prop · GX03220 · 2010-05-06 00:00:00 — Av artikel 39 a framgår att uppgifter om betalaren och om den information som överförts tillsammans med betalningstransaktionen ska lämnas eller göras tillgängliga i tillämpliga fall. I ett tolkningsuttalande har Europeiska kommissionen uttalat att det som avses med uttrycket i tillämpliga fall är att bestämmelserna i och rådets förordning (EG) nr Prop. 2009/10:220 1781/2006 av om information om betalaren som ska åtfölja överföringar av medel ska följas vid informationsgivningen . I promemorians författningskommentar till den bestämmelse som genomför artikel 39 noteras att EG-förordning 1781/2006 bl.a. uppställer krav på att alla betalningstransaktioner ska kunna spåras i betalnings- systemet, men också att betalaren kan få vara anonym i förhållande till betalningsmottagaren och att information om betalarens identitet då inte ska ges till betalningsmottagaren. Av promemorians författnings- kommentar framgår vidare att kravet på att information ska lämnas eller tillgängliggöras innebär att detta ska ske från det att transaktionen genomförts. I detta sammanhang, liksom i det föregående, aktualiseras behovet av en konsekvent terminologi avseende uttrycket , med hänsyn till hur detta uttryck har tolkats i distans- och hemförsäljningslagens 3 kap. 3 och 4 §§. Även i fråga om den information som betalningsmottagaren ska få eller kunna tillgodogöra sig genom sin betaltjänstleverantör gäller att den ska lämnas eller göras tillgänglig efter det att betalningstransaktionen har genomförts. Om betalningsmottagarens betaltjänstleverantör har möjlighet att göra detta genom t.ex. genom att skicka ett e-postmeddelande eller tillhandahålla informationen på något annat sätt i direkt anslutning till transaktionens genomförande, ska betaltjänstleverantören vara skyldig att ombesörja informationsgivningen på detta sätt. När betalningsmottagarens betaltjänstleverantör inte har någon praktisk möjlighet att lämna eller tillgängliggöra information till betalningsmottagaren direkt i anslutning till att betalningstransaktionen genomförs, ska betaltjänstleverantören i stället tillse att informationen tillgängliggörs för, lämnas eller sänds till betalningsmottagaren som betalningstransaktionen har genomförts. Regler om informationsskyldighet i samband med slutande av ramavtal om betaltjänster finns i direktivets artiklar 4048. innehåller bestämmelser om förhandsinformation, tillhandahållande av information och avtalsvillkor, förändringar i avtalsvillkoren, om avslutande av ramavtal och om informationsgivning i samband med enstaka betalningstransaktioner som genomförs inom ramen för Reglerna är relativt detaljerade och omfattande, särskilt i fråga om den information och de villkor som betaltjänstleverantören ska lämna till betaltjänstanvändaren före det att ramavtal sluts mellan dem. 8.7.2 Förhandsinformation vid ramavtal om betaltjänster Regeringens förslag: Bestämmelser om vilken information och vilka avtalsvillkor som ska lämnas till en betaltjänstanvändare innan denne ingår ett ramavtal om betaltjänster med en betaltjänstleverantör tas in i Prop. 2009/10:220 lagen om betaltjänster. Information och villkor ska vara lättförståeliga, och skrivna på svenska om inget annat avtalats. Om betaltjänstanvändaren tar initiativ till att sluta avtal på distans, ska betaltjänstleverantören lämna information och villkor till betaltjänstanvändaren efter det att ramavtalet ingåtts. Betaltjänstleverantören är skyldig att lämna eller tillgängliggöra information om sig själv, huvuddragen i den tillhandahållna betaltjänsten (inklusive uppgift om maximal genomförandetid), avgifter, ränta och växelkurser, formerna för kommunikation och informationsgivning, skydds- och rättelseåtgärder, ändringar i och uppsägning av avtal samt om tvistlösning. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. anser att den i promemorian föreslagna bestämmelsen, där det anges att information ska ges innan avtalsslutande, inte ger tillräcklig ledning avseende hur i förväg som information ska ges. Skälen för regeringens förslag I direktivets artikel 41.1 anges att betaltjänstleverantör innan en betaltjänstanvändare binds av något ramavtal eller erbjudande ska lämna viss information och avtalsvillkor till denne. Den information och de villkor som ska ges räknas upp i artikel 42. Om ett ramavtal har ingåtts på distans på begäran av betaltjänstanvändaren och betaltjänstleverantören inte har möjlighet att lämna information innan avtalet sluts, ska sådan information, enligt artikel 41.2, i stället lämnas av betaltjänstleverantören efter det att ramavtalet har ingåtts. Det framgår av artikel 41.3 att informationsskyldigheten enligt artikelns punkt 1 får fullgöras genom tillhandahållande av en kopia på utkastet till ramavtal som innehåller den information och de villkor som enligt artikel 42 ska lämnas till I promemorian föreslås bestämmelser som genomför direktivets artikel 41 och till stor del är identiska med formuleringarna i direktivet. framgår inte uttryckligen av den i promemorian föreslagna bestämmelsen att informationsskyldigheten enligt artikel 41.3 kan fullgöras genom att betaltjänstleverantören tillhandahåller en kopia av ett utkast till ramavtal som innehåller den information som ska ges till betaltjänst- användaren enligt artikel 42. På samma sätt som i fråga om information avseende enstaka betalningstransaktioner (se avsnitt 8.5.2) gäller även här att direktivets bestämmelser ska genomföras. Det är dock inte heller här nödvändigt att direkt i lagen ange att informationsskyldigheten kan fullgöras genom tillhandahållande av en kopia av ett utkast till ramavtal. Detta kan klargöras i författningskommentaren. I författnings- Prop. 2009/10:220 kommentaren kan tydliggöras att den information som omfattas av bestämmelsen ska lämnas eller hållas tillgänglig utan att betaltjänst- användare behöver betala någon avgift för informationsgivningen. Enligt artikel 41.1 ska betaltjänstleverantören lämna informationen till betaltjänstleverantören, på papper eller via något annat varaktigt medium. Detta skiljer sig från motsvarande bestämmelse i fråga om enstaka betalningstransaktioner i direktivets artikel 36.1 där det anges att betaltjänstanvändaren ska ges tillgång till informationen och att informationen på begäran från betaltjänstanvändaren ska tillhandahållas på papper eller via något annat varaktigt medium. I direktivets skäl 27, som även nämnts i avsnitt 8.5.2, tydliggörs distinktionen mellan de båda sätten att tillhandahålla information. Där anges att lämnande av information innebär att informationen aktivt lämnas av betaltjänst- leverantören enligt detta direktiv utan att betaltjänstanvändaren begär det. Kraven på tydlighet, lättförståelighet och det språk som ska användas är dock desamma för enstaka betalningstransaktioner och ramavtal. På samma sätt som i fråga om avtal om enstaka betalningstransaktioner gäller att om ett ramavtal ingås på distans på betaltjänstanvändarens initiativ, och betaltjänstleverantören inte har möjlighet att uppfylla sin informationsskyldighet, ska denne i stället lämna informationen eller göra den tillgänglig efter det att ramavtalet har ingåtts. Denna regel är tillämplig i samtliga fall då ramavtal ingås på betaltjänstanvändarens initiativ utan att betaltjänstleverantören och betaltjänstanvändaren befinner sig på samma plats. Med hänvisning till de tolkningsuttalanden från Europeiska kommissionen som nämnts i avsnitt 8.5.2 bör det avgörande för bedömningen av huruvida betaltjänstleverantören får lämna information först efter det att ramavtalet har ingåtts vara huruvida ramavtalet ingås utan att de båda parterna är fysiskt närvarande på samma plats. Kravet på informationsgivning via ett varaktigt medium Enligt direktivets artikel 43 ska betaltjänstanvändaren alltid, då avtalsförhållandet består, ha rätt att på begäran erhålla ramavtals- villkoren samt den information och