prop · GX03187 · 2010-03-23 00:00:00 — I ett antal områden där trålning inte bedömdes skada skyddsvärda bottnar tilläts trålning, men endast med kräfttrål med artsorterande rist för att skydda lokala bottenfiskbestånd i kustzonen. I samband med trålgränsutflyttningen förbjöds även landningar av bleka, torsk och kolja innanför trålgränsen och totalfredning infördes mot snörpvadsfiske i vissa delar av innerfjordarna. Någon generell återhämtning för de kustnära bottenfiskbestånden i eller för 20042008 har inte kunnat påvisas vid de provtrålningar som genomför. Utflyttningen av trålgränsen och en ökad selektivitet i fisket innanför gränsen bedöms dock ha inneburit en förbättrad överlevnad för ungfisken. En minskning av trålaktiviteten i områdena innanför de nya trålfiskegränserna har lett till ett bättre skydd för bottnarna. Huvudsakliga motivet för att flytta ut trålgränsen var att minska bifångsterna av torsk i trålfisket och har detta redskap även upptagits i EU:s regleringar inom hela och . Innanför trålgränsen är det endast tillåtet att fiska med selektiva redskap såsom kräftristen. Ytterligare en åtgärd med syfte att undvika utkast är det fiskefria området i som har beskrivits ovan. Torskkvoten i är för låg för de oavsiktliga bifångster som tas i annat fiske, vilket leder till utkast. Området är ett exempel på en nationell reglering som i och med överenskommelse med gäller för samtliga fiskefartyg som har tillåtelse att fiska. EU:s förordning om tekniska regleringar i Tekniska regleringar som ett komplement till kvoter för att reglera fisket är en viktig del i fiskeripolitiken. Rådets förordning (EG) nr 850/98 av för bevarande av fiskeresurserna genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av organismer, reglerar tekniska åtgärder i för bevarande av fiskresurserna. Detta är en mycket komplex förordning och att revidera den har av kommissionen utpekats som ett av de viktigaste stegen för att uppnå regelförenkling. Kommissionen presenterade ett förslag med en rättslig struk- tur som gav kommissionen stort inflytande i och med att beslut ska kunna antas av kommissionen genom kommittologiförfarandet. Flera stora medlemsstater kunde inte stödja strukturen och förslaget kunde inte antas under de franska () eller tjeckiska () ord- Med stöd av kommissionen initierade det svenska ord- Skr. 2009/10:187 förandeskapet återigen frågan om tekniska regleringar i Trots ett intensivt arbete under det svenska ordförandeskapet med att försöka enas kring ett nytt regelverk kunde inte en överenskommelse nås. I stället antogs en övergångsförordning för tekniska regleringar. Denna gäller t.o.m. . En nyhet är att förbud mot uppgradering av fångsten, s.k. high-grading, införs i alla områden . Regeringens bedömning: De statliga insatserna har bidragit till en positiv utveckling för torskbestånden i . Åtgärder såsom genomförandet av för torsk och en effektivare kontroll har varit positiva för bestånden. Möjligheterna för en fortsatt positiv utveckling är goda genom pågående arbete inom EU med redskapsutveckling för att undvika utkast och effektivare kontroll, liksom samarbetet inom Östersjöstrategin. Laxens situation förväntas ytterligare stärkas genom förbudet mot drivgarn som infördes och förslaget till som förväntas att presenteras . Fram till slutet av 2005 förvaltades Östersjöfiskets internationella aspekter multilateralt av kuststaterna inom Internationella fiskeri- kommissionen för , IBSFC International Baltic Sea Fishery Commission. I och med utvidgningen av EU minskade antalet parter till två, Europeiska unionen och , vilket innebar att diskussionerna mellan aktörerna kunde föras bilateralt. IBSFC upphörde därmed med sin verksamhet . Förvaltning av torsk i För fastställer EU TAC för torsk, sill, skarpsill, lax och rödspätta samt vissa regleringar för skrubbskädda och piggvar. sätts en TAC för det östra torskbeståndet och en för det västra. fastställdes endast en TAC för torsk i hela . Utvecklingen för unionens