prop · GX03241 · 2010-06-28 00:00:00 — Om försäkringstagaren vid fullgörande av sin upplysningsplikt har för- farit svikligt eller i strid mot tro och heder, är avtalet ogiltigt och försäk- ringsbolaget fritt från ansvar för försäkringsfall som inträffar därefter (12 kap. 2 § första stycket). Har försäkringstagaren eller den försäkrade annars uppsåtligen eller av oaktsamhet som inte är ringa lämnat oriktiga eller ofullständiga uppgifter av betydelse för riskbedömningen och kan försäkringsbolaget visa att det inte skulle ha meddelat försäkring om upplysningsplikten hade fullgjorts, är bolaget fritt från ansvar för inträf- fade försäkringsfall. Kan försäkringsbolaget visa att det skulle ha med- delat försäkring mot högre premie eller i övrigt på andra villkor än som avtalats, är dess ansvar begränsat till vad som svarar mot den premie och de villkor i övrigt som har avtalats. Dessa bestämmelser får dock inte tillämpas i den mån det skulle leda till ett resultat som är oskäligt mot försäkringstagaren eller hans eller hennes rättsinnehavare (12 kap. 2 § andra och tredje styckena). I förarbetena till försäkringsavtalslagen uttalas att det får ankomma på försäkringsbolaget att formulera frågorna så att svaren ger de nödvändiga upplysningarna. Anser försäkringsbolaget sedan att ytterligare informa- tion behövs, får bolaget införskaffa sådan antingen från försäkringstaga- ren själv eller från andra. För att bolaget ska få erforderligt underlag för sin bedömning är det ofta nödvändigt att försäkringstagaren, eller den försäkrade, samtycker till att försäkringsbolaget inhämtar upplysningar om honom eller henne hos t.ex. läkare och . Härvid måste hänsyn tas till skyddet för den personliga integriteten. Självklart får försäkringsbolaget inte ställa frågor om sådant som inte kan ha någon betydelse för bedömningen av en försäkringsansökan (se prop. 2003/04:150 s. 265). Reglerna om upplysningsplikt gäller i allt väsentligt även vid grupper- sonförsäkringar (19 kap. 19 §) och kollektivavtalsbaserade personförsäk- ringar (20 kap. 12 §). Däremot är riskbedömningen i dessa fall ofta för- enklad på så sätt att färre hälsouppgifter efterfrågas. Vid vissa kollektiva försäkringar krävs endast att den försäkrade ska intyga att han eller hon är fullt arbetsför. Försäkringsbolagen har en skyldighet att meddela försäkring Ett försäkringsbolag är under vissa förutsättningar skyldigt att meddela individuell personförsäkring (s.k. kontraheringsplikt). Ett försäkrings- bolag får inte vägra någon att teckna eller förnya en sådan personför- säkring som bolaget normalt tillhandahåller allmänheten när det har fått de uppgifter som behövs, om det inte finns särskilda skäl för vägran med hänsyn till risken för framtida försäkringsfall, den avsedda försäkringens art eller någon annan omständighet (11 kap. 1 och 3 §§). Om ett försäk- ringsbolag i strid mot dessa bestämmelser vägrar att teckna eller förnya en försäkring, kan den sökande väcka talan vid domstol efter att försäkringsbolaget meddelat sitt beslut (16 kap. 7 §). Domstolen kan då förklara att den sökande har rätt att teckna eller förnya försäkringen. Detsamma gäller om försäkringsbolaget visserligen medger att bevilja eller förnya en försäkring men bara enligt villkor eller mot premie som försäkringstagaren inte vill godta. Försäkringsbolaget är vid avslag på en försäkringsansökan skyldigt att uppge skälen för beslutet och att upplysa den sökande om hur denne kan få beslutet prövat. Rätten till försäkring inträder först när försäkringsbolaget har fått de uppgifter som behövs. Utgångspunkten är att försäkringsbolaget ska ha möjlighet att bedöma risken med att ingå ett visst avtal. Vid försäkrings- Prop. 2009/10:241 avtal anses det, som framgått, särskilt viktigt att det lämnas riktiga och fullständiga uppgifter vid avtalets ingående. I förarbetena anges att sökanden måste underkasta sig de krav på utred- ning som försäkringsbolaget ställer upp