prop · GX03225 · 2010-06-09 00:00:00 — Lagrådet har påtalat att det i det fortsatta lagstiftningsarbetet bör övervägas om inte en naturligare företrädare för det allmänna än allmän åklagare kan utses att föra talan i Det kan konstateras att olika aspekter kan behöva beaktas när denna fråga övervägs. Regeringen kommer att ta ställning till frågan i samband med att förordning beslutas. föreslog att den myndighet som regeringen bestämmer, liksom är fallet, endast skulle få föra talan om talan grundades på vissa uppräknade bestämmelser som syftar till att skydda Regeringen delar denna uppfattning. skäl att för kollektiv-, garanti- och kontrollmärkenas del ha en annan föreslog slutligen att de särskilda bestämmelserna om att en sammanslutning av berörda näringsidkare får föra talan mot märkeshavaren om att registreringen ska hävas i vissa fall (26 § första stycket andra meningen VML och 5 § andra meningen kollektivmärkeslagen) inte skulle föras över till den nya Detta eftersom sådana sammanslutningar, enligt kommittén, har rätt att föra talan utan att det finns någon särskild regel Eftersom förfångskravet inte bör föras över till den nya varumärkeslagen kommer det inte sammanslutningar att vinna framgång med hävningstalan på den grunden Prop. 2009/10:225 att de inte lider förfång. Regeringen delar därför kommitténs uppfattning att de gällande bestämmelserna om sammanslutningars rätt att föra talan om hävning av registrering inte bör föras över till den nya varumärkeslagen. 11.1Allmänt om Madridöverenskommelsen och Madridprotokollet Skyddet genom registrering av ett varumärke i ett land förutsätter som regel att en nationell ansökan görs hos varumärkesmyndigheten i det landet. Skyddet är således nationellt begränsat. En innehavare av ett varumärke som vill skydda sitt märke genom registrering i flera länder måste alltså ansöka om skydd i vart och ett av dessa länder. För innehavaren kan detta vara både tidsödande och dyrbart. För att undvika detta kan innehavaren i stället ansöka om en internationell varumärkes- registrering och på så sätt få skydd i flera länder genom en enda ansökan. Madridöverenskommelsen om den internationella registreringen av varumärken (Madridöverenskommelsen) är ett system för internationell registrering av varumärken som är öppet för stater som är anslutna till för industriellt rättsskydd (). Mellanstatliga organisationer kan däremot inte tillträda överenskommelsen. är inte anslutet till överenskommelsen. Protokollet till Madridöverenskommelsen den 14 om den internationella registreringen av varumärken (Madridprotokollet) är en utveckling av Madridöverenskommelsen. Protokollet är en självständig internationell konvention som till skillnad från vad som gäller för Madridöverenskommelsen även mellanstatliga organisationer kan ansluta sig till. och de andra nordiska länderna hör till de stater som är anslutna till protokollet. numera anslutet till protokollet. En anledning till att Madridprotokollet kom till stånd var att Madridöverenskommelsen hade förhållandevis få medlemsstater trots att den hade varit i kraft samt att flera länder med ett stort antal varumärken inte hade anslutit sig till överenskommelsen. och hade t.ex. inte anslutit sig till Madridöverens- Inte heller hade något av de nordiska länderna anslutit sig En stat kan vara ansluten till både Madridprotokollet och Tills gällde enligt en särskild bestämmelse i Madridprotokollet (artikel 9sexies), ofta benämnd the safeguard , att överenskommelsens bestämmelser skulle tillämpas på de internationella registreringar som har verkan i länder som är anslutna till båda fördragen. trädde en ändring av bestämmelsen i kraft som innebär att det i stället är protokollets bestämmelser som ska tillämpas i en sådan situation. Enligt båda dessa system kan man genom en ansökan om internationell Prop. 2009/10:225 registrering hos en central myndighet hos FN:s immaterialrättsorganisation () i på grundval av en nationell registrering få skydd för ett