prop · GX03122 · 2010-03-09 00:00:00 — det är särskilt klandervärt måste beaktas att ansvaret för en obehörig transaktion i dessa fall inträder först vid grov oaktsamhet. om särskilt klandervärt avses alltså kvalificerade former av grov oakt- Har kontohavaren handlat svikligt, är transaktionerna att anse som behöriga och omfattas inte av lagen. Det kan dock finnas fall då det svikliga handlandet endast indirekt bidragit till den obehöriga I sådana fall ansvarar kontohavaren som utgångspunkt för hela beloppet enligt bestämmelsen. För att kontohavaren ska ansvara för en obehörig transaktion krävs slutligen ett orsakssamband mellan hans eller hennes handlande och den Den obehöriga transaktionen ska ha kunnat genomföras till följd av det grovt oaktsamma handlandet. 7 § Oavsett vad som anges i 5 och 6 §§, ansvarar kontohavaren inte för något belopp som har belastat kontot efter det att han eller hon anmält till betaltjänst- leverantören att betalningsinstrumentet ska spärras. Detta gäller dock inte om kontohavaren genom svikligt handlande har bidragit till den obehöriga transak- Paragrafen genomför artikel 61.4 och 61.5 i direktivet. I första meningen anges ett fall då en kontohavare inte ska ansvara för något belopp som belastat ett konto till följd av en obehörig transaktion trots att detta annars följer av 5 och 6 §§. I det fall som nämns i denna paragraf saknar det alltså betydelse om kontohavaren genom grov oakt- samhet har brutit mot en förpliktelse som följer av lagen. Har en transaktion genomförts efter det att en kontohavare har anmält att betalningsinstrumentet ska spärras, slipper kontohavaren att stå för Det har ansetts rimligt att banken i en sådan situation spärrar tillgången till kontot och annars får ansvara för hela beloppet vid en obehörig transaktion. Kontohavaren behöver naturligtvis inte stå för något belopp om det på grund av betaltjänstleverantören inte har varit möjligt att lämna en anmälan om att betalningsinstrumentet ska spärras. Av andra meningen framgår att en kontohavare ansvarar för en obehö- rig transaktion som genomförs efter det att en spärranmälan har gjorts om kontohavaren genom svikligt handlande har bidragit till den obehöriga transaktionen. I många fall är transaktioner som genomförts svikligen att anse som behöriga. Det kan dock finnas fall då kontohavaren endast svikligen har bidragit till den obehöriga transaktionen. Kontohavaren har då ingen fördel av att ha spärranmält betalningsinstrumentet. 8 § Kontohavaren ansvarar för hela beloppet om han eller hon inte underrättar betaltjänstleverantören utan onödigt dröjsmål efter att ha fått vetskap om den obehöriga transaktionen. Detsamma gäller om betaltjänstleverantören har lämnat kontohavaren information om transaktionen och kontohavaren inte underrättar betaltjänstleverantören från det att beloppet belastat kontot. Paragrafen genomför delvis artikel 58 i direktivet. I paragrafen regleras i vilka fall kontohavaren ska ansvara för hela beloppet vid en obehörig transaktion. Av bestämmelsen framgår att kontohavaren ansvarar för hela beloppet om han eller hon inte underrättar betaltjänstleverantören i rätt tid om en obehörig transaktion. Bestämmelsen innebär att de begränsningar till för- mån för kontohavaren som anges i 5 och 6 §§ inte är tillämpliga. Den innebär också att kontohavaren vid en sen reklamation kan få stå för hela beloppet oavsett om han eller hon varit oaktsam. Enligt första meningen krävs att det är visat att kontohavaren har fått faktisk vetskap om den obehöriga transaktionen. Det innebär att tretton- månadersregeln i andra meningen i praktiken blir den regel som ofta får tillämpas. I de fall betaltjänstleverantören har informerat kontohavaren om transaktionen är kontohavaren under alla förhållanden skyldig att rekla- mera senast efter att beloppet belastat kontot. Har betal- tjänstleverantören skickat ett kontoutdrag till kontohavaren, räknas alltså fristen från debiteringen av kontot och inte från tidpunkten då konto- havaren