de villkor som anges i artikel 42 på papper eller via något annat varaktigt medium. Av skäl 26 till direktivet framgår att konsumenten bör kunna begära att få förhandsinformation och ramavtalet på papper när som helst under avtalsförhållandet för att kunna jämföra betaltjänstleverantörernas tjänster och villkor och vid tvist kunna kontrollera sina avtalade rättigheter och skyldigheter. I ljuset av det som anges i direktivets skäl 26 förefaller bestämmelsen i artikel 43 syfta till att ge betaltjänstanvändaren möjlighet att utan kostnad få tillgång till information och villkor för att kunna bedöma olika betaltjänst- leverantörers erbjudanden och tillvarata sina rättigheter gentemot den betaltjänstleverantör som betaltjänstanvändaren har ingått ramavtalet med. När betaltjänstanvändarna ges tillgång till kostnadsfri information och villkor från de betaltjänstleverantörer som de har ingått ramavtal med innebär detta dels bättre förutsättningar för konkurrens mellan olika betaltjänstleverantörer, dels bättre möjligheter för betaltjänstanvändarna Prop. 2009/10:220 att tillvarata sin rätt gentemot betaltjänstleverantörerna. Bestämmelser som motsvarar direktivets artikel 43 bör införas i lagen om betaltjänster. I skäl 24 till direktivet ges exempel på vad som, utöver papper, utgör ett varaktigt medium vid informationsgivning i samband med ramavtal. Ett varaktigt medium kan vara en kontoutdragsskrivare (eng. account printer), en diskett, en cd-romskiva, en dvd-skiva eller en hårddisk i en persondator på vilken e-post kan lagras. Dessutom anges i samma skäl till direktivet att en webbplats utgör ett varaktigt medium om den är tillgänglig för användning som är lämplig för informationens syfte och som tillåter oförändrad återgivning av den bevarade informationen. Det framhålls också att betaltjänstleverantören och betaltjänstanvändaren bör ha möjlighet att i ramavtalet komma överens om på vilket sätt information om genomförda betalnings- transaktioner ska lämnas. Som exempel ges att all information om ett betalkonto vid Internetbanktjänster ska göras tillgänglig online. Betaltjänstleverantören och betaltjänstanvändaren kan alltså i ram- avtalet komma överens om formerna för informationsgivningen, förutsatt att ramavtalsvillkoren samt övrig information och villkor ges till betaltjänstanvändaren via något varaktigt medium om denne begär att få ta del av dem. Om betaltjänstleverantören och betaltjänstanvändaren i ett ramavtal om tillhandahållande av betaltjänster över Internet har överenskommit att information och villkor ska tillhandahållas online genom att betaltjänstanvändaren får meddelanden exempelvis e- postmeddelanden eller information i s.k. pop-up-fönster när denne t.ex. besöker den personliga webbplats som används för tillhandahållandet av betaltjänster är detta förenligt med direktivets regler i artikel 41. Det bör dock noteras att kravet på varaktighet förutsätter att betaltjänstanvändaren kan få förnyad tillgång till informationen. Europeiska kommissionen har i ett tolkningsuttalande angett att en länk till en webbsida kan utgöra information via ett varaktigt medium förutsatt att betaltjänstanvändaren får länken skickad till sig personligen och om länken gör det möjligt att få tillgång till informationen som framstår som motiverad med hänsyn till informationens syfte (eng. [a link]personally addressed to the payment service user, [] accessible for future reference and [that] allows the unchanged reproduction of the information stored for a period of time adequate for the purpose of information) Kommissionens tolkning synes innebära att ett förfarande där en betaltjänstanvändare får ett meddelande med en länk till ytterligare information per e-post eller genom ett pop-up-fönster på den personliga webbsida som används för tillhandahållandet av betaltjänster är förenligt med direktivets regler i denna del. Denna tolkning framstår också som väl avvägd. Det bör dock särskilt framhållas att