prop · GX03225 · 2010-06-09 00:00:00 — Är det oklart om personen som framfört påståenden om bättre rätt verkligen vill få till stånd en överföring eller endast vill påtala att ett hinder föreligger mot registrering, får försöka klargöra vad som yrkas. Enligt första stycket får förelägga den som påstår sig ha bättre rätt att väcka talan vid domstol om saken är oviss. Bestämmelsen är fakultativ. Även om frågan är oviss, får verket alltså underlåta att ge ett föreläggande (se motsvarande på patentområdet prop. 1966:40 s. 116 och på mönsterskyddsområdet prop. Ett föreläggande att väcka talan är inte ett slutligt beslut och får inte överklagas särskilt, 10 kap. 10 §. Om den som påstår sig ha bättre rätt inte följer föreläggandet, får påståendet lämnas utan avseende vid den fortsatta prövningen av ansökan. Underrättelse om denna påföljd måste tas in i föreläggandet att väcka talan. Även om ett sådant föreläggande inte har följts, får dock beakta påståendet om bättre rätt. Detta kan vara motiverat om verket efter det att föreläggandet gavs har fått ytterligare utredning i frågan som styrker påståendet. Om talan om bättre rätt bifalls i domstol, styrks den bättre rätten inför genom att en dom som har vunnit laga kraft företes (jfr på patentområdet prop. 1966:40 s. 117 och på mönsterskyddsområdet prop. 1969:168 s. 183). När det gäller i vilken situation frågan om bättre rätt ska anses oviss och därför får föranleda ett föreläggande att väcka talan vid domstol, bör den praxis som finns på det industriella rättsskyddets område i övrigt kunna vara vägledande. Bestämmelserna har tillkommit för att bereda möjlighet att slippa avgöra frågor, vilkas behandling och avgörande ligger bättre till för de allmänna domstolarna. Prövning av bättre rätt direkt hos verket är avsedd att komma i fråga främst i de uppenbara fallen (jfr rättsfallet RÅ82 2:69). Bestämmelserna om bättre rätt är tillämpliga oavsett om rättigheten har uppkommit innan ansökan gjordes eller om den har uppkommit därefter (jfr på patentområdet prop. 1966:40 s. 362 och på mönsterskyddsområdet prop. 1969:168 s. 182). Ett påstående om bättre rätt kan göras när som helst under prövningen av en ansökan, även i Patentbesvärsrätten och Regeringsrätten (jfr på patentområdet prop. 1966:40 s. 362 och på mönsterskyddsområdet prop. 1969:168 s. 183). Däremot kan ett sådant yrkande inte prövas under invändningsförfarandet. I andra stycket regleras möjligheten för att vilandeförklara registreringsärendet i avvaktan på att målet om bättre rätt avgjorts av domstolen. Bestämmelsen om vilandeförklaring är fakultativ och verket får med hänsyn till omständigheterna avgöra om ansökan ska förklaras vilande (jfr på patentområdet prop. 1966:40 s. 116). Ett exempel på när det kan finnas skäl att låta registreringsärendet ha sin gång är om det är förhållandevis uppenbart att det finns ett absolut hinder mot registreringen. Även när undersökningen av om det finns några absoluta hinder mot registrering kräver ett mer omfattande arbete kan det finnas skäl att låta handläggningen av registreringsärendet fortskrida. Denna prövning måste göras av oavsett utgången i domstolsprocessen, och för att inte domstolsförfarandet ska försena ansökningsförfarandet mer än nödvändigt kan det vara effektivt att låta de bägge förfarandena pågå parallellt. Om någon inför visar att han eller hon har bättre rätt till varumärket, ska verket överföra ansökan på honom eller henne (se 22 §). 