prop · GX03161 · 2010-03-16 00:00:00 — Svenska fartyg som trafikerar annat lands inre vatten går emellertid, enligt definitionerna i IL, antingen i närfart eller fjärrfart beroende på vilket land som avses. En justering av förslaget i enlighet med vad institutet föreslår kräver i så fall justeringar i bestämmelserna om när- och fjärrfart. Det är dock inte utrett t.ex. vilka konsekvenser en sådan justering av förslaget skulle få. Någon förändring av reglerna i den mening som föreslagits av institutet bör därför inte göras. Det har redan nämnts att utgångspunkten bör vara att de anpassningar som ska göras så långt det är möjligt och lämpligt ska gälla samtliga sjömän. Sjöarbetskonventionen gäller för sjömän som är anställda på fartyg som inte uteslutande går i inre fart. Frågan är om konventionen hindrar de önskade anpassningarna för sjömän i annan fart än inre fart, dvs. närfart och fjärrfart. De fackliga förbunden har anfört att en försämring av reglerna strider mot grundläggande regelverk. Det ska därför nämnas att i avsnitt 4.2.1 har redogjorts för att stadga inte kan anses hindra de föreslagna lagändringarna. har också delat denna bedömning. Lön vid sjukdom eller skada när sjömannen är ombord I promemorian föreslås att rätten till lön vid sjukdom eller skada ska gälla så länge sjömännen är ombord, dock när det gäller sjömän på fartyg i närfart ska rätten upphöra , eftersom sjömännen då omfattas av det nationella sjukförsäkringssystemet. Sjöarbetskonventionen stadgar att så länge sjömannen befinner sig ombord eller till dess han eller hon har blivit hemsänd gäller rätt till full lön från arbetsgivaren (standard A4.2.3 a). Promemorian hänvisar till en anvisning i konventionen som anger att skyldigheten för redare att utge full lön ska upphöra från den tidpunkt då sjömannen kan kräva ersättning från en obligatorisk sjukförsäkring (anvisning B4.2.2). anvisning anges i promemorian att rätten till full lön vid sjukdom ombord kan begränsas eftersom det föreligger rätt till sjukpenning Promemorian åberopar för detta ställnings- tagande även den slutsats som dragits av sjömanslagsutredning i samband med utredningen om genomförandet av nr 165, vars bestämmelser har överförts till just den aktuella anvisningen. Det kan dock ifrågasättas om sjöarbetskonventionen medger en sådan tolkning. och annan transporträtt vid (institutet) har också ifrågasatt åberopandet av nämnda anvisning, men på grunden att anvisningen närmast synes avse vård- kostnader, inte lön. Det kan konstateras att standard A4.2.3 a) som anger att arbetsgivaren ska utge full lön så länge sjömannen är ombord, saknar undantag i reglerna. Även om anvisningspunkten (som reglerar benefits) möjligen omfattar även lön kan en anvisning inte medföra att innebörden av en klar och tydlig regel ändras. Att sjömanslagsutredningen tidigare dragit slutsatsen att en sådan 14-dagarsbegränsning kunde vara tillåten kan bero på att anvisningspunkten i sin motsvarighet i nr 165 var placerad i en artikel och inte i en anvisning. Det saknas således stöd i sjöarbetskonventionen för att införa några begränsningar i rätten för sjömän så länge de befinner sig ombord, vare sig de arbetar på fartyg i närfart eller fjärrfart, en uppdelning som för övrigt sjöarbetskonventionen inte använder. Någon större praktisk betydelse får dock inte denna förändring i förhållande till promemorians förslag, eftersom antalet sjömän i närfart som är sjuka ombord än kan antas vara mycket litet. Lön vid sjukdom eller skada när sjömannen är i land Från den tidpunkt sjömannen blivit hemsänd eller satt i land till dess att denne tillfrisknat eller, om tidigare, till dess sjömannen kan kräva ersätt- ning från och i enlighet med medlemsstatens lagstiftning, har sjömannen enligt sjöarbetskonventionen rätt till full eller partiell lön i enlighet med föreskrivna nationella lagar eller regler eller enligt gällande kollektiv- avtal (standard A4.2.3 b). Eftersom lagen (1991:1047) om sjuklön, förkortad SjLL, anger