fick kontoutdraget. Det är tillräckligt att kontohavaren lämnar en s.k. neutral reklamation. Det innebär att kontohavaren inte behöver ange vilket anspråk på ersätt- ning han eller hon har för avsikt att framställa på grund av den obehöriga transaktionen. Har kontohavaren uppgett att han eller hon tror att en viss transaktion är obehörig, räcker det i regel för att kontohavaren ska anses ha underrättat leverantören. Däremot räcker det i normalfallet inte att kontohavaren endast har gjort en spärranmälan (jfr 4 § punkten 2). Rekla- mationen kan göras såväl skriftligen som muntligen. Reklamerar kontohavaren inte i rätt tid, förlorar han eller hon sin rätt till ersättning av betaltjänstleverantören. Betaltjänstleverantören kan naturligtvis inte dra fördel av en försenad eller utebliven reklamation om den obehöriga transaktionen beror på att leverantören själv brustit i något avgörande avseende, t.ex. genom att ha Prop. 2009/10:122 underlåtit att spärra ett betalningsinstrument efter spärranmälan. 9 § Om även någon annan än kontohavaren är behörig enligt kontoavtalet att använda ett betalningsinstrument, ska, vid bedömningen enligt 58 §§ av om kontohavaren ansvarar för något belopp, den andra personens handlande räknas som om kontohavaren själv hade handlat. Det förekommer att även någon annan än kontohavaren är behörig att använda ett betalningsinstrument som är kopplat till kontot. I paragrafen regleras under vilka förutsättningar kontohavaren ska ansvara för en sådan persons handlande om det inträffar en obehörig transaktion. Bestämmelsen tar sikte på det fallet att någon annan, vid sidan av kontohavaren, givits rätt att disponera över medel på kontot eller ta ett kreditutrymme i anspråk. Det kan ske t.ex. genom att ett extrakort utfär- das åt en familjemedlem. För att någon annan än kontohavaren ska vara behörig att använda ett betalningsinstrument som är knutet till konto- havarens konto måste betaltjänstleverantören och kontohavaren ha av- talat om detta. Enligt bestämmelsen ska, vid bedömningen av om en kontohavare ansvarar för något belopp, den andra personens handlande räknas som om kontohavaren själv hade handlat. Om det har skett en obehörig transaktion, har extrakortsinnehavarens handlande eller underlåtenhet att handla alltså samma verkan för kontohavaren som om han eller hon själv hade handlat eller inte handlat. Regleringen innebär att en obehörig transaktion som har kunnat genomföras till följd av en extrakortsinnehavares bristfälliga hantering av kortet och koden kan leda till betalningsansvar för kontohavaren. Konto- havaren ska alltså då stå för det obehöriga uttaget. De beloppsmässiga begränsningar för ansvaret som gäller för en kontohavare enligt 5 och 6 §§ tillämpas också i dessa fall. Detta innebär att kontohavarens ansvar, om han eller hon är konsument, är begränsat till högst . Inte ens i det fallet då både kontohavaren och extrakortsinnehavaren har varit grovt oaktsamma ska kontohavaren betala mer än . Kontohavaren ansvarar inte för transaktioner som inträffar efter att extrakortsinnehavaren har anmält till betaltjänstleverantören att betal- ningsinstrumentet ska spärras, om inte extrakortsinnehavaren genom svikligt handlande har bidragit till den obehöriga transaktionen (jfr 7 §). Har extrakortsinnehaven inte reklamerat i rätt tid, kan kontohavaren få stå för hela beloppet (jfr 8 §). Bestämmelsen reglerar endast konsekvenserna för kontohavarens an- svar i förhållande till betaltjänstleverantören. Vilka möjligheter konto- havaren har att vända sig mot den person som har ett extrakort regleras alltså inte här. Denna lag träder i kraft . Av bestämmelsen framgår att lagen träder i kraft . Av övergångsbestämmelsen till lagen om ändring i konsumentkredit- lagen följer att den upphävda 34 § ska tillämpas i fråga om avtal som har ingåtts före ikraftträdandet. Ändras avtalsvillkoren i kontoavtalet efter ikraftträdandet, får det i det enskilda fallet bedömas om ett nytt avtal träffats eller om det är samma