informationsgivningen måste beakta betaltjänstanvändarnas olika behov. En betaltjänstanvändare som inte använder sig av några webb-baserade tjänster bör heller inte ges information enbart i elektronisk form, även om denna uppfyller kraven på att utgöra ett varaktigt medium. Tidpunkten för tillhandahållande av förhandsinformation och I direktivets artikel 41.1 anges att information som huvudregel ska ges till betaltjänstanvändaren innan denne binds av något ramavtal eller erbjudande. I promemorian föreslås en bestämmelse med samma innebörd. Det anges också i författningskommentaren till promemorians bestämmelse att uttrycket innebär att betaltjänstanvändaren ska ges tid att kunna fatta ett välgrundat beslut. anser att den i promemorian föreslagna bestämmelsen med den förklaring som ges i författningskommentaren inte ger tillräcklig ledning avseende hur i förväg som information ska ges. I detta sammanhang kan noteras att det i den engelska språkversionen av direktivets artikel 41.1 anges att informationen ska ges in good time before the payment service user is bound by any framework contract or offer, medan den franska språkversionen anger att informationen ska ges bien avant que l´utilisateur de services de paiement ne soit lié par un contrat-cadre ou une offre. Båda dessa språkversioner förefaller uppställa ett krav på att förflyter mellan det att informationen ges och ramavtalet ingås. Motsatsvis följer av detta att en alltför kort tidsrymd mellan det att informationen lämnas till betaltjänstanvändaren och ramavtalsslutandet inte är förenligt med direktivets regler. Det bör dock i detta sammanhang noteras att det i artikel 3.1 i direktiv /65/EG om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter3 anges att information ska ges till en konsument i rimlig tid innan denne blir bunden av ett distansavtal. I den engelska versionen av direktivet motsvaras detta av uttrycket in good time medan uttrycket en temps utile avant que används i den franska versionen. I distans- och hemförsäljningslagen (2005:59) har uttrycket i rimlig tid använts i t.ex. 3 kap. 3 § som reglerar informationsgivning vid ingående av distansavtal om finansiella tjänster. Även om de uttryck som använts i de svenska, franska och engelska språkversionerna av betaltjänst- respektive distansförsäljningsdirektivet framstår som något inkonsekventa bör en enhetlig terminologi eftersträvas vid genomförandet av betaltjänst- direktivet. Uttrycket i rimlig tid bör därför användas i stället för det i direktivet angivna . I detta sammanhang kan noteras att det i förarbetena till distans- och hemförsäljningslagen uttalades att uttrycket i rimlig tid innebär en förpliktelse för näringsidkaren att ge informationen senast i samband med att han ger konsumenten ett erbjudande som denne kan besvara utan ytterligare förhandlingar. Dessutom framgår att näringsidkaren är oförhindrad att ge informationen redan på ett tidigare stadium under sin marknadsföring (prop. 2004/05:13 s. 131 och 132). Motsvarande överväganden gör sig gällande i fråga om den nu aktuella bestämmelsen. Med hänsyn tagen till behovet av enhetliga regler för informationsgivning vid tillhandahållande av finansiella tjänster bör 3 och rådets direktiv /65/EG av om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv /619/EEG samt direktiven /7/EG och 98/27/EG (EGT L 271, 9.10.2002 s. 16, Celex 32002L0065). samma bedömningsgrunder tillämpas även i detta sammanhang. 