prop · GX03152 · 2010-03-23 00:00:00 — Den svenska straffbestämmelsen bygger på de kriminaliseringsåtagan- den som följer av FN-protokollet mot människohandel och EU:s ram- beslut om bekämpande av människohandel. 5.2Utgångspunkter för en reform Människohandel består ofta av komplexa förfaranden där gärnings- männen på olika sätt befattar sig med offren i ett utnyttjandesyfte. En kriminalisering av människohandel måste därför täcka många situationer och förfaranden i flera olika led. Med beaktande av de legalitetsaspekter som gör sig gällande på straffrättens område ställer detta höga krav på straffbestämmelsens utformning. Straffbestämmelsen har varit i kraft . Det finns endast ett be- gränsat antal domstolsavgöranden och dessa rör framförallt förfaranden som syftat till att offret ska utnyttjas i prostitution. polis- anmäldes 50 människohandelsbrott. Två personer dömdes för människo- handel och 23 personer dömdes för koppleri. polis- anmäldes 23 människohandelsbrott. Ingen dömdes för människohandel, 11 personer dömdes för koppleri. Utredningen har utvärderat straffbestämmelsen och övervägt om den bör förändras för att förstärka det straffrättsliga skyddet mot människo- handel. , polismyndigheter och har till utredningen framfört att bestämmelsen är svår att tillämpa och att övervägande delen av de förfaranden som skulle kunna bedömas som människohandel i stället bedöms som koppleri. Kritik har bl.a. riktats mot det s.k. kontrollrekvisitet som infördes när bestämmelsen utvidgades . Med beaktande av rättstillämpningen och uppgifterna från de brottsbe- kämpande myndigheterna anser regeringen att det finns skäl att överväga en förändrad utformning av straffbestämmelsen. måste beaktas att människohandelsbrottet utformats och av- Prop. 2009/10:152 gränsats i internationella överenskommelser som åtagit sig att I grunden består brottet enligt dessa överenskommelser av tre olika moment med användande av otillbörliga medel vidta någon handels- åtgärd med offret i syfte att han eller hon ska utnyttjas för visst ändamål. Beträffande personer får krav inte ställas på att otillbörliga medel använts. För att inte försvåra det internationella samarbetet bör den grundläggande konstruktionen behållas. Förutsättningarna för att för- ändra brottsbeskrivningen är därför förhållandevis begränsade. De internationella instrumenten och den svenska straffbestämmelsen ska utgöra skydd mot att människor exploateras i situationer som är mycket svåra för den utsatte att ta sig ur. För att utgöra ett verkningsfullt skydd behöver brottsbeskrivningen omfatta en rad olika förfaranden. Det leder oundvikligen till gränsdragningsfrågor i förhållande till andra brott. Den allmänna utgångspunkten för regeringens överväganden är att skapa en klar och väl avgränsad brottsbeskrivning. De begrepp som an- vänds bör ta tydligt sikte på de avsedda situationerna. Det bakomligg- ande syftet med förändringarna är att effektivisera tillämpningen av be- stämmelsen och att stärka det straffrättsliga skyddet mot människo- handel. Regeringens bedömning: För straffansvar bör, liksom tidigare, krävas att handelsåtgärderna har genomförts genom olaga tvång, vilseledande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller med annat sådant otillbörligt medel. Utredningens bedömning och förslag: Utredningen anser att kravet på användande av ett otillbörligt medel bör behållas. Utredningen före- slår att begreppen missbruk av någons ungdom eller skyddslöshet och missbruk av någons beroendeställning förs in i bestämmelsen och att begreppet något annat sådant otillbörligt medel tas bort. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrar sig delar utredningens bedömning att kravet på användande av ett otillbörligt medel bör behållas. Ett antal remissinstanser, bl.a. , och , är tveksamma till om utredningens förslag innebär en förbättring. och pekar på att skillnaderna mellan de olika former av missbruk som anges i vissa av punkterna är oklar och att dessa i vart fall borde kunna sammanfattas i en gemensam punkt. Flera remissinstanser, bl.a. , , , ECPAT och , framför att det föreslagna begreppet missbrukar någons ungdom inte är nödvändigt eftersom det inte upp- ställs något krav på användande av otillbörligt medel för personer . anser att begreppet eller med annat sådant otillbörligt medel bör finnas kvar eftersom det är svårt att förutse alla situationer som kan tänkas uppkomma. anser att för- slaget är svårtillgängligt och att hela lagrummet bör redigeras om. Skälen för regeringens bedömning I FN-protokollet mot människohandel anges att handelsåtgärderna ska ha skett genom hot om eller bruk av våld eller andra former av tvång, bort- förande, bedrägeri, vilseledande, maktmissbruk eller missbruk av en persons utsatta belägenhet eller givande eller mottagande av betalning eller förmåner för att erhålla samtycke från en person som har kontroll över en annan person i syfte att utnyttja denna person. EU-rambeslutet om bekämpande av människohandel innehåller i princip samma definition med förtydligandet att maktmissbruket eller ut- nyttjandet av den utsatta belägenheten ska ha varit av sådan art att personen inte har något annat verkligt eller godtagbart val än att ge efter för det missbruk som utövas. Vid straffbestämmelsens införande motiverades kravet på otillbörliga medel med att brottet för att kunna avgränsas i förhållande till mindre allvarliga brott, bl.a. koppleri borde innefatta ett angrepp på offrets frihet och frid (prop. 2001/02:124 s. 24 och 25). Av den nuvarande lydel- sen av straffbestämmelsen följer ett krav på att handelsåtgärderna ska ha skett med användande av olaga tvång eller vilseledande, med utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller med något annat sådant otillbörligt medel. Utredningen gör bedömningen att varken domstolarnas rättstillämp- ning eller uppgifter från polis och åklagare ger stöd för att kravet på otill- börliga medel inneburit att straffbestämmelsen inte har kunnat tillämpas på ett effektivt sätt. Utredningen föreslår därför att kravet på otillbörliga medel ska behållas och samtliga remissinstanser som yttrar sig i frågan delar den bedömningen. Människohandelsbrottet tar sikte på förfaranden där gärningsmannen bemästrar offrets fria och verkliga vilja. Gärningsmannens handlande ska förmå offret att underkasta sig handelsåtgärden. Det måste alltså råda ett orsakssamband mellan de förfaranden genom vilka gärningsmannen upp- når maktförhållandet och de handelsåtgärder som vidtas. Brottet är full- bordat redan innan det åsyftade utnyttjandet realiseras. Det är med hjälp av kravet på användande av otillbörliga medel som brottsbeskrivningen avgränsas i förhållande till andra mindre allvarliga brott. Såväl FN-proto- kollet och EU-rambeslutet innehåller också definitioner som motsvarar de svenska rekvisiten om otillbörliga medel. Mot denna bakgrund in- stämmer regeringen i utredningens bedömning att kravet på att gärnings- mannen ska använda något otillbörligt medel mot offret bör finnas kvar. Utredningen föreslår att ytterligare två exempel på otillbörliga medel ska föras in i straffbestämmelsen. För att inte försvåra bestämmelsens tillämpning anser regeringen att försiktighet bör iakttas när det gäller att föra in ytterligare rekvisit. Enligt regeringens synsätt ger den nuvarande lydelsen av de otillbörliga medlen uttryck för det maktförhållande som gärningsmannen ska upprätta eller utnyttja för att förmå offret att underkasta sig handelsåtgärden. De otillbörliga medlen ska förstås på så sätt att gärningsmannen har ett inflytande över offrets handlingar vilket begränsar hans eller hennes möjligheter att påverka sin situation och att Prop. 2009/10:152 detta inflytande är otillbörligt. Den nuvarande lydelsen av de otillbörliga medlen får anses innefatta både missbruk av skyddslöshet och missbruk av beroendeställning. För personer uppställs inte något krav på otillbörliga medel. Det är därför inte