för att få underlag för sin pröv- ning av ansökan. Sökanden måste lämna uppgifter om sin hälsa och om andra förhållanden som kan vara av betydelse, liksom underkasta sig de medicinska undersökningar som försäkringsbolaget begär. För att försäk- ringsbolaget ska kunna kontrollera riktigheten av lämnade uppgifter får bolaget i princip också kräva samtycke till att bolaget inhämtar uppgifter från , vården och andra. Om försäkringen ska gälla tredje mans liv eller hälsa, är det i stället denne som måste uppfylla sådana krav för att sökanden ska ha rätt till försäkring. Försäkrings- bolaget får dock bara ställa upp krav av detta slag som är försäkrings- tekniskt motiverade. Kraven får inte gå utöver de undersökningar som bolaget brukar göra i liknande situationer. Om ett bolag skulle ställa omotiverade krav på utredning, som närmast kan antas ha till syfte att avskräcka kunden från att fullfölja ansökan, kan detta anses jämställt med en direkt vägran att meddela försäkring (prop. 2003/04:150 s. 498). De kollektiva försäkringarna är av särskild karaktär. I motiven till för- säkringsavtalslagen betonas de kollektiva försäkringarnas sociala funk- tion. Genom enkel administration hålls premierna låga. Sättet för ingå- ende av försäkringsavtalet skiljer sig från individuella försäkringar. Risk- prövningen är normalt förenklad vilket gör försäkring möjlig även för dem som skulle ha haft svårt att få teckna en individuell personförsäkring på grund av tidigare skada eller sjukdom. Bland annat mot denna bak- grund finns det inte någon skyldighet för försäkringsbolagen att erbjuda försäkringstagare kollektiv försäkring på det sätt som gäller vid indivi- duell försäkring. En viss skyldighet att meddela försäkring följer dock av 19 kap. 15 §. Bestämmelsen innebär att ett försäkringsbolag är skyldigt att ge den försäkrade ett likvärdigt skydd i form av en s.k. fortsättnings- försäkring om en gruppersonförsäkring upphör att gälla efter uppsäg- ning från försäkringsbolagets eller gruppens sida. Hälsouppgifter i samband med en skadereglering Även vid reglering av en personskada finns det behov av hälsouppgifter. När en person anmäler en skada eller en sjukdom som påstås om- fattas av försäkringen måste försäkringsbolaget dels fastställa att skadan har uppstått, dels att den har orsakats av en omständighet som täcks av försäkringen. Källorna för hälsoinformation är även i dessa fall bl.a. jour- nalhandlingar, läkarintyg och uppgifter från . Uppgif- ter om hälsotillståndet före tidpunkten för försäkringsfallet kan naturligt- vis vara av vikt t.ex. för att bedöma sambandsfrågan och i förekommande fall om upplysningsplikten har iakttagits. Om man ser till antalet fall, inhämtas journaler i betydligt större ut- sträckning vid skadereglering än vid en ansökan om försäkring. I vissa enklare skaderegleringsärenden, t.ex. vid enklare frakturer och skärska- dor, förekommer det dock att försäkringsbolagen inte inhämtar hälsoupp- Däremot utnyttjas samtycken i princip i alla ärenden som gäller Prop. 2009/10:241 bedömning av kvarstående besvär efter ett olycksfall eller en sjukdom. I de fall ett samtycke har lämnats vid tecknandet av försäkringen täcker, som framgått, samtycket i de flesta fall även en senare skade- reglering. Enligt en rekommendation från ska sam- tycken begränsas till att gälla prövningen av ansökan, dvs. inte omfatta en senare skadereglering (se avsnitt 4.5). Vid skadeförsäkringar inhämtar försäkringsbolaget normalt ett motsvarande samtycke i samband med skadeanmälan. Ett försäkringsbolag som har fått underrättelse om ett försäkringsfall ska utan uppskov vidta de åtgärder som behövs för att försäkringsfallet ska kunna regleras. För utbetalning av ersättning gäller som huvudregel en tidsfrist på efter det att rätten till ersättning inträtt och sådan utredning som skäligen kan begäras för att fastställa betalningsskyldig- heten och mot vem denna ska fullgöras har lagts fram för