2 kap. 22 § Om någon visar inför att han eller hon har bättre rätt till varumärket än sökanden, ska verket på yrkande överföra ansökan på honom eller henne. Den som ansökan överförs på ska betala ny ansökningsavgift. Ansökan får inte ändras, avskrivas, avslås eller bifallas förrän yrkandet har prövats slutligt. Paragrafen har behandlats i avsnitt 14.3.3. Paragrafen, som saknar motsvarighet varumärkeslag, innehåller bestämmelser om överföring på annan av en ansökan om registrering av ett varumärke. Motsvarande bestämmelser finns på det industriella rättsskyddets område i övrigt, dock inte när det gäller firmor, se 18 § patentlagen (1967:837), 17 § mönsterskyddslagen (1970:485) och 5 kap. 8 § växtförädlarrättslagen (1997:306). Av första stycket framgår att en överföring endast kan ske om den som påstår sig ha bättre rätt yrkar det. Det är ansökan och inte delar av den som kan bli föremål för överföring. Man kan alltså inte få en ansökan överförd endast såvitt avser vissa av de varor eller tjänster som omfattas av ansökan. Ett beslut av om överföring är ett slutligt beslut som kan överklagas på sedvanligt sätt (10 kap. 10 §). Att anser att bättre rätt har blivit styrkt i registreringsärendet och lägger detta till grund för ett beslut om överföring hindrar givetvis inte att frågan om bättre rätt senare kan prövas av allmän domstol. Om verket anser att frågan om bättre rätt är oviss, kan verket enligt 21 § utfärda föreläggande för den som påstår bättre rätt att väcka talan vid domstol. Av andra stycket framgår att vissa åtgärder inte får vidtas med ansökan förrän yrkandet om bättre rätt slutligt har prövats eftersom sådana åtgärder kan vara till nackdel för den som eventuellt får ansökan överförd Prop. 2009/10:225 på sig. Jfr 18 § andra stycket patentlagen, 17 § andra stycket mönsterskyddslagen och 5 kap. 8 § andra stycket växtförädlarrättslagen. (Se på mönsterskyddsområdet prop. 1969:168 s. 183 f.) Ändringar som annars är tillåtna ändringar i ett varumärke som inte påverkar helhetsintrycket och begränsningar av varu- eller tjänsteförteckningen (2 §) får alltså inte göras innan yrkandet om bättre rätt har prövats slutligt. Av 7 kap. 8 § framgår att en panträtt till ett varumärke förfaller om rätten till varumärkesansökan överförs på någon annan. 2 kap. 23 § Om ansökan om registrering av ett varumärke uppfyller de krav som avses i 1 § förstatredje styckena och 2 § och det inte finns något hinder mot registrering enligt 410 §§, ska föra in varumärket i varumärkesregistret. Beslutet ska kungöras. Om en ansökan har avslagits delvis, ska varumärket föras in i varumärkesregistret och kungöras för återstående varor eller tjänster när beslutet har vunnit laga kraft. När ett kollektiv-, garanti- eller kontrollmärke registreras ska också uppgifter om de villkor som gäller för att varumärket ska få användas föras in i registret och kungöras. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 9.2.2, innehåller bestämmelser om införande av varumärket i varumärkesregistret samt kungörelse. Första stycket motsvarar 20 § första stycket varumärkeslag. Om ansökan uppfyller de krav som ställs på den och det inte finns något registreringshinder, ska besluta att registrera varumärket och föra in det i varumärkesregistret samt kungöra beslutet. När kungörelse skett inleds invändningsfristen, se 24 §. När det gäller frågan om vilka slags brister i en ansökan som kan leda till att ansökan ska avskrivas eller avslås, se 17 och 18 §§. Av 18 § följer att en ansökan om registrering kan avslås helt eller delvis. I det fallet att en ansökan om registrering har avslagits delvis ska enligt andra stycket införandet i varumärkesregistret och kungörandet endast avse återstående varor eller tjänster, dvs. i de delar det inte finns något hinder. I dessa fall har sökanden möjlighet att överklaga avslagsbeslutet. Eftersom ett överklagande kan leda till att ansökan om registrering beviljas för ytterligare varor eller tjänster måste avvakta med att föra in varumärket i varumärkesregistret och kungöra beslutet till dess att beslutet har vunnit laga kraft mot sökanden. Tredje stycket motsvarar 3 § första stycket kollektivmärkeslag. Tidsfrist för invändning och invändningens innehåll 2 kap. 24 § När har kungjort en registrering av ett varumärke får invändning göras mot den. Invändningen ska ha kommit in till verket från kungörelsedagen. Om invändningen inte har kommit in i rätt tid, ska den avvisas. 