prop · GX03225 · 2010-06-09 00:00:00 — Om en invändare återkallar sin talan får denna ändå prövas, förutsatt att det finns särskilda skäl. Till skillnad från vad som gällde enligt varumärkeslag får en återkallad talan dock inte prövas om det till grund för den endast har åberopats relativa registreringshinder, se vidare kommentaren till 2 kap. 27 §. Fjärde stycket motsvarar 47 § tredje stycket och 63 § tredje stycket varumärkeslag. Enligt femte stycket är paragrafen inte tillämplig i ärenden om administrativ hävning av en registrering. Bestämmelser om överklagande i sådana ärenden finns i 11 och 12 §§. 10 kap. 11 § Ett beslut enligt 3 kap. 15 § om administrativ hävning av en registrering av ett varumärke får inte överklagas. Detsamma gäller ett beslut genom vilket ett ärende har överlämnats till tingsrätt eller avskrivits enligt 3 kap. 13 § tredje stycket. Andra beslut i ärenden om administrativ hävning får överklagas till tingsrätt för beslutet. Beslut under handläggningen av ett sådant ärende får inte överklagas särskilt. Paragrafen reglerar vilka beslut i ett ärende om administrativ hävning av registrering som får överklagas och hur ett överklagande ska gå till. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.3.2 och har delvis 56 och 57 §§ lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning, förkortad lagen om betalningsföreläggande, som förebild. Lagtexten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafen framgår att ett beslut om administrativ hävning inte får överklagas. Ett sådant beslut angrips i stället av innehavaren genom ansökan om återvinning enligt 3 kap. 16 §. Sökanden har inte någon anledning att angripa ett beslut om hävning eftersom det inte kan gå honom eller henne emot. Övriga slutliga beslut får överklagas, med vissa undantag. Det ena undantaget gäller Patent- och registreringsverkets beslut att överlämna ett ärende till tingsrätt. Undantaget gäller beslut om överlämnande som grundar sig på en i rätt tid gjord ansökan om återvinning (3 kap. 16 §) och beslut om överlämnande som grundar sig på att sökanden i rätt tid begärt ett överlämnande av ett ärende som har bestritts (3 kap. 13 §), liksom när ansökan ansetts ogrundad och sökanden begärt ett överlämnande (3 kap. 9 och 13 §§). Det andra undantaget gäller avskrivningsbeslut som meddelas på grund av att sökanden inte i rätt tid begärt överlämnande till tingsrätt av ett ärende som har bestritts. Eftersom en ogrundad ansökan enligt 3 kap. 9 § ska behandlas som om innehavaren har bestritt den, blir överklagandeförbudet även aktuellt i sådana fall där sökanden inte i rätt tid begärt överlämnande till tingsrätt. Av 22 § förvaltningslagen (1986:223) framgår att de överklagbara besluten får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot. I paragrafens sista mening klargörs att Patent- och registreringsverkets beslut under handläggningen av ett ärende om administrativ hävning inte får överklagas särskilt. Det kan gälla t.ex. beslut att ta upp en ansökan om hävning till handläggning. I övrigt föreskrivs i paragrafen att överklagande ska ske för beslutet och att det ska göras till tingsrätt. Angående behörig tingsrätt, se 12 §. 10 kap. 12 § Ett överklagande enligt 11 § görs till den tingsrätt som enligt vad handlingarna visar är behörig enligt 10 kap. att pröva frågan om hävning av registrering. Om det inte finns någon domstol som enligt är behörig att pröva överklagandet, ska beslutet överklagas till . Överklagandet ges in till . Vid handläggningen i domstol tillämpas lagen (1996:242) om domstolsärenden. ska dock inte vara part i domstolen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 10.3.2. Den reglerar vilken domstol som är behörig att pröva ett enligt 11 § överklagbart beslut i ett ärende om administrativ hävning. Paragrafen föreskriver också vilken processordning som ska tillämpas vid tingsrättens prövning av ett överklagat beslut. Enligt första stycket gäller de allmänna reglerna om behörig domstol i tvistemål. För det