varumärke i ett eller flera av de anslutna länderna. Enligt protokollet kan man också få ett sådant skydd på grundval av en nationell ansökan om registrering. Både Madridöverenskommelsen och Madridprotokollet bygger alltså på de nationella (i fråga om protokollet även regionala) ordningarna för registrering av varumärken. En grundläggande förutsättning för en internationell registrering är alltså att sökanden innehar en nationell registrering eller, i fråga om protokollet, en ansökan om registrering av ett varumärke. Internationella byrån gör inte någon prövning av om det aktuella märket kan registreras som varumärke utan lägger den nationella ansökan eller registreringen till grund för den internationella registreringen. De nationella varumärkesmyndigheterna i de länder där sökanden vill ha skydd (i PRV) gör sedan en materiell prövning av om registreringen kan gälla där. 11.2Nuvarande svenska regler om internationell varumärkesregistrering Ansökan om skydd utomlands från en sökande som har en svensk varumärkesregistrering eller har ansökt om registrering av ett svenskt varumärke Den som innehar en svensk varumärkesregistrering eller har ansökt om varumärkesregistrering här och som antingen är svensk medborgare, har hemvist eller driver rörelse i kan ansöka om internationell varumärkesregistrering. Den internationella registreringen kan avse ett eller flera länder som är anslutet till Madridprotokollet. En ansökan om internationell registrering ska ges in till PRV (51 § första stycket varumärkeslagen, 1960:644, förkortad VML). Den ska vara skriftlig och avfattad på engelska (52 § VML). Sökanden ska ange bland annat vilken registrering eller registreringsansökan som ligger till grund för den internationella ansökan samt i vilka länder sökanden vill att registreringen ska gälla. Vidare ska en återgivning av märket och uppgift om de varor som märket avser vara med (jfr 31 § varumärkesförordningen samt regel 9.4 och 9.5 i tillämpnings- föreskrifterna till Madridöverenskommelsen och Madridprotokollet). Sökanden kan senare ansöka om att den internationella registreringen ska gälla i ytterligare länder, s.k. senare designering (51 § andra stycket VML). PRV kontrollerar endast att innehållet i ansökan stämmer överens med innehållet i den svenska registreringen eller registreringsansökan. Om det är någonting som inte stämmer ska verket förelägga sökanden att rätta till uppgifterna i ansökan. Om sökanden inte följer föreläggandet ska ansökan avskrivas (53 § VML). Om handlingarna är i ordning ska PRV skicka dem vidare till Verket ska också intyga att uppgifterna i den internationella ansökan motsvarar dem som finns i den svenska registreringen eller registreringsansökan (53 § tredje stycket VML). Det är viktigt att ansökan kommer in till Internationella byrån från det att den kom in till PRV. Det är nämligen bara då som den internationella registreringen får det datum som den internationella ansökan kom in till PRV. Skyddet som registreringen ger gäller från det datum som registreringen på detta sätt getts. Kommer ansökan in senare till den internationella byrån ges registreringen det datum då den internationella ansökningen kom in till byrån (artikel 3.4 i Madridprotokollet). PRV ska därför normalt skicka i väg ansökan till Internationella byrån redan inom en månad (53 § tredje stycket VML). Internationella byrån gör ingen materiell prövning av ansökan utan endast en formell granskning. När ansökan är i ordning, registrerar Internationella byrån märket och underrättar därefter varumärkesmyndigheterna i de länder där sökanden har begärt skydd. Internationella byrån publicerar registreringen i en tidskrift, Gazette of International (artikel 3.4 i Madridprotokollet), som bara ges ut elektroniskt. Varumärkesmyndigheterna i de länder där sökanden har begärt skydd kan därefter göra en materiell prövning av om registreringen kan gälla i det landet. Om det finns något hinder mot att registreringen ska gälla i det landet måste