2009/10:220 Betaltjänstleverantören ska alltså ge informationen senast i samband med att han ger betaltjänstanvändaren ett erbjudande som denne kan besvara utan ytterligare förhandlingar. Direktivets artikel 42 innehåller detaljerade bestämmelser om vilken information som betaltjänstleverantören ska lämna till betaltjänst- användaren i förväg, innan avtal om betaltjänster ingås mellan denne och betaltjänstleverantören. I promemorian föreslås en bestämmelse som i sak motsvarar denna artikel, men också innehåller vissa regler om hur informationen ska vara språkligt utformad och om lämnande av information när ramavtal sluts på distans. Reglerna i direktivets artikel 42 är relativt omfattande och detaljerade. Medlemsstaterna är skyldiga att genomföra dem i sin helhet. Med hänsyn till den höga detaljeringsgrad som präglar dessa regler kan det övervägas huruvida de bör tas in i lag eller i föreskrifter från den ansvariga tillsynsmyndigheten, . För att ta in reglerna i före- skrifter talar att det rör sig om ett stort antal relativt väl definierade områden inom vilka detaljerad information ska lämnas till betaltjänst- användaren. Som argument mot att genomföra direktivets artikel 42 genom föreskrifter kan framföras att kravet på lämnande av information till betaltjänstanvändaren i samband med ramavtal är en central del av direktivet, inte minst ur ett konsumentskyddsperspektiv. De specifika informationskraven i artikel 42 skiljer sig också åt inbördes i fråga om detaljeringsgrad. Vissa krav exempelvis avseende vilken information eller identifikationskod som betaltjänstanvändaren ska ange enligt artikel 42.1 b eller vilken kommunikationsteknik som ska användas för överföring av information enligt 42.4 a avser närmast tekniska aspekter av tillhandahållandet av betaltjänster. Andra informationskrav, exempel- vis avseende den maximala genomförandetiden för de betaltjänster som tillhandahålls i artikel 42.2 e eller om samtliga avgifter enligt artikel 42.3 a, berör dock aspekter av betaltjänstverksamheten som är av central betydelse för betaltjänstanvändaren. Det framstår också som mindre lämpligt att dela upp genomförandet av denna del av direktivet så att vissa bestämmelser framgår av lag och andra av föreskrifter. Vid en sammanvägd bedömning framstår det därför som mest lämpligt att i lag ange samtliga de informationskrav som framgår av artikel 42. När det gäller information om betaltjänstleverantören ska dennes namn, adressen till dess huvudkontor och i tillämpliga fall adressen till dess ombud eller filial som är etablerade i den medlemsstat där betaltjänsten erbjuds uppges enligt direktivets artikel 42.1 a. Dessutom ska betaltjänstleverantören enligt direktivet uppge alla andra adresser, inklusive e-postadress, som är relevanta för kommunikation med denne. De fall när betaltjänstleverantören är en fysisk person och därmed inte har något huvudkontor tas inte uttryckligen upp i direktivets artikel 42.1. Det framstår som lämpligt att en sådan betaltjänstleverantör uppger adressen till det affärsställe där betaltjänstverksamheten huvudsakligen bedrivs. Enligt artikel 42.1 b ska betaltjänstleverantören ge information om vilken som är den relevanta tillsynsmyndigheten, det register hos tillsynsmyndigheten i vilket betaltjänstleverantören finns införd samt om uppgifter som gör det möjligt att identifiera betaltjänstleverantören i detta I direktivet anges också att motsvarande uppgifter för annat relevant offentligt register ska ges. De betaltjänstleverantörer som inte är betalningsinstitut eller registrerade betaltjänstleverantörer, för vilka uppgifter finns registrerade i andra register, ska ge motsvarande information avseende det register i vilket uppgifter om dem förts in. Viss information om användning av betaltjänsten ska ges till betaltjänstanvändaren enligt artikel 42.2 af. Detta avser en beskrivning av huvuddragen i den betaltjänst som ska tillhandahållas, uppgifter om vilken information eller unika identifikationskod som betaltjänst- användaren behöver ange för att en betalningsorder ska genomföras korrekt, hur betaltjänstanvändaren ska godkänna en betalningstransaktion och hur ett sådant godkännande kan återkallas, information om tidpunkten när en betalningsorder anses mottagen och huruvida det finns någon bryttidpunkt som betaltjänstleverantören fastställt, den maximala genomförandetiden för de betaltjänster som ska tillhandahållas samt information huruvida det går att avtala om utgiftsbegränsningar för användningen