prop · GX03170d4 · 2010-03-23 00:00:00 — Detta bör klart uttryckas i paragrafen. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om en kommun i områdesbestämmelser för ett område som är avsett för bebyggelse eller för en anläggning som kräver ett skydds- eller säkerhetsområde inför en föreskrift om vegetation eller om markytans utformning eller höjdläge och föreskriften pågående markanvändning avsevärt försvåras, har den som äger en fastighet som berörs av föreskriften rätt till ersättning av kommunen för den skada som föreskriften medför. 14 kap. 17 § Lagrådet erinrar om förslaget ovan att samla bestämmelserna i 14 kap. 6, 8, 10, 13, 15 och 17 §§ i en enda paragraf som placeras före 14 kap. 18 i det remitterade förslaget och med en egen rubrik. Godtas detta förslag måste 14 kap. 6 § och följande paragrafer i kapitlet numreras om. Lagrådet erinrar dessutom om påpekandet ovan under 14 kap. 5 § att andra meningen i de nämnda paragraferna kan utgå. Lagrådet föreslår att paragrafen, med reservation för att paragrafernas nummer måste justeras, får följande lydelse: Bestämmelserna i 14 kap. 5, 7, 9, 11, 12, 14 och 16 §§ om en fastighetsägare gäller också den som har en särskild rätt till en fastighet. 14 kap. 18 § I paragrafen föreskrivs ersättningsrätt om synnerligt men uppkommer vid användningen av fastigheten. Uttrycket bör bytas mot det blir synnerligen svårt att använda fastigheten. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om ett beslut som avses i 5, 7, eller 9 §, 12 § första stycket, 14 eller 16 § medför att det blir synnerligen svårt att använda fastigheten, är kommunen skyldig att på fastighetsägarens begäran lösa in den. 14 kap. 19 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om mark eller annat utrymme enligt en detaljplan ska användas för en allmän plats som kommunen är huvudman för eller för annat än enskilt byggande, är kommunen skyldig att på fastighetsägarens begäran lösa in marken eller utrymmet. 14 kap. 20 § I den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet bör klarläggas huru- vida en samfällighet som ska bildas har rättskapacitet att förvärva rätt till mark eller utrymme. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om mark eller annat utrymme enligt en detaljplan ska användas för en allmän plats som kommunen inte är huvudman för, är den som ska vara huvudman för platsen skyldig att på fastighetsägarens begäran förvärva äganderätt, nyttjanderätt eller annan särskild rätt till marken eller utrym- Första stycket gäller inte om staten enligt 21 § eller kommunen enligt 22 § är skyldig att lösa in marken eller utrymmet. 14 kap. 21 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om mark eller annat utrymme enligt en detaljplan ska användas för en väg som staten ska vara väghållare för enligt väglagen (1971:948) och som kommunen inte är huvudman för, är staten skyldig att på fastighets- ägarens begäran förvärva äganderätt, nyttjanderätt eller annan särskild rätt till marken eller utrymmet. 14 kap. 22 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om mark eller annat utrymme enligt en detaljplan ska användas för en väg som kommunen ska vara väghållare för enligt väglagen (1971:948) men som kommunen inte är huvudman för, är kommunen skyldig att på fastighetsägarens begäran förvärva äganderätt, nyttjanderätt eller annan särskild rätt till marken eller utrymmet. 14 kap. 23 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om mark eller annat utrymme enligt en detaljplan ska användas för enskilt byggande men också för en allmän ledning, en allmän trafikan- läggning eller en trafikanläggning som är gemensam för flera fastigheter, är den som ska vara huvudman för anläggningen skyldig att på fastig- hetsägarens begäran förvärva nyttjanderätt eller annan särskild rätt i den omfattning som behövs för ändamålet. 