försäkrings- bolaget. Om försäkringsbolaget försitter fristen, ska ränta utgå på ersätt- ningen (7 kap. 1 § och 16 kap. 1 §). Även vid skaderegleringen har den ersättningsberättigade en skyldighet att lämna försäkringsbolaget nödvändig information, inklusive informa- tion om hälsotillståndet. Om den ersättningsberättigade försummat att följa försäkringsvillkor angående t.ex. att medverka till utredningen, kan den ersättning som annars skulle ha utgått sättas ned efter vad som är skäligt efter omständigheterna (7 kap. 2 § och 16 kap. 3 §). Ett försäk- ringsbolag kan föreskriva t.ex. att den ersättningsberättigade ska inställa sig för en undersökning hos läkare som bolaget anvisar. Villkoren kan också föreskriva att den försäkrade sedan ett försäkringsfall inträffat ska tillställa försäkringsbolaget ett samtycke till att bolaget kan inhämta hälsoupplysningar från t.ex. läkare. Försäkringsvillkoren binder i strikt mening inte en skadelidande tredje man. Det är dock den skadelidande som har bevisbördan för att en skada har uppstått, orsaken till skadan och skadans storlek. Om den skade- lidande vid skaderegleringen vägrar följa försäkringsvillkoren, och för- säkringsbolagets anvisningar, torde bolaget normalt vägra att reglera skadan. Rätten till ersättning kan slutligen sättas ned om den ersättnings- berättigade uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har uppgett eller förtigit eller dolt något av betydelse för bedömningen av rätten till ersättning från försäkringen (7 kap. 3 § och 16 kap. 4 §). 4.4Regler till skydd för enskildas hälsouppgifter Det finns en skyldighet att föra journaler inom hälso- och sjukvården I patientdatalagen (2008:355) finns grundläggande bestämmelser om journalföring och personuppgiftsbehandling inom hälso- och sjukvården. Lagen ställer krav på journalernas utformning, innehåll och hantering. Den gäller både inom allmän och enskild hälso- och sjukvård, inklusive tandvård. I 3 kap. 1 § anges att det vid vård av patienter ska föras patientjournal. 2009/10:241 En patientjournal är individuell och ska föras för varje enskild patient. Av lagen framgår vem som är skyldig att föra patientjournal. Syftet med att föra en patientjournal är i första hand att bidra till en god och säker vård av patienten. Journalen är även en informationskälla för patienten om erhållen vård samt för forskning (3 kap. 2 §). En patientjournal ska innehålla de uppgifter som behövs för en god och säker vård av patienten. Om uppgifterna finns tillgängliga, ska en patientjournal alltid innehålla uppgift om patientens identitet, väsentliga uppgifter om bakgrunden till vården, uppgift om ställd diagnos och anledning till mera betydande åtgärder, väsentliga uppgifter om vidtagna och planerade åtgärder, och uppgift om den information som lämnats till patienten och om de ställningstaganden som gjorts om val av behandlingsalternativ och om möjligheten till en förnyad medicinsk bedömning (3 kap. 6 §). Om patienten anser att en uppgift i patientjournalen är oriktig eller missvisande, ska det antecknas i journalen (3 kap. 8 §). Den som är skyldig att föra patientjournal ska på begäran av patienten utfärda intyg om vården (3 kap. 16 §). I intyget ska lämnas de uppgifter om undersökningen, vården och behandlingen som behövs för det av patienten begärda ändamålet. Det kan t.ex. vara fråga om intyg till för- säkringsbolag. Intyget får grundas på samtliga uppgifter i journalen, dvs. även kollegers journalanteckningar (se prop. 2007/08:126 s. 237). En journalhandling ska bevaras efter att den sista uppgiften fördes in i handlingen (3 kap. 17 §). Integritetsfrågan brukar uppmärksammas särskilt i samband med s.k. sammanhållen journalföring, som regleras i 6 kap. Med sammanhållen journalföring avses ett elektroniskt system som gör det möjligt för en vårdgivare att ge eller få direktåtkomst till personuppgifter hos en annan vårdgivare. Av regleringen följer bl.a. att patienten normalt