fall att det enligt inte finns någon behörig domstol utgör s.k. reservforum. Av andra stycket framgår att ett överklagande ska ges in till . Av 24 § förvaltningslagen (1986:223) följer att ett överklagande som har getts in till för sent ska avvisas om inte förseningen beror på att verket har gett klaganden en felaktig underrättelse om hur man överklagar eller om det inom överklagandetiden kommit in till tingsrätten. I 8 § lagen (1996:242) om domstolsärenden finns regler om hur tingsrätten ska gå till väga när ett överklagande felaktigt har getts in dit. Av 25 § förvaltningslagen följer att om överklagandet har gjorts i rätt tid, ska det, tillsammans med övriga handlingar i ärendet, sändas över till tingsrätten. Tredje stycket har sin sakliga motsvarighet i 58 § lagen om betalningsföreläggande, med däri gjord hänvisning till 18 kap. 1 § utsökningsbalken. Den tingsrätt som prövar ett överklagat beslut angående administrativ hävning ska tillämpa lagen om domstolsärenden. ska dock inte vara part i Prop. 2009/10:225 domstolsprocessen (jfr 11 § lagen om domstolsärenden). 10 kap. 13 § Kungörelser enligt denna lag ska göras i en särskild publikation som ges ut av . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om kungörelser enligt denna lag. Paragrafen anger att kungörelser enligt denna lag, exempelvis en kungörelse av ett beslut om registrering av ett varumärke enligt 2 kap. 23 §, ska göras i en särskild publikation som ges ut av (). Den motsvarar i huvudsak 20 § varumärkesförordning. Närmare föreskrifter om kungörelserna meddelas av regeringen eller av den myndighet som regeringen bestämmer. Vid kungörelsedelgivning av förelägganden i ärenden om administrativ hävning enligt 3 kap. 11 § sker kungörelsen inte i . I dessa fall sker kungörelsen på det sätt som gäller för kungörelsedelgivning av stämning i tvistemål. 10 kap. 14 § Regeringen får meddela föreskrifter om avgifter i ärenden enligt denna lag. I paragrafen bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om avgifter i ärenden enligt lagen. 1.Denna lag träder i kraft , då varumärkeslagen (1960:644) och kollektivmärkeslagen (1960:645) ska upphöra att gälla. 2.Lagen ska tillämpas även på varukännetecken som har inarbetats, varumärken som har registrerats eller varumärkesregistreringar som har sökts före ikraftträdandet, om inte annat följer av 35. 3.Ett varumärke som har registrerats före ikraftträdandet får inte hävas på grund av att det strider mot 2 kap. 7 § andra stycket. 4.Bestämmelserna i 8 kap. 8 § och 9 kap. 14 §§ ska inte tillämpas när intrånget, eller försöket eller förberedelsen till intrånget, har begåtts före . 5.Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om åtgärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. 6.Nationella och internationella varumärken som genom registrering har beviljats skydd i enligt äldre föreskrifter ska anses utgöra sådana varukännetecken som avses i 2 kap. 8 § andra stycket 1 och 2. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna har behandlats i avsnitt 18. Enligt punkt 1 träder varumärkeslagen i kraft . varumärkeslag och kollektivmärkeslag upphör då att gälla. I punkt 2 anges huvudregeln att den nya lagen blir tillämplig även på varukännetecken som har inarbetats, varumärken som har registrerats eller varumärkesregistreringar som har sökts (inklusive kollektivmärken) före ikraftträdandet. Detta överensstämmer med den inom immaterialrätten allmänna principen om nya lagars tillämplighet på äldre rättigheter. Bestämmelsen innebär att redan ingivna ansökningar om varumärkesregistrering som inte har avgjorts vid lagens ikraftträdande ska handläggas enligt de nya bestämmelserna. Undantag från denna regel samt skydd för tredje mans intressen finns i punkterna 35. För det fall ett varumärke innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som en geografisk ursprungsbeteckning för vin eller spritdrycker och varumärket avser vin eller spritdrycker av annat ursprung föreligger ett absolut registreringshinder