14 kap. 24 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Den som är skyldig att förvärva en rätt till mark eller utrymme enligt 20, 21, 22 eller 23 § får bestämma vilken rätt som förvärvet ska avse. 14 kap. 25 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om en kommun enligt 4 kap. 26-29 §§ i en detaljplan har bestämt om tillfällig användning av mark eller utrymme som avses i 19, 20, 21, eller 22 §, gäller inte den inlösenskyldighet som föreskrivs i paragraferna som den tillfälliga användningen får pågå. 14 kap. 26 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Särskilda bestämmelser om inlösen av mark eller utrymme inom ett samverkansområde finns i lagen (1987:11) om exploateringssamverkan. 14 kap. 27 § I andra stycket anges att första stycket endast gäller i fråga om beslut och hänsynstaganden som har inträtt före det senaste beslutet. Det är oklart vad som avses med detta. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Vid bedömningen av en skadas betydelse enligt någon av bestämmelserna i 510 och 1418 §§ ska hänsyn också tas till 1.andra beslut som avses i 510 och 1418 §§, 2.beslut enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., 3.beslut enligt 7 kap. 3, 5, 6, 9, 22 eller 24 § , 4.beslut som innebär att tillstånd enligt 7 kap. 11 § andra stycket eller 28 b29 a §§ inte ges, 5.förelägganden eller förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket , 6.beslut som innebär att dispens enligt de bestämmelser som avses i 2 5 inte ges, 7.beslut enligt 18 § skogsvårdslagen (1979:429), och 8.inverkan av föreskrifter som har meddelats med stöd av 30 § skogsvårdslagen. Första stycket gäller endast i fråga om beslut och föreskrifter som har meddelats före det senaste beslutet. Att en talerätt eller rätt till ersättning eller inlösen med anledning av ett beslut som avses i första stycket har gått förlorad till följd av 15 kap. 4 § eller motsvarande bestämmelser i eller lagen om kulturminnen m.m. hindrar inte att beslutet beaktas. 14 kap. 28 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Ersättning enligt detta kapitel ska bestämmas med tillämpning av 4 kap. expropriationslagen (1972:719), om annat inte följer av 29 §. stämmelserna i 4 kap. 3 § expropriationslagen ska då tillämpas i fråga om värdeökning som har ägt rum före den dag då talan om inlösen väcktes. 14 kap. 29 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Ersättning för att en fastighets marknadsvärde har minskat på grund av beslut eller genomförandeåtgärd som avses i någon av 3 och 511 §§, 12 § första stycket och 1417 §§ ska bestämmas som skillnaden mellan fastighetens marknadsvärde före och efter beslutet eller genomförande- åtgärden och utan hänsyn till förväntningar om att markanvändningen kommer att ändras. I fall som avses i 5, 6, 9 och 10 §§ ska ersättningen minskas med ett belopp som motsvarar ersättningen för den skada som på grund av 5 § andra stycket och 9 § andra stycket ska tålas utan ersättning. 14 kap. 30 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om regeringen för att tillgodose ett riksintresse enligt 3 eller 4 kap. har meddelat ett planföreläggande för en kommun, och kom- munen med anledning av detta i en detaljplan eller områdesbestämmelser har infört ett rivningsförbud som avses i 9 § eller en bestämmelse som avses i 14 § och ersatt eller löst in en rättighet är staten skyldig att ersätta kommunen dess kostnader för ersättning eller inlösen. 14 kap. 31 § Paragrafen tar sikte på anläggningar som avses i 9 kap. 13 § 2. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om en kommun för ett område som är avsett för en anläggning som kräver ett skydds- eller säkerhetsområde har meddelat beslut som avses i 7, 8, 16 eller 17 §, och ersatt eller löst in en rättighet, är anläggningens ägare skyldig att ersätta kommunen dess kostnader för ersättning eller 14 kap. 32 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Den som inte anmäler sitt anspråk inom den tid som förelagts enligt i 5 kap. 26 § förlorar sin rätt till ersättning eller inlösen. inte om skadan inte rimligen kunde förutses inom den förelagda tiden. Hänvisningarna i de av Lagrådet behandlade paragraferna i detta kapitel får kontrolleras i den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet när Lagrådets förslag beträffande 14 kap har prövats. 