avtal som fortsätter att tillämpas. Är ändringarna betydande, får i regel ett nytt kontoavtal anses ha ingåtts. Sammanfattning av betänkandet Betalningsansvar vid obehörig användning av kontokort m.m. (SOU 2005:108) Utredningen skall enligt sina direktiv såvitt avser de frågor som behand- las i detta slutbetänkande göra en översyn av bestämmelserna i 34 § konsumentkreditlagen (1992:830) om en kontohavares betalningsansvar för obehörig användning av kontokort. En kontohavare som är konsument är enligt 34 § konsumentkreditlagen obegränsat betalningsansvarig för obehöriga transaktioner, om konto- havaren bl.a. förlorat kortet genom grov oaktsamhet eller på något annat sätt förlorat besittningen av kortet och inte efter upptäckten anmält förlusten till kreditgivaren. I praxis har begreppet grov oaktsam- het i 34 § kommit att innefatta situationer som i andra delar av civilrätten närmast skulle betraktas som enkel oaktsamhet. En konsument som för- lorar sitt kontokort löper alltså enligt nuvarande lagstiftning en risk att drabbas av en avsevärd ekonomisk förlust. Vidare beaktas enligt nuva- rande reglering inte hur kontohavaren har hanterat koden. Användningen av kontokort har ökat dramatiskt sedan bestämmelserna i nuvarande 34 § konsumentkreditlagen infördes . avsedda att lättillgängligt medföras i olika sammanhang och för att på daglig basis användas för betalningar och kontantuttag. hörighetskontrollen allt oftare sker genom inknappning av kod har ett större ansvar för systemsäkerheten kommit att läggas på kontohavaren. Elektroniska betalningsmedel är typiskt sett kostnadseffektivare och säkrare än sina pappersbaserade motsvarigheter. Det finns således ett samhällsekonomiskt och brottsförebyggande intresse av att kortanvänd- ningen ökar i samhället. Utredningen har ansett att lagstiftningen om betalningsansvar vid obe- hörig användning av kontokort bör anpassas till marknads- och teknik- Vidare bör konsumentskyddet stärkas genom att de risker som en konsument löper vid användning av kontokort begränsas. ningen har också ansett att den reglering som föreslås bör vara så lättillämpad att flertalet ärenden om obehörig användning av kontokort kan lösas snabbt och utan större resursåtgång. strävat en väl avvägd helhetslösning som så långt som möjligt uppfyller Begränsning av kontohavarens ansvar Det förhållandet att en kontohavare kan hållas obegränsat betalnings- ansvarig vid obehöriga transaktioner med kontokort innebär att innehavet av ett kontokort kan vara förknippat med en avsevärd ekonomisk risk. Utredningen har bedömt att detta inte gagnar tilltron till kontokortet som ett säkert betalningsmedel som kan användas av konsumenter i allmän- Det kan inte heller anses tillfredsställande att små skillnader i hante- ringen av kortet kan leda till antingen obegränsat ansvar för konto- havaren eller inget ansvar alls. Utredningen har således ansett att utfärdaren av ett kontokort skall kunna hålla kontohavaren obegränsat betalningsansvarig för obehöriga transaktioner endast om han eller hon frivilligt överlämnat kortet eller uppgett koden för annan, eller om kontohavaren genom svek har bidragit till att obehöriga transaktioner kunnat genomföras. Ett begränsat ansvar bör kunna komma i fråga om de obehöriga transaktionerna kunnat genomföras på grund av att kontohavaren handlat grovt oaktsamt eller underlåtit att underrätta utfärdaren av kortet om att detta förlorats eller att koden kommit till annans kännedom. bedömningen av om kontohavaren handlat grovt oaktsamt skall hante- ringen av såväl kortet som koden beaktas, förutsatt förstås att de obe- höriga transaktionerna utförts genom inknappning av kod. grov oaktsamhet skall härvid tillämpas på samma sätt som i andra delar av den svenska civilrätten. Ansvar enligt denna bestämmelse skall såle- des endast komma i fråga i särskilda undantagsfall. skall kontohavaren kunna hållas betalningsansvarig med eller det lägre belopp som transaktionerna avser. Kontohavarens hantering av den till