lämpligt att ange utnyttjande av någons ungdom som en särskild omständighet i straffbestämmelsen. Mot denna bakgrund anser regeringen att utredningens förslag till ytterligare exempel på otillbörliga medel inte bör genomföras. Regeringen anser sammanfattningsvis att det för straffansvar, liksom tidigare, bör krävas att handelsåtgärderna har genomförts genom olaga tvång, vilseledande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller med annat sådant otillbörligt medel. Regeringens förslag: Straffansvaret för människohandel ska omfatta den som med något otillbörligt medel rekryterar, transporterar, över- för, inhyser eller tar emot en person i syfte att utnyttja honom eller henne. Kravet på att gärningsmannen genom handelsåtgärden ska ta kontroll över offret det s.k. kontrollrekvisitet tas bort. Den sär- skilda kriminaliseringen av överföring och mottagande av kontrollen över en person tas också bort. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att den nuvarande uppräk- ningen av handelsåtgärder kompletteras med åtgärder som innebär att gärningsmannen kontrollerar offret. Vidare föreslår utredningen, som en följd av nämnda förslag, att det nuvarande andra stycket i straffbestäm- melsen där överföring och mottagande av kontrollen över en person straffbeläggs tas bort. Utredningen föreslår även att det s.k. kontroll- rekvisitet tas bort. Vidare föreslår utredningen att den som utger ersätt- ning till annan för att av denne få samtycke till ett utnyttjande av en person, eller tar emot sådan ersättning, ska dömas för människohandel. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig över för- slaget att komplettera uppräkningen av handelsåtgärderna. digheten och Juridiska fakultetsstyrelsen vid tillstyrker och anser dock att det före- slagna rekvisitet är otydligt eftersom kontrollerar kan inrymma såväl att ta kontroll över någon som att kartlägga någon. ombudsmän invänder mot rekvisitet kontrollerar då det finns en risk med att använda ett rekvisit i olika betydelser. Majoriteten av remissinstanserna, bl.a. ombudsmän, , , , Barn- ombudsmannen, fakultetsstyrelsen vid och , tillstyrker förslaget att kontrollrekvisitet ska tas bort. pekar på att kontrollrekvisitet har inneburit tillämp- ningsproblem framförallt i mål där barn varit brottsoffer. framför att kontrollrekvisitet har inneburit svårigheter i tillämp- ombudsmän och framhåller att förslaget innebär att brottet fullbordas redan då gärningsmannen företar Enligt ombudsmän kan därför befaras, inte minst vad gäller de osjälvständiga brottsformerna, att det blir svårt att med någon grad av precision bedöma när en handelsåtgärd, exempelvis rekrytering, företagits. Flertalet remissinstanser, bl.a. , Juridiska fakultetsstyrelsen vid , och , tillstyrker förslaget om kriminalisering av att utge ersättning eller ta emot ersättning för ett offer. avstyrker dock förslaget och anför att det strider mot all- männa kriminaliseringsprinciper samt att det är tillräckligt att gärning- arna är straffbara som t.ex. försök eller förberedelse till människohandel. Skälen för regeringens förslag I FN-protokollet mot människohandel definieras handelsåtgärderna som rekrytering, transport, överföring, hysande eller mottagande av personer. EU-rambeslutet om bekämpande av människohandel innehåller samma definition med förtydligandet att åtgärderna inbegriper utbyte eller över- föring av kontroll över denna person. Vid straffbestämmelsens införande begränsades det straffbara området till att avse gränsöverskridande förfaranden. därför in i inledande åtgärder transport, som även innefattade rekryte- ring och efterföljande åtgärder mottagande, transport eller inhysande 2001/02:124 s. 22, 23, 25 och 26). Vid utvidgningen av straffan- svaret togs begränsningen av gränsöverskridande förfaranden bort. Vidare straffbelades åtgärder som leder till kontroll över offret rekry- terar, transporterar, inhyser, tar emot eller vidtar någon annan sådan åtgärd och åtgärder som