prop · GX03239 · 2010-01-01 00:00:00 — är förvaltningsmyndighet på miljöområdet och sektors- ansvarig myndighet för jakt och vilt. Med stöd i jaktförordningen har verket utfärdat föreskrifter och allmänna råd om administrationen av jakt efter älg, kronhjort och stora rovdjur m.m. (NFS 2002:19). Natur- vårdsverket behandlar även överklaganden av beslut om jakttidens längd, avregistrering av licensområde, registrering av älgskötselområde och skyddsjakt m.m. Länsstyrelserna ansvarar för älgförvaltningen på länsnivå. Länsstyrel- serna beslutar bl.a. om registrering av licensområden för jakt och älg- skötselområden, om det antal älgar som får fällas i respektive licens- område (licensgivning) samt om jakttider, älgavgifter och vissa före- skrifter m.m. Älgvårdsfonderna förvaltas av länsstyrelserna som beslutar hur medlen ska användas. Det mest omfattande arbetet bedöms vara regi- streringen av licens- och älgskötselområden. har det totala antalet av-, ny- och omregistreringar av sådana områden varit drygt 5 000 , där omregistreringar står för den största andelen. Uppskatt- ningsvis omregistreras hälften av områdena . inrättades viltförvaltningsdelegationer inom varje länsstyrelse med stöd av förordningen (2009:1474) om viltförvaltnings- delegationer. Delegationerna ersatte de tidigare regionala rovdjurs- grupperna och viltvårdsnämnderna, som enligt 39 § jaktlagen var knutna till länsstyrelserna med uppgift att vara rådgivande organ i viltvårds- frågor. Viltvårdsdelegationerna har till uppgift att vara organ för sam- verkan i frågor som rör viltförvaltningen som helhet inom länet. Viltförvaltningsdelegationernas uppgifter i fråga om allmän viltförvalt- ning är att besluta om övergripande riktlinjer för älg-, hjort-, vildsvins- och rovdjursförvaltningen i länet, licensjakt och skyddsjakt samt om bidrag och ersättningar enligt viltskadeförordningen (2001:1724). Landshövdingen är ordförande i delegationen. Det ska därutöver finnas fem ledamöter som är politiska företrädare och som utses efter förslag av . I län med rennäringsdelegation ska en av de politiska företrädarna utses efter samråd med . Det ska vidare finnas en ledamot som har särskild kunskap i frågor om trafiksäkerhet och illegal jakt samt en ledamot för vart och ett av följande intressen: jakt och viltvård, naturvård, friluftsliv, ägare och brukare av jordbruksmark, lokalt näringsliv och turism, rennäring samt skogsnäring. Dessa leda- möter ska utses efter förslag av den eller de berörda intresseorganisa- tionerna i länet. är förvaltningsmyndighet för frågor om skogsbruket och har i uppgift att verka för att landets skogar vårdas och brukas på ett sådant sätt att de beslutade målen för skogspolitiken uppnås. styrelsens rådgivning till markägare i syfte att uppnå de skogpolitiska målen inkluderar information och kunskapsförmedling om hur betes- skador av vilt kan minskas i den brukade skogen. är största jägarorganisation och orga- niserar cirka 195 000 av landets totalt 260 000 jägare. ett allmänt uppdrag att leda delar av jakt och viltvården i Ersättning för detta arbete, där älgförvaltning ingår, lämnas ur har en rikstäckande organisation genom 23 länsföreningar, vilka i sin tur är organiserade i totalt cirka 370 jaktvårds- har tillsammans med Lantbrukarnas Riks- förbund, LRF/Skogsägarna, och Skogsindustrierna träffat en principöverenskommelse om riktlinjer för samråd om älg- förvaltningen på lokal nivå. Målet är att enighet ska uppnås i samrådet. Vid samrådet utarbetas ett förslag om avskjutningens storlek, tilldelning, avskjutningsprinciper, jakttider, skadeförebyggande åtgärder och biotop- vårdsåtgärder som redovisas i ett protokoll. De organisationer som representeras vid de lokala samråden är i första hand , och Lantbrukarnas Härutöver deltar även och företrädare för skogsindustrierna samt olika markägarorganisationer. I drygt en tredjedel av samråden deltar även företrädare för älgskötselområdena. , kommuner, , allmänningar, större A- licensområden