prop · GX03135 · 2010-03-17 00:00:00 — Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 7 § tredje stycket lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om särskilda villkor för långtidsdömda. För att upprätthålla kravet på samhällsskydd anges i första stycket att det för den som avtjänar lägst fängelse ska beslutas om de villkor som av säkerhetsskäl ska vara normerande för verkställigheten i fråga om placering i anstalt, permission och särskilda utslussningsåtgärder (jfr 8 §). Det är den sammanlagda strafftiden som är avgörande i fall där flera straff verkställs . Det innebär att en intagen som har dömts till kortare straff än kan omfattas av regleringen om han eller hon till följd av förverkande av villkorligt medgiven frihet ska avtjäna lägst . De särskilda villkoren sätter den yttre ramen för en intagens verk- ställighet vad gäller säkerhet, t.ex. under vilken grad av övervakning och kontroll som den intagne ska placeras, den intagne tidigast kan beviljas permission och när och i vilken form han eller hon kan medges en särskild utslussningsåtgärd. Ett beslut om särskilda villkor ska föregås av en individuell prövning och bygga på en risk- och behovsprofil av den intagne. Vid denna hel- hetsbedömning bör bl.a. beaktas vilken typ av brott den intagne är dömd för, delaktigheten i brottet, hans eller hennes inställning till kriminalitet, utfallet av tidigare straffverkställighet och strafftidens längd. Vad gäller brottet bör särskilt beaktas om det har internationell anknytning eller om det är fråga om systematisk brottslighet. Om tidigare kriminalitet ligger långt tillbaka i tiden bör detta tas med i helhetsbedömningen. Vid bedöm- ningen av den intagnes benägenhet att under verkställigheten tillgripa våld bör beaktas vad som framgår av rättspsykiatrisk undersökning och psykolog- och andra expertutlåtanden. En nyhet är att särskilda villkor inte behöver beslutas om det är uppen- bart obehövligt. Med beaktande av den kategori av intagna som regle- ringen avser ligger det i sakens natur att denna möjlighet bör användas restriktivt. I ett enskilt fall kan det dock vara uppenbart att en intagen inte utgör någon sådan samhällsfara som motiverar särskilda villkor, trots att han eller hon avtjänar ett långvarigt fängelsestraff. Det kan t.ex. avse en intagen som inte är frihetsberövad i direkt anslutning till att verkställig- Prop. 2009/10:135 heten inleds. Frågan har behandlats i avsnitt 6. Enligt andra stycket ska, om det finns särskilda skäl, beslut om sär- skilda villkor också fattas för en intagen som har dömts till fängelse i lägst . Det kan t.ex. avse en intagen som har kopplingar till grov organiserad brottslighet. 1 kap. 8 § Prövning av vilka särskilda villkor som ska gälla för verkställigheten enligt 7 § ska ske så snart verkställigheten påbörjas eller annars när det finns behov av det. Villkoren ska omprövas när det finns anledning till det. Ett beslut om placering, permission, särskild permission eller sär- skilda utslussningsåtgärder får inte meddelas i strid med de särskilda villkoren. Paragrafen, som i sak motsvarar 7 § fjärde och femte styckena lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller vissa bestämmelser om beslut om särskilda villkor. I första stycket anges att prövning av vilka särskilda villkor som ska gälla för verkställigheten ska ske så snart verkställigheten påbörjas eller annars när det finns behov av det. Vidare anges där att villkoren ska omprövas när det finns anledning till det. Någon fast tidsgräns för omprövningen är således inte uppställd. Frågan om omprövning kan initieras såväl av Kriminalvården som av den intagne. Skäl för att ändra villkoren kan t.ex. föreligga vid brott under verkställigheten, rymning, avvikelse från permission eller annan allvarlig misskötsamhet. Om den intagnes situation förändrats i positiv riktning, kan detta också vara ett skäl att ändra villkoren. Enligt andra stycket, som i allt väsentligt har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, är ett beslut om särskilda villkor normerande för verkställigheten på så sätt att ett beslut om placering, permission, särskild permission och särskilda utslussningsåtgärder inte får beviljas i strid med de särskilda villkoren. 