har ett be- stämmande inflytande över om personuppgifter ska göras tillgängliga för andra vårdgivare genom sammanhållen journalföring (6 kap. 14 §§). Det råder normalt sekretess för uppgift om en enskilds hälsotillstånd Patientjournaler upprättade inom den offentliga vården utgör allmänna handlingar. Bestämmelser som begränsar rätten att ta del av allmänna handlingar finns huvudsakligen i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet och om förbud att lämna ut allmänna handlingar. Med sekretess förstås enligt 3 kap. 1 § förbud att röja uppgifter, vare sig det sker muntligen eller genom att allmän handling lämnas ut eller det sker på något annat sätt. Enligt 25 kap. 1 § första stycket gäller sekretess inom hälso- och sjuk- vården och i annan medicinsk verksamhet för uppgift om enskilds hälso- tillstånd och andra personliga förhållanden, om det inte står klart att upp- giften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Sekretessen gäller med ett s.k. omvänt skaderekvisit och presumtionen är alltså att sekretess råder för uppgiften. lighets- och sekretesslagen gäller inte i enskild hälso- och sjukvård. För sådan verksamhet föreskrivs dock tystnadsplikt i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Regeringen har i propositionen Patientsäkerhet och tillsyn (prop. 2009/10:210) föreslagit att denna lag upphävs och i stället ersätts med en ny patientsäkerhetslag. I 25 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen finns även regler om sekretess för uppgifter som gjorts tillgängliga av en annan vårdgivare enligt regler i patientdatalagen om sammanhållen journalföring. Uppgifter om en enskilds hälsotillstånd finns inte endast inom hälso- och sjukvården. Sådana uppgifter kan förekomma hos ett stort antal myn- digheter. I 21 kap. 1 § finns en allmän sekretessbestämmelse till skydd för hälsouppgifter. Enligt bestämmelsen gäller sekretess för uppgift som rör en enskilds hälsa eller sexualliv, såsom uppgifter om sjukdomar, missbruk, sexuell läggning, könsbyte, sexualbrott eller annan liknande uppgift, om det måste antas att den enskilde eller någon närstående till denne kommer att lida betydande men om uppgiften röjs. Bestämmelsen ger ett minimiskydd för hälsouppgifter som förekommer i allmän verk- samhet och gäller, med få undantag, oavsett verksamhetstyp. Särskilda sekretessregler finns även t.ex. för och den kommunala (28 kap. 1 § respektive 26 kap. 1 §). För del finns även en regel av intresse i 20 kap. 9 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Där anges att utan hinder av sekretess får lämna ut uppgifter om ersättningar åt enskilda som utbetalas enligt bl.a. lagstiftningen om allmän försäkring, under förutsättning att ett försäkringsbolag behöver uppgiften för sam- ordning med ersättning därifrån (åter- finns motsvarande bestämmelse i 110 kap. 39 § socialförsäkringsbalken). Bestämmelsen tar sikte på den samordning av vissa ersättningar vid personskada som ska ske enligt 5 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207). Sekretessen gäller normalt inte i förhållande till den enskilde som upp- gifterna avser (12 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen). Enligt 12 kap. 2 § kan den enskilde helt eller delvis häva sekretess som gäller till skydd för honom eller henne. Detta möjliggör bruket av samtycken i försäkringssammanhang. Genom samtycket har den enskilde hävt sekre- tessen i förhållande till försäkringsbolaget. Samtycke kan ges i förväg, med tanke på en kommande situation. Det finns således inte något rättsligt hinder mot att en försäkringstagare i samband med att ett försäk- ringsavtal ingås samtycker till att försäkringsbolaget får del av hälso- uppgifter vid en eventuell framtida skadereglering (jfr dock prop. 1979/80:2, Del A, s. 331 där det anges att det får ankomma på t.ex. , motsvarande nuvarande , att bevaka att försäkringsvillkor av detta slag inte överskrider vad som kan godtas). I förhållande