prop · GX03242 · 2010-07-01 00:00:00 — I direktivet nämns också som skäl att det finns misstanke om att krediten ska utnyttjas för något brott. Konsumenten ska underrättas om att kreditgivaren har beslutat att säga upp krediten. Det ska normalt ske innan konsumenten mister till- gången till krediten. Finns det särskilda skäl, behöver informationen inte lämnas i förväg. Sådana skäl kan finnas om en uppsägning skulle vara grundad på misstanke om brott eller missbruk av krediten. Enligt tredje stycket ska kreditgivarens uppsägning eller underrättelse enligt andra stycket lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten (se kommentaren till 8 § andra stycket). I paragrafen genomförs artikel 13 i direktivet. Återtaganderätt vid kreditköp av vara 38 § Med förbehåll om återtaganderätt avses ett avtalsvillkor som ger kredit- givaren möjlighet att återta en vara, om köparen inte fullgör sin del av kredit- köpsavtalet. Ett förbehåll om återtaganderätt får göras gällande endast under förutsättning 1.att säljaren har gjort förbehållet i samband med köpet för att trygga sin rätt till betalning, samt 2.att den tidpunkt har inträtt då konsumenten enligt 33 och 34 §§ ska fullgöra sin skyldighet att betala . Om köparen, innan varan återtas, betalar vad som förfallit till betalning jämte dröjsmålsränta och kostnader enligt de grunder som anges i 40 § tredjefemte styckena, får kreditgivaren inte återta varan på grund av dröjsmål med betal- ningen. Grundas återtaganderätten på att säkerhet för krediten har försämrats eller att köparen undandrar sig att betala sin skuld, får kreditgivaren inte återta varan om köparen innan varan återtas ställer godtagbar säkerhet för fordran. I paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, finns bestämmelser om återtaganderätt vid kreditköp. Den motsvarar 25 § lag. 39 § Använder näringsidkare förbehåll om återtagande vid försäljning av en vara som med hänsyn till sin beskaffenhet eller sitt värde eller på grund av förhållan- dena på marknaden inte är lämpad som kreditsäkerhet, kan näringsidkaren för- bjudas att i liknande fall använda sådana förbehåll. I fråga om förbud Prop. 2009/10:242 gäller i övrigt lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. I paragrafen finns bestämmelser om möjlighet att i vissa fall förhindra att en näringsidkare använder sig av återtagandeförbehåll. Den motsvarar 26 § lag. Uppgörelse när en vara återtas 40 § Om kreditgivaren vill utnyttja en rätt att återta varan, ska avräkning göras mellan kreditgivaren och köparen. Vid avräkningen ska köparen tillgodoräknas varans värde vid återtagandet. Värdet beräknas efter vad kreditgivaren kan antas få ut genom att på lämpligt sätt sälja varan. Kreditgivaren får tillgodoräkna sig den obetalda delen av kreditfordran efter avräkning enligt 36 § samt i förekommande fall dröjsmålsränta, dock inte enligt högre räntesats än som anges i 6 § räntelagen (1975:635). Kreditgivaren får dessutom tillgodoräkna sig ersättning för utsökningsavgift, skälig kostnad för transport av varan samt utgift för inställelse vid förrättning för återtagande, om kreditgivaren har behövt inställa sig för att tillvarata sin rätt. När ersättning bestäms för utgift för inställelse tillämpas bestämmelserna om beräk- nande av ersättning av allmänna medel till vittne. I mål om handräckning för återtagande får kreditgivaren tillgodoräkna sig även skälig ersättning för eget arbete med anledning av målet samt arvode till ombud eller biträde. Paragrafen reglerar den avräkning som ska göras när en vara återtas. Den motsvarar 27 § lag. Eftersom avräkningen enligt tredje stycket ska ske med tillämpning av bestämmelserna om ersättning vid förtids- inlösen i 36 §, påverkas dock avräkningen av den ändring i fråga om beräkningsmetod för ränteskillnadsersättning som görs i den paragrafen. 41 § Om köparen vid avräkningen tillgodoräknas ett större belopp än kredit- givaren, får varan återtas endast om kreditgivaren betalar mellanskillnaden till köparen eller, när varan värderats av , nedsätter mellan- skillnaden hos myndigheten. Har kreditgivaren för att kunna återta varan varit tvungen att betala en skuld som köparen har, får kreditgivaren när första stycket tillämpas avräkna sådan betalning mot mellanskillnad till köparens förmån. Detsamma gäller om kredit- givaren för att varan efter återtagande ska kunna användas på avsett sätt har varit tvungen att betala en sådan skuld. Tillgodoräknas kreditgivaren ett större belopp än köparen, får kreditgivaren inte kräva ut mellanskillnaden (restskulden) i annat fall än då varan har minskat väsentligt i värde genom att köparen vanvårdat varan. I paragrafen regleras vissa frågor som kan uppkomma vid avräkningen mellan kreditgivaren och konsumenten när en vara återtas. Den mot- svaras av 28 § lag. Återlösande av en vara som återtagits 42 § Köparen