TAC, dvs. exklusive , för torsk i framgår av tabell 3.1. TAC för torskfisket i , procentuell förändring och (2532) ton ring (%) (22-24) ton ring (%) Besluten om nivåer på TAC fattas varje höst föregående år. TAC för torsk har varierat . Ett viktigt steg i att förbättra förvaltningen av torskfisket var den fleråriga förvaltningsplan som antogs 2007. Sedan besluten har planen följts, vilket innebar att TAC ökades för det östra respektive för det västra beståndet, följande den vetenskapliga rådgivningen. Utvecklingen för det östra beståndet har enligt ICES senaste bedömning varit mycket positiv och det långsiktiga målet för fiskeridödligheten har redan uppnåtts. Här har även regeringens arbete med att för att stoppa det orapporterade svartfisket haft stor betydelse. var det möjligt att öka fisket även på det västra beståndet. ICES prognos för den fortsatta utvecklingen av torskbestånden är försiktigt positiv och innebär att det östra beståndet nu fiskas på ett hållbart sätt och att lekbiomassan kommer att kunna öka till jämfört med bara 2005. På grund av den osäkerhet som fortfarande finns om hur stort det östra beståndets lekbiomassa bör vara för att det ska vara över en biologiskt säker gräns finns dock inte något gränsvärde för det beståndet. För det västra beståndet har ICES angett ett gränsvärde enligt försiktighetsansatsen på och bedömdes det att lekbiomassan för det västra beståndet var ca . För de övriga fiskbestånden i minskade TAC för sill i centrala och västra . ICES hade här föreslagit en större minskning. TAC för det nordliga delbeståndet kunde dock ökas i enlighet med den biologiska rådgivningen. De tillåtna fångstmängderna för lax och skarpsill minskade . Förvaltningsplan för torskbeståndet i I syfte att skydda torsken under lekperiod har torskfisket i begränsats med fiskeförbud under att antal sommarmånader, det s.k. sommarstoppet som infördes . ingår regleringen av stoppen i EU:s förordning för förvaltningsplanen, rådets förordning (EG) nr 1098/2007 av om upprättande av en flerårig plan för torskbestånden i och det fiske som utnyttjar de bestånden. Längden på stoppen har varierat, men enligt den nuvarande torskplanen är fisket stoppat i västra beståndet och under juliaugusti i det östra. Det småskaliga fisket, fartyg mellan , är delvis undantaget dessa stopp. antog för , IBSFC, en förvaltningsplan för torskfisket i . En ny långsiktig förvaltningsplan beslutades med bl.a. regler för fastställande av TAC och satsning på ökad selektivitet i torskfisket. finns två förvaltningsområden som relaterar till de två olika torskbestånden. Avsikten är att kunna reglera fisket mer biologiskt korrekt. En ny långsiktig förvaltningsplan för torsken i antogs . Planen innebär att fisket på de västra och östra torsk- bestånden ska minska till en långsiktigt hållbar nivå så att de två fisk- bestånden återuppbyggs. TAC ska reduceras till dess att en långsiktigt hållbar fiskeridödlighet har uppnåtts. I normalfallet får TAC ändras med högst uppåt eller nedåt. Reglerna för kontroll har skärpts, bl.a. finns krav på vägning av fångsten, olika anmälningsförfaranden samt särskilda landningshamnar. Inom planen begränsas även fiskeansträngningen genom att antalet dagar som fartyg får vistas ute ur hamn regleras. Antalet möjliga fiskedagar har minskat som planen har genomförts och års fiske var det enligt planen endast nödvändigt att minska fiskedagarna för det västra beståndet () men antalet fiskedagar i det östra () kunde hållas kvar på samma nivå som 2009. Om man fiskar i båda områdena gäller dock att man totalt får fiska . Beslut om antalet tillåtna fiskedagar relateras till fiskeridödligheten. har även nationellt haft möjlighet att stoppa fisket under . I och med de av planen begränsade antalet fiskedagar har dessa regler tagits bort för att särskilt underlätta för det småskaliga fisket att ha större flexibilitet utifrån väderförhållanden. Utöver detta är allt fiske (med undantag av drivgarn, förankrade red- skap och grimgarn med en