15 kap. 1 § I det remitterade lagförslaget hänvisas i 6 kap. 18 §, 14 kap. 28 § och indirekt i 14 kap. 29 §, 15 kap. 1 §, 15 kap. 8 § och 15 kap. 9 § till expropriationslagen (1972:719). Enligt 6 kap. 18 § ska, om kommunen använder sig av sin rätt till inlösen enligt 14, 15, 16 eller 17 §, ersättningen bestämmas enligt 4 kap. expropriationslagen (1972:719). Någon annan än kommunen har inte rätt till inlösen enligt dessa paragrafer. Enligt 14 kap. 28 § ska 4 kap. expropriationslagen tillämpas när ersättning enligt 14 kap. bestäms. Enligt 15 kap. 8 § ska en fråga om avstående av mark eller annat utrymme förfalla i den del som rör den inlösenberättigades rätt, om 1.ersättningen inte har nedsatts på det sätt som anges i expropriationslagen (1972:719), och 2.marken eller utrymmet inte har tillträtts eller övergått enligt 6 kap. 10 § expropriationslagen. Enligt 15 kap. 9 § ska expropriationslagen (1972:719) tillämpas i fråga om rättegångskostnader i mål om jämkning av ersättning enligt 6 kap. 37 § denna lag. Lagrådet menar att punkten 1, i konsekvens med 6 kap. 18 §, bör innehålla en hänvisning också till 6 kap. 17 §. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om annat inte föreskrivs i denna lag, ska utöver det som följer av 6 kap. 18 § och 14 kap. 28 och 29 §§ denna lag, expropriationslagen (1972:719) tillämpas i mål om 1.inlösen enligt någon av bestämmelserna i 6 kap. 14, 15, 16 eller 17 §, och 2.ersättning, inlösen eller förvärv av nyttjanderätt eller annan särskild rätt i fall som avses i någon av bestämmelserna i 14 kap. 223 §. 15 kap. 3 § Lagrådet föreslår att paragrafen delas upp i två paragrafer, 3 § och 3 a §, som behandlar mål som avses i 6 kap. 15 respektive 6 kap. 16 §. Lagrådet föreslår att paragraferna får följande lydelse: 3 § Om en talan om inlösen av ett markområde enligt 6 kap. 15 § har väckts, ska fastighetsdomstolen underrätta lantmäterimyndigheten. Om det vid prövningen av målet om inlösen pågår ett ärende om fastighetsbildning i överensstämmelse med den detaljplan som gäller för markområdet, ska målet om inlösen förklaras vilande till dess att fastighetsbildningsärendet är slutligt avgjort. Om en fastighet bildas som överensstämmer med detaljplanen, förfaller kommunens talan om inlösen. 3 a § En talan om inlösen av mark eller utrymme enligt 6 kap. 16 § ska väckas efter utgången av detaljplanens genomförandetid. Om det vid prövningen av målet om inlösen pågår ett ärende om en förlängning eller förnyelse av genomförandetiden, ska målet om inlösen förklaras vilande till dess ärendet om genomförandetiden är slutligt av- Om genomförandetiden förlängs eller förnyas, förfaller kommunens talan om inlösen. 15 kap. 4 § Om Lagrådets förslag beträffande 14 kap. godtas måste hänvisningen i förevarande paragraf justeras. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: I fall som avses i 14 kap. 310, 1217 §§ ska talan väckas från den dag då beslutet som talan grundas på vann laga kraft. I fall som avses i 14 kap. 2 och 11 §§ ska talan väckas från den dag då den åtgärd som talan grundas på utfördes. En talan får dock väckas senare än som anges i första och andra styckena, om skadan inte rimligen kunde förutses inom tvåårsperioden. 15 kap. 5 § Se kommentaren under 15 kap. 4 §. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Ersättning enligt 14 kap. 2, 3 och 518 §§ ska bestämmas i pengar som ska betalas på en gång eller, om det finns särskilda skäl, med ett visst år- Om ersättningen ska betalas och förhållandena änd- ras, ska det årliga beloppet omprövas på begäran av kommunen, fastighetsägaren eller den som har en särskild rätt till fastigheten. Om kommunen begär det och det inte är uppenbart oskäligt, ska dom- stolen förordna att ersättning enligt 14 kap. 9, 10, 14 eller 15 § ska betalas ut först när vissa åtgärder med byggnaden har utförts. 15 kap. 6 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om kommunen och fastighetsägaren eller den som har en särskild rätt till fastigheten har träffat avtal eller uppenbarligen förutsatt att något ska gälla i fråga om ersättning gäller det även mot en ny ägare av fastigheten eller en ny innehavare av den särskilda rätten. 15 kap. 7 § I mål om inlösen tillämpas expropriationslagens bestämmelser om hur rättegångskostnaderna ska fördelas. Det innebär att, om det är kommunen som har väckt talan om inlösen enligt 6 kap. 1417 §§, ska kommunen stå sina egna kostnader och dessutom ersätta motparten för dennes kost- nader i målet. Detsamma gäller om en ägare eller en fastighetsägare väcker talan mot kommunen och yrkar ersättning enligt 14 kap. 222 §§ för skada som ett kommunalt beslut har förorsakat. I förevarande paragraf görs vissa undantag från detta. en av paragrafen behandlas den situationen att det inte är kommunen utan enskild ägare eller rättighetsinnehavare till en fastighet som har inlett rättegången och yrkat ersättning enligt 14 kap. 223 § utan tillräckliga Då ska käranden stå sina egna kostnader. I andra meningen be- handlas en situation som är ännu mera graverande för käranden; en enskild ägare eller rättighetsinnehavare till en fastighet har väckt talan mot kommunen och yrkat ersättning enligt 14 kap. 223 §§ men förlorat målet och omständigheterna är sådana att det är uppenbart att rättegången inleddes utan skälig grund. I så fall får käranden inte bara stå sina egna kostnader utan ska dessutom ersätta kommunen för dess kostnader i Skillnaden mellan utan tillräckliga skäl och utan skälig grund bör klarläggas i den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om en fastighetsägare eller någon som har en särskild rätt till en fastig- het har väckt en talan som avses i 1 § 2 mot en kommun och domstolen ogillar käromålet, får domstolen, 1.om den finner att käranden inlett rättegången utan tillräckliga skäl, förordna att käranden ska bära sina egna rättegångskostnader, och 2.om den finner att käranden uppenbart inlett rättegången utan skälig grund, förplikta käranden att ersätta kommunens rättegångskostnader. 15 kap. 8 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: På begäran av den som har rätt till ersättning som har fastställts i ett mål om inlösen enligt denna lag, ska den väckta frågan om avstående av mark eller annat utrymme förfalla i den del som rör dennes rätt, om 1.ersättningen inte har nedsatts på det sätt som sägs i expropriationslagen (1972:719), och 2.marken eller utrymmet inte har tillträtts eller övergått enligt 6 kap. 10 § expropriationslagen. 15 kap. 9 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: En tvist mellan kommunen och en fastighetsägare om ersättning för gatukostnader eller kostnader för andra allmänna platser eller om villkoren för betalning av sådan ersättning prövas av den fastighetsdomstol inom vars område fastigheten ligger. I ett mål som avses i första stycket ska lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål tillämpas. I mål om jämkning av ersättning enligt 6 kap. 37 § ska dock expropriationslagen (1972:719) tillämpas i fråga om rättegångskostnader. Om fastighetsägaren förlorar ett mål om jämkning på grund av att fastighetsägaren har inlett rättegången utan tillräckliga skäl, får domstolen förordna att fastighetsägaren ska bära sina egna kostnader. Om fastighetsägaren inledde rättegången trots att det måste ha varit uppenbart för fastighetsägaren att talan väcktes utan skälig grund, får domstolen dessutom förplikta fastighetsägaren att ersätta kommunens rättegångskostnader. Rubriken närmast före 16 kap. 1 § Lagrådet föreslår att rubriken ändras till Föreskrifter om detaljplaner. 