får återlösa en vara som har återtagits. Vill köparen återlösa varan, ska han eller hon betala kreditgivaren varans värde vid återtagandet samt den restskuld som kan finnas enligt avräkningen. Paragrafen handlar om köparens rätt att återlösa en vara som har åter- tagits. Den motsvarar 29 § lag. Handräckning för återtagande av vara, m.m. 43 § Kreditgivaren får hos söka handräckning för att återta varan under förutsättning att parterna har upprättat och skrivit under en handling om kreditköpet. Handlingen ska innehålla ett förbehåll om återtagande- rätt samt uppgifter om kontantpriset, kreditbeloppet, kreditkostnaden, kredit- avtalets löptid, kreditfordran och tidpunkter för betalning. En ansökan om handräckning ska göras skriftligen. Det ska anges i ansökan hur stor del av kreditfordran som är obetald. Om kreditgivaren gör anspråk på dröjsmålsränta, ska det också uppges i ansökan vad kreditgivaren fordrar i den delen. En styrkt kopia av den handling som anges i första stycket ska fogas till ansökan. Paragrafen handlar om möjligheten att söka handräckning för att återta en vara som har sålts med återtagandeförbehåll. Den motsvarar 30 § lag. 44 § Handräckning får beviljas endast om det är uppenbart att de förutsättningar för återtagande som anges i 38 § andra och tredje styckena föreligger. Om ett förbehåll om återtaganderätt har använts i strid mot förbud enligt 39 §, får handräckning inte beviljas. Handräckning eller verkställighet av dom, varigenom köparen har förpliktats att lämna tillbaka en vara som har sålts med förbehåll om återtaganderätt, får inte beviljas i fråga om sådana varor som enligt 5 kap. 13 §§ utsökningsbalken ska undantas från utmätning. I paragrafen anges under vilka förutsättningar handräckning och verk- ställighet av dom får beviljas. Paragrafen motsvarar 31 § lag. 45 § I fråga om handräckning och verkställighet av dom, som anges i 44 § tredje stycket, tillämpas i övrigt 12 § andra och tredje styckena samt 1518 §§ lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl., varvid hänvisningen i 16 § tredje stycket till 10 § första stycket ska avse 41 § första stycket denna lag. I paragrafen hänvisas till lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl. när det gäller vissa frågor om handräckning och verk- ställighet av dom. Paragrafen motsvarar 32 § lag. 46 § En vara som har sålts med förbehåll om återtaganderätt får inte utmätas för en fordran som grundar sig på kreditköpet. I paragrafen finns ett förbud mot utmätning av den vara som sålts med Prop. 2009/10:242 återtagandeförbehåll för en fordran som grundar sig på köpet i fråga. Paragrafen motsvarar 33 § lag. 47 § Ett avtalsvillkor som anger att lagen i ett land utanför Europeiska ekono- miska samarbetsområdet ska tillämpas på kreditavtalet gäller inte i fråga om regler om kreditavtal, om den lag som gäller med bortseende från villkoret är lagen i ett land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och den lagen ger konsumenten ett bättre skydd. Paragrafen, som utformas efter förebild av bl.a. 13 § lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden och 5 kap. 2 § distans- och hemförsäljningslagen, ger konsumenten skydd mot vissa s.k. lagvalsklau- suler. Den saknar motsvarighet lag. Övervägandena finns i avsnitt 6.16. Paragrafen innehåller inte någon fullständig reglering av lagvalet. hänseenden som inte regleras i paragrafen gäller tillämpliga inter- nationellt privaträttsliga regler. Det skydd som konsumenten ges i bestämmelsen är ett skydd mot avtalade lagvalsklausuler. skyddar alltså inte konsumenten mot att allmänna internationellt privat- rättsliga normer medför att en främmande rättsordning med ett sämre konsumentskydd ska tillämpas. Vidare gäller skyddet bara om lagvals- klausulen hänvisar till lagen i ett land utanför EES. till lagen i ett EES-land, ska den respekteras. Så är fallet även om det skulle innebära att konsumenten därigenom får ett sämre skydd än han eller hon skulle få enligt den lag som skulle tillämpas om inte klausulen hade funnits. I paragrafen genomförs artikel 22.4 i direktivet. Vissa skyldigheter för kreditförmedlare 48 § En näringsidkare som, utan att vara kreditgivare och mot ersättning, er- bjuder ett kreditavtal, bistår en konsument innan ett kreditavtal ingås eller ingår ett kreditavtal som ombud för kreditgivaren (kreditförmedlare) ska vid marknads- föring som riktas mot konsumenter lämna information om huruvida förmedlingen sker i samarbete med viss kreditgivare eller är oberoende. Kreditförmedlaren ska informera konsumenten om avgifter som konsumenten ska betala till kreditförmedlaren för dennes tjänster. Sådana avgifter får tas ut endast om informationen har getts samt kreditförmedlaren och konsumenten innan kreditavtalet ingås har avtalat om det i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. ska också