till myndigheten kan ett sådant samtycke alltid återkallas av den enskilde. I allmänhet är det den person som uppgifterna avser som förfogar över sekretessen. Det finns dock undantag från denna huvudregel. Tveksam- heter kan t.ex. uppkomma när den som uppgifterna avser har en legal ställföreträdare eller av någon orsak inte kan ge sitt samtycke. Det kan handla om personer som på grund av fysisk eller psykisk sjukdom är ur stånd att bedöma och fatta beslut i sekretessfrågan. frågan om samtycke ska lämnas måste avgöras av en ställföreträdare när Prop. 2009/10:241 det gäller t.ex. barn och avlidna personer. Enligt 25 kap. 6 § gäller sekretess även i förhållande till den enskilde om det med hänsyn till ändamålet med vården eller behandlingen är av synnerlig vikt att uppgiften inte lämnas till honom eller henne. Motsva- rande regel finns för enskilt bedriven hälso- och sjukvård i patientdata- lagen och lagen om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Det är endast i speciella undantagsfall som journalhandlingar inte kan lämnas ut till patienten. Undantaget kan aktualiseras t.ex. när det gäller journaler inom den psykiatriska vården. I lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. finns särskilda bestäm- melser angående information om resultatet av en genetisk undersökning (genetisk information). Genom lagen inskränks försäkringsbolagens möj- lighet att inhämta och använda sådan hälsoinformation. Enligt 2 kap. 1 § får ingen utan stöd i lag ställa som villkor för ett avtal att den andra parten ska genomgå en genetisk undersökning eller lämna genetisk infor- mation om sig själv. Ingen får heller utan stöd i lag i samband med ett avtal efterforska eller använda genetisk information om den andre. Dessa regler är tillämpliga även på försäkringsbolags verksamhet. Genetisk information får således inte efterfrågas i hälsodeklarationer. Om sådan information trots allt kommer till försäkringsbolagets kännedom, t.ex. genom anteckningar i journaler, får bolaget inte använda informationen vid sin riskbedömning. I 2 kap. 2 § finns det emellertid undantag från det absoluta förbudet att efterforska och använda genetisk information. I fråga om riskbedömd personförsäkring får sådan information efterforskas och användas när det är fråga om ingående, ändring eller förnyelse av avtal, om den försäkrade har fyllt och det försäkringsbelopp som ska utgå överstiger 30 pris- basbelopp som engångsbelopp eller fyra prisbasbelopp vid perio- disk ersättning. Det finns en viss begränsad tystnadsplikt för anställda i försäkrings- bolag. Enligt 7 kap. 20 a § försäkringsrörelselagen får uppgift om gene- tisk undersökning eller genetisk information som avser en enskild person inte obehörigen röjas. Personuppgiftslagen innehåller regler till skydd för den enskildes integritet Personuppgiftslagen (1998:204) har till syfte att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personupp- gifter. Lagen tillämpas på helt eller delvis automatiserad behandling av personuppgifter och på behandling av personuppgifter, om upp- gifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier (5 §). Detta medför i princip att ett försäkrings- bolags hantering av hälsouppgifter omfattas av lagens bestämmelser. begränsning ligger dock i att informationen ska kunna hänföras till en Prop. 2009/10:241 person som är i livet (3 §). Behandlingen av personuppgifter måste uppfylla vissa grundläggande krav (9 §). Personuppgifter får behandlas bara om det är lagligt och behandlingen ska alltid ske på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed. Personuppgifter får endast samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det ändamål för vilket de samlades in. Alla rimliga åtgär- der ska vidtas för att rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålen med be- handlingen. Det är inte heller tillåtet att behandla fler personuppgifter än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. Personuppgifter