att arbetsgivaren ska utge sjuklön kan således konventionens bestämmelser uppfyllas genom rätt till sjuklön enligt den lagen. Konventionens krav att sjömannen ska ha rätt till full eller partiell lön innebär dock, till skillnad från vad som följer av prome- , att någon karensdag inte kan införas. Detta har också påpekats av Kammarrätten i . Efter det att rätten till ersättning enligt SjLL har upphört kan sjömannen erhålla rätt till sjukpenning m.m. enligt socialförsäkringsbalken. Därmed uppfylls också konventionens krav att rätten till full eller delvis lön får upphöra om sjömannen kan kräva ersättning från en medlemsstats lagstiftning. Förhållandet till standard A4.2.4 kräver dock ett omnämnande. Denna regel anger att nationella lagar eller regler kan begränsa redarens ansvar att betala lön helt eller delvis för som är ombord till en period som inte får understiga från det datum skadan eller sjukdomen uppstod. Denna bestämmelse synes strida mot regeln i standard A4.2.3 b) som anger att rätten till lön kan upphöra för det fall ersättning kan krävas enligt den nationella lagstiftningen. Detta har också föranlett den s.k. (Labour Convention) att i sitt betänkande Sjöarbetskonventionen om anslutning (SOU 2009:95) föreslå att redaren ska ha skyldighet att betala full lön Regeringen anser emellertid att standard A4.2.4 rimligen endast kan avse den situationen när en stat inte har något sjukersättningssystem med ersättning från det allmänna. I ett sådant fall kan staten begränsa redarens skyldighet att betala lön till lägst . med regel 4.2 är att se till att sjömän är skyddade mot ekonomiska konsekvenser av sjukdom m.m. i samband med deras anställning. syfte uppnås genom att ge standard A4.2.3 b) företräde för det fall en stat har ett ersättningssystem från det allmänna, även om detta system träder in innan perioden i standard A4.2.4 har upphört. Om standard A4.2.4 ska ges företräde skulle regeln i A 4.2.3 b) inte fylla någon funktion. Av avsnitt 4.3.2 har framkommit att för sjömän på fartyg i inre fart finns inga hinder mot att låta dessa omfattas av samma sjuklöne- och sjuk- försäkringsregler som de som gäller för landpersonal. sjömanslagen om rätt till lön under sjukdom eller skada föreslås därför upphävas för sjömän på fartyg i inre fart. Sjömännen kommer därmed i stället att ha rätt till sjuklön enligt SjLL och socialförsäkringsbalkens bestämmelser om sjukpenning. Det har redan nämnts att med inre fart ska avses detsamma som i IL. Av redogörelsen i avsnitt 4.3.3 har framgått att för sjömän utanför inre fart, dvs. närfart och fjärrfart, innebär sjöarbetskonventionen att redaren ska betala full lön så länge sjömannen är ombord. För dessa sjömän före- slås därför att rätten till full lön från redaren vid sjukdom ska kvarstå För tid därefter ska sjömännen omfattas av det Det innebär t.ex. att när sjömännen inte längre befinner sig ombord ska de vanliga reglerna i SjLL och socialförsäkringsbalken om sjuklön respektive sjukpenning tillämpas, med undantag för att någon karensdag inte ska gälla. Förslaget medför, som Kammarrätten i respektive påpekat, krav på följdändringar i form av dels en hänvisning i 4 § SjLL till sjömanslagen, dels en justering av begreppet Justeringen av begreppet sjuklöneperiod görs dock lämpligast i socialförsäkringsbalken och inte i sjömanslagen, se också Förhållandet mellan 4 § SjLL och socialförsäkringsbalken kräver dess- utom ytterligare överväganden. Införandet av socialförsäkringsbalken (jfr 2008/09:200, prop. 2009/10:69, bet. 2009/10:SfU11, rskr. 2009/10:194, SFS 2010:110) har medfört behov av följdändringar i SjLL. Regeringen avser att senare i vår lägga fram förslag om följdändringar i denna och ett flertal andra lagar. Dessa ändringar ska träda i kraft som socialförsäkringsbalken . En av de följdändringar som då behöver göras i SjLL avser 4 §. I denna proposi- tion har redan föreslagits ändringar som berör samma paragraf och som föreslås träda i kraft , se avsnitt 6, dvs. senare