1.uppgifter om invändarens namn eller firma och adress, 2.uppgifter om ombuds namn och adress, 3.uppgift om den registrering som invändningen avser, och 4.uppgift om de omständigheter som åberopas till grund för invändningen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om invändningsförfarandet. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 9.3.2, innehåller bestämmelser om invändning och vad en invändning ska innehålla. Första stycket motsvarar 20 § andra stycket varumärkeslag. Invändningsfristen har dock förlängts från . Detta innebär att invändningsfristen vid registrering av varumärken i är densamma som vid registrering av gemenskapsvarumärken, se artikel 41.1 i varumärkesförordningen. Vidare har det klargjorts att en invändning som inte har gjorts ska avvisas. I andra stycket finns bestämmelser om vad en invändning ska innehålla, vilka motsvarar 11 § första stycket varumärkesförordning, med det förtydligande tillägget att invändningen ska innehålla uppgift om den registrering som den avser. I tredje stycket finns en upplysning om att ytterligare bestämmelser om invändningsförfarandet finns i föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 2 kap. 25 § Om invändningen är så bristfällig att den inte kan läggas till grund för en prövning av ärendet, ska förelägga invändaren att avhjälpa bristerna inom . Följs inte föreläggandet, ska invändningen avvisas. Invändaren ska upplysas om detta i föreläggandet. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 9.3.2, finns bestämmelser om Patent- och registreringsverkets hantering av en bristfällig invändning. Paragrafen saknar motsvarighet varumärkeslag. Bestämmelsen gör det möjligt att i vissa fall förelägga invändaren att avhjälpa brister och att avvisa invändningen om föreläggandet inte följs. För att bestämmelsen ska vara tillämplig måste det vara fråga om en brist som är av sådant slag att det inte är möjligt att pröva ärendet på grundval av invändningen. I praktiken rör det sig om brister av formellt slag, t.ex. då det av invändningen inte är möjligt att utröna vilken registrering den riktas mot eller vilka omständigheter som åberopas till stöd för den. Kravet på att invändningen ska vara så bristfällig att den inte kan läggas till grund för en prövning av ärendet leder till att bestämmelsen ska Prop. 2009/10:225 tillämpas restriktivt. Om invändningen skulle innehålla brister som inte är av sådant slag att de kan leda till avvisning, kan förstås genom kontakt med invändaren eller på annat lämpligt sätt se till att dessa brister rättas till. 2 kap. 26 § ska underrätta innehavaren av det registrerade varumärket om invändningen och ge denne tillfälle att yttra sig inom . Om det är uppenbart att invändningen är ogrundad, ska den genast avslås. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 9.3.2, reglerar hur ska kommunicera invändningen med innehavaren. Första stycket motsvarar 20 § tredje stycket varumärkeslag. Regeln i andra stycket saknar motsvarighet varumärkeslag. ska enligt denna bestämmelse inte kommunicera invändningen med innehavaren om invändningen är uppenbart ogrundad. I kravet på att invändningen ska vara uppenbart ogrundad ligger att bestämmelsen är avsedd att endast tillämpas i klara och tydliga fall. Ett exempel på när bestämmelsen kan aktualiseras är om de omständigheter som åberopas till stöd för invändningen uppenbarligen inte kan leda till hävning av en registrering. Prövning av en återkallad invändning 2 kap. 27 § Återkallas invändningen, får invändningsförfarandet ändå fullföljas om det finns särskilda skäl. Invändningsförfarandet får dock inte fullföljas om det till grund för invändningen endast har åberopats hinder som avses i 810 §§. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 9.3.2, reglerar i vilka situationer får fullfölja invändningsförfarandet trots att en invändning har återkallats. Paragrafen har utformats i enlighet med Regeln i paragrafens första mening överensstämmer med 20 § fjärde stycket varumärkeslag. Andra meningen innebär att en invändning som endast har grundats på att det förelegat ett relativt registreringshinder som avses i 810 §§ inte får prövas i sak av om den återkallas. Denna bestämmelse är ny i förhållande till varumärkeslag. Bakgrunden till att denna regel införts är att det i dessa situationer är fråga om enskildas rättigheter som parterna själva bör disponera över. Om en återkallad invändning grundats på såväl absoluta som relativa registreringshinder, får invändningsförfarandet, förutsatt att det finns särskilda skäl, fullföljas endast när det gäller det absoluta hindret. 2 kap. 28 § Har en invändning gjorts ska , om det finns något hinder som avses i 410 §§ mot registreringen, häva registreringen helt eller delvis. En invändning som helt eller delvis grundas på ett hinder som avses i 810 §§ ska avslås i motsvarande utsträckning om den har gjorts av någon som inte invänder i eget intresse och innehavaren av det registrerade varumärket begär det. Om registreringen på grund av en invändning har hävts helt eller delvis, ska registreringen avföras ur varumärkesregistret i motsvarande utsträckning när avgörandet har vunnit laga kraft. Beslutet ska kungöras. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 9.3.2, finns bestämmelser om Patent- och registreringsverkets beslut vid prövning av invändningen. Den har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar delvis 21 § varumärkeslag. Första stycket innehåller en nyhet. Bestämmelsen varumärkeslag om att innehavaren måste begära att registreringen ska hävas endast för vissa varor eller tjänster har tagits bort. ska alltså pröva om det föreligger hinder för var och en av de varu- eller tjänsteklasser som registreringen avser och som det gjorts invändning mot. Om innehavaren har motsatt sig att registreringen hävs endast delvis, bör verket dock häva registreringen i dess helhet. Man får i det fallet se det som om innehavaren vill avstå från registreringen för det fall att den inte kan upprätthållas i dess helhet. Andra stycket saknar motsvarighet varumärkeslag. För att en invändning som grundas på ett relativt registreringshinder ska kunna bifallas, krävs det att invändningen har gjorts av någon som invänder i eget intresse. Regeln har utformats så att den stämmer överens med vad som gäller i fråga om rätten att väcka talan vid domstol i dispositiva mål. Bakgrunden är att de relativa hindren är sådana hinder som skyddar enskildas intressen och det bör därför vara parterna som i första hand disponerar över dem. Typfallet är att det åberopade relativa hindret, t.ex. ett äldre varumärke, innehas av invändaren. Ett exempel på när invändaren inte har ett eget intresse är att denne påstår att registreringen ska hävas på grund av ett äldre varumärke som tillhör någon annan. Om det till grund för invändningen bara har åberopats relativa hinder och invändaren inte har ett eget intresse i saken, ska avslå invändningen utan någon ytterligare materiell prövning. Om invändaren i ett sådant fall i stället har åberopat både absoluta och relativa hinder till stöd för invändningen, ska verket pröva om de åberopade absoluta hindren ska leda till hävning och avslå invändningen i övrigt utan ytterligare materiell prövning. ska bara pröva frågan om invändaren har invänt i eget intresse om innehavaren av registreringen begär det. Verket behöver alltså inte regelmässigt ta ställning till frågan om invändningen har gjorts i eget intresse. Syftet med denna regel är att invändningsförfarandet ska fungera effektivt. I vissa fall kan det också vara så att frågan om invändaren har ett eget intresse är mer komplicerad än själva sakfrågan. För att invändningsförfarandet inte ska fördröjas kan innehavaren av registreringen i en sådan situation avstå från att begära Prop. 2009/10:225 verkets prövning av frågan om invändaren har ett eget intresse. Tredje stycket behandlar situationen att en invändning leder till att fattar beslut om att häva ett registrerat