får inte bevaras än vad som är nöd- vändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen, om det inte behövs för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. Det finns således ett krav på gallring av inhämtade personuppgifter. I personuppgiftslagen uppställs vissa förutsättningar för att behandling av personuppgifter över huvud taget ska vara tillåten (10 §). Behandling är bl.a. tillåten om den registrerade har lämnat sitt samtycke till behand- lingen. För att ett giltigt samtycke ska anses föreligga krävs att den registrerade, efter att ha fått information om behandlingen av person- uppgifter, genom en frivillig, särskild och otvetydig viljeförklaring god- tar behandlingen av uppgifter om honom eller henne (3 §). Även om samtycke inte föreligger, kan en behandling i vissa fall vara tillåten, t.ex. om behandlingen är nödvändig för att vitala intressen för den registrerade ska kunna skyddas. För vissa typer av uppgifter gäller enligt personuppgiftslagen särskilda restriktioner. Det är som huvudregel förbjudet att behandla personupp- gifter som rör bl.a. hälsa eller sexualliv, s.k. känsliga personuppgifter (13 §). Det finns dock ett antal undantag från förbudet. Känsliga upp- gifter får t.ex. behandlas med den registrerades uttryckliga samtycke. Försäkringsbolags behandling av hälsouppgifter sker regelmässigt med den enskildes samtycke och är således tillåten under förutsättning att lagens övriga krav är uppfyllda. Personuppgiftslagen innehåller vidare bestämmelser bl.a. om rättelse (28 §) och om säkerheten vid behandling av personuppgifter (3032 §§). försäkringsbolagens behandling av hälsouppgifter har antagit en rekom- mendation om behandling av personuppgifter om hälsa inom försäkrings- Rekommendationen innehåller bestämmelser om bl.a. utform- ningen av samtycken till att inhämta hälsouppgifter, sekretessförbindel- ser, gallring av hälsouppgifter samt mängden information som får inhäm- Enligt rekommendationen ska ett samtycke endast omfatta en försäk- ringsansökan, ett skaderegleringsärende eller något annat specifikt Samtycket får dock utformas så att det även innefattar sådan skadereglering som sker efter dödsfall eller där det på grund av sjukdom, personskada eller därmed jämförlig omständighet inte är möjligt att in- Prop. 2009/10:241 hämta nytt samtycke. Vidare ska samtycket helst ligga i ett separat doku- I annat fall ska samtycket markeras så att det framgår mycket tyd- ligt att det ingår ett samtycke i dokumentet. Samtycken ska även inne- hålla information om bl.a. syfte, omfattning och vad samtycket innebär (p. Försäkringsbolagen ska se till att en tydlig sekretessförbindelse av- seende uppgifter om enskilda personers hälsa undertecknas av anställda samt övriga som kan komma att hantera sådana uppgifter (p. När det gäller gallring av inhämtad information anges bl.a. följande i rekommendationen. Personuppgifter om hälsa som avser icke beviljade alternativt avslutade försäkringar ska gallras genom att de avskiljs. Med avskiljande menas att personuppgifterna lagras på ett så- dant sätt att de inte längre hålls tillgängliga i den dagliga hanteringen. Ett alternativ är att uppgifterna förstörs. Enligt rekommendationen ska Data- inspektionens skrifter vara vägledande i dessa avseenden. Motsvarande bör i tillämpliga delar gälla hälsouppgifter som hämtas in i ett skadereg- leringsärende (p. Försäkringsbolagen bör i vissa fall begränsa mängden inhämtad infor- mation. Om det är möjligt att i förväg konstatera att endast uppgifter av visst slag eller beträffande är av betydelse för bedöm- ningen, bör beställningen begränsas till sådana uppgifter eller perioder. Om det säkert kan konstateras att vissa uppgifter i en inkommen journal saknar betydelse för ärendets bedömning, ska uppgifterna avskiljas eller förstöras om detta är möjligt och inte medför en uppenbart oproportion- erlig arbetsinsats (p. Rekommendationen trädde i kraft .