maskstorlek på samt drivlinor) förbjudet i , Gdanskdjupet och . Syftet med dessa stopp är att skydda särskilt viktiga områden under fiskens viktiga lekperioder. Som nämnts ovan har planen enligt ICES bedömning redan lett till en positiv utveckling och fisket har kunnat ökas. Anledningen till att planen genomförande bedöms ha lett till att målen uppnåtts är att fisket har minskat kraftigt , att kontrollen av fisket har utökats och effektiviserats samt att de årsklasser som man fiskar på har varit relativt starka. Den förbättrade kontrollen och inte minst efterlevnaden av de förvaltningsåtgärder som har utarbetats inom planen har inneburit att andelen icke rapporterade och olagliga fångster av torsk har blivit betydligt mindre. ICES bedömer bl.a. att den tidigare nivån på orapporterat fiske utöver TAC för det östra beståndet nu har minskat till . Att har minskat antalet fiskefartyg som fiskar torsk och, på grund av rapporterat överfiske på 2007, tvingats att minska sin nationella kvot med 2008 och med under 20092011, har också haft stor betydelse för det östra beståndets snabba återhämtning. Förutsatt att trålarna blir mer selektiva och att regleringen av garnfisket fortsätter att följas upp bedömer ICES, i sin rådgivning , att det är möjligt att de berörda medlemsstaternas fiske efter torsk i kan anses vara långsiktigt hållbart. Den fortsatta utvecklingen av de två torskbestånden beror också i hög grad på hur torskens lek fungerar, att det kommer in tillräckligt med salt vatten i de djupområden där det finns naturliga förutsättningar för en lyckad lek och att det finns tillräckligt med föda för torsklarverna under deras första uppväxtstadier. Kombinationen av att antalet fiskefartyg som fiskar torsk fortsätter att minska och att det nu finns förutsättningar för att marknadspriset för torsk kan öka indikerar också att ekonomin för torskfisket i håller på att förbättras. har en mängd åtgärder, utöver TAC och förvaltningsplaner, vidtagits för att förbättra förvaltningen av torsken i . Då har relativt få arter jämfört med är problematiken med utkast delvis av en annan karaktär. Fisket i har små mäng- der av fångst av andra arter än målarten. Åtgärderna har i stället fokuserat på att motverka att småtorsk som understiger minimimåttet fångas och därmed slängs överbord eller säljs illegalt. visade det sig att alltför stora mängder liten, icke könsmogen torsk fångades. Detta resulterade i att kommissionen som en nödåtgärd införde ett stopp för allt trålfiske från till . För att undvika att detta återupprepades fattades även beslut att fr.o.m. endast tillåta en trålmodell, den s.k. Bacomamodellen, för allt trålfiske av torsk i . Utvecklingen av Bacomamodellen gjordes samt genom intensiva försök med en panel i lyftet trål. Detta resulterade i ett redskap som används av en majoritet av trålfiskare i . har det även varit tillåtet att använda ett annat selektivt trålredskap, den s.k. T90-trålen. En av de mest omfattande förändringarna i regelverket som rör torsk- fisket i är kravet på särskilda torskfisketillstånd som infördes av EU. Vid det initiala beviljandet av torskfisketillstånd var bedömningsgrunden de enskilda fiskefartygens historiska fiske. Båtar är dock undantagna från reglerna om torskfisketillstånd, vilket främjar det småskaliga kustfisket. Torskfisketillstånd beviljas numera endast för fartyg som haft och nyttjat ett sådant tillstånd föregående år. Då torskens utbredningsområde även innefattar områden där torsken inte förekom i någon fångstbar omfattning 2005 tillåts att mindre fartyg som fiskar med passiva redskap i de norra delarna av och (ICES delområde 2932) kan beviljas tillstånd utan att tidigare haft ett sådant så länge som det finns outnyttjad kapacitet mätt i kilowatt. Tilldelningen sker efter ansökan och endast till fartyg under 12 meters längd. Fiskeministrarna runt skrev vid ett möte i den 1 Skr. 2009/10:187 oktober 2009 under en deklaration om fiskeriförvaltningen i . Ministermötet var ett samarrangemang