innebär överföring av kontroll över offret 2003/04:111 s. 4954). De förstnämnda åtgärderna togs in i första stycket och de sistnämnda åtgärderna i det andra stycket. Utredningen anser att handelsåtgärderna i första stycket bör komplette- ras med rekvisitet kontrollerar för att täcka in sådana åtgärder som inte ingår som ett led i en förflyttning av offret. Utredningen anser vidare att den föreslagna handelsåtgärden kontrollerar omfattar den överföring och mottagande av kontrollen över en person som straffbeläggs i det nuvarande andra stycket. Av dessa skäl föreslår utredningen att den sär- skilda kriminaliseringen i andra stycket tas bort. I likhet med och ombudsmän anser regeringen att det föreslagna rekvisitet kontrollerar är otydligt och kan tolkas på Vidare anser regeringen att de åtgärder som rekvisitet avser omfatta bl.a. att gärningsmannen slutar att förse offret med den narkotika som offret är beroende av eller tar ifrån offret hans eller hennes identitetshandlingar innefattar olika former av utnyttjande av offrets ut- Om gärningsmannen använder ett sådant otillbörligt medel för att vidta någon handelsåtgärd, t.ex. rekrytera eller inhysa, i ett utnyttjandesyfte ska han eller hon dömas för människohandel enligt gällande lydelse av straffbestämmelsen. Utredningens förslag i denna del bör därför inte genomföras. Regeringen anser dock att det finns skäl att överväga andra ändringar I förarbetena exemplifieras det uppsamlande be- greppet vidtar någon annan sådan åtgärd med olika former av förflytt- ningar eller överföringar av offret (prop. 2003/04:111 s. 65 och 66). Regeringen föreslår därför att begreppet överför förs in som en handelsåtgärd och att begreppet vidtar någon annan sådan åtgärd ut- mönstras ur bestämmelsen. Därigenom kommer uppräkningen av han- delsåtgärder i straffbestämmelsen också att överensstämma med defini- tionen i FN-protokollet mot människohandel. När det gäller kriminaliseringen av överföring och mottagande av kon- trollen över en person gör regeringen följande bedömning. Den som överför eller tar emot kontrollen över offret får anses stå i ett sådant maktförhållande till offret som avses med momentet användande av otill- börligt medel. Med den föreslagna lydelsen ska den som med något otill- börligt medel överför eller tar emot annan i ett utnyttjandesyfte dömas för människohandel. Kriminaliseringen i andra stycket av överförande och mottagande av kontrollen över en person saknar därmed självständig betydelse och bör tas bort. Det s.k. kontrollrekvisitet tas bort Vid utvidgningen av straffansvaret infördes det s.k. kontrollrekvisitet som innebär att handelsåtgärderna ska leda till kontroll över offret (prop. 2003/04:111 s. 5052). Införandet av kontrollrekvisitet motiverades med att människohandel inte bör omfatta varje tillfällig, ofarlig eller miss- riktad kontakt med en person i ett utnyttjandesyfte. Straffansvaret skulle i stället ta sikte på handelsåtgärder som ingår som ett led i att åstadkomma det åsyftade utnyttjandet, vilket förutsätter någon form av kontroll över offret. Enligt förarbetsuttalanden bör kravet på kontroll inte ställas alltför högt. Kontrollen kan vara av ett mer begränsat slag men innebära att offret står under ett tryck som är av allvarlig betydelse för honom eller henne. Gärningsmannen bör således ha ett påtagligt inflytande över off- rets agerande. Lagrådet ansåg att kontrollrekvisitet visserligen var oklart och kunde ge upphov till tillämpningssvårigheter men att det behövdes för att straffansvaret inte skulle träffa fall av tillfälliga eller ofarliga kon- takter. Utredningen anser att kontrollrekvisitet har lett till tillämpningssvårig- heter och föreslår därför att rekvisitet tas bort. En majoritet av remiss- instanserna, bl.a. ombudsmän, och , tillstyrker utredningens förslag. De farhågor om tillämpningssvårigheter som Lagrådet hade vid kon- trollrekvisitets införande har besannats. I likhet med utredningen anser regeringen att