enligt 2 kap. 7 § andra stycket. För att klargöra att det nya registreringshindret inte tillämpas på registreringar som gjorts enligt äldre föreskrifter och för vilka de lagliga förutsättningarna var uppfyllda när beslutet om registrering fattades, har punkt 3 införts. Av bestämmelsen framgår att varumärken som registrerats före ikraftträdandet inte kan hävas på grund av 2 kap. 7 § andra stycket. Vid genomförandet av det s.k. civilrättsliga sanktionsdirektivet (och rådets direktiv /48/EG av om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter) infördes en övergångsbestämmelse som innebär att bestämmelserna om informa- tionsföreläggande och spridning av information om dom i mål om varumärkesintrång inte ska tillämpas när intrånget, eller försöket eller förberedelsen till intrånget, har begåtts före (se punkt 2 i övergångsbestämmelserna till SFS 2009:110 samt prop. 2008/09:67 s. 53 f.). Punkt 4 innebär att den övergångsbestämmelsen även gäller i fortsättningen. I punkt 5 finns en bestämmelse som skyddar tredje mans intressen vad gäller förfoganden som gjorts innan de nya reglerna träder i kraft. Den nya lagen tillämpas inte på åtgärder som har vidtagits före ikraftträdandet. I den mån den nya lagen ger en starkare ensamrätt kan alltså denna inte användas gentemot åtgärder som vidtagits före ikraftträdandet. Inte heller tillämpas den nya lagen i fråga om rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. Lagen griper således inte in i rådande avtalsförhållanden. Enligt bestämmelsen om relativa registreringshinder avses med tidigare varukännetecken bl.a. varumärken som registrerats genom en nationell registrering enligt 2 kap. och varumärken som registrerats genom en internationell registrering enligt 5 kap. (se 2 kap. 8 § andra stycket 1 och 2). Mot denna bakgrund har punkt 6 införts som klargör att registreringshinder också föreligger om det tidigare registrerade nationella eller internationella varumärket har registrerats i enlighet med äldre föreskrifter. Lagtexten har i denna del utformats i enlighet med Förslaget till lag om ändring i firmalagen Näringsidkare förvärvar ensamrätt till firma genom registrering eller inarbetning. Ensamrätt till sekundärt kännetecken förvärvas genom inarbetning. Firma registreras enligt bestämmelserna i denna lag och vad som föreskrivs i annan författning om registrering av visst slags firma. Ensamrätten till en registrerad firma gäller inom det område som registreringen omfattar. Ett näringskännetecken ska anses inarbetat om det här i landet inom en betydande del av den krets till vilken det riktar sig (omsättningskretsen) är känt som beteckning för den verksamhet som bedrivs under kännetecknet. Om näringskännetecknet är inarbetat endast inom en del av landet, gäller ensamrätten endast inom det området. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 16.8, innehåller bestämmelser om förvärv av ensamrätt till näringskännetecken. I andra stycket har första meningen endast ändrats språkligt. Enligt andra meningen gäller ensamrätten till en registrerad firma inom det område som registreringen omfattar, dvs. det område som den har registrerats för. Att ensamrätten kan vara begränsad geografiskt framgick tidigare av 3 § första stycket. Den geografiska omfattningen av ensamrätten för en registrerad firma beror på vilket slags juridisk person firman är registrerad för. Exempelvis gäller en firmaregistrering för ett aktiebolag i hela landet, medan en firmaregistrering för en enskild näringsidkare gäller i det län där den är registrerad. Se även 3 § andra stycket. Tredje stycket har anpassats till motsvarande bestämmelse i 1 kap. 7 § andra stycket i den nya varumärkeslagen. Regeln i andra meningen fanns tidigare i 3 § andra stycket firmalagen. Någon förändring i sak är inte avsedd. Den som innehar ett varumärke eller ett annat varukännetecken har ensamrätt till kännetecknet som näringskännetecken. Om varukännetecknet är skyddat endast inom en del av landet, gäller ensamrätten