än de nämnda följdändringarna till socialförsäkringsbalken. Mot bakgrund av detta bör redan i denna proposition göras den följdändring i 4 § SjLL som föranleds av socialförsäkringsbalken och som ska träda i kraft . I avsnitt 3 redogörs för den hittillsvarande beredningen i av denna följdändring och om Lagrådets granskning av denna bestämmelse. har föreslagit att det förtydligas om Försäkrings- kassan ska räkna 13 eller som förbrukade dagar med anledning av begränsningen av sjukpenningdagar enligt 3 kap. 4 § AFL. Eftersom någon karensdag inte föreslås skulle det kunna anses rimligt att ska anses förbrukade vad avser antalet dagar för vilka det kan utges sjuk- penning av den sjukpenninggrundande inkomsten. Regeringen anser dock, bl.a. med hänvisning till att det för försäkrade som omfattas av reglerna om olika högriskskydd endast medräknas , att även för sjömän bör anses förbrukade. anser slutligen att det också bör klargöras hur den s.k. minskningsregeln enligt 3 kap. 4 a § AFL påverkar förslaget. Rege- ringen föreslår inga förändringar av den s.k. minskningsregeln, vilket innebär att denna regel även fortsättningsvis kan vara aktuell att tillämpa i samband med att försäkrad erhåller sjukpenning eller i samband med att en arbetsgivare erhåller ersättning som denna haft för kostnader för sjömän till följd av sjukdom eller skada. De fackliga förbunden har uppgett att förslaget förbiser hur sjömans- lagens bestämmelser om rätten för befälhavaren att skilja sjömannen från befattningen vid sjukdom ska ställas i relation till rätten till sjukpenning enligt socialförsäkringssystemet. Som redan har nämnts innebär förslaget enbart en förändring av lönen vid sjukdom eller skada från att erhållas med stöd av sjömanslagen till att i större omfattning regleras enligt de allmänna reglerna. De allmänna reglerna tillämpas för sjömän, men förslaget innebär att dessa regler kan komma att tillämpas i ett mycket tidigare skede i ett sjukdomsfall. Någon ändring av bestäm- melserna om skiljande av sjömannen från befattningen vid sjukdom eller av bedömningsgrunderna för när sjukdom föreligger enligt de respektive systemen görs inte. Förbunden har vidare pekat på att skyldigheten för sjömannen att underkasta sig läkarundersökning inte föreslås tas bort, trots att bestäm- melsen torde ha bäring på det fall när arbetsgivaren betalar full lön under sjukdom. Förbundens påstående att bestämmelsen fyller en funktion när rätt till lön under sjukdom föreligger är riktigt, men rätten till full ersätt- ning från arbetsgivaren tas inte bort för samtliga sjömän, varför bestämmelsen om läkarundersökning fortsatt fyller en funktion i vissa fall. Det kan heller inte uteslutas att bestämmelsen tillgodoser även andra syften, och eftersom detta inte har utretts bör bestämmelsen tills vidare lämnas orörd. har haft vissa synpunkter på hur anpassningen av Prop. 2009/10:161 reglerna passar in på utlandsboende sjömän anställda på svenska fartyg. Det kan då nämnas följande. På svenskt fartyg gäller som huvudregel svensk lag. SjLL skulle därför kunna anses tillämplig på de arbetstagare som är anställda för arbete på svenskt fartyg. I 1 § andra stycket SjLL föreskrivs dock att den lagen inte inskränker den rätt till sjuklön som kan finnas enligt någon annan lag, t.ex. sjömanslagen. När det gäller rätt till sjukpenning enligt AFL anges i 3 kap. 4 § socialförsäkringslagen (1999:799) att försäkrad för sjukpenning är den som arbetar i . I 2 kap. 8 § samma lag anges att arbete som på svenskt handels- fartyg anses som arbete i . Samtliga personer som arbetar på svenskt fartyg kan således under olika tidsperioder i ett sjukfall komma att omfattas av såväl sjömanslagen, SjLL, som AFL (dvs. socialför- säkringsbalken fr.o.m. ). Ökade möjligheter att hyra in personal Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om att även sjömän som ingår i säkerhetsbesättningen och tillhör däcks- eller maskinpersonalen ska kunna anställas av annan än fartygets redare