av det betalningsinstrument som ramavtalet avser. Av artikel 42.3 ac framgår att viss information om avgifter, räntor och växelkurser ska ges till betaltjänstanvändaren. avgifter som betaltjänstanvändaren ska betala till betaltjänstleverantören måste ges, och i tillämpliga fall en specificering av beloppen för alla En specificering av beloppen för olika avgifter ska ske när de olika avgifterna lätt kan särskiljas och redovisas separat. I fall då en betaltjänstleverantör erbjuder ett antal olika tjänster, och tar ut fastställda avgifter för dessa, ska varje sådan avgift som ingår som en del av den totala avgiften för en viss betaltjänst som omfattas av ramavtalet redovisas särskilt för betaltjänstanvändaren. Det framgår av artikel 42.3 b att betaltjänstleverantören ska lämna viss information om räntesatser, referensräntesatser, växelkurser och referensväxelkurser i tillämpliga fall. I detta sammanhang gör sig samma överväganden gällande som i fråga om information om växelkurs eller referensväxelkurs vid genomförande av enstaka betalningstransaktioner (avsnitt 8.5.2). som i information inför ingåendet av ett ramavtal uppger en viss fastställd växelkurs måste använda denna kurs vid genomförandet av betalnings- transaktioner enligt ramavtalet. En betaltjänstleverantör som avser att tillämpa en referensväxelkurs måste ange hur denna fastställs. växelkursen kan exempelvis anges genom hänvisning till den kurs som ges av någon leverantör av finansiell information som t.ex. Reuters vid en viss tidpunkt i anslutning till varje betalningstransaktion enligt ram- En betaltjänstleverantör kan också tillämpa en referensväxelkurs som denne själv gör tillgänglig på kundens begäran Vidare måste eventuella avgifter som påverkar den faktiska växelkursen anges i den information som betaltjänstanvändaren får före det att ramavtal ingås. Det bör i detta sammanhang noteras att en referensräntekurs, enligt direktivets artikel 4.20, ska härröra från en offentligt tillgänglig källa som kan kontrolleras av båda parter i ett avtal om betaltjänster. tolkningsuttalande har Europeiska kommissionen uttalat att en referens- räntekurs bör komma från ett allmänt tillgängligt index eller källa, som t.ex. (Interbank Offered Rate), Euribor eller räntor satta av (). verifieras av båda parterna, och en part ska inte ensam kunna fastställa en En referensräntekurs får sålunda till skillnad från en referensväxelkurs inte tas fram av en av parterna till avtalet, utan måste komma från en oberoende källa. Av artikel 42.3 c framgår att information ska ges om omedelbar tillämpning av förändringar i referensräntekurser eller referensväxel- En förutsättning för att förändringar i sådana referenskurser får ske är att det i ramavtalet anges att räntesatser eller växelkurser får ändras och utan underrättelse, om ändringarna grundas på referens- räntesatser eller referensväxelkurser som framgår av ramavtalet och som betaltjänstanvändaren har fått förhandsinformation om. förändringar av räntesatser och referensräntor behandlas närmare i Artikel 42.4 ad uppställer krav på information om hur kommunika- tionen mellan betaltjänstleverantören och betaltjänstanvändaren ska I artikel 42.4 a anges att information ske ges kommunikationsteknik som enligt ramavtalet ska användas för att överföra information eller underrättelser enligt direktivet. information om vilka tekniska krav som ställs på betaltjänstanvändarens Enligt artikel 42.4 b ska betaltjänstleverantören information om på vilket sätt och hur ofta som information ska lämnas till eller göras tillgänglig för betaltjänstanvändaren. Av artikel 42.4 c följer att betaltjänstleverantören ska ge information om det eller de språk som ramavtalet ingås på och som ska användas för kommunikation mellan avtalsparterna (betaltjänstleverantören och betaltjänstanvändaren). artikel 42.4 d ska betaltjänstleverantören också lämna information om betaltjänstanvändarens rätt att få ramavtalsvillkoren samt övrig