endast inom det området. Den som använder sitt namn som näringskännetecken har ensamrätt till kännetecknet som näringskännetecken, om namnet har särskiljningsförmåga för den verksamhet som det används för. Om namnet används endast inom en del av landet, gäller ensamrätten endast inom det området. I paragrafen, som är ny, regleras det skydd som varumärken och andra varukännetecken har som näringskännetecken genom det s.k. korsvisa skyddet. Vidare regleras i paragrafen skyddet för namn som näringskännetecken. Paragrafen har behandlats i avsnitt 16.8. Bestämmelser om skydd för varumärken och namn som näringskänne- tecken fanns tidigare i 4 och 5 §§. Skyddet har utvidgats på så sätt att alla sorters varukännetecken skyddas, dvs. inte bara registrerade varumärken. Den nya bestämmelsen är utformad på sätt som motsvarar 1 kap. 8 § i den nya varumärkeslagen, se vidare kommentaren till den bestämmelsen. Även tidigare krävdes att ett namn skulle ha särskiljningsförmåga för att få skydd. Normalt sett är bedömningen av ett namns särskiljningsförmåga inte direkt beroende av vilken slags Prop. 2009/10:225 verksamhet det är fråga om, utan främst av andra faktorer, t.ex. hur vanligt namnet är. När det gäller vissa typer av namn, t.ex. namn med dubbel betydelse, kan namnet dock sakna särskiljningsförmåga för en viss slags verksamhet. I sådana fall är det tillräckligt att namnet har särskiljningsförmåga för den verksamhet som det används för. Ensamrätten till ett näringskännetecken enligt 2 och 2 a §§ innebär att ingen annan än innehavaren, utan dennes tillstånd, i näringsverksamhet får använda ett tecken som är 1.identiskt med näringskännetecknet för verksamhet av samma slag, 2.identiskt med eller liknar näringskännetecknet för verksamhet av samma eller liknande slag, om det finns en risk för förväxling, inbegripet risken för att användningen av tecknet leder till uppfattningen att det finns ett samband mellan den som använder tecknet och innehavaren av näringskännetecknet, eller 3.identiskt med eller liknar ett näringskännetecken som här i landet är känt inom en betydande del av omsättningskretsen, om användningen drar otillbörlig fördel av eller utan skälig anledning är till skada för näringskännetecknets särskiljningsförmåga eller anseende. Ensamrätten till en registrerad firma hindrar inte att någon annan i näringsverksamhet använder ett tecken som avses i första stycket inom det område där firman är skyddad, om det visas att innehavaren av firman inte kan lida skada av detta. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 16.8, reglerar vad ensamrätten till ett näringskännetecken innebär. Bestämmelser om detta fanns tidigare i 36 §§. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafens första stycke har utformats så att det i sak överensstämmer med 1 kap. 10 § första stycket i den nya varumärkeslagen, se vidare kommentaren till den paragrafen. När det gäller ensamrättens geografiska omfattning, se 2 §. Andra stycket motsvarar i sak den regel beträffande registrerade firmor som tidigare fanns i sista ledet i 3 § första stycket. Ensamrätten till ett näringskännetecken ger inte något självständigt skydd för en del av kännetecknet som saknar särskiljningsförmåga. Ensamrätten till ett näringskännetecken hindrar inte att någon annan, när det sker i enlighet med god affärssed, i näringsverksamhet använder 1.sitt namn eller sin adress, 2.uppgifter om verksamhetens art eller en i verksamheten utbjuden varas eller tjänsts art, kvalitet, kvantitet, avsedda användning, värde, geografiska ursprung eller andra egenskaper eller tidpunkten för när varan eller tjänsten är framställd, eller 3.ett allmänt brukat ortsnamn. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 16.8, innehåller bestämmelser om begränsningar av ensamrätten till ett näringskännetecken. Någon motsvarande bestämmelse fanns inte tidigare i firmalagen. Första stycket och andra stycket 1 och 2 överensstämmer sakligt sett med motsvarande bestämmelser i 1 kap. 11 § första stycket och andra stycket 1 och 2 i den nya varumärkeslagen, se vidare kommentaren till dessa bestämmelser. I andra stycket 3 finns en bestämmelse som anger att ensamrätten till Prop. 2009/10:225 ett näringskännetecken inte hindrar att någon annan i näringsverksamhet använder ett allmänt brukat ortsnamn, förutsatt att det sker i enlighet med god affärssed. Det kan röra sig om situationer då en registrerad firma innehåller namnet på den ort där firmainnehavaren bedriver sin verksamhet. I ett sådant fall hindrar ensamrätten till firman alltså normalt inte att andra näringsidkare i sin verksamhet också använder sig av ortsnamnet. Gör flera anspråk på ensamrätt till näringskännetecken som är identiska eller liknar varandra på det sätt som anges i 3 §, ska den ha företräde som har tidigaste grund för sitt anspråk, om inte annat följer av 8 §. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 16.8, reglerar frågan om företrädesrätt mellan kolliderande näringskännetecken. Paragrafen har ändrats så att den överensstämmer med motsvarande bestämmelse i 1 kap. 13 § i den nya varumärkeslagen. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Rätten till ett inarbetat näringskännetecken ska gälla vid sidan av en äldre rätt till ett näringskännetecken som är identiskt eller likartat på det sätt som anges i 3 §, om innehavaren av den äldre rätten inte inom rimlig tid vidtagit åtgärder för att hindra användningen av det yngre kännetecknet. I dessa fall hindrar inte rätten till det yngre näringskännetecknet användningen av det äldre. På yrkande av någon av parterna, får en domstol i de fall som avses i första stycket om det är skäligt besluta att ett av kännetecknen, eller båda, endast får användas på särskilt sätt, såsom i ett visst utförande eller med tillägg av ortsangivelse eller innehavarens namn. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 16.8, innehåller en passivitetsregel som är tillämplig när det yngre kännetecknet utgörs av ett inarbetat näringskännetecken. Den har utformats i enlighet med Paragrafen har ändrats något så att dess första stycke första mening överensstämmer med motsvarande bestämmelse i 1 kap. 15 § i den nya varumärkeslagen. Innebörden av begreppet rimlig tid är densamma som i varumärkeslagen. Bestämmelsen i andra meningen är ny. Den är utformad i enlighet med motsvarande bestämmelse i 1 kap. 16 § första stycket i den nya varumärkeslagen, se vidare kommentaren till den bestämmelsen. I övrigt är någon saklig förändring inte avsedd. Paragrafens andra stycke har ändrats för att det ska stå i överensstämmelse med motsvarande bestämmelse i 1 kap. 16 § andra stycket i den nya varumärkeslagen. En firma får inte registreras om den 1.strider mot lag eller annan författning eller mot goda seder eller allmän ordning, 2.utan tillstånd innehåller en sådan statlig eller internationell beteckning som enligt lag eller annan författning inte får användas obehörigen som firma, eller något som lätt kan förväxlas med en sådan 3. i annat fall är ägnad att vilseleda allmänheten, 4.är identisk med ett äldre näringskännetecken för verksamhet av samma slag, 5.är identisk med eller liknar ett äldre näringskännetecken för verksamhet av samma eller liknande slag, om det finns en risk för förväxling, inbegripet risken för att användningen av firman leder till uppfattningen att det finns ett samband mellan den som använder firman och innehavaren av näringskännetecknet, 6.