ett kontokort hörande koden utgör en viktig del av systemsäkerheten. Har obehöriga transaktioner kunnat ut- föras med användning av rätt kod kan detta i många fall antas bero på att kontohavaren på något sätt förvarat en anteckning om koden tillsammans Ofta kan det inte utredas hur den obehörige personen fått kännedom om koden. Utredningen har ansett att utfärdaren av ett kontokort skall ha möjlig- het att hålla kontohavaren betalningsansvarig med en självrisk om eller det lägre belopp som transaktionerna avser, när obe- höriga transaktioner utförts genom inknappning av rätt kod. har utfärdaren av ett kontokort möjlighet att uppställa ett tydligt incita- ment för kontohavaren att hantera koden så säkert som möjligt, som ärenden av detta slag kan avslutas utan större resursåtgång. är en nyckel till kontot och det blir särskilt viktigt att inskärpa betydelsen av hur den hanteras eftersom utredningens förslag i övrigt innebär att betalningsansvar för kontohavaren skall kunna göras gällande endast i Kontohavaren skall inte kunna hållas betalningsansvarig med en själv- risk, om det framstår som uppenbart oskäligt att göra ett sådant betal- Självrisk skall inte kunna tas ut beträffande obehöriga transaktioner som genomförts utan användning av kod, t.ex. med namnunderskrift. Även om kraven för betalningsansvar i och för sig är uppfyllda skall kontohavaren under vissa förhållanden ändå inte kunna hållas ansvarig. Kontohavaren skall inte kunna bli betalningsansvarig för obehöriga transaktioner som genomförs efter det att kortet eller koden spärranmälts. Detsamma skall gälla när transaktionerna kunnat genomföras på grund av säkerhetsmässiga brister eller något annat fel som utfärdaren av kortet ansvarar för, eller om en näringsidkare har godtagit ett kontokort trots att han eller hon insåg eller borde ha insett att kortet användes utan konto- havarens samtycke. Vidare skall kontohavaren undgå betalningsansvar, om de obehöriga transaktionerna har genomförts med användning av ett kontokort som kontohavaren inte hade mottagit, eller om transaktionerna avser belopp som överstiger vad som enligt avtal skall vara disponibelt för kontohavaren. I nu nämnda fall skall således inte ens en självrisk kunna tas ut. Konto- havaren skall emellertid vara fullt betalningsansvarig, om han eller hon bidragit till de obehöriga transaktionerna genom svek. Vid e-handel sker inte en avläsning av kontokortet, utan en eller flera uppgifter som hör till detta uppges. Eftersom e-handel bygger på att kontohavaren lämnar ut sådana uppgifter framstår det som rimligt att en åtgärd av detta slag inte kan föranleda betalningsansvar för obehöriga transaktioner. En annan ordning kan antas inverka negativt på tilliten till e-handeln. En kontohavare skall således inte kunna hållas betalningsansvarig för obehöriga transaktioner som kunnat genomföras på grund av att ett nummer eller annan uppgift som hör till ett kontokort angetts vid ett distansavtal eller på något annat sätt kommit till annans kännedom. Kontohavaren skall dock vara betalningsansvarig, om han eller hon bidragit till de obehöriga transaktionerna genom svek. Internetbank och liknande självbetjäningstjänster Det förhållandet att transaktioner med kontokort numera ofta genomförs med kod har medfört att kontokort alltmer kommit att likna andra elek- troniska betalningstjänster som bygger på kodhantering, t.ex. Internet- bank. Utredningen har ansett det önskvärt att regleringen av kontohava- rens betalningsansvar vid obehörig användning av kontokort, Internet- bank, telefonbank och andra liknande självbetjäningstjänster är så teknik- neutral som möjligt. Vidare används Internetbank och liknande självbetjäningstjänster nu- mera av en bred allmänhet. Flera banker tillämpar avtalsvillkor som inne- bär att kontohavaren utan krav på vållande skall vara fullt betalnings- ansvarig för obehöriga transaktioner som genomförs med användning av sådana tjänster. Utredningen har bedömt att konsumentskyddet på detta område