förarbetsuttalandena om otillbörliga medel och kontroll- rekvisitet i praktiken tar sikte på samma omständigheter. Detta har lett till tillämpningssvårigheter, särskilt i samband med utredning av miss- tankar om människohandel där barn varit brottsoffer. Kravet på otill- börliga medel tar sikte på det maktförhållande mellan gärningsman och offer som måste ha uppstått för att straffansvar ska komma i fråga. Kravet innebär att gärningsmannen ska bemästra offrets fria och verkliga vilja. Med kontrollrekvisitet uppställs ett krav på att gärningsmannen ska ha ett påtagligt inflytande över offrets agerande. Enligt regeringens be- dömning är dessa situationer jämförbara. Redan genom kravet på använ- dande av otillbörliga medel avgränsas således människohandelsbrottet i Prop. 2009/10:152 förhållande till tillfälliga och ofarliga kontakter med en person i ett ut- Denna omständighet talar starkt för att kontrollrekvisitet bör tas bort. Genom att rekvisitet utmönstras tydliggörs också att det inte uppställs något krav på användande av otillbörliga medel beträffande människohandel med barn. Enligt nuvarande lydelse fullbordas människohandelsbrottet när han- delsåtgärden leder till kontroll över offret. Både utredningen och ett par av remissinstanserna anser att kontrollrekvisitets borttagande leder till att brottets fullbordanspunkt tidigareläggs. Regeringen anser dock att full- bordanspunkten i de flesta praktiska fall inte förändras genom att kon- trollrekvisitet utmönstras. I och med att kravet på otillbörliga medel och kontrollrekvisitet i den praktiska tillämpningen ofta avsett samma fak- tiska handlingar torde kontrollen uppnåtts i och med genomförandet av handelsåtgärderna med användande av något otillbörligt medel. Mot bakgrund av det anförda föreslår regeringen att kontrollrekvisitet tas bort. Kriminalisering av att utge eller ta emot ersättning för ett offer? Utredningen föreslår att handlingar där någon utger ersättning för att få samtycke till att disponera över ett offer, eller tar emot sådan ersättning, ska straffbeläggas som människohandel. Flera remissinstanser, bl.a. , och advokatsam- fund, tillstyrker förslaget medan avstyrker. Enligt regeringens synsätt är givande eller mottagande av ersättning för att erhålla samtycke från en person som har kontroll över en annan person ett led i användandet av ett otillbörligt medel. Om transaktionen endast utgjort en inledande åtgärd för att senare förmå offret att underkasta sig handelsåtgärden, kan ansvar för t.ex. försök eller medhjälp komma i fråga. För gärningsmannaskap bör dock alltjämt krävas att gärningsmannen tar sådan befattning med offret som faller in under rekvisiten för handelsåtgärderna. Enligt regeringens bedömning bör därför inte området för gärningsmannaskap utvidgas på det sätt som utredningen föreslår. 5.3.3Syfte att exploatera offret Regeringens förslag: Straffansvaret ska omfatta människohandels- förfaranden i syfte att exploatera offret för sexuella ändamål, avlägs- nande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att det nuvarande subjek- tiva rekvisitet i syfte att ersätts med med uppsåt att. Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som yttrar sig i denna del, bl.a. , , Juridiska fakultetsstyrelsen vid , och , tillstyrker utredningens förslag eller lämnar det utan invändning. pekar dock på risken att också relativt oskyldiga be- teenden kan komma att bedömas som människohandel. anför att det uttryckligen bör framgå av lagtexten att även utnyttjanden i form av att förmå ett barn att begå brott eller tigga ska omfattas av be- stämmelsen om människohandel. Skälen för regeringens förslag: I FN-protokollet mot människohandel definieras utnyttjandesyftena som utnyttjande av andras prostitution eller andra former av sexuellt utnyttjande, tvångsarbete eller tvångstjänst, slaveri eller med slaveri jämförbara bruk och sedvänjor, träldom eller av- lägsnande av organ. I EU-rambeslutet om bekämpande av människo- handel används uttrycket