och företrädare för rennäringen deltar också i en del Avgifterna för fällda älgar ska bilda en älgvårdsfond. uppgår totalt till . na överförs enligt regeringens beslut av varje fällavgift till Viltvårdsfonden. ningen av resterande medel. har rätt att ta ut medel ur fonden för att täcka kostnader för administration av älgjakten. och Allmänna råd om administration av jakten efter älg, kronhjort och stora rovdjur m.m. får dock högst 10 basbelopp tas i anspråk (i högst 20 basbelopp), vilket innebär ett belopp har åtta länsstyrelser uppgett att de har Prop. 2009/10:239 tillgodogjort sig hela det beloppet medan älgvårdsfonderna i andra län i många fall endast gav utrymme att täcka delar av administrations- kostnaderna. Länsstyrelserna har därför i flera fall fått täcka en del av kostnaderna för älgadministrationen med ramanslaget. har medel ur fonderna, förutom till täckande av kostnaderna för administrationen vid , använts till bl.a. bidrag till skjutbanor, inventering, utbildning, administration av lokala samråd och datorstöd. Dagens älgförvaltning behöver förändras Regeringens bedömning: Dagens älgförvaltningssystem bör föränd- ras i syfte att skapa en älgstam av hög kvalitet i balans med betes- Förvaltningen bör ta hänsyn till viktiga allmänna intressen som rovdjur, motverkande av trafikolyckor med älg, skador på skog samt inverkan på övrig biologisk mångfald. ning bör präglas av samverkan mellan de aktörer som påverkar älg- Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna: , , och () är angelägna om att minska älgens påverkan på den biologiska mångfalden. anser att utredningens förslag om en älgförvaltning baserad på ekologiska förutsättningar och lokalt inflytande är en bra utgångspunkt. är frågande till den redovisade jämförelsen mellan älgjaktens värde och skogsbrukets samlade produktionsvärde. anser att utredaren borde lyfta positiva värden med älgen bl.a. den ekologiska och klimatsmarta köttresurs älgen utgör och att förstärkning av dem också bör vara en drivkraft till förändring. anför att markägarnas inflytande är avgörande för beslut om älgstammens storlek på alla nivåer i systemet eftersom markägaren har ansvaret att uppfylla kraven enligt skogsvårdslagen och andra bestäm- För markägare är det också nödvändigt ur ekonomisk synvinkel att kunna påverka viltskadorna så att de är i balans med skogs- och poängterar att det som gör problemet med älgskadorna särskilt besvärande är det faktum att den enskilde skogsägaren med dagens system har mycket begränsade möjligheter att själv påverka älgstammens storlek, som han eller hon måste ta konsekvenserna av skadorna på skogen. kostnader för upprepade föryngringsåtgärder eller uthägnader om man vill försöka anlägga tallskog. Konsekvensen av detta är att älgstammen snarare än skogsägaren styr trädslagsvalet. Detta har lett till en mycket stark minskning av andelen tall i skogsföryngringarna och att föryngringen av vissa lövträdslag kraftigt begränsats. detta att kraftigt påverka berörda naturtyper till men för den biologiska mångfalden liksom det ekonomiska utbytet av skogsbruket. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: Länsstyrelserna, utom länsstyrelserna i Norr- bottens, och ställer sig positiva till promemorians förslag. Det gör även , , , , och . är negativa till förslaget medan och i huvudsak är positiva till en förändring av älgjaktssystemet men inte på det sätt som föreslås i promemorian. Skälen för regeringens bedömning Älgen som resurs och problem Jakt är en viktig källa till rekreation och försörjning. Älgjakten intar här en särställning. Älgen är även en betydelsefull djurart för upplevelse- värdet i skogen och ett viktigt bytesdjur för landets största rovdjur, björn och varg. Den svenska älgstammen har under det senaste seklet genomgått stora förändringar genom ett förändrat skogsbruk som har skapat stora mängder älgbete och en älgförvaltning som har varit starkt inriktad på att öka älgstammen. Genom ökat kalvskytte och