vid meddelandehantering (t.ex. e-post och SMS) ska uppgift om följande lagras: avsändarens och mottagarens meddelandeadress, uppgifter om abonnent och registrerad användare, datum och spårbar tid för på- och avloggning i meddelandetjänsten, datum och spårbar tid för avsändande och mottagande av meddelan- det, samt den tjänst som har använts och spårbar tid för användandet. Vid Internetåtkomst ska uppgift om följande lagras: uppgifter om abonnent och registrerad användare, datum och spårbar tid för på- och avloggning i Internet-tjänsten, typen av Internetanslutning som använts, samt Vid verksamheter som tillhandahåller kapacitet som ger möjlighet till överföring av IP-paket för att få Internetåtkomst ska uppgift om följande uppgifter om abonnent, vilken typ av kapacitet för överföring som har använts och spårbar tid för användandet, samt De uppgifter som ska lagras vid telefoni, mobil telefoni och Internet- telefoni ska även lagras vid misslyckad uppringning, alltså fall där någon t.ex. inte har svarat på uppringningen. Den lagringsskyldighet vi föreslår för uppgifter vid mobil telefoni om lokalisering vid kommunikationens slut och lagringsskyldigheten för uppgifter vid misslyckad uppringning som inte lagras eller loggas av leverantören går utöver direktivet om lagring av trafikuppgifter. Vi bedömer att skälen för att lagra även dessa uppgifter är så starka att de uppväger det integritetsintrång som lagringen medför och att lagrings- skyldigheten därför kan motiveras utifrån direktivet (2002/58/EG) om integritet och elektronisk kommunikation. De trafikuppgifter som lagringsskyldigheten omfattar är ingen uttömmande uppräkning av de uppgifter som de brottsbekämpande myndigheterna kan få ut vid hemlig teleövervakning eller enligt lagen om elektronisk kommunikation. Skulle andra uppgifter finnas hos leverantören ska de lämnas ut till de brottsbekämpande myndigheterna när det finns förutsättningar för det enligt eller lagen om elektronisk kommunikation. Var ska trafikuppgifter lagras och av vem? Vi föreslår att lagringen av trafikuppgifter ska ske hos leverantörerna. Enligt lagen om elektronisk kommunikation måste leverantörer av allmänna kommunikationsnät av sådant slag som vanligen tillhandahålls mot ersättning och leverantörer av allmänt tillgängliga elektroniska kom- munikationstjänster anmäla sin verksamhet till innan verksamheten inleds. Direktivet om lagring av trafikuppgifter innehåller precis samma uttryck för vilka leverantörer som ska vara skyldiga att lagra trafikuppgifterna. Vi föreslår att skyldigheten att lagra trafikuppgifter ska gälla för de leverantörer som är anmälningspliktiga enligt lagen om elektronisk kommunikation. Vi föreslår att tillsyns- myndigheten efter samråd med och ska få medge undantag i enskilda fall. Vid den bedömningen får det ske en avvägning mellan nyttan för brottsbekämpningen av att leverantören lagrar trafikuppgifterna och kost- naden för leverantören för att fullgöra lagringsskyldigheten. Sekretess enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen bör gälla för tillsynsmyndighetens pröv- ning av frågor om undantag från lagringsskyldigheten. Direktivet om lagring av trafikuppgifter anger att trafikuppgifterna ska lagras och högst från det datum då kommunikationen ägde rum. Regeringens direktiv till utred- ningen innebär att lagringstiden ska vara . Vi föreslår att alla trafikuppgifter ska lagras . Vi föreslår en lagringstid . Vår bedömning är att en lagringstid väl skulle kunna motiveras sett utifrån medborgarnas och brotts- offrens intresse av att allvarliga brott utreds och lagförs. talar både intresset av skydd för den personliga integriteten, kostnads-, säkerhets- och konkurrensaspekter med olika styrka för en så kort lagringstid som möjligt. Vi har gjort en avvägning mellan dessa olika intressen och funnit att en lagringstid innebär en förbättring för brottsbekämpningen i förhållande till vad som gäller . Den lagringstiden tillgodoser en stor del av de behov som finns av trafik- uppgifter för brottsbekämpningen som skyddet för integriteten kan upprätthållas och risken för konkreta integritetsintrång inte blir oacceptabel. lagringstid innebär också att vi valt att bestämma lika lång lagringstid som flertalet av övriga länder i EU. Vid lagringstidens slut ska uppgifterna utplånas, om inte de brottsbekämpande myndigheterna har begärt tillgång till uppgifterna men ännu inte fått ut dem, eller leverantören av andra skäl, t.ex. abonnentfakturering, har rätt att behandla uppgifterna även fortsätt- ningsvis. Utöver skyldigheten att lagra trafikuppgifterna ska leverantören ha skyl- dighet att anpassa sin verksamhet så att uppgifterna enkelt kan tas om hand av de brottsbekämpande myndigheterna vid ett utlämnande. Uppgifterna ska utan dröjsmål lämnas ut till den brottbekämpande myndighet som har fått domstols tillstånd till hemlig teleövervakning eller begär att få ut uppgifterna enligt lagen om elektronisk kommunika- tion. Ändamålen med behandlingen av trafikuppgifter Lagrade trafikuppgifter behandlas när de lämnas ut till de brottsbekäm- pande myndigheterna.