av och den regionala rådgivande nämnden för , BSRAC. Deklarationen ledde bland annat fram till att kommissionen under jordbruks- och fiskerådet fastställde att en plan för att eliminera utkasten i skulle tas fram. Beslutet på rådet innebar också ett förbud mot utkast av fisk som är större än den minsta tillåtna landningsstorleken, s.k. uppgradering eller high-grading, i enlighet med vad som beslutades för 2009. Det är alltså förbjudet att kasta tillbaka torskar som är eller större. Vidare beslutade rådet att förbättra selektionen i de trålredskap som fångar torsk genom att höja maskstorlekarna samt att öka storleken på selektionsfönstret. Båda dessa åtgärder innebär bättre möjligheter för fisket att minska andelen utkast till en mycket marginell nivå. Ytterligare en viktig faktor för att beslutet kom till stånd, utöver ministerdeklarationen, var det omfattande förhandlingsarbetet från det svenska ordförandeskapet som föregick besluten. har en nationell uppdelning av torskkvoterna i gjorts mellan trålfiske och fiske med passiva redskap. Syftet med upp- delningen är att det garn- och krokfiske, som i allmänhet bedrivs med mindre fartyg, ska kunna bedrivas utan att drabbas av fiskestopp som följd av att kvoten har fiskats upp. Uppdelningen av den nationella kvoten är för trålfisket i det västra området och i det östra. 3.2.3Förvaltning av diadroma arter Förvaltningen av diadroma fiskarter, dvs. fiskar som under sin livscykel vandrar mellan sött och salt vatten, är komplex. De vandringsvägar och livsmiljöer som dessa arter behöver under sin livscykel har ofta begränsats genom olika verksamheter i inlandsvatten och kustnära områden, t.ex. av kraftindustri och skogsindustri. Dessutom är många orsaker som kan begränsa bestånden, särskilt av långtvandranden arter, dåligt kända. Vidare sker förvaltningen av fisket både nationellt och inom den gemensamma fiskeripolitiken eftersom dessa arter rör sig både inom länders territorialvatten och i EU-vatten. Ålen har varit en av de mest talrika och spridda fiskarterna i , men minskar mängderna vuxen ål påtagligt och rekryteringen har minskat till rekordlåga Ålens nedgång har varit så långvarig och kraftig att den fördes upp på den svenska listan för rödlistade arter såsom akut hotad. är också ålen listad som akut hotad av Internationella naturvårdsunionen, IUCN. Med anledning av ålens akuta situation beslutade att i införa förbud att fiska ål i avvaktan på EU:s krav om att samtliga medlemsstater skulle upprätta ålåterhämtningsplaner. Ålfiskeförbudets primära syfte var att få kontroll och överblick över Skr. 2009/10:187 ålfisket inför den nationella förvaltningsplan som skulle utformas , där en långsiktig anpassning av fisketrycket skulle ske. Särskilda tillstånd kunde dock ges för den som, , hade bedrivit riktat ålfiske som uppgått till . Dessa tillstånd kombinerades med nationella bestämmelser om höjt minimimått och redskapsbestämmelser för fasta redskap och ryssjor. fick 437 personer sådant tillstånd. Den omedelbara effekten var en minskning av ålfisket med , i huvudsak genom minskning av det icke- licensierade fisket. fanns 409 sådana tillstånd, medan antalet 2009 hade minskat till 389. Nuvarande tillstånd sträcker sig och omprövas då de löper ut. För gulålsfisket, tidigt utvecklingsstadie efter yngelstadiet, i och har en fredningstid införts från - . Antalet ryssjor och åltinor har begränsats till att uppgå till högst 400 sammanlagt per fiskare. har kommit överens med de största vattenkraftsbolagen om åtgärder för ökad blankålsutvandring förbi vattenkraftverk som inne- bär att vattenkraftsindustrin frivilligt åtar sig att bidra till en minskning av blankålsmortaliteten orsakad av turbiner. Ett tiotal vattendrag är utsedda som prioriterade för dessa åtgärder. För att långsiktigt åstadkomma en återhämtning krävs gemensamma åtgärder i hela utbredningsområdet. EU antog en återhämtningsplan för den europeiska ålen 2007, rådets förordning (EG) nr 1100/2007 av om åtgärder för återhämtning