är otillfredsställande. Utredningen har därför ansett att samma bestämmelser som tillämpas vid obehörig användning av kontokort skall tillämpas vid obehörig an- vändning av Internetbank och liknande tjänster genom vilka en konto- havare med kod eller annat identifieringsmedel genomför betalningar eller andra överföringar av pengar. Det är angeläget att en konsument som ingår avtal om kontokort, Internetbank eller annan liknande självbetjäningstjänst är medveten om vilket ansvar som följer med tjänsten i händelse av obehöriga transak- Innan avtal ingås skall utfärdaren av ett kontokort eller ett annat identifieringsmedel därför tydligt och begripligt informera kontohavaren om hans eller hennes åligganden, inklusive eventuellt betalningsansvar för obehöriga transaktioner. De bestämmelser som föreslås tar endast i liten utsträckning sikte på Bestämmelserna skall därför inte föras in i konsu- Eftersom det inte finns någon annan lag som generellt reglerar betalningar och andra överföringar av pengar bör bestämmel- serna föras in i en ny lag, vilken bör benämnas lagen om betalnings- ansvar vid obehörig användning av kontokort m.m. Förslagen säkerställer att en kontohavare utan alltför stora risker kan använda kontokort, Internetbank och liknande tjänster. förstärkning av konsumentskyddet och kan antas bidra till att förtroendet för dessa tjänster stärks. Eftersom elektroniska betalningsmedel i allmän- het medför lägre transaktionskostnader än sina pappersbaserade motsva- righeter och även i övrigt kännetecknas av hög effektivitet och säkerhet bör förslagen ha positiva samhällsekonomiska konsekvenser. Utredningen har bedömt att utfärdaren genom förslagen ges möjlighet att föreskriva tydligare incitament för kontohavaren att hantera kort, kod och andra identifieringsmedel omsorgsfullt. stämmelserna utfärdarens skyldighet att så långt det är möjligt förebygga obehöriga transaktioner, i synnerhet stora sådana. denna bakgrund antas få positiva brottsförebyggande konsekvenser. En ökad användning av kontokort kan antas vara till gagn för handeln, främst genom minskade kostnader för kontanthantering och ökad säker- Det har inte varit möjligt att uppskatta om förslagen kommer att innebära besparingar eller ökade kostnader för banker och andra ut- färdare av kontokort och andra identifieringsmedel. Betänkandets lagförslag (SOU 2005:108) 1Förslag till lag om betalningsansvar vid obehörig användning av kontokort m.m. Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag gäller avtalsvillkor som föreskriver betalningsansvar för en konsument vid obehöriga transaktioner med kontokort och andra iden- tifieringsmedel. Lagen är tillämplig på kontantuttag, betalningar och andra överföringar av pengar som utförs genom 1.avläsning av ett kontokort, 2.angivande av ett nummer eller någon annan uppgift som hör till ett kontokort, och 3.användning av ett annat identifieringsmedel. Avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i denna lag är till nackdel för konsumenten är utan verkan mot honom eller henne. 2 § I lagen avses med 1.kontohavare: den som innehar ett tillgodohavande eller ett kredit- utrymme hos en näringsidkare, 2.kontokort: kort som har utfärdats åt en kontohavare för att han eller hon skall kunna genomföra kontantuttag, betalningar eller andra över- föringar av pengar, 3.annat identifieringsmedel: kod eller annat hjälpmedel som har till- delats en kontohavare för att han eller hon elektroniskt skall kunna styrka sin behörighet att genomföra kontantuttag, betalningar eller andra över- föringar av pengar, 4.utfärdare: en näringsidkare som har tilldelat någon ett kontokort eller ett annat identifieringsmedel, 5.obehöriga transaktioner: kontantuttag, betalningar eller andra över- föringar av pengar som genomförs utan samtycke av någon som enligt avtal med utfärdaren äger rätt att genomföra sådana transaktioner. Vid bedömningen av om en kontohavare får åläggas betalningsansvar skall vad som sägs om kontohavare i 37 §§ även tillämpas när ett konto- kort eller ett annat identifieringsmedel disponeras av annan som enligt avtal med utfärdaren är behörig till detta. 