sparande av kor växte stammen markant och gav förutsättningar för den s.k. älgexplosionen , som kulminerade i en avskjutning av cirka 174 000 älgar 1983. har det skjutits drygt 80 000 älgar. Älgköttet har ett betydande ekonomiskt värde som uppskattas till . Därtill kommer rekreationsvärdet i samband med jakten. Älgstammen förorsakar å andra sidan förluster i skogsbruket och lantbruket genom betesskador på skog och grödor. Härtill kommer skador i trafiken. För de stora skogsbolagen i norra är de samlade intäkterna av älgjakt mindre än en procent av virkesintäkterna. I utgör intäkterna av jakten en något större andel på grund av högre priser för jakt. har i en rapport tagit upp frågan om älg- och rådjursstammarnas kostnader och värde. Sammantaget beräknas där de årliga samhällsekonomiska kostnaderna för älg- och rådjursstammarna vid dagens nivå till , varav cirka två tredjedelar avser viltolyckor i trafiken, medan resterande del belastar skogsbruket och skogsindustrin. De årliga samhällsekonomiska värdena, dvs. rekrea- tionsvärdet och köttvärdet, uppgår även dessa med dagens viltstammar till . Även om älgstammen minskar så att kostnaderna för samhället blir betydligt lägre än dagens, bedöms inte intäkterna från älgjakten sjunka i motsvarande grad (promemoria Föryngringsresultat i R-polytax för 20052007). Den stora utmaningen består således i att hitta den lämpliga avvägningen där de önskade effekterna av älg i landskapet och de oönskade är förenliga. Älgens bete sätter ned virkesproduktionen och inverkar negativt på Skadorna uppkommer genom att topp- och sidoskott Även stambrott och barkgnag förekommer. Bete på trädens skott förekommer så länge de är inom räckhåll. För älgens innebär det träd som är mellan 0,5 och 4 meter höga. Trampskador samt fejnings- och slagskador gjorda med hornen förekommer också, om än i betydligt De biologiska effekterna av betningen är för träden minskad tillväxt, nedsatt vitalitet och att de i vissa fall dör. hämmas trädens konkurrenskraft i förhållande till andra trädslag, som Nedsatt vitalitet gör också träden mer mottagliga för sekundära angrepp av exempelvis svampar och insekter. svenska skogsbrukets forskningsinstitut, har uppskattat kvalitetsför- lusterna till enbart i tallungskog vid en skadenivå på och till vid en årlig skadenivå på vid en tioårig skadeexponering. Betets inverkan på trädslagssammansättning och biologisk mångfald I ett landskap som domineras av barrskogsodling är flera av de vanliga lövträden som asp, rönn och sälg i stor utsträckning motarbetade eftersom de har ett lågt ekonomiskt värde för skogsproduktion. slagen är begärliga för betande klövvilt och hålls därför tillbaka även av Föryngringen av ädellövträd är också påverkad av det höga betes- När det gäller ädellövträd anses stängsel vara en förutsättning för att skoglig föryngring ska lyckas. Effekten är sammantaget att få individer av lövträd når trädbildning vilket även påverkar rekryteringen av nya träd. På grund av skogsbruk och bete är således andelen gamla lövträd av grov diameter låg och rekryteringen av nya lövträd bekymmer- Fullstora träd av dessa arter i vårt barrskogslandskap anses vara viktiga bärare av skoglig biologisk mångfald. En stor del av skogens rödlistade arter är knutna till gamla eller döda lövträd. förekommande arter missgynnas av lövträdens tillbakagång. Utöver lövträdens tillbakagång i landskapet innebär även ett utökat nyttjande av gran på bekostnad av tall negativa konsekvenser för den Stora betesskador på tallskog i främst södra har lett till att allt färre skogsägare där vill hålla fast vid valet av tall på sina marker. I stället planteras i allt högre utsträckning den av älgen mindre begärliga granen. I visade en inventering 2003 2005 att gran planteras på av den mark som betraktas som lämplig för tall. redovisar att tall utgjorde av det totala antalet sålda plantor mot endast . Särskilt om vintern märks skillnaden i betespåverkan tydligt. perioder med djup snö uppstår