myndigheten underrätta Internationella byrån om detta inom vissa tidsfrister (se vidare artikel 5 i Madridprotokollet). Registreringen gäller om den inte upphör och kan därefter förnyas vid ett obegränsat antal tillfällen för av åt gången (artikel 6 och 7 i Madridprotokollet). Begäran om skydd i från en sökande som har en utländsk varumärkesregistrering eller har ansökt om registrering av ett utländskt varumärke Den som är innehavare av en utländsk varumärkesregistrering eller har ansökt om registrering av ett varumärke i ett land som är anslutet till Madridprotokollet kan på motsvarande sätt ansöka om en internationell registrering som ska gälla i . När PRV får en underrättelse om detta från Internationella byrån, ska verket självmant undersöka om det finns något hinder mot att registreringen gäller i (54 § första stycket VML). Granskningen går till på ungefär samma sätt som i ett ärende om nationell registrering. Verket undersöker alltså om det finns några absoluta eller relativa hinder mot registrering (jfr avsnitt 9.2). Om PRV anser att det finns något hinder mot att den internationella registreringen gäller här i landet, ska verket skicka ett meddelande om detta till Internationella byrån från den dag då byrån sände sin underrättelse om att skydd begärts i . Detta är en typ av preliminärt beslut. I meddelandet ska verket ange skälen för beslutet att registreringen inte kan gälla här (55 § första stycket VML). I detta meddelande underrättas Internationella byrån också om att ytterligare hinder mot verkan i kan komma fram genom att det framställs invändning (jfr artikel 5 i Madridprotokollet och prop. 1994/95:59 s. 37 f.). Internationella byrån underrättar sedan i sin tur innehavaren om innehållet i meddelandet. Innehavaren kan därefter kommunicera direkt med PRV. (Se artikel 5.3 i Madridprotokollet, jfr a. prop. Om PRV anser att det inte finns något hinder mot ansökan, ska verket förklara att registreringen kan gälla här i landet och kungöra meddelandet från Internationella byrån (55 § andra stycket VML). Liksom vid nationell registrering är det möjligt att göra invändning mot att en internationell registrering ska gälla här i landet. En invändning ska göras från den dag då registreringen kungjordes (55 § tredje stycket VML). En skillnad mot förfarandet avseende nationella registreringar är alltså att invändningsförfarandet ligger före det slutliga beslutet om registreringen och inte efter detta. Efter det att invändningstiden har löpt ut ska PRV besluta att den internationella registreringen ska gälla i , om det inte finns något hinder mot detta. När beslutet har vunnit laga kraft ska PRV ta in varumärket i varumärkesregistret och utfärda en kungörelse om detta (56 § första stycket VML). Om det däremot finns något hinder ska PRV besluta att den internationella registreringen inte ska gälla här. Ett sådant beslut ska också fattas om verket tidigare preliminärt funnit att hinder förelegat. I dessa situationer har ingen kungörelse skett och någon invändningsfrist har inte löpt. Har något meddelande om hinder inte tidigare skickats till Internationella byrån, ska ett sådant meddelande översändas (56 § andra stycket VML). Även när ett meddelande om hinder skickas efter invändningstiden ska det om möjligt lämnas inom . Om invändningstiden löper ut först efter får meddelandet från PRV lämnas senare, dock senast efter det att invändningstiden löpt ut. I sådana fall måste verket ändå inom upplysa Internationella byrån om att ett meddelande om hinder kan komma efter (56 § andra stycket VML). PRV måste med andra ord alltid lämna ett besked till Internationella byrån för att en registrerings giltighet i ska kunna vägras. Om detta inte görs kan PRV alltså inte vägra att registreringen blir giltig här i landet. Meddelandet måste också innehålla de skäl som gör att registreringen inte kan gälla här. Det innebär således att endast sådana omständigheter som meddelats till Internationella byrån inom den aktuella fristen kan läggas