16 kap. 1 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Regeringen får meddela föreskrifter om när genomförandet av en detaljplan, med ett planområde som får tas i anspråk för ändamål som anges i 4 kap. 34 § andra stycket, kan antas få en betydande miljöpåverkan. 16 kap. 2 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.att bestämmelserna i i 8 kap. 1 och 2 §§ om en byggnad ska tillämpas också på en annan anläggning, 2.att bestämmelserna i 8 kap. 1 § 2 om en byggnad ska tillämpas också på skyltar och ljusanordningar, 3.vad som krävs för att ett byggnadsverk ska anses uppfylla kraven i 8 kap. 1 och 4 §§, 4.att vissa krav trots 8 kap. 2 och 4 §§ eller vid tillämpning av 8 kap. 7 och 8 §§ alltid ska uppfyllas vid nybyggnad, ombyggnad eller annan ändring av en byggnad, och 5.att vissa krav trots 8 kap. 2 och 4 §§ eller vid tillämpning av 8 kap. 7 och 8 §§ inte behöver uppfyllas vid nybyggnad, ombyggnad eller annan ändring av en byggnad. 6 kap. 3 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att vissa slags hinder mot tillgänglighet eller användbarhet vid tillämpningen av 8 kap. 2 eller 12 § ska anses vara enkla att avhjälpa. 16 kap. 4 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från de tekniska egenskapskraven i 8 kap. 4 § om det finns särskilda skäl för sådana undantag och dessa avser uppförande eller ändring av en byggnad i experimentsyfte. Undantagen får inte medföra en oacceptabel risk för människors hälsa eller säkerhet. 16 kap. 5 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter som behövs till skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa eller för att ge en lämplig utformning av byggnadsverk, tomter, allmänna platser och områden för andra anläggningar än byggnader och allmänna platser. 16 kap. 6 § Punkten 5 innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om bl.a. bestyrkande av överensstämmelse med gällande krav på byggprodukter. Detta måste enligt Lagrådet innebära att byggprodukten i fråga ska överensstämma med gällande krav. Detta bör skrivas klarare. Enligt andra ledet i punkten 5 får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer också meddela föreskrifter om att det i fråga om byggprodukter som har liten betydelse med hänsyn till hälsa och säkerhet är tillräckligt att tillverkaren har utfärdat en försäkran om byggprodukternas överensstämmelse med allmänt erkänd och tillämpad teknik. Som bestämmelsen är utformad i remissen är den fristående i förhållande till den nyssnämnda bestämmelsen i punktens första led. Om detta inte är avsikten måste bestämmelsen formuleras om. I annat fall bör punkten delas upp i två. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.vad som krävs för att en byggprodukt enligt 8 kap. 19 § ska anses lämplig för att ingå i ett byggnadsverk, 2.märkning av byggprodukter enligt 8 kap. 21 § som förutsättning för att de ska få släppas ut på marknaden och användas, 3. typgodkännanden och tillverkningskontroll enligt 8 kap. 22 och 4.att en byggprodukt måste vara typgodkänd enligt 8 kap. 22 § för att få användas i ett byggnadsverk, 5.bestyrkande av att en byggprodukt överensstämmer med gällande krav och 6.att det i fråga om byggprodukter som har liten betydelse med hänsyn till hälsa och säkerhet är tillräckligt att tillverkaren har utfärdat en försäkran om att byggprodukterna överensstämmer med allmänt erkänd och tillämpad teknik. 16 kap. 7 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Regeringen får meddela föreskrifter om att det, utöver vad som följer av 9 kap. 27 §§, krävs bygglov för 1.skyltar och ljusanordningar, och 2.andra anläggningar än byggnader, om anläggningarna genom sin storlek eller funktion kan ha en betydande inverkan på omgivningen. 