är identisk med eller liknar ett äldre näringskännetecken som är känt inom en betydande del av omsättningskretsen, om användningen av firman skulle dra otillbörlig fördel av eller utan skälig anledning vara till skada för näringskännetecknets särskiljningsförmåga eller anseende, 7.kan förväxlas med ett kännetecken som användes här i landet eller i utlandet av någon annan för ansökan och som fortfarande används, om sökanden var i ond tro för ansökan, 8.innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som någon annans egenartade efternamn, allmänt kända konstnärsnamn eller likartat namn, om användningen av firman skulle medföra en nackdel för bäraren av namnet och om namnet uppenbarligen inte syftar på någon avliden, 9.innehåller något som kränker annans upphovsrätt till ett litterärt eller konstnärligt verk, eller 10.innehåller något som är ägnat att uppfattas som benämning på en stiftelse, ideell förening eller liknande sammanslutning. De hinder för registrering som anges i första stycket 46 gäller på motsvarande sätt för 1.ett varumärke som är registrerat enligt 2 kap. varumärkeslagen (2011:000) eller en internationell varumärkesregistrering som gäller i , 2.ett gemenskapsvarumärke som är registrerat enligt rådets förordning (EG) nr 207/2009 av om gemenskapsvarumärken eller en internationell varumärkesregistrering som gäller i Europeiska unionen, samt 3.ett inarbetat varukännetecken. Om den firma som ansökan om registrering avser ska gälla i hela landet och den äldre rättigheten utgörs av ett inarbetat näringskännetecken eller av ett sådant namn eller inarbetat varukännetecken som är skyddat enligt 2 a §, finns det hinder mot registrering endast om skyddet för den äldre rättigheten gäller inom en väsentlig del av landet. Trots första stycket 410 och andra stycket får registrering ske, om den vars rätt är i fråga medger det och hinder inte finns enligt första stycket 13. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 16.5.2, innehåller bestämmelser om hinder mot firmaregistrering. Den omfattar såväl absoluta registreringshinder (första stycket 13) som relativa registreringshinder (första stycket 410 samt andra stycket). Paragrafen har delvis utformats i enlighet med vad Lagrådet har föreslagit. I första stycket 13 finns bestämmelser om absoluta registrerings- hinder. När det gäller punkten 1 anges det , till skillnad från vad som föreskrevs tidigare, inte uttryckligen att man vid bedömningen även ska ta hänsyn till hur firman ska användas. Någon saklig skillnad är emellertid inte avsedd. I övrigt har bestämmelserna endast ändrats språkligt. Första stycket 46 innehåller bestämmelser om hinder på grund av äldre näringskännetecken. I huvudsak motsvarande bestämmelser fanns tidigare i första stycket 6 i paragrafen jämförd med 6 §. Den nya utformningen av bestämmelserna överensstämmer både innehållsmässigt och redaktionellt med motsvarande bestämmelser avseende äldre varukännetecken som hinder mot varumärkesregistreringar i 2 kap. 8 § första stycket 13 i den nya varumärkeslagen, se vidare kommentaren till dessa bestämmelser. En firmaregistrering kan gälla i hela landet eller i en del av landet, se 2 § andra stycket. Prövningen av om det finns något hinder mot registrering ska göras med hänsyn till ensamrättens geografiska omfattning för såväl den sökta firmaregistreringen som den äldre rättigheten. När det gäller inarbetade näringskännetecken krävs i vissa fall att kännetecknet är skyddat inom en väsentlig del av landet för att det ska utgöra registreringshinder, se nedan angående tredje stycket. I första stycket 79 finns bestämmelser om registreringshinder i vissa andra fall. Denna reglering fanns tidigare i första stycket 4, 5 och 7. Även dessa bestämmelser har utformats på motsvarande sätt som i den nya varumärkeslagen, se vidare 2 kap. 8 § första stycket 4 och 10 § 1, 2 och 4 i den nya varumärkeslagen och kommentarerna till dessa bestämmelser. De sakliga ändringar som gjorts i den nya varumärkeslagen när det gäller hinder på grund av efternamn och kännetecken som används av någon annan har gjorts även här. Första stycket 10 fanns tidigare i sista ledet i första stycket 4. Bestämmelsen saknar motsvarighet i den nya varumärkeslagen. Enligt andra stycket utgör även äldre varukännetecken hinder mot registrering av en firma på motsvarande sätt som ett äldre näringskänne- tecken. Av punkterna 1 och 2 framgår att bestämmelsen omfattar alla slag av registrerade varumärken som gäller i . Vidare framgår av punkten 3 att även inarbetade varukännetecken omfattas.