till grund för ett beslut inom ramen för registreringsförfarandet eller invändningsförfarandet om att registreringen inte ska gälla här. Löper invändningstiden ut efter 18-månadersperiodens utgång måste alltså PRV meddela den Internationella byrån om inkomna invändningar inom en månad från invändningsfristens utgång (se för det nu anförda artikel 5 i Madridprotokollet). Ett slutligt beslut av PRV i ett ärende om internationell registrering, kan överklagas till Patentbesvärsrätten och Regeringsrätten. Prövnings- tillstånd krävs vid överklagande till Regeringsrätten (63 och 47 §§ VML). Både Patentbesvärsrätten och Regeringsrätten är i och för sig oförhindrade att avgöra ärendet på andra skäl än dem som varit föremål för prövning hos PRV, under förutsättning att det inte strider mot instansordningens princip. Men för att överinstanserna ska kunna vägra verkan här i landet på nya skäl måste alltså prövningen ske i så god tid att ett meddelande om det kan sändas till Internationella byrån inom 18- månadersfristen. Det materiella skyddet för en internationell registrering är detsamma som en nationell registrering i landet skulle ha gett (57 § VML). Som nämnts tidigare gäller skyddet från den registreringsdag som Internationella byrån har angett för märket (dvs. normalt från den dag då den internationella ansökan kom in till den nationella myndigheten). En internationell registrering ska i vissa fall automatiskt anses träda i stället för en svensk varumärkesregistrering. Detta förutsätter att det är samma innehavare till båda registreringarna och att den internationella registreringen omfattar de varor eller tjänster som den svenska registreringen avser (58 § första stycket VML). Det behöver alltså inte vara identitet mellan den internationella och den nationella förteckningen över varor och tjänster. En innehavare av en internationell registrering kan på det här sättet låta en internationell registrering ta över en eller flera nationella registreringar för att förenkla bevakningen av sina varumärken. För att ett sådant utbyte ska antecknas i varumärkesregistret måste innehavaren begära detta hos PRV (58 § andra stycket VML). Verket har med andra ord ingen skyldighet att självmant bevaka vilka svenska varumärkesregistreringar som ersätts av internationella registreringar. En internationell registrering kan upphöra att gälla på olika sätt. Om en internationell registrering som gäller i helt eller delvis upphör att gälla, så upphör också registreringens verkan här i landet i motsvarande utsträckning (59 § VML). Av artikel 6.3 i Madridprotokollet följer att en internationell registrering upphör bl.a. om den nationella registrering som låg till grund för den internationella registreringen upphör för den internationella registreringen. Den ursprungliga nationella registreringen kan t.ex. upphöra efter en talan om ogiltighet i ursprungslandet, en s.k. central attack. I ett sådant fall kan innehavaren av den internationella registreringen emellertid ansöka om en svensk registrering med bibehållen prioritet och på det sättet omvandla sin internationella registrering till en nationell (60 § VML). blir den internationella registreringen oberoende av den ursprungliga registreringen. Den internationella registreringen påverkas alltså då inte längre av om den nationella registrering som låg till grund för den internationella registreringen skulle upphöra. Men det innebär inte att den internationella registreringen är oangripbar. Registreringens verkan kan när som helst angripas enligt den nationella lagen i varje enskilt land. I görs detta genom att en talan väcks vid allmän domstol om att registreringen inte ska gälla här (57 och 26 §§ VML). En sådan talan gäller naturligtvis bara registreringens verkan i . Regeringens bedömning: bör inte ansluta sig till Madrid- överenskommelsen. Kommitténs bedömning överensstämmer med regeringens (se SOU 2001:26 s. 301 f.). Remissinstanserna: PRV, Patentbesvärsrätten och har instämt i kommitténs