av beståndet av europeisk ål, vilken innebär bindande åtaganden för medlemsstaterna att säkerställa en tillräcklig utvandring av blankål, ålens fullvuxna stadie, för lek. Enligt förordningen ska av den glasål som fångas i medlemsstaterna saluföras för utsättning i ålavrinningsområdena inom EU för att bidra till detta. Åtgärder för att uppnå målen ska regleras i varje medlemsstat i en nationell återhämtningsplan. plan var en av de första som godkändes av kommissionen i ouchtor 2009. Åtgärderna i planen är ett minskat fisketryck, ålyngelutsättningar och förbättrade möjligheter till passage förbi vattenkraftsanläggningar. Enligt planen ska ålfisket minska för att sedan halveras . Det finns följaktligen inte några förutsättningar för expansion av detta fiske. kommer reglerna för ålfisket att ses över i enlighet med planen, vilket i förlängningen kan komma att innebära att ålfisket minskas ytterligare. Den nationella återhämtningplanen ska utvärderas och därefter . I regeringens proposition En sammanhållen svensk havspolitik (prop. 2008/09:162) tillfördes ytterligare 2009 respektive 2010 för genomförande av den nationella planen för återhämtning av beståndet av ål. Den internationella aktionsplanen för östersjölaxen som trädde i kraft , inom ramen för den nu nedlagda Internationella fiskerikommissio- nen för (IBSFC), har enligt ICES resulterat i att den årliga produktionen av vild laxsmolt som vandrar ut i har ökat från ca 500 000 laxar 1997 till ca 2,5 miljoner laxar 2008. Målet i planen är att minst hälften av den beräknade potentiella produktionen av laxsmolt per älv ska vandra ut i . Detta femtioprocentiga produktionsmål för varje enskild älv har uppnåtts i fyra till fem av de älvar som omfattas av planen. Beståndssituationen i flera av de mindre älvarna är fortfarande allvarlig och det långsiktiga målet kommer sannolikt inte att kunna uppnås 2010 som planerat. I en fortsatt förvaltning har ICES rekommenderat att varje vildlaxproducerande älv ska uppnå av sin potentiella produktion och att särskilda åtgärdsprogram ska sättas in för de svagaste laxälvarna. EU:s drivgarnsförbud som trädde i kraft har gynnat laxbestånden i . I flera norrländska älvar har man kunnat se en ökning av uppvandrande lax. Ett flertal förvaltningsåtgärder har genomförts såväl i mynningsområdena som i älvarna, vilket gynnat arter som lax och havsöring som är beroende av älvarna för sin reproduktion. Använd- ningen av nya sälsäkra redskap som startade har också mot- verkat den nedgående trenden av fångsterna på grund av sälskador. Den ökande sälstammen har dessutom drivit på utvecklingen av alternativa fiskemetoder som tex. sälsäkrade burar och push up-fällor. Dessa fällor används uteslutande kustnära och har på vissa kuststräckor blivit nöd- vändiga för att överhuvudtaget kunna bedriva ett kommersiellt fiske efter sik och lax. har kommissionen genomfört en öppen konsultation om de råd som ICES har gett angående utarbetandet av en ny flerårig plan för laxförvaltning i . Utifrån de synpunkter som har inkommit har kommissionen gjort en konsekvensanalys och planerar ett förslag till förvaltningsplan för lax i . Vidare har en ny gränsälvsöverenskommelse mellan för fiskeområde med tillhörande fiskestadga, förhandlats fram för att ersätta den tidigare överenskommelsen . Förhandlingarna resulterade i en till stora delar omarbetad fiskestadga och undertecknades av de båda staterna. 