eller ägare. promemorias förslag: Överensstämmer med Remissinstanserna: , SWEREF Skärgårdsredarna och Tjänsteföretagen tillstyrker för- Sjöfolk, och Fartygsbefäls- förening (förbunden) avstyrker förslaget. Förbunden anser att anställ- ningsförfarandet inte alls är omständligt och att de arbetsbesparingar som eventuellt kan göras bara övervältras på andra företag inom branschen. Förbunden anser att de sjösäkerhetsmässiga kraven åsidosätts och att ett system med inhyrd personal innebär oklarheter när det gäller under vems lydnad och order personalen arbetar med risker vid t.ex. nödsituationer samt risk att företag förlorar sitt uppdrag hos ett rederi. enligt förbunden att vara omöjligt för bemanningsföretag att uppfylla Förbunden anser slutligen att efterlevnaden av t.ex. mönstringslagen (1983:929) och sjömanslagens (1973:282) sjuklöne- regler kan påverkas negativt, att avsteg från vilotidsbestämmelserna i praktiken inte längre blir möjlig samt att risk för osund upphandling Skälen för regeringens förslag Enligt 3 kap. 16 § fartygssäkerhetslagen (2003:364), förkortad FSL, ska fartygets redare eller ägare anställa dem som ingår i säkerhetsbe- sättningen och tillhör däcks- eller maskinpersonalen. myndighet som regeringen bestämmer får enligt samma lagrum medge att sådan personal anställs av någon annan om det finns särskilda skäl. Innan ett sådant medgivande lämnas, ska organisationer som före- träder redare och ombordanställa höras. Enligt 4 kap. 38 § fartygssäker- hetsförordningen (2003:438), förkortad FSF, kan Transportstyrelsen lämna sådant medgivande. Bestämmelsen har sitt ursprung fartygssäkerhetslag, men då fanns ingen möjlighet att medge dispens. Den möjligheten infördes genom fartygssäkerhetslag, den lag som föregick nuvarande FSL. De skäl som åberopats för regeln är av olika art. I första hand har sjösäkerhetsmässiga motiv legat till grund för att det är redaren, och genom fartygssäkerhetslag, även fartygets ägare, som ska anställa den personal som ingår i säkerhetsbesättningen. Det har t.ex. inte kunnat anses vara förenligt med redarens/ägarens och befälhavarens ansvar för sjösäkerheten ombord att personalen i sitt anställningsför- hållande är beroende av någon annan än redaren (eller ägaren). Även sociala skäl har åberopats. Det har därvid anförts att den som inte är anställd av redaren eller ägaren utan i bemanningsbolag saknar lagligt stöd för insyn i redarens eller ägarens verksamhet. Vidare har det ansetts att anställningstryggheten är dålig genom att redaren när som helst kan säga upp avtalet med bemanningsföretaget. Dessutom skulle säkerheten för arbetstagarens lönefordringar försämras om någon annan än redaren eller ägaren av fartyget var arbetsgivare. Under de som gått sedan bestämmelsen i nuvarande 3 kap. 16 § FSL infördes har anställningsformerna på arbetsmarknaden ändrats åtskilligt. Att t.ex. anställa personal via bemanningsföretag betraktas som helt naturligt på den allmänna arbetsmarknaden. Någon anled- ning att inte tillåta ett sådant betraktelsesätt även inom sjöfartssektorn finns knappast. De flesta av skälen som har åberopats som stöd för den aktuella regleringen torde inte ha någon större relevans för sjöfarten än de har inom den övriga arbetsmarknaden. Dessa argument har inte ansetts hindra förekomsten av bemanningsföretag på arbetsmarknaden i övrigt. De skäl som har åberopats för bestämmelsen kan således inte längre anses ha sådan tyngd att de fortsättningsvis ska hindra en vidgad möjlighet att använda bemanningsföretag inom sjöfarten. Detta gäller särskilt för personal som arbetar på fartyg i inre fart, där anställnings- och arbetsförhållandena på många sätt helt överensstämmer med landanställdas. Inom sektorn inre fart finns det ett större antal säsongsanställda och korttidsanställda jämfört med den övriga sjöfarts- sektorn. För denna sektor är behovet särskilt stort att kunna använda personal som är anställd av annan än redaren eller ägaren, och den före- slagna ändringen är