bedömning. Ingen av de andra remissinstanserna har framfört någon synpunkt i frågan. Skälen för regeringens bedömning: är part till Madridprotokollet. Att skulle tillträda protokollet var en förpliktelse som följde av anslutning till . I samband med tillträdet aktualiserades emellertid frågan om dessutom borde tillträda Madridöverenskommelsen. Detta hade föreslagits av några remissinstanser, bl.a. dåvarande och . Regeringen stannade dock för att endast skulle tillträda protokollet. I sammanhanget uttalade regeringen att ett tillträde till överenskommelsen skulle kunna vara till fördel för delar av svensk industri och att frågan om ett tillträde till överenskommelsen därför borde övervägas ytterligare och prövas separat senare (se prop. 1994/95:59 s. 33 f.). Kommittén gjorde bedömningen att inte borde tillträda Madridöverenskommelsen. Ingen av remissinstanserna har framfört någon annan uppfattning i frågan. Det kan alltså konstateras att de remissinstanser som tidigare föreslog detta inte längre ger uttryck för samma uppfattning i frågan. lämnade sitt bestänkande gällde, som nämnts i föregående avsnitt, enligt en särskild bestämmelse i Madridprotokollet (artikel 9sexies), att bestämmelserna i kommelsen skulle tillämpas mellan två länder som är anslutna till både överenskommelsen och protokollet. Det har därefter skett ett arbete inom som resulterat i att protokollets bestämmelser i stället ska tillämpas i en sådan situation. beslutades att arbetsspråket enligt såväl överenskommelsen som protokollet i fortsättningen skulle vara engelska, franska eller spanska (se närmare regel 6 i tillämpningsföreskrifterna). hade gällt att franska användes som arbetsspråk enligt Madridöverenskommelsen. För Madridprotokollet hade tidigare engelska eller franska använts som arbetsspråk. nämnda förändringar trädde i kraft . är det endast ett fåtal av de stater som är med i Madridöverenskommelsen som inte också är med i Madridprotokollet. var det endast 320 av de totalt 56 staterna som är anslutna till Madridöverenskommelsen som inte också var anslutna till protokollet. Den förändring som skett av artikel 9sexies i Madridprotokollet innebär att Madridöverenskommelsen numera kommer att tillämpas endast i begränsad utsträckning. Ett svenskt tillträde skulle sannolikt i praktiken sakna betydelse annat än i undantagsfall. 20 , och . Regeringen anser mot denna bakgrund i likhet med kommittén att Prop. inte bör tillträda Madridöverenskommelsen. 11.4Utformningen av reglerna om internationell varumärkesregistrering Regeringens förslag: Reglerna om internationell registrering av varumärken utformas så att de i större utsträckning överensstämmer med reglerna om nationell registrering av varumärken. Reglerna tas in i ett särskilt kapitel i den nya varumärkeslagen. De regler som inte behöver finnas i lagform utmönstras ur lagen. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens (SOU 2001:26 s. 306). Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser har tillstyrkt kommitténs förslag eller lämnat det utan erinran. , numera (), har dock ansett att de tidsfrister som gäller för PRV:s handläggning av vissa ärenden ska anges i lagen. Skälen för regeringens förslag: De nuvarande bestämmelserna om internationell registrering av varumärken finns i 5064 §§ VML. De trädde i kraft . I dessa bestämmelser regleras dels hur en ansökan om en internationell registrering som baseras på en svensk registrering eller registreringsansökan ska gå till, dels hur PRV ska handlägga en begäran om att en internationell registrering ska gälla i . Vidare finns bestämmelser om vilken verkan en internationell registrering som gäller i har. Av naturliga skäl kan bestämmelserna om internationella registreringar inte fullt ut stämma överens med motsvarande bestämmelser om nationella registreringar. En fråga som bör övervägas är om det finns anledning och möjlighet att göra reglerna mer lika varandra. En enhetlig utformning av reglerna underlättar både för dem som