3.2.4Insatser för det småskaliga kustfisket och fritidsfisket I samband med trålgränsöversynen 2004 och förändringar av inflytt- ningsområdena som gjordes 2006 ändrades gränserna för trålning och mer utrymme frigjordes för att kunna fiska med bur. infördes ett särskilt tillstånd för att få fiska kräfta med bur yrkesmässigt i syfte att förhindra en överetablering inom detta fiske. En viktig anledning till det nya tillståndskravet var att fiskarna själva uppgav att det var för trångt om utrymme på fiskeplatserna. Tillstånd medgavs endast den som varit burfiskare. I samband med trålgränsöversynen infördes också i och ett fångstförbud av torsk, kolja och bleka för alla fiskande inklusive fritidsfisket innanför trålgränsen till . Vid införandet 2007 av ett nytt nationellt pelagiskt system togs bety- dande hänsyn till det småskaliga kustfisket. Systemet innebär att fartyg med passiva redskap får fiska fritt efter pelagiska arter inom en särskilt avsatt kvot. Överlåtbara pelagiska fiskerättigheter infördes den 1 novem- ber 2009 och innebar att nyetablering är möjlig inom trål- och vadfiske genom köp av fiskerättigheter. Det fiske som bedrivs med passiva red- skap samt mindre vadredskap omfattas dock inte av de överlåtbara fiske- rättigheterna utan kan bedrivas utan krav på särskilt tillstånd på avsatta kvantiteter, s.k. kustkvoter. De krav på torskfisketillstånd i som beslutades inom ramen för 2005 ska enligt föreskrifter endast omfatta den som fiskar med vissa fiskeredskap med större maskor. För redskap med mindre maskstorlekar gäller fortfarande EU:s begräns- ningar, vilket innebär att det antal dagar som fiske får bedrivas är begränsat efter fiskeområde och att bifångsten av torsk inte får vara . Därmed underlättas fisket efter andra arter än torsk såsom t.ex. gös. Beslutet innebär också att kan dela ut extra tillstånd till mindre fartyg som fiskar med passiva redskap i norra delen av samt (ICES delområde 2932). På ostkusten har gäddan och abborren gått tillbaka kraftigt, orsakerna är fortfarande inte klarlagda. Dessa arter är av stort värde för fritidsfisket och fisketurismen. Som ett led i att få tillbaka livskraftiga bestånd har det införts lekfredningstider i bl.a. och fredningsområden i . Vid handredskapsfiske efter gädda är det fr.o.m. inte längre tillåtet att behålla fler än tre gäddor per fiskare och dygn och dessa gäddor får endast vara mellan och . Utöver dessa insatser för att underlätta för det småskaliga kustfisket har tidigare i skrivelsen redovisats bl.a. undantag i kW-dagssystemet i , ändringar av fiskestopp i och nationell uppdelning av torskkvoterna i mellan olika fartygskategorier. Statens insatser för att begränsa sälars och skarvars skador på yrkesfisket har till viss del förbättrat det småskaliga fiskets situation, men säl och skarv är fortfarande ett stort problem för yrkesfisket. Skarvpopulationen inom svenskt territorium har ökat från ca 25 000 par 2001 till över 40 000 par 2009. Allmän jakt på skarv är, enligt rådets direktiv om bevarande av vilda fåglar (79/409/EG), inte tillåten. Det finns dock möj- lighet för att besluta om skyddsjakt på skarv. Länsstyrel- serna har genom nyttjande av dessa bestämmelser med- delat tillstånd att skjuta ca 10 000 skarvar samt pricka ca 25 000 ägg . Resultatet av skyddsjakten är att 5 0006 000 skarvar har skju- tits och ca 10 000 ägg prickats . Skyddsjaktbestämmelserna innebär möjligheter till riktad skyddsjakt i områden där problemen är stora, vilket förutom en lokal decimering av stammen även innebär att skarvarna framgångsrikt skräms bort från fiskeredskapen. reducerades bestånden av säl runt svenska kuster kraftigt, men har åter ökat till omkring 40 000 sälar. förekommer inte någon allmän jakt på säl men en begränsad skyddsjakt på ca 230 gråsälar och 50 knubbsälar för att skydda fisket är tillåten i norra respektive längs . Kvoten för knubbsäl fylls medan ungefär hälften av de tillåtna gråsälarna fälls. Satsningar på utveckling av nya sälsäkra fiskeredskap samt fällor för skadegörande sälar är metoder som tillsammans med jakt kan bidra till att minska konflikten mellan sälar och fiske. Inom projektet och fiske, som drivs av , och i samverkan med fisket, pågår utveckling av sälsäkra redskap och alternativa fiskemetoder som utöver minskade skador av säl och skarv även syftar till att minska bifångster av bl.a. dessa arter. Projektet har utvecklat en fångstfälla för lax som framgångsrikt håller sälarna utanför. Det pågår även arbete med att utveckla en mindre fälla som är tänkt att användas vid fiske efter abborre, gös och sik.