omfattande betesskador på tall medan granen lämnas att stå i det närmaste orörd. Då allt fler skogsägare väljer att återplantera tallmarker med gran blir betestrycket desto hårdare på de marker som trots allt planteras med tall. Minskande andel tall i landskapet missgynnar de arter som på ett eller annat sätt i sin livscykel är knutna till tallmarkens ekosystem. Ekosystemet i en enskiktad lik- åldrig granskog är generellt väsentligt artfattigare än i annan skog. 2009/10:239 Återbeskogning med gran har negativa effekter för viltet eftersom foderproduktionen i en granskog är låg. Granen i sig betas, som tidigare nämnts, i liten utsträckning och förekomsten av begärlig undervegetation som blåbärs- och är sparsam i en tät granskog. Klövviltet nyttjar granskogen i stort sett endast för skydd. Lövuppslag, bärris, gräs och örter som är begärliga för viltet kan däremot i högre utsträckning breda ut sig utan att hämmas av skugga i växande tallbestånd. Konsekvenserna av att plantera gran på mark lämplig för tall medför, utöver de beskrivna effekterna för den biologiska mångfalden, framtida produktionsförluster och en ökad risk för skador relaterade till torka och vind. Älgen orsakar olyckor i trafiken. rapporterades drygt 5 700 trafikolyckor med älg. Av dessa hade sex dödlig utgång. Samhällets kostnader för älgolyckor beräknas överstiga . Dagens älgförvaltning innehåller ett flertal olika möjligheter att jaga älg, tre olika former av licenser samt sam- och storlicenser, inom registrerade älgskötselområden och kalvjakt under . Det nuvarande systemet innehåller så många olika licenser och andra förvaltningsformer att det blir svårt att överblicka och förstå. Det föranleder också mycket administrativt arbete med omregistreringar mellan olika former av licens- områden. var det totala antalet av-, ny- och omregistreringar av sådana områden drygt 15 000. Det innebär att när har passerat har hälften av alla befintliga licensområden ändrats och registrerats om. beslut om tilldelning till licensområden omfattar inte all älgmark då älgskötselområdenas arealer inte ingår. Det finns också svårigheter för att överblicka den jakt som sker inom älg- skötselområdena, dels eftersom älgskötselområdenas planer kan revide- ras de löper, dels eftersom uppföljning av jakten sker i varierande grad. Ofta saknas även ett samspel mellan de lokala samråden och älgskötselområdena. En brist i dagens system för älgförvaltning är därför att det saknas egentliga möjligheter att få en överblick och ta ett övergripande ansvar för förvaltningen inom ett större område t.ex. länet. Utan någon riktig översikt eller styrning över avskjutningen riskerar till- delningen att bli allt för försiktig. Länsstyrelsernas tilldelningsbeslut har litet inflytande på den faktiska Det beror på att endast en liten andel av de älgar som tilldelar verkligen fälls. När det gäller de län som inte tillämpar fri kalvjakt var den genomsnittliga andelen fällda älgar av det tilldelade antalet älgar /08 och jaktåret 2006/07 . Detta innebär att de överväganden som görs mot bakgrund av tillgängliga underlag om älgstammen, skogen m.m. sedan inte får avsett genomslag och intentionen att styra går förlorad. Den licens som tilldelas av blir snarare en maximinivå istället för ett mål att uppnå. Markägare med stora betesskador är de som blir värst lidande. Högt betestryck av klövvilt på tallungskog och lövträd innebär, som nämnts ovan, även storskaliga negativa förändringar i trädslagssammansättning på landskapsnivå. Regeringens bedömning: bör vara lokalt förankrad Målet är en livskraftig älgstam av hög kvalitet som är i balans med betesresurserna och en produktionsanpassad älg- Administrationen av älgjakten bör förenklas. högre grad vara målstyrd. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna: anser att den föreslagna modellen kan hjälpa till att förenkla den framtida älgförvaltningen. Vidare är det positivt att försöka minska administrationen kring i anser att en ekosystembaserad lokal älgförvaltning, anpassad till såväl älgstammens demografi som de lokala ekologiska förutsättningarna varit möjlig att uppnå genom långt mindre ingripande förändringar i den nuvarande förvaltningen än den i län anser att utredningen lägger en bra grund till en förvaltningsmodell för älg som syftar till en ekosystembaserad lokal förvaltning. kunskapslyft behövs i älgförvaltningen och att bättre underlag krävs för att en ekosystembaserad lokal förvaltning ska komma till stånd. att nuvarande licenssystem försvinner tillstyrks. universitet stöder helt ansatsen om en ekosystembaserad, adaptiv förvalt- ningsmodell med lokal utgångspunkt. Att förvaltningen utgår ifrån eko- systemet är en riktig utgångspunkt för en bättre förvaltning av älg. ekosystemet ingår allt vilt och dess miljö, men även människan. ningen ska utföras på lägsta lämpliga nivå för att skapa engagemang och Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- Remissinstanserna: Länsstyrelserna i , , och , , Skogsindustrierna, Norra skogsägarna, Skogsägarnas markägargrupp och Södra skogsägarna delar promemorians bedömning. förvaltningen är adaptiv. Skälen för regeringens bedömning: För viltförvaltningens del har regeringen tagit fasta på den s.k. ekosystemansatsen genom att inrätta länsvisa viltförvaltningsdelegationer med en bred representation av politiker och intresseorganisationer vid varje länsstyrelse. ansatsen bör vara utgångspunkten även för det nya älgförvaltnings- Ekosystemansatsen har sitt ursprung i FN:s konvention om biologisk mångfald (SÖ 1993:77). Den är en arbetsmetod eller förvaltningsstrategi för bevarande och hållbart nyttjande av naturresurser som även Ekosystemansatsen erkänner att människan är en del av ekosystemen och innebär att alla berörda bör vara med när målen för förvaltningen formuleras. Ansatsen lyfter fram att ekosystemen har en viktig funktion när det gäller att producera varor och tjänster, s.k. ekosystemtjänster, som människor är beroende av. Enligt ekosystemansatsen ska åtgärder genomföras på den lägsta lämpliga nivån i syfte att skapa engagemang och delaktighet. av att använda ekosystemansatsen som arbetsmetod är att helheten betonas och att berörda aktörer är delaktiga i att formulera målen för förvaltningen samt i själva förvaltningen. även vikten av försiktighetsprincipen. När det gäller älgförvaltningen kan försiktighetsprincipen komma att handla om älgbetets påverkan på den biologiska mångfalden och i områden med rovdjur att inte tillåta att tätheterna av älg blir för låga. Ekosystemansatsen förutsätter bland annat att man inom förvaltningen tar hänsyn till att människans kunskap om hur ekosystemen fungerar inte Förvaltningen ska vara adaptiv, vilket innebär en anpass- ning till nya eller förändrade förhållanden. I en adaptiv förvaltning planeras åtgärder, följs upp och justeras kontinuerligt mot uppsatta mål på ett kunskapsuppbyggande sätt. Resurssystemen, såsom skog, rovdjurs- och älgbestånd, förändras kontinuerligt. Populationer ökar eller minskar i täthet eller utbredning pga. mänsklig påverkan eller av naturliga orsaker. Skötseln av resurserna bör då justeras med hänsyn till förändringen. behövs således inventeringar för att fånga upp förändringarna. dessa kunskaper kan mål ställas upp och åtgärder sedan vidtas för att nå I en adaptiv förvaltning är lärandet en ständigt pågående process. Utgångspunkten i förvaltningen av älgen bör vara en ekosystembaserad En sådan tar hänsyn till att älgen ingår i ett, eller flera, ekosystem med växter och andra djur. Det gäller framför allt den växtlighet som utgör älgens föda, andra klövviltarter som konkurrerar med älgen om födan och rovdjur för vilka älgen i sin tur utgör föda. 2009/10:239 lokal älgförvaltning måste utgå från den resurs som ska förvaltas, älgen, och hur stor effekt som åtgärder kan få på det som ska förvaltas. En naturlig geografisk avgränsning av en stam bör därför eftersträvas. Man måste dock också göra administrativa överväganden för