mycket efterfrågad av just den branschen. Enligt branschen finns det stora administrativa fördelar med den föreslagna ordningen. De fackliga förbunden har uppgett att detta inte kan utgöra något skäl för en ändring eftersom de administrativa uppgifterna endast flyttas till annan aktör i sektorn. Den förenkling som uppstår ligger dock framför allt i att ett litet rederi, med begränsade resurser och kompetens för personalhantering, kan överlämna detta t.ex. till ett större bemanningsföretag som kan ha särskild kompetens och kan hantera Prop. 2009/10:161 många ärenden och därmed uppnå stordriftsfördelar. enskilde redaren och för branschen som helhet uppstår därmed förenk- lingseffekter. De skäl för den nuvarande regleringen som kan ha större relevans inom sjöfartssektorn torde vara just de sjösäkerhetsmässiga. De fackliga förbunden har därvid uppgett att den föreslagna ändringen skulle få stora negativa effekter på sjösäkerheten. Det ska då noteras att synpunkterna från förbunden samtliga innebär att det är efterlevnaden av gällande regelverk som skulle kunna försämras, inte att vissa regelverk inte skulle bli tillämpliga. De säkerhetshöjande regler som finns i olika regelverk är nämligen samtliga oberoende av vem som är arbetsgivare för den personal som arbetar på fartyget. Det är förvisso sant som förbunden påstår att särskilt personalen i säkerhetsbesättningen har ett extra stort ansvar, men skyldigheterna som säkerhetsbesättning är desamma oavsett vem som är personalens arbetsgivare. Skyldigheten att lyda order från befälhavaren och som är viktiga ur säkerhetssynpunkt påverkas t.ex. inte heller av vem som är arbetsgivare för personalen. Anställningsformen påverkar inte kraven för eller möjligheten att få behörighet till en tjänst på ett fartyg eller för att erhålla olika certifikat. Bestämmelserna att redaren ska ha en godkänd säkerhetsorganisation enligt den s.k. ISM- koden gäller på samma sätt oavsett vem som är arbetsgivare för personalen, dvs. redaren ska inrätta och dokumentera en säkerhets- organisation samt få denna godkänd av Transportstyrelsen för att få bedriva sin verksamhet. ISM-kodens avgörande betydelse för sjösäker- heten har också påpekats av Transportstyrelsen som anser att de sjösäkerhets- och även miljömässiga aspekterna är omhändertagna i dagens lagstiftning och således inte påverkas om förslaget genomförs. Även har framfört denna åsikt. En förändring av anställningsförfarandet kan således inte anses ha någon påverkan på sjösäkerheten, under förutsättning att gällande bestämmelser följs. Särskilt viktigt är i detta sammanhang en korrekt tillämpning av bestämmelserna om säkerhetsorganisation för fartyg och rederier, förutom de andra regelverk som förbunden hänvisar till. Det bedöms således inte finnas några hinder mot att tillåta inhyrd personal i större utsträckning. Detta kan uppnås genom att det införs ett undantag i FSL med innebörden att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från kravet i 3 kap. 16 § samma lag att fartygets redare eller ägare ska anställa dem som ingår i säkerhetsbesättningen och tillhör däcks- eller maskin- personalen. Avsikten är tills vidare att i första hand utnyttja bemyndigan- det för personal som arbetar på fartyg i inre fart. Regeringens förslag: Förslaget om ändrade anställningsregler ska träda i kraft . Förslaget om ändrade ersättningsregler vid sjukdom ska träda i kraft . Promemorians (Ds 2008:79) förslag: I promemorian föreslås att lagändringarna ska träda i kraft . promemorias förslag: Innehåller ingen ikraftträdandebestämmelse. Remissinstanserna: önskar ett senare ikraft- trädande än det föreslagna. I övrigt framförs inga synpunkter. Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att de föreslagna lagändringarna kan träda i kraft så snart det är möjligt. Ikraftträdandet skulle således kunna bestämmas till . Detta bör också ske när det gäller det förslag som avser ändrade regler för anställning av personal, se avsnitt 5. Flera remissinstanser har emellertid uppgett att redarnas rätt till ersättning från måste säkras under gällande kollektiv- avtalsperiod eftersom avtalad ersättning vid sjukdom måste betalas ut även om lagändringen genomförs. I och för sig har regeringen i avsnitt 4.3.1 uppgett att någon avsikt inte finns att förändra reglerna om arbets- givares rätt till ersättning för utgiven lön till arbetstagare vid dennes sjukdom. Nuvarande bestämmelser om rätt till ersättning medför dock att ersättningen till viss del kommer att minska till följd av förslaget i denna proposition. För att ge parterna möjlighet att anpassa avtalen till de nya förutsättningarna, bör förslaget inte genomföras under gällande avtals- period. Regeringen har inhämtat uppgifter att det sista av de nu gällande relevanta avtalen löper ut . Det är därför lämpligt att förslaget i de delar det rör förändringar av ersättningen till sjömän vid sjukdom ska träda i kraft . 7.1Ändrade regler om sjömäns ersättning vid sjukdom De allmänna reglerna om sjuklön och sjukpenning kommer enligt försla- get att gälla för sjömän på fartyg i inre fart såväl när de är sjuka ombord, under sjukdom vid tid därefter som under väntetid. För sjömän som inte uteslutande går i inre fart, dvs. i närfart och fjärrfart, kommer rätten till lön vid sjukdom eller skada från arbetsgivaren att behållas så länge de är ombord, vilket innebär att dessa sjömän efter att rätten till lön enligt sjömanslagen upphört i stället får rätt till sjuklön enligt lagen (1991:1047) om sjuklön, förkortad SjLL, och till sjukpenning enligt socialförsäkringsbalken med t.ex. dess lägre ersättningsnivåer. För sjömän på fartyg som inte uteslutande går i inre fart och som insjuknar när de är i land under t.ex. väntetid innebär förslaget att den nuvarande rätten till lön enligt 34 § sjömanslagen från redaren tas bort och att ersättningen i stället kommer att baseras på SjLL och socialförsäkrings- Någon karensdag kommer dock inte att införas för de sjömän som arbetar på fartyg i närfart eller fjärrfart. För arbetsgivarna kan förslaget om ändrade regler komma att innebära både en administrativ avlastning och en möjlighet till besparing. administrativa avlastningen består i att hanteringen av ersättningskrav gentemot antingen helt försvinner eller minskas avsevärt beroende på vilken fart fartyget går i. När det gäller konsekvenserna av minskade ersättningsnivåer är det emellertid också en fråga för avtalsparterna att reglera i kollektivavtal vilken inverkan detta ska ha på sjömännens anställningsförmåner och därmed den slutliga belastningen kostnadsmässigt för arbetsgivarna. Förslaget kan också få vissa effekter på storleken av det s.k. sjöfarts- stödet som rederier med fartyg i utrikes trafik kan ha rätt till. utgår i form av återbetalning till arbetsgivaren av bl.a. den skatt på sjö- inkomst som arbetsgivaren har betalat in. Förslaget innebär att dagens system med lön vid sjukdom från redaren, vilken alltså beskattas som sjöinkomst, i vissa fall kommer att ersättas med ersättning från sjukför- säkringssystemet som beskattas som landinkomst. storleken av sjöfartsstödet kan komma att minska. Administrativt betyder de föreslagna reglerna att kan få en viss ökad arbetsbelastning på grund av ett ökat antal ärenden med sker dock en viss minskning av antalet ärenden där arbetsgivaren begär ersättning från . Nettoeffekten låter sig inte beräknas men torde vara tämligen marginell med tanke på att sjömännen utgör en mycket liten del av det totala antalet En annan och viktig följd av förslaget är att kan få ökade möjligheter att fullt ut eller i högre grad tillämpa de vanliga reglerna om sjukanmälan, sjukförsäkran, läkarintyg och kontroller m.m. också på sjömän. Det saknas sådan statistik eller annat underlag som skulle kunna ligga till grund för mer exakta beräkningar av de ekonomiska konsekvenserna av En utgångspunkt för att göra vissa ekonomiska beräkningar bör dock kunna utgöras av det faktum att arbetsgivarnas ersättningar från