exploatering i stället för utnyttjande och sexuell exploatering exemplifieras med pornografi. Vidare inleds beskrivningen med att det ska vara fråga om exploatering av offrets arbetskraft eller tjänster, inbegripet åtminstone vissa särskilt angivna syften. Vid straffbestämmelsens införande begränsades tillämpningsområdet till utnyttjande för sexuella ändamål. föreslog be- greppet sexuell exploatering. Det ansågs dock att begreppet utnyttjande bör användas och att det i så stor utsträckning som möjligt bör preciseras vilka utnyttjanden som avsågs (prop. 2001/02:124 s. 26-28). Det infördes också ett krav på direkt uppsåt i förhållande till utnyttjandet med motiveringen att människohandelsbrottet borde förbehållas de fall där exploatering utgör huvudmotivet för åtgärderna. I förarbetena uttalades att ett vanligt uppsåtskrav skulle innebära ett alltför vidsträckt gärnings- mannaansvar. Det uppställdes inget krav på att något utnyttjande verk- ligen hade skett. Vid straffansvarets utvidgning infördes ett antal ytter- ligare utnyttjandesyften (prop. 2003/04:111 s. 4347). Utgångspunkten var att den svenska regleringen skulle leva upp till åtagandena enligt FN- protokollet och EU-rambeslutet. Sammanfattningsvis utvidgades straff- ansvaret till att avse även människohandel som syftar till att offren ska utnyttjas i tvångstillstånd, för avlägsnande av organ eller i något annat nödläge. Från åklagarhåll har riktats kritik mot kravet på direkt uppsåt. Det anses svårt att bevisa direkt uppsåt, särskilt i fråga om handelsåtgärder som inte ägt rum i . Utredningen föreslår därför att kravet på direkt uppsåt ersätts med ett krav på uppsåt. Enligt utredningens bedöm- ning är det lika straffvärt att vara likgiltig inför ett utnyttjande som när det har förelegat ett direkt uppsåt. De flesta remissinstanser, som yttrar sig i denna del, är positiva till förslaget. I det senaste lagstiftningsärendet uttalades att det signifikanta med människohandelsbrottet är att förfarandena alltid syftar till någon form av efterföljande utnyttjande av offren. Ett annat kännetecknande inslag är att utnyttjandesyftet inte behöver ha förverkligats för att straffansvar ska kunna komma i fråga. I enlighet med tidigare bedömning anser därför regeringen att ett slopande av kravet på direkt uppsåt skulle innebära ett alltför vidsträckt gärningsmannaansvar. Utredningens förslag i denna del bör därför inte genomföras. Däremot bör dock övervägas om rekvisitet utnyttja ska ersättas med exploatera. I de engelska versionerna av såväl FN-protokollet som EU- rambeslutet används uttrycket exploitation. Med utnyttja kan avses både att dra otillbörlig fördel av någonting och att dra god nytta av någonting. Av det skälet anser regeringen att rekvisitet exploatera bör införas i stället för utnyttja. Med exploatering av människor avses Prop. 2009/10:152 alltid ett otillbörligt användande. Uttrycket exploatera tydliggör också att det är fråga om att hantera och betrakta offren som handelsvaror. Genom att ersätta rekvisitet utnyttja med exploatera tydliggörs sålunda straffbestämmelsens tillämpningsområde. När det gäller utnyttjande för sexualbrott, tillfälliga sexuella förbindel- ser eller utnyttjande för andra sexuella ändamål (punkten 1) anser rege- ringen att dessa kan sammanfattas med begreppet exploateras för sex- uella ändamål. Syftena att exploatera offret för avlägsnande av organ, krigstjänst eller tvångsarbete bör även fortsättningsvis anges uttryckligen i lagtexten. När det gäller utnyttjande av annat sådant tvångstillstånd (del av punkten 2) och av en situation som innebär nödläge för den utsatte (punkten 4) anser regeringen att de avsedda situationerna kan anses rym- mas under begreppet annan verksamhet i en situation som innebär nöd- läge för den utsatte. Med nödläge avses att offret är förhindrat att fritt bestämma över sina göranden och låtanden eller befinner sig i en verkligt svår belägenhet som inte är helt tillfällig eller övergående.