varumärke helt eller delvis. Registreringen ska då avföras ur varumärkesregistret i motsvarande utsträckning och det beslutet ska kungöras. Ett beslut att delvis häva en varumärkesregistrering kan t.ex. avse att registreringen hävs för vissa varor. Ändringar i ett registrerat varumärke Oväsentliga ändringar i ett registrerat varumärke 2 kap. 29 § På ansökan av innehavaren av ett registrerat varumärke får det i varumärkesregistret göras sådana oväsentliga ändringar i varumärket som inte påverkar helhetsintrycket. Den som ansöker om ändring i ett varumärke ska betala föreskriven avgift. När ett registrerat varumärke ändras ska detta antecknas i varumärkes- registret och kungöras. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 9.10.2, finns bestämmelser som innebär att en innehavare i viss begränsad utsträckning har möjlighet att ändra i det märke som registreringen avser. Paragrafen motsvarar 24 § varumärkeslag. När det gäller motsvarande ändringar under ansökningsförfarandet, se 2 §. Delning av en registrering 2 kap. 30 § En registrering av ett varumärke som avser flera varor eller tjänster får delas i två eller flera registreringar som varorna eller tjänsterna fördelas på. Registreringarna ska anses ha samma ingivningsdag och prioritet som den ursprungliga registreringen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 15.7 och gäller delning av en registrering. Den motsvarar 13 § tredje stycket varumärkesförordning. Paragrafen ger den som innehar en varumärkesregistrering möjlighet att dela registreringen i flera registreringar på vilka de ursprungliga varorna eller tjänsterna fördelas. För att paragrafen ska kunna tillämpas måste alltså ha fattat ett beslut om registrering. Bestämmelsen är en spegelbild av vad som gäller i fråga om delning av en ansökan om registrering, se 3 §. Angående prioritet, se 1416 §§. Ändring av villkor för användning av kollektiv-, garanti- eller 2 kap. 31 § Om det efter registreringen görs någon ändring av de villkor som gäller för att ett kollektiv-, garanti- eller kontrollmärke ska få användas, ska innehavaren anmäla detta till . De ändrade villkoren ska föras in i varumärkesregistret och kungöras. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 9.10.2, föreskrivs en skyldighet att anmäla ändringar av villkor för användningen av ett kollektiv-, garanti- eller kontrollmärke. Paragrafen motsvarar 3 § andra stycket kollektivmärkeslag. Om anmälningsskyldigheten inte följs, kan detta utgöra grund för att häva registreringen, se 3 kap. 3 §. 2 kap. 32 § Registreringen gäller från den dag då ansökan om registrering kom in till och från registreringsdagen. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 9.11.2, anges hur länge en registrering av ett varumärke varar. Den motsvarar 22 § första stycket varumärkeslag. Av 33 § framgår att en registrering kan förnyas. Förnyelse av en registrering 2 kap. 33 § Registreringen kan förnyas varje gång för en period räknat från utgången av föregående registreringsperiod. En ansökan om förnyelse ska ha kommit in till tidigast före och senast efter registreringsperiodens utgång. Den som ansöker om förnyelse ska betala föreskriven förnyelseavgift. En inbetalning av förnyelseavgiften som görs inom den frist som anges i första stycket ska anses utgöra en ansökan om förnyelse. Ett beslut att förnya en registrering ska föras in i varumärkesregistret och kungöras. I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 9.11.2 och 15.12, finns bestämmelser om förnyelse av en registrering. Första och andra styckena motsvarar 22 § andra stycket och 23 § första och andra styckena varumärkeslag. Enligt tredje stycket ska ett beslut att förnya en registrering föras in i varumärkesregistret och kungöras. Om en ansökan om förnyelse görs av någon annan än den som är antecknad som innehavare, ska det inte ställas krav på att sökanden ska styrka sin rätt till märket som ett villkor för att ansökan om förnyelse ska beviljas (jfr artikel 13 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt och avsnitt 15.12). Frågan om det ska göras någon ändring av uppgiften om innehavare i varumärkesregistret får i ett sådant fall prövas separat i enlighet med 6 kap. 2 §. 