16 kap. 8 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Regeringen får meddela föreskrifter om att anmälan krävs för vissa åtgärder enligt 9 kap. 16 §. Rubriken närmast före 16 kap. 11 § Lagrådet föreslår att rubriken ändras till Föreskrifter om kontroll. 16 kap. 11 § Enligt nuvarande PBL får även den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter som avses i paragrafen. Vid föredragningen har upplysts att någon ändring inte är avsedd. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om kontroll av att föreskrifter som har meddelats med stöd av 2, 5 eller 6 § följs. 16 kap. 13 § Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: Om det har inträffat en naturhändelse med synnerligen omfattande negativa effekter på miljön eller egendom och om det behövs för att nödvändiga åtgärder snabbt ska kunna vidtas, får regeringen meddela föreskrifter om tidsbegränsade undantag från 1.krav på att hänsyn ska tas till allmänna intressen vid lokalisering av bebyggelse enligt 2 kap., 2.krav på byggnader, andra anläggningar, tomter, allmänna platser och områden för andra anläggningar än byggnader enligt 8 kap., 3.krav på att en åtgärd ska vara förenlig med en detaljplan eller områdesbestämmelser, 4.krav på bygglov, rivningslov och marklov enligt 9 kap., samt 5.bestämmelserna i 10 kap. om förfarandet efter bygg- och rivningslov m.m. Det till Lagrådet remitterade förslaget innehåller ikraftträdande- och övergångsbestämmelser. Under föredragningen har uppmärksammats att det i flera punkter finns behov av förtydliganden och att vissa av de rubricerade bestämmelserna därför måste följdändras och kompletteras med ytterligare bestämmelser. Enligt punkten 2 ska äldre bestämmelser gälla för ärenden som har påbörjats före och ärenden som avser överklagande av beslut i ett sådant ärende till dess ärendet är slutligt avgjort. Lagrådet föreslår att ordet gäller ska bytas ut mot ska fortfarande gälla. I en situation där en omfattande lag helt ersätts av en ny lagstiftning är det naturligtvis av utomordentlig betydelse att övergången till en i många avseenden ny ordning blir så smidig som möjligt. En allmänt godtagen princip innebär att processuella bestämmelser i ny lagstiftning ska tillämpas efter ikraftträdandet. Det har då inte någon betydelse att de förhållanden som ärendet eller målet gäller avser tiden före ikraftträdandet. Om det i stället är fråga om materiella bestämmelser gäller normalt en annan princip enligt vilken nya regler bör tillämpas endast på omständigheter som inträtt efter ikraftträdandet (jfr prop. 1985/86:1 s.335). Det är uppenbart att punkten 2 i den remitterade lydelsen tar sikte på handläggningen av ärenden som har påbörjats men inte blivit slutligt av- gjorda års plan- och bygglag upphör att gälla. inte inskränkas till endast ärenden hos en myndighet. Den bör också om- fatta mål hos en domstol. I det följande använder Lagrådet endast be- greppet ärende som ett samlingsbegrepp. Punkten 2 innebär att ärenden som står öppna när den nya lagen träder i kraft ska handläggas enligt äldre bestämmelser, dvs. Den nya lagen innehåller regler av både processuell och materiell natur. Det är alltså klart att de två principer som ovan nämnts kommer att bli aktuella vid övergången, beroende på vad det enskilda ärendet gäller. Det har vid föredragningen upplysts att tanken är att punkten 2 ska leda till en handläggning enligt följande. Om en detaljplan har antagits enligt lag och detaljplanebeslutet har vunnit laga kraft, så gäller planen till dess den upphävs eller ändras. Varken punkten 2 eller någon annan övergångsbestämmelse innebär att de gamla detaljplanerna inte längre Det finns därför inte heller något behov av en bestämmelse av innebörd att en gammal plan ska gälla som en detaljplan enligt den nya Om det efter den nya lagens ikraftträdande tas initiativ för att upphäva eller ändra den gamla planen, ska den nya lagen tillämpas på