2 kap. 1 § En intagen får inte placeras så att han eller hon underkastas mer ingrip- ande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Vid beslut om placering ska, i den utsträckning det är möjligt, hänsyn tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering. Paragrafen, som har viss motsvarighet i regleringen i 7 § andra stycket och 7 a § lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om placering av en intagen. Motiven till bestämmelserna har redovisats i avsnitt 5. Bestämmelserna är tillämpliga såväl när en intagen tas in i en anstalt, s.k. initialplacering, som vid beslut om ändrad placering under pågående verkställighet (förflyttning). Bestämmelserna tar sin utgångspunkt i att det finns såväl anstalter som avdelningar eller enheter med olika grad av övervakning och kontroll. Ett beslut om placering ska föregås av en helhetsbedömning i varje enskilt fall. Denna bedömning får enligt första stycket inte mynna ut i att en intagen placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Det överensstämmer med den utgångspunkt som ligger till grund för gällande rätt om placering, nämligen att en intagen ska vara placerad under så öppna förhållanden som möjligt (jfr prop. 1974:20 s. 120). Med övervakning och kontroll avses såväl det fysiska skalskyddet som samlade insatser av dynamisk säkerhet. För att upprätthålla samhällsskyddet och effektivt kunna vidmakthålla ett frihetsberövande är det nödvändigt att vid ett beslut om placering beakta risken för såväl avvikande som risken för missbruk och fortsatt brottslig verksamhet. När det gäller att bedöma risken för fortsatt brotts- lig verksamhet är det främst strafftidens längd, brottslighetens karaktär och omfattning, eventuell tidigare brottslighet samt vissa bakgrunds- faktorer som våldsbenägenhet, förekomst av psykisk störning och pågå- ende missbruk som är av betydelse. Andra faktorer som har betydelse vid beslut om placering är behovet av att undvika olämpliga grupperingar mellan intagna och Kriminalvårdens behov av att upprätthålla tillfreds- ställande förhållanden i en där kunna bedriva en ända- målsenlig verksamhet. I andra stycket anges att hänsyn, i den utsträckning det är möjligt, ska tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering. Med sysselsättning avses sådan sysselsättning som anvisas en intagen enligt 3 kap. 2 §. Med omvårdnad avses t.ex. den intagnes behov av att få del av viss somatisk eller psykiatrisk behandling, men också den intagnes behov av särskilt skydd vid hot mot hans eller hennes liv eller hälsa. Med en lämplig frigivningsplanering avses den intagnes behov av att allt eftersom verkställigheten fortskrider slussas ut i samhället. Det kan t.ex. avse den intagnes behov av att placeras nära sin hemort. torde dock frigivningen kunna förberedas också i en anstalt som inte ligger nära hemorten. Uppräkningen av nu angivna omständigheter är inte avsedd att vara uttömmande. Det finns möjlighet att även beakta andra omständigheter i syfte att placera en intagen på ett lämpligt sätt, t.ex. för att tillgodose en långtidsdömds behov av att byta miljö. En intagen för vilken det gäller särskilda villkor enligt 1 kap. 7 § får inte placeras i strid med villkoren. 2 kap. 2 § En intagen får inte placeras så att han eller hon vistas tillsammans med intagna av motsatt kön. En intagen får dock medges att vistas med intagna av motsatt kön om det är lämpligt och de intagna samtycker till det. Paragrafen, som till viss del motsvarar 8 a § lagen om kriminalvård i anstalt, tar sin utgångspunkt i att en intagen ska placeras så att han eller hon vistas tillsammans med intagna av samma kön. En intagen får endast i undantagsfall vistas tillsammans med intagna av motsatt kön. Det krävs då att det såväl är lämpligt som att de intagna som ska vistas tillsammans samtycker till det. Det kan t.ex. avse särskild anordnad familjeverksamhet av tillfälligt slag. Till skillnad från gällande rätt har bestämmelsen, såsom angetts i avsnitt 4 och 5, utformats könsneutralt och oberoende av Kriminalvårdens anstaltsorganisation. Lagrådet har satt i fråga vilka intagna som ska ge sitt samtycke vid gemensam vistelse och pekat på att det på en anstalt kan vara aktuellt att anordna t.ex. föredrag i en hörsal för samtliga intagna. Med anledning av vad Lagrådet har uttalat bör det understrykas att intagna av olika kön endast får vistas tillsammans om samtliga berörda gett sitt samtycke. Med hänsyn till hur Kriminalvårdens verksamhet bedrivs innebär inte kravet på samtycke några praktiska problem. 2 kap. 3 § En intagen som är får inte placeras så att han eller hon vistas tillsammans med intagna , om det inte kan anses vara till hans eller hennes bästa. I paragrafen, som motsvarar 8 § första stycket första meningen lagen om kriminalvård i anstalt, anges att en intagen som är inte får placeras så att han eller hon vistas tillsammans med intagna , om det inte kan anses vara till hans eller hennes bästa. Bestämmelserna svarar mot artikel 37 c i . Frågan har behandlats i avsnitt 4. Få unga är intagna i anstalt. I de undantagsfall där en sådan placering trots allt förekommer ställs krav på att aktiva åtgärder, utifrån omständigheterna i varje enskilt fall, vidtas för att undvika att den unge isoleras. Om det inte går att finna andra åtgärder för att bryta den intagnes isolering, kan det vara nödvändigt att placera den unge tillsammans med intagna . Det måste då särskilt beaktas att den unge inte placeras så att han eller hon kommer i kontakt med intagna som motverkar återfallsförebyggande insatser och försvårar den unges möjlighet att anpassa sig i samhället (jfr 1 kap. 5 § första och andra styckena). 2 kap. 4 § En intagen får placeras på en avdelning med särskild hög grad av över- vakning och kontroll (säkerhetsavdelning) om 1. det finns en varaktig risk för att den intagne rymmer eller fritas och det kan antas att han eller hon är särskilt benägen att fortsätta allvarlig brottslig verksamhet, eller 2. det finns särskild anledning att anta att det behövs för att hindra den intagne från allvarlig brottslig verksamhet under vistelsen i anstalt. Ett beslut om placering på en säkerhetsavdelning ska omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst en gång . Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 20 a § förstatredje styckena lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om placering av en intagen på en s.k. säkerhetsavdelning. Regleringen tar sikte på det fåtal intagna som kräver säkerhetsmässigt förstärka resurser. hetsavdelning kännetecknas av att den, i förhållande till andra anstalter och avdelningar, har en särskild hög grad av övervakning och kontroll. Övervakningen och kontrollen avser såväl det fysiska skalskyddet som samlade insatser av dynamisk säkerhet. Det ligger i sakens natur att en placering på en säkerhetsavdelning kan innebära en mer begränsad gemensamhet än vad en placering på en annan avdelning normalt inne- Förutsättningarna för att placera en intagen på en säkerhetsavdelning anges i första stycket. I punkten 1 anges under vilka förutsättningar en intagen får placeras på en säkerhetsavdelning om det finns en risk för att han eller hon rymmer En sådan risk kan t.ex. föreligga om den intagne har rymt eller fritagits, men också om försök till rymning eller fritagning har Det krävs att risken för rymning eller fritagning är varaktig, dvs. att den består . Risken för rymning och fritagning är inte tillräcklig för att den intagne ska kunna placeras på en säkerhetsavdelning. Det krävs också att det kan antas att den intagne är särskilt benägen att fortsätta allvarlig brottslig En sådan risk kan, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, föreligga i fråga om en intagen som begått mycket allvar- liga brott eller som har anknytning till grov organiserad eller gränsöver- Till skillnad från gällande rätt uppställs dock inte något krav på att den intagne ska ha dömts till fängelse i lägst och vara placerad i en sluten anstalt. Motiven till ändringarna har behandlats i avsnitt 4 och 7. Utan att det föreligger någon sådan risk för rymning eller fritagning som avses i punkten 1 får en intagen, enligt punkten 2, placeras på en säkerhetsavdelning om det finns särskild anledning att anta att det behövs för att hindra honom eller henne från allvarlig brottslig verksamhet under vistelsen i anstalt. En sådan misstanke ska vara konkret, t.ex. på så sätt att det finns väl underbyggda uppgifter om att den intagne deltar i kriminella En intagen får endast placeras på en säkerhetsavdelning om de situa- tioner som avses i punkterna 1 och 2 inte kan mötas på annat sätt än genom att placera honom eller henne under så pass hög grad av över- Prop. 2009/10:135 vakning och kontroll som en placering på en säkerhetsavdelning innebär. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas (jfr 1 kap. 6 § andra stycket). Beroende på situationen i det enskilda fallet kan det t.ex. vara tillräckligt att placera den intagne på en annan avdelning eller i en annan anstalt. Nuvarande rätt för en intagen att, i enlighet med 20 a § fjärde stycket lagen om kriminalvård i anstalt, hållas avskild från andra intagna i stället för att placeras på en säkerhetsavdelning har slopats. En möjlighet att hålla en intagen avskild på egen begäran finns i 6 kap. 4 §. I enlighet med den regleringen får det i varje enskilt fall prövas om det är lämpligt att hålla den intagne avskild utanför en säkerhetsavdelning och om en sådan åtgärd kan anses tillräcklig för att möta det behov av övervakning och kontroll som föreligger. Bestämmelserna i 6 kap. om avskildhet är tillämpliga även vid placer- ing på en säkerhetsavdelning. Det innebär att en intagen även på en sådan avdelning kan hållas avskild från andra intagna, t.ex. vid våldsamt bete- ende (6 §) eller vid utredning av misskötsamhet (8 §). I andra stycket anges att en placering på en säkerhetsavdelning ska omprövas så ofta som det finns anledning till det och ovillkorligen minst en gång . En sådan omprövning ska baseras på de omständig- heter som föreligger för omprövningen och syfta till att avgöra om det fortfarande finns skäl att hålla kvar den intagne på en säkerhetsavdelning. Tillstånd att ha spädbarn hos sig 2 kap. 5 § En intagen får medges att ha sitt spädbarn hos sig, om det kan anses vara till barnets bästa. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 41 § lagen om kriminalvård i anstalt, innebär att Kriminalvården i ett enskilt fall kan medge en intagen att ha sitt spädbarn hos sig. En nyhet är att det har införts ett krav på att ett sådant medgivande förutsätter att det är till barnets bästa. Bestäm- melsen har också utformats könsneutralt. Med spädbarn avses i bestämmelsen ett litet barn . För att i ett enskilt fall kunna bedöma vad som är till barnets bästa, krävs att Kriminalvården samråder med innan en intagen medges att ha sitt spädbarn hos sig. Ett sådant medgivande kan t.ex. vara förenligt med barnets bästa när den intagnes återstående straff- tid i anstalt är kort eller utvisning av den intagne är nära förestående och det inte finns någon för barnet lämplig alternativ placering. En intagen som ges tillstånd att ha sitt spädbarn hos sig i anstalt måste få tillgång till nödvändig utrustning och ges möjlighet till sysselsättning som möjliggör vård av barnet. Den intagnes rätt till sysselsättning 3 kap. 1 § En intagen ska ges möjlighet till sysselsättning i form av arbete, utbild- ning, brotts- och missbruksrelaterad programverksamhet eller annan strukturerad verksamhet. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 10 § första stycket lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om Kriminalvårdens skyldighet att anordna sysselsättning. En central del av den sysselsättning som en intagen ges möjlighet att utföra eller delta i utgörs av arbetsinriktad produktion. Med arbete jäm- ställs dock annan sysselsättning i form av utbildning, brotts- och miss- bruksrelaterad programverksamhet eller annan strukturerad verksamhet. Med brotts- och missbruksrelaterad programverksamhet avses program som syftar till att förebygga återfall i brott eller missbruk. Sådan programverksamhet kan innefatta behandling av medicinsk karaktär (jfr kommentaren till 2 § tredje stycket). Med annan strukturerad verksamhet avses t.ex. arbetsträning, social färdighetsträning, särskilda aktiviteter för pensionärer och intagna med funktionsnedsättning samt annan jämförbar verksamhet. Vägledande vid valet av sysselsättning bör vara att denna, så långt som det är möjligt, är ägnad att motverka återfall i brott eller på annat sätt underlätta den intagnes anpassning i samhället (jfr 1 kap. 5 § första och andra styckena). I förhållande till gällande rätt har hänvisningen till att sysselsätt- ningen ska vara förlagd till arbetstid utgått. Bestämmelser om sysselsättningen ska vara förlagd bör regleras i föreskrifter på lägre författningsnivå. 3 kap. 2 § En intagen är skyldig att utföra eller delta i den sysselsättning som anvisas honom eller henne. En intagen som uppbär ålderspension enligt socialförsäkringsbalken får inte åläggas någon sysselsättning. En intagen som har beviljats sjuk- ersättning eller aktivitetsersättning enligt samma balk får åläggas sysselsättning bara av den art och den omfattning som kan anses lämplig för honom eller henne. En intagen får inte åläggas att underkasta sig behandling av medicinsk karaktär. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 12 § lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om den intagnes sysselsättningsplikt. Frågan har behandlats i avsnitt 8. Enligt första stycket är en intagen skyldig att utföra eller delta i den Prop. 2009/10:135 sysselsättning som Kriminalvården anvisar honom eller henne. sättningsplikten omfattar såväl arbete i vanlig bemärkelse som deltagande i utbildning, brotts- och missbruksrelaterad programverksamhet och annan strukturerad verksamhet. En annan sak är att det inte alltid kan anses meningsfullt att ålägga en intagen skyldighet att delta i brotts- och missbruksrelaterad programverksamhet som han eller hon saknar motivation för. Sysselsättningspliktens omfattning begränsas i andra och tredje styckena. I andra stycket anges att en intagen som uppbär ålderspension enligt socialförsäkringsbalken inte får åläggas någon sysselsättning. Där anges också att en intagen som får sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt samma balk får åläggas sysselsättning endast av den art och omfattning som kan anses lämplig för honom eller henne. Undantagen överensstäm- mer med gällande rätt. Medicinsk behandling av en intagen kan, liksom annars i samhället, normalt endast ges på frivillig grund. En nyhet är att detta har förtydligats i tredje stycket på så sätt att det där anges att en intagen inte får åläggas att underkasta sig behandling av medicinsk karaktär (jfr prop. 1997/98:95 s. 51 och JO 1995/96 s. 123). Med behandling av medicinsk karaktär avses såväl somatisk som psykiatrisk behandling. Förbudet utgör inget hinder mot att Kriminalvården aktivt arbetar med att motivera intagna att frivilligt delta i behandling av medicinsk karaktär mot t.ex. missbruk. Stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 3 kap. 3 § En intagen har rätt till ersättning från Kriminalvården om 1.han eller hon har utfört eller deltagit i anvisad sysselsättning, och 2.ersättning för sysselsättningen inte betalas ut av någon annan. Paragrafen, som har viss motsvarighet i 44 § lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om den intagnes rätt till ersättning från Kriminalvården. En sådan rätt till ersättning föreligger om den intagne har utfört eller deltagit i anvisad sysselsättning, dock inte om han eller hon får ersättning för sådan sysselsättning av någon annan än Kriminal- vården. Det innebär t.ex. att ersättning inte ska betalas ut om den intagne uppbär lön från annan arbetsgivare eller om den intagne får ersättning för att ha utfört anvisad sysselsättning från socialförsäkrings- eller studie- stödssystemen. I förhållande till gällande rätt har vissa delar av nuvarande reglering om ersättning utgått. Närmare bestämmelser om ersättning bör regleras i föreskrifter på lägre författningsnivå. 3 kap. 4 § Kriminalvården ska, för permissions- och frigivningsändamål, hålla inne en tiondel av den ersättning som avses i 3 §. Kriminalvården får i särskilda fall medge att den ersättning som hålls inne används för annat ändamål. Ersättning som hålls inne ska betalas ut till den intagne senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara berövad friheten. I fråga om den som är dömd till utvisning får ersättning som hålls inne enligt första stycket användas för betalning av en sådan resa som avses i 19 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716). Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser som begränsar den intagnes rätt att disponera den ersättning som avses i 3 §. Motiven till bestämmelserna har redovisats i avsnitt 9.1 och 9.2. För att kodifiera en ordning som redan gäller inom kriminalvården anges i första stycket att Kriminalvården för den intagnes räkning ska hålla inne en tiondel av hans eller hennes ersättning för permissions- och frigivningsändamål. Kriminalvården får i särskilda fall medge att den ersättning som hålls inne används för andra ändamål. En intagen som inte alls eller inte kommer att beviljas permission kan på så sätt medges att använda den ersättning som hålls inne för att t.ex. betala en anhörigs resa till anstalten. Den intagne har senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara berövad friheten rätt att få tillgång till de medel som hålls inne av Kriminalvården. Det innebär att en intagen normalt har rätt att senast i anslutning till villkorlig frigivning få tillgång till medel som hålls inne. Det kan dock finnas skäl att betala ut medel som hålls inne . Det kan t.ex. avse en intagen som ska överföras till ett annat land för fortsatt verkställighet av straffet där. I fråga om en utvisnings- dömd, som tas i förvar i omedelbar anslutning till den villkorliga fri- givningen, medger bestämmelsen att innestående medel hålls inne även . För den som är dömd till utvisning får, enligt andra stycket, den ersätt- ning som hålls inne användas för att betala kostnaderna för en sådan resa som avses i 19 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716). Enligt utlännings- lagen är den som ska utvisas på grund av brott skyldig att betala kost- naden för sin egen resa till den ort dit han eller hon ska sändas eller åläggas att resa. 3 kap. 5 § Om en intagen uppsåtligen har skadat egendom som tillhör eller har upplåtits till Kriminalvården, får Kriminalvården av den ersättning som avses i 3 § ta ut ett belopp som motsvarar kostnaderna för att ersätta eller på annat sätt återställa egendomen. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 45 § första stycket lagen om kriminalvård i anstalt, innehåller bestämmelser om Kriminalvårdens rätt att av den ersättning som en intagen har rätt till enligt 3 § avräkna kost- nader som uppstått vid skadegörelse. Liksom förutsätter avräkning att den intagne uppsåtligen har gjort sig skyldig till skadegörelse. Det har genom ett tillägg klargjorts att Kriminalvårdens rätt att avräkna kostnader vid skadegörelse inte bara avser egendom som helt förstörts utan också skadad egendom som Vidare har det angetts att rätten till avräkning omfattar egendom som har upplåtits till Kriminalvården, eftersom Kriminalvården normalt hyr anstaltsbyggnaderna. Kriminalvårdens rätt att avräkna kostnader vid skadegörelse är inte avsedd att omfatta den del av den intagnes ersättning som alltid ska hållas