2 kap. 34 § Om det inte framgår vilken varumärkesregistrering som ansökan om förnyelse avser eller om förnyelseavgiften inte har betalats, ska förelägga sökanden att avhjälpa bristerna. I föreläggandet ska det finnas en upplysning om att ansökan kan komma att avskrivas om sökanden inte svarar i rätt tid. Svarar sökanden inte i rätt tid på ett föreläggande enligt första stycket, eller underlåter sökanden att betala förnyelseavgift efter föreläggande om att betala den, får avskriva ansökan. Finns det en brist enligt första stycket även efter det att sökanden har yttrat sig, ska ansökan om förnyelse avslås, om det inte finns skäl att förelägga sökanden på nytt. ska återuppta en ansökan som avskrivits enligt andra stycket, om sökanden efter utgången av förelagd tid kompletterar sin ansökan. Sökanden ska betala föreskriven återupptagningsavgift. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 15.13 i fråga om återupptagande och i avsnitt 9.11.2 i övrigt, innehåller bestämmelser om Patent- och registreringsverkets handläggning av en ansökan om förnyelse. Den motsvarar delvis 23 § tredje stycket varumärkeslag och är utformad på i huvudsak samma sätt som motsvarande bestämmelser för handläggningen av en ansökan om registrering av ett varumärke (17 och 18 §§). Om det av en ansökan om förnyelse inte framgår vilken varumärkesregistrering som ansökan avser, ska enligt första stycket förelägga sökanden att avhjälpa bristerna. Detsamma gäller om sökanden inte har betalat förnyelseavgiften. Föreläggandet ska innehålla en upplysning om att ansökan kan komma att avskrivas om sökanden inte svarar i rätt tid. Andra stycket anger att får avskriva ansökan om sökanden inte svarar eller betalar förnyelseavgiften i rätt tid. Ansökan får avslås om sökanden yttrar sig men bristen kvarstår, om det inte finns skäl att ge ett nytt föreläggande. En nyhet i förhållande till varumärkeslag är att det, enligt tredje stycket, är möjligt att återuppta handläggningen av en ansökan om förnyelse som har avskrivits, på samma sätt som det enligt 20 § är möjligt att återuppta en avskriven registreringsansökan. 2 kap. 35 § Om innehavaren inte förnyar registreringen eller om han eller hon begär att den ska tas bort helt eller delvis, ska registreringen avföras ur varumärkesregistret i motsvarande utsträckning. Beslutet ska kungöras. Paragrafen, som delvis motsvarar 27 § andra stycket varumärkeslag, innehåller regler om registrerings avförande ur registret på grund av innehavarens agerande. Den har behandlats i avsnitt 9.11.2. Lagtexten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. En begäran om begränsning av varu- eller tjänsteförteckningen innebär en begäran om att registreringen delvis ska tas bort. Jämfört med varumärkeslag framgår av lagtexten att en begäran om att registreringen delvis ska tas bort ska medföra att registreringen avförs ur registret till den delen och att denna ändring ska kungöras. Se 3 kap. 21 § angående avförande ur varumärkesregistret av Prop. 2009/10:225 envarumärkesregistrering som har hävts av Patent- och registreringsverket efter ansökan om administrativ hävning eller av domstol. Hävning av registrering Grunder för hävning 3 kap. 1 § En registrering av ett varumärke får hävas om 1.märket har registrerats i strid mot denna lag, 2.registreringen fortfarande strider mot lagen, och 3.rätten till märket ändå inte får bestå enligt 1 kap. 14 eller 15 §. En registrering får vidare hävas om 1.varumärket, till följd av innehavarens handlande eller passivitet, i handeln har blivit en allmän beteckning för sådana varor eller tjänster som registreringen avser, 2.varumärket har kommit att strida mot lag eller annan författning eller mot goda seder eller allmän ordning, eller