3 § En kontohavare får inte åläggas betalningsansvar för obehöriga tran- saktioner som kunnat utföras på grund av att ett nummer eller någon annan uppgift som hör till ett kontokort angetts vid ett distansavtal eller på något annat sätt kommit till annans kännedom, om inte betalnings- ansvar kan göras gällande enligt 6 § andra stycket. 4 § En kontohavare får åläggas betalningsansvar för obehöriga transak- tioner som genomförts med ett kontokort eller ett annat identifierings- medel med eller det lägre belopp som transaktionerna avser, om kod har använts och ett mer omfattande ansvar inte följer av 5 eller 6 §. Kontohavaren får inte åläggas betalningsansvar enligt första stycket, om det med hänsyn till kontohavarens handlande och övriga omständlig- heter framstår som uppenbart oskäligt att ålägga betalningsansvar. 5 § En kontohavare får åläggas betalningsansvar för obehöriga transak- tioner som genomförts med ett kontokort eller ett annat identifierings- medel med eller det lägre belopp som transaktionerna avser, om ett mer omfattande ansvar inte följer av 6 § och transaktioner- na har kunnat genomföras på grund av att kontohavaren 1.handlat grovt oaktsamt, eller 2.underlåtit att underrätta utfärdaren efter att ha insett eller haft skälig anledning att anta att ett kontokort eller ett annat identifierings- medel har förlorats, eller annan har fått kännedom om en kod. 6 § En kontohavare får åläggas fullt betalningsansvar för obehöriga transaktioner som genomförts med ett kontokort eller ett annat identifie- ringsmedel, om transaktionerna har kunnat genomföras på grund av att kontohavaren frivilligt har överlämnat kontokortet eller identifierings- medlet till annan, eller frivilligt har uppgett en kod för annan. Har kontohavaren genom svek bidragit till att obehöriga transaktioner har kunnat genomföras får han eller hon åläggas fullt betalningsansvar för dessa transaktioner. Kontohavarens ansvar enligt första stycket får jämkas, om det med hänsyn till kontohavarens handlande och övriga omständigheter framstår som uppenbart oskäligt att ålägga fullt betalningsansvar. 7 § Oavsett vad som anges i 4 och 5 §§ samt 6 § första stycket får konto- havaren inte åläggas betalningsansvar för obehöriga transaktioner, om 1.transaktionerna har genomförts efter att utfärdaren underrättats om någon sådan omständighet som avses i 5 § 2 eller kontohavaren av annan anledning begärt att åtkomsten till kontot skall spärras, 2.transaktionerna har kunnat genomföras på grund av säkerhets- mässiga brister eller något annat fel som utfärdaren ansvarar för, 3.en näringsidkare har godtagit ett kontokort eller ett annat identifie- ringsmedel trots att han eller hon insåg eller borde ha insett att konto- kortet eller identifieringsmedlet användes utan kontohavarens samtycke, 4. transaktionerna har genomförts med användning av ett kontokort eller något annat identifieringsmedel som kontohavaren inte hade mottagit, eller 5. transaktionerna avser belopp som överstiger vad som enligt avtal skall vara disponibelt för kontohavaren. 8 § I rimlig tid innan avtal om tjänst som omfattas av denna lag ingås skall kontohavaren ges tydlig och begriplig information om vad som åligger honom eller henne när det gäller hantering av kontokort, kod eller andra identifieringsmedel, liksom vad som gäller om kontohavarens betalningsansvar vid obehöriga transaktioner. Informationen skall ges i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är till- gänglig för kontohavaren. Om näringsidkaren inte lämnar information enligt första stycket skall marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas. stycket skall därvid anses vara sådan information av särskild betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknadsförings- 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller för transaktioner som har genomförts före ikraftträdandet.