ansöker om internationell registrering på grundval av en svensk varumärkesregistrering (eller ansökan om varumärkesregistrering) och för dem som ansöker om att en internationell varumärkesregistrering ska gälla i . Även PRV:s handläggning underlättas av enhetliga regler. I likhet med kommittén anser regeringen därför att en utgångs- punkt bör vara att bestämmelserna i den nya varumärkeslagen om internationell registrering så långt det är möjligt och lämpligt bör vara utformade på samma sätt som bestämmelserna om nationell varumärkesregistrering. Regeringen anser vidare att bestämmelserna om internationell varumärkesregistrering som kommittén föreslog bör tas in i ett särskilt kapitel i den nya varumärkeslagen. I de följande avsnitten återkommer regeringen till den närmare utformningen av bestämmelserna. Den nuvarande regleringen i varumärkeslagen om internationell varumärkesregistrering innehåller också bestämmelser som endast tar sikte på PRV:s handläggning och som inte behöver finnas i lagform. Kommittén föreslog att dessa bestämmelser skulle tas bort ur lagtexten. SIPF har i ett avseende invänt mot detta och ansett att vissa tidsfrister Prop. 2009/10:225 som gäller för PRV:s handläggning i motsats till vad kommittén föreslog ska finnas i lagen. De frister som det är fråga om gäller dels PRV:s handläggning av en ansökan om internationell varumärkesregistrering, dels PRV:s handläggning av en ansökan om att en internationell registrering ska gälla i ytterligare länder. I båda fallen angavs i betänkandet att PRV borde skicka ett intyg om att en ansökan om internationell varumärkesregistrering uppfyller alla lagens och Madridprotokollets krav respektive en ansökan om senare designering i så god tid att dessa kommer in till Internationella byrån från det att ansökan kom in till verket. Bakgrunden är att detta krävs enligt Madridprotokollet för att sökanden ska få tillgodoräkna sig ankomstdagen hos PRV (artikel 3.4 och 3ter i Madridprotokollet samt regel 24.6 b i tillämpningsföreskrifterna till Madridprotokollet). I den gällande varumärkeslagen har detta endast reglerats i viss utsträckning, nämligen genom att det i 53 § tredje stycket har angetts att om upp- gifterna i en ansökan om internationell varumärkesregistrering stämmer överens med uppgifterna i den svenska varumärkesregistreringen ska ett intyg skickas tillsammans med ansökan inom en månad från den dag då ansökan kom in till PRV, eller, om ett kompletteringsföreläggande har skickats, inom en månad från det att tiden för föreläggandet gick ut. Kommittén ansåg att de aktuella fristerna inte behövde finnas i lag utan kunde regleras i förordning. Regeringen delar kommitténs uppfattning att de aktuella tidsfristerna utgör handläggningsregler för PRV. Det finns enligt regeringens mening inte anledning att ta in så detaljerade bestämmelser om PRV:s handläggning i lagen. Det får i stället övervägas i ett senare skede om det finns skäl att reglera dessa tidsfrister i förordningsform. 11.5Vissa frågor om ansökan om internationell varumärkesregistrering grundad på en svensk registrering eller ansökan om registrering Regeringens förslag: En ansökan om internationell varumärkes- registrering som innehåller brister som inte avhjälps ska liksom avskrivas. Det införs en bestämmelse om att PRV ska avskriva ärendet, om sökanden återkallar sin ansökan. En senare begäran om att en internationell varumärkesregistrering ska gälla i ytterligare länder (senare designering) ska i fortsättningen kunna ges in direkt till Internationella byrån. En innehavare som har hemvist i ska också kunna välja att, på samma sätt som , ge in en sådan begäran till PRV. Kommitténs förslag innebär att en ansökan om internationell registrering som innehåller brister som inte avhjälps ska avvisas. Förslaget innehåller inte någon bestämmelse om att ärendet ska skrivas av om sökanden återkallar ansökan om internationell registrering. övrigt överensstämmer förslaget med regeringens (SOU 2001:26 s. 304 f.).