att skapa en förvaltning som fungerar i praktiken och det finns därför behov av olika nivåer inom ett sådant system. En lokal förvaltning ska ge dem som har i uppgift att förvalta älgen möjlighet att påverka som den medger överblick. Förvaltningen måste ha en struktur för att fastställa en målsättning för älgstammen och tillgång till styrmedel som gör det möjligt att nå denna målsättning. Viktiga förutsättningar för en eko- systembaserad lokal förvaltning är kunskap och uppföljning. En livskraftig älgstam av hög kvalitet Med uttrycket en livskraftig stam avses normalt att risken för utdöende ska vara liten. Begreppet används ofta i sammanhang där hotade arter berörs. Älgen i är inte hotad utan tvärtom livskraftig. Låg medellivslängd och skev könskvot är dock parametrar som kan bidra till att sänka livskraften i en stam. Likaså kan en undermålig förvaltning leda till genetisk utarmning eller påtagligt mycket sjukdomar. En älgstams kvalitet mäts ofta i form av det antal kalvar som föds per ko, slaktvikt och hornstorlek, dvs. egenskaper som i låg grad beror på ärftlighet. I begreppet en livskraftig älgstam av hög kvalitet ligger således flera olika faktorer som kan ha olika stor betydelse för olika intressenter. Av förarbetena till jaktlagen framgår att älgstammens storlek genom lämplig avskjutning ska anpassas till betestillgången, de areella näring- arna och trafiksäkerheten och att detta innebär att älgjakten ska vara produktionsanpassad (jfr prop. 1986/87:58 s. 37 f.). En anpassning måste också ske till förekomsten av rovdjur för vilka älgen är bytesdjur. När älgstammens storlek anses lämplig med hänsyn till detta bör beskattningen därefter avse vad som produceras, dvs. jakten bör anpassas till reproduktionen. En älgstam i balans med betesresurserna på lång sikt Älgstammens storlek måste anpassas till den rådande och den framtida fodertillgången. Prognoser om den framtida fodertillgången för älgen är därför av central betydelse för möjligheten att anpassa älgstammen till betesresurserna. Hänsyn måste också tas till förekomst av stora rovdjur, förutsättningarna för skogsproduktion och den biologiska mångfalden. En sådan balans kan uppnås på olika nivåer, men utgångspunkten bör vara att nå den inom ett område som är så stort att det kan anses omfatta en egen älgstam. En enkel, rättssäker och kostnadseffektiv administration Administrationen av älgförvaltningen ska vara så enkel som möjligt som den på ett kostnadseffektivt och rättssäkert sätt gör det möjligt att förvalta älgstammen i enlighet med de mål som ställs upp. En helhetssyn på förvaltningen av älgen Förvaltningen av älgen ska präglas av en helhetssyn. uppbyggd av samma byggstenar i hela landet och samma regelverk och system ska gälla oavsett var man äger mark eller jagar. Det ska finnas en tydlighet för alla oavsett var i förvaltningen man befinner sig och systemet för förvaltning ska vara enkelt och lätt att förstå för alla En ny struktur för älgförvaltningen Regeringens bedömning: Större förvaltningsområden för den över- gripande älgförvaltningen bör inrättas i de län som hyser en jaktbar Inom varje sådant område bör en arbetsgrupp, en älgför- valtningsgrupp, tillsättas. Gruppen har till uppgift att upprätta en älg- förvaltningsplan för området. bör besluta om indelning av länets älgjaktmark i älg- Utgångspunkten bör vara att ett älgförvaltnings- område omfattar en i huvudsak egen älgstam. För varje älgförvaltningsområde bör utse en älgförvalt- ningsgrupp som består av tre representanter för markägarna och tre för Dessa utses efter förslag av markägarnas och jägar- I , och bör en företrädare för rennäringen ersätta en av jägarrepresentanterna i Denne bör utses efter förslag av . ordförande för gruppen utses en markägarrepresentant. bör ha utslagsröst vid lika antal röster i omröstning. älgförvaltningsgrupperna bör vara förordnade . Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med rege- Utredningen har dock föreslagit att älgförvaltnings-