prop · GX03220 · 2010-05-06 00:00:00 — Detta innebär, precis som för den informationsgivning som togs upp i avsnitt 8.6.2, att betaltjänst- leverantören bör tillse att detta blir gjort så snart det är tekniskt möjligt. I normalfallet bör detta innebära att kreditering av betalkontot kan ske efter det att uppräkningen har slutförts och kontantinsättningen därmed har mottagits. Möjligheten att lagstifta om kortare genomförandetider utnyttjas inte Direktivets artikel 72 ger medlemsstaterna möjlighet att i nationella regler ställa krav på kortare genomförandetider än de som anges i direktivet. promemorian föreslås att denna möjlighet inte utnyttjas i . 2009/10:220 skäl anförs att de flesta nationella betalningstransaktioner redan genomförs enkelt, säkert och effektivt med en genomförandetid på T+0, det vill säga att betalningstransaktionen genomförs som den initieras. Enligt regeringens bedömning bör möjligheten att lagstifta om kortare genomförandetid inte utnyttjas. De flesta nationella betalningarna i genomförs redan inom de korta tidsramar som anges i promemorian. Direktivets regler om maximal genomförandetid anger en bortre gräns för hur betalningstransaktioner får ta. Tidsgränserna i direktivets artikel 69 säkerställer att en betalningstransaktion inte får ta alltför men innebär att viss flexibilitet bibehålls. Det saknas således tillräckliga skäl att i lag föreskriva om kortare tider än de som följer av direktivet. 9.10.4 Valutering och tillgänglighet avseende betalningsbeloppet Regeringens förslag: Valuteringsdagen för kreditering av betalnings- mottagarens konto ska vara senast den bankdag när dennes betaltjänst- leverantör fick beloppet krediterat på sitt konto. betaltjänstleverantör ska se till att beloppet ställs till betalnings- mottagarens förfogande efter det att beloppet har debitering av betalarens betalkonto ska vara tidigast den dag då beloppet Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. anser att de rutiner som gäller vid utbetalningar med fastställd framtida utbetalningsdag, och kundernas intresse av att kunna få medlen tillgängliga så tidigt som möjligt , måste beaktas vid tolkningen av direktivets regler i Skälen för regeringens förslag: Direktivets regler i artikel 73 tas upp i en bestämmelse i promemorian som i sak överensstämmer med direktivets reglering i denna del. anges att kreditering av betalningsmottagarens betalkonto ska ske , vilket innebär att kreditering ska ske då betaltjänstleverantören har all nödvändig information för att kunna Detta motsvarar vad Europeiska kommissionen har angett i ett tolkningsuttalande. För betalningstransaktioner som inte har godkänts av betalaren och där återbetalning har skett enligt tillämpliga bestämmelser i denna lag ska enligt författningskommentaren även valuteringen dateras bakåt i tiden. också att bestämmelsen innebär en förändring av hur valutering hanteras i Vid kontokortstransaktioner dateras valuteringsdagen ofta tillbaka till köpdagen som inträffat en , men enligt den nya regeln kopplas valuteringen till den bankdag då betalningstransaktionens exempelvis handlarens konto) respektive när den debiteras betalarens (kundens) konto. Vidare sägs i promemorians författningskommentar att betalningsmottagarens betaltjänstleverantör ska säkerställa att transak- tionens belopp ställs till betalningsmottagarens förfogande efter det att beloppet har krediterats betalningsmottagarens betaltjänst- leverantörs konto. Detta innebär att kreditering ska ske då betaltjänstleverantören har all nödvändig information för att kunna kreditera kontot. För att betaltjänstleverantören ska kunna säkerställa att all nödvändig information finns tillgänglig kan det krävas vissa kontroller av att så är fallet, som i sin tur kan kräva viss tidsåtgång hos betalningsmottagarens betaltjänstleverantör mellan det att betalnings- beloppet krediteras på hans konto och han i sin tur krediterar betalningsmottagarens konto. För att möjliggöra för nödvändiga kontroller bör det därför i lagen anges att beloppet ska ställas till betalningsmottagarens förfogande efter det att beloppet krediterats dennes betaltjänstleverantörs konto. har framfört att de rutiner som gäller vid utbetalningar med fastställd framtida utbetalningsdag måste beaktas vid tolkningen av direktivets regler i denna del. Enligt möjliggör den nuvarande rutinen att mottagare av s.k. utbetalningar med fastställd framtida utbetalningsdag som exempelvis löner och pensioner kan få medel insatta på sina respektive konton på den fastställda utbetalningsdagen. Om reglerna ändras så att betalningsmottagarens konto alltid ska krediteras som betalningsmottagarens bank krediteras beloppet, blir det inte längre möjligt att hantera betalningarna på detta sätt. Följden skulle bli att utbetalningar av exempelvis löner, pensioner och studiestöd skulle göras först en bit in på den aktuella utbetalningsdagen, alltså omkring än med dagens rutiner. Enligt skulle en sådan förändring inte vara i konsumenternas intresse utan innebära en avsevärd försämring för dem. Direktivets artikel 73 har föranlett ett antal tolkningsuttalanden från kommissionen. Enligt kommissionen innebär bestämmelsen i artikel 73.2, att valuteringsdagen för debitering av betalarens betalkonto ska infalla först när det betalade beloppet debiteras kontot, bl.a. att valutering vid debitering av betalarens betalkonto vid kortbetalningar ska göras först när beloppet debiteras kontot. Detta kan innebära att debiteringen sker först efter det att betalaren godkände betalningstransaktionen och genomförde det inköp som betalningen avser, om beloppet inte debiteras hans betalkonto förrän vid den senare tidpunkten. På samma sätt gäller enligt kommissionen att när en kortinnehavare gör ett uttag från en av bankomater, och bank A ersätter bank B för uttaget först , valuteringsdagen för debitering av kortinnehavarens konto blir detta senare datum. Denna tolkning motsvarar det som anges i promemorian. Kommissionen har också uttalat att reglerna i artikel 73 inte går att avtala bort, vilket anges i artikel 68.2, och att reglerna om valuteringsdag därför är tillämpliga på alla betalningstransaktioner. Kommissionen har också uttalat att det även fortsättningsvis ska vara möjligt för en betalningsmottagare (handlare) att komma överens med sin betaltjänstleverantör om tidpunkten för utbetalning till handlarens bankkonto. Detta område har behandlats i avsnitt 9.10.3 ovan. Kommissionen har också uttalat att bestämmelsen om valuteringsdag är tillämplig på betalningstransaktioner som innebär valutaväxling när transaktionen genomförs i euro, inbegriper en växling mellan euro och en annan valuta i ett EES-land, och växlingen sker i det andra landet. Konkret innebär detta att bestämmelsen ska tillämpas på en betalnings- transaktion där svenska kronor växlas till euro i och ett belopp i euro överförs till betalningsmottagaren. Reglerna om längsta genom- förandetid och valuteringsdag är enligt kommissionen tillämpliga på sådana betalningstransaktioner. Reglerna om valuteringsdag har, som framgått ovan, gett upphov till ett antal frågor och tolkningsuttalanden från Europeiska kommissionen. Reglerna berörs enbart kortfattat i skälen till direktivet, där det i slutet av skäl 45 anges att användning av valuteringsdagar som missgynnar användarna inte bör tillåtas. Ett syfte med direktivets regler i denna del är att hindra betaltjänstleverantörer från att fastställa valuteringsdatum på ett sådant sätt att betalarens betalkonto valuteras vid ett visst (tidigt) datum, medan betalningsmottagarens betalkonto valuteras vid ett sent datum. För den period som förflyter mellan de två datumen erhåller betaltjänst- leverantören räntan på det belopp som betalningen avser. Konkret innebär detta att betalaren och betalningsmottagaren går miste om ränteintäkter som i stället tillfaller den eller de betaltjänstleverantörer som innehar beloppet i perioden mellan de två datumen. Syftet att minska den tid som förflyter mellan valuteringsdatumen tillgodoses bl.a. genom att valutering av betalarens betalkonto i samband med kortbetalningar sker först när kontot debiteras och inte redan vid köptillfället i samband med exempelvis en s.k. point-of-sale-transak- tion. En central aspekt av de nu aktuella reglerna är således att de syftar till att tillvarata och stärka konsumenternas och övriga betaltjänst- användares intressen gentemot betaltjänstleverantörerna. Ju som förflyter mellan valuteringsdagen för debitering av betalarens konto och valuteringsdagen för kreditering av betalningsmottagarens konto, desto större del av ränteintäkterna från betalningsbeloppet kommer de två betaltjänstanvändarna tillgodo. Om detta resonemang dras till sin spets är det bästa utfallet för betaltjänstanvändarna en situation där ingen tid förflyter mellan valuteringstiden för debitering och kreditering av respektive parts konto. finns det ett intresse som i viss mån kan sägas verka i motsatt riktning. För att betalningssystemet ska fungera stabilt och åtnjuta förtroende hos både större och mindre betaltjänstanvändare krävs att betalningstransaktioner i de flesta fall kan genomföras på ett korrekt sätt. Om den tid som står till buds för att genomföra olika kontroller i samband med betalningstransaktioner är alltför begränsad, innebär detta att betaltjänstleverantörerna inte ges tillräcklig möjlighet att vidta åtgärder som krävs för att betalningstransaktionen ska kunna genomföras på ett korrekt sätt. Behovet av att kunna genomföra nödvändiga kontroller i samband med kreditering av konton avspeglas i kommissionens tolkning, som också görs i promemorian, att kreditering av betalningsmottagarens betalkonto ska ske då betaltjänstleverantören har all nödvändig information för att kunna kreditera kontot. ska kunna säkerställa att all nödvändig information finns tillgänglig kan det krävas vissa kontroller av att så är fallet, som i sin tur kan kräva viss tidsåtgång hos betalningsmottagarens betaltjänstleverantör mellan det att betalningsbeloppet krediteras på hans konto och han i sin tur krediterar En annan aspekt av konsumentnyttan som framhållits av kommissionen i ett tolkningsuttalande är att betaltjänstanvändarens uppfattning (eng. perception) av betaltjänsterna bör beaktas. I detta sammanhang kan det också noteras att direktivets artikel 86.3 anger att betaltjänstleverantörer inte får avvika från bestämmelserna i sådan lag som genomför eller motsvarar direktivet på ett sätt som är till nackdel för betaltjänst- Däremot får betaltjänstleverantörer enligt samma bestämmelse bevilja förmånligare villkor för betaltjänstanvändare. Av de remissynpunkter som har lämnat har det framgått att ett mycket stort antal betalningar med framtida fastställd utbetalningsdag med nuvarande rutiner betalas ut till betalnings- mottagaren på den fastställda utbetalningsdagen. förutsättning för att utbetalning ska kunna ske är att betalningsmottagarens betaltjänstleverantör (bank) krediteras beloppet i den sista avvecklingen dagen före utbetalningsdagen. avveckling skett mellan bankerna i RIX-systemet hanteras betalnings- transaktionerna i betalningsmottagarens bank och bokförs på respektive Detta förfaringssätt gör det möjligt att därefter, direkt på den fastställda utbetalningsdagen, kreditera medel på varje betalningsmottagares konto. Enligt regeringens bedömning är betalningsmottagarens betaltjänst- leverantör skyldig att ställa ett belopp till betalningsmottagarens förfogande efter det att beloppet har krediterats betalnings- mottagarens betaltjänstleverantörs konto. promemoria och kommissionen i ett tolkningsuttalande har dock framhållit att kreditering ska ske när betalningsmottagarens betaltjänst- leverantör har all nödvändig information för att kunna kreditera kontot. då ett stort antal betalningar ska hanteras , kan det krävas för att säkerställa att samtliga betalningar bokförs på Att hanteringen av ett stort antal betalningar med framtida fastställd utbetalningsdag tar än vad som skulle vara fallet i fråga om mindre betalningsflöden framstår inte i sig som något Att förflyter från det att beloppet har krediterats betalningsmottagarens banks konto till det att beloppet är tillgängligt för betalningsmottagaren, på grund av den interna hanteringen i banken, innebär inte att kravet på tillgängliggörande träds för när. betalningsmottagarnas banker när de själva fått beloppet krediterat på sina konton vidtar de åtgärder som krävs för att beloppet ska ställas till betalningsmottagarnas förfogande, får det anses godtagbart att på grund av dessa åtgärder förflyter innan betalningsmottagarna kan förfoga över beloppet. Enligt nuvarande rutiner, som har beskrivit i sitt remissvar, ställs beloppet till betalningsmottagarens förfogande En förutsättning för att beloppet ska kunna göras tillgängligt vid detta klockslag är att den förberedande hanteringen i Prop. 2009/10:220 betalningsmottagarens bank har slutförts . samtliga förberedande moment, inklusive krediteringen av betalnings- mottagarens banks konto, måste ha skett . För konsumenterna innebär möjligheten att ta ut exempelvis sin lön eller pension på den fastställda utbetalnings- dagen en hög grad av förutsägbarhet och tillgänglighet för den stora grupp av betalningsmottagare som det här är fråga om. Motsvarande lösning är inte möjlig om det ställs krav på att lönen, pensionen eller studiestödet ska ställas till deras förfogande som deras bank krediteras beloppet i fråga. I så fall skulle, som har framfört, dessa betalningar i stället bli tillgängliga för mottagarna först på den fastställda utbetalningsdagen. Här bör också betalningsmottagarnas uppfattning om de tjänster som tillhandahålls beaktas särskilt, i enlighet med vad kommissionen har framhållit i ett tolkningsuttalande. Om utbetalningen av exempelvis löner, pensioner och studiestöd sker mellan 8 och än kommer många betalningsmottagare med stor sannolikhet att se detta som en konkret negativ förändring. För att kunna tillgodose två befogade intressen dels behovet av nödvändiga kontroller innan beloppet ställs till betalnings- mottagarens förfogande, dels betalningsmottagarnas intresse av att med säkerhet ha beloppet tillgängligt på utbetalningsdagen krävs att beloppet ställs till deras förfogande efter den dag då beloppet krediterades på deras banks konto. Med hänsyn tagen till att detta enbart är möjligt om hanteringen av de belopp som ska betalas ut kan påbörjas utgör detta en sådan tillämpning av lagens regler som är till fördel för betaltjänstanvändaren på det sätt som anges i direktivets artikel 86.3 andra stycket. 9.11Ansvar för fel och brister Regler om vem som bär ansvaret för olika typer av fel och brister i samband med genomförandet av en betalningstransaktion finns i artiklarna 7478 i direktivet. I artikel 74 uppställs särskilda bestämmelser om vad som gäller när en unik identifikationskod som har använts i en betalningstransaktion är felaktig. Artikel 75 innehåller regler om vilken betaltjänstleverantör som bär ansvaret för att en betalningstransaktion inte Av artikel 76 framgår att en betaltjänstleverantör och en betaltjänstanvändare kan avtala om ytterligare ekonomisk ersättning följer av direktivets regler. betaltjänstleverantör att göra gällande återkrav mot en annan betaltjänstleverantör eller någon annan mellanhand, och möjligheten för dessa aktörer att sinsemellan avtala om ytterligare ersättning, följer av En s.k. force majeure-klausul finns i artikel 78. bestämmelse föreligger inget ansvar i enlighet med reglerna om genomförande av betalningstransaktioner (som behandlats i avsnitten 9.49.10) om en part kan åberopa osedvanliga eller Prop. 2009/10:220 oförutsägbara omständigheter som låg utanför dennes kontroll och var omöjliga att avvärja. Av artikel 78 framgår också att ansvar inte kan göras gällande mot en betaltjänstleverantör som är bunden av andra rättsliga krav. 9.11.2 Ansvar när en felaktig unik identifikationskod har använts Regeringens förslag: Om en viss unik identifikationskod uppges när en betalningsorder lämnas, anses ordern ha utförts korrekt för den betalningsmottagare som angetts genom koden. Om koden är felaktig är betaltjänstleverantören inte ansvarig för att betalningstransaktionen inte genomförts eller genomförts bristfälligt. Betaltjänstleverantören ska dock vidta skäliga åtgärder för att få tillbaka de medel som betalnings- transaktionen avsåg, och får ta ut en avgift för de åtgärder som vidtas om parterna har avtalat om det. I de fall där betaltjänstanvändaren har lämnat ytterligare information, utöver den unika identifikationskoden eller motsvarande, är betaltjänstleverantören enbart ansvarig för att betalnings- transaktionen genomförs i enlighet med den unika identifikationskoden. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag Den betalningsmottagare som identifieras anses vara rätt mottagare Av direktivets artikel 74.1 framgår att en betalningsorder som utförs med hjälp av en unik identifikationskod ska anses ha genomförts korrekt vad avser den angivna betalningsmottagaren. Detta innebär att om en viss betalningsmottagare kan identifieras genom den unika identifikationskod som uppgavs när betalningsordern lämnades, anses den betalnings- mottagaren vara rätt mottagare. En motsvarande bestämmelse som den i artikel 74.1 föreslås i promemorian. I promemorians författnings- kommentar anges att bestämmelsen innebär att betalningsmottagarens betaltjänstleverantör inte har någon skyldighet att se till att koden överensstämmer med de uppgifter om betalningsmottagaren som betalaren har angett i betalningsordern. En bestämmelse som motsvarar direktivet i denna del och den i promemorian föreslagna regeln bör införas i lagen om betaltjänster. Så som anförs i promemorians författningskommentar innebär den nu aktuella bestämmelsen att den information om en betalningsmottagares identitet som ges genom den unika identifikationskoden är tillräcklig för att det ska anses korrekt att överföra medel till den betalningsmottagaren. Detta gäller även om annan information på betalningsordern, exempelvis om betalningsmottagarens namn eller adress, avser en annan person än den som identifieras genom den unika identifikationskoden. innebär detta om ett IBAN-nummer hänvisar till ett visst betalkonto, medan information som lämnas på betalningsordern indikerar att en Prop. 2009/10:220 annan person än kontohavaren är tilltänkt som betalningsmottagare, så anses betalningsordern korrekt utförd om medel överförs till det konto vars IBAN-nummer angetts. Betaltjänstleverantören ansvarar inte för fel på grund av att den unika identifikationskoden var felaktig, men ska försöka återvinna de medel som överförts Enligt artikel 74.2 är den betaltjänstleverantör som enligt direktivets huvudregel skulle ha ansvarat för att en betalningstransaktion inte genomförts eller genomförts bristfälligt inte ansvarig, om den unika identifikationskod som betaltjänstanvändaren lämnat var felaktig. Däremot ska betaltjänstleverantören vidta skäliga åtgärder för att få tillbaka de medel som har överförts till den mottagare som angavs genom den (felaktiga) unika identifikationskoden. Betaltjänstleverantören får också ta ut en avgift för återvinningen av betaltjänstanvändaren som angav den felaktiga unika identifikationskoden. En förutsättning är dock att en rätt att ta ut avgift har överenskommit i ramavtalet mellan parterna. I författningskommentaren till den aktuella bestämmelsen i promemorian anges att betaltjänstleverantören inte får ta ut någon sådan avgift vid återvinning i samband med enstaka betalningstransaktioner. Den tolkning av direktivets bestämmelser som görs i Finansinspek- tionens promemoria förefaller vara välgrundad. Det anges uttryckligen i direktivets artikel 74.2 tredje stycket att en avgift för återvinning får tas ut om så har avtalats i ramavtalet. En bestämmelse bör tas in i den nu föreslagna lagen om betaltjänster tydligare, i vilken det tydligt anges att ett ramavtal mellan parterna är en förutsättning för avgiftsuttag. Betaltjänstleverantören kan hålla sig till den unika identifikationskoden vid genomförandet av betalningstransaktionen Artikel 74.3 innehåller ett förtydligande av vad som gäller när en betaltjänstanvändare har lämnat ytterligare information, utöver den unika identifikationskoden, till betaltjänstleverantören. I dessa fall ska betaltjänstleverantören enbart vara ansvarig för att genomföra betalningstransaktionen i enlighet med den unika identifikationskod (exempelvis ett IBAN-nummer) som angetts av betaltjänstanvändaren. En motsvarande bestämmelse föreslås i promemorian och bör även tas in i lagen om betaltjänster. Europeiska kommissionen har i ett tolkningsuttalande framhållit att betaltjänstleverantörer kan tillhandahålla mer omfattande tjänster till sina betaltjänstanvändare. Som exempel kan betaltjänstleverantören erbjuda sig att rätta betalningar där felaktiga uppgifter har angetts, i stället för att skicka tillbaka dem till den betaltjänstanvändare som angett exempelvis fel unik identifikationskod. Enligt kommissionens tolkningsuttalande skulle ett sådant förfarande stå i samklang med den möjlighet till mer gynnande villkor för betaltjänstanvändarna som ges i direktivets artikel 86.3 andra stycket. I dessa fall skulle betaltjänstleverantören alltså, i stället för att exempelvis överföra medel till det konto vars IBAN- nummer angetts när betalningsordern lämnades, kunna ändra detta Prop. 2009/10:220 nummer och i stället överföra medel till en annan betalningsmottagare. Det förfaringssätt som kommissionen tar upp framstår som väl förenligt med direktivets bestämmelser om möjligheten att erbjuda betaltjänst- användare mer förmånliga villkor. I detta fall erbjuds möjligheten att få en betalningstransaktion där felaktiga uppgifter angetts rättad och genomförd i stället för att den avvisas. En förutsättning för att sådan rättelse får göras av betaltjänstleverantören bör dock självfallet vara att det tydligt framgår av sammanhanget att betaltjänstanvändaren avsåg att överföra medel till en annan betalningsmottagare än den som anges i den unika identifikationskoden. 9.11.3 Betalningstransaktioner som har initierats av betalaren men inte genomförts eller genomförts bristfälligt Regeringens förslag: Om en betalningsorder initierats av betalaren ansvarar hans betaltjänstleverantör gentemot honom för att betalnings- transaktionen genomförs korrekt. Om betalarens betaltjänstleverantör kan styrka att transaktionsbeloppet har krediterats på betalningsmottagarens betaltjänstleverantörs konto, ska betalningsmottagarens betaltjänst- leverantör vara ansvarig gentemot betalningsmottagaren för att transaktionen genomförs korrekt. Om betalarens betaltjänstleverantör är ansvarig för att transaktionen genomförs korrekt ska betalarens leverantör utan onödigt dröjsmål återbetala transaktionsbeloppet till betalaren och återställa det debiterade kontots ställning. Om betalningsmottagarens betaltjänstleverantör är ansvarig för att transaktionen genomförs korrekt ska mottagarens leverantör ställa transaktionsbeloppet till betalningsmottagarens förfogande. Om en betalningstransaktion inte har genomförts, eller genomförts bristfälligt, ska betalarens betaltjänst- leverantör på begäran försöka spåra transaktionen och underrätta betalaren om resultatet. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: efterfrågar klargöranden av vad som avses med uttrycket leverantör i denna del av promemorians lagförslag och huruvida BGC i sin egenskap av leverantör till de betaltjänstleverantörer som deltar i bankgirosystemet kan omfattas av reglerna om ansvar och återkrav. har även efterfrågat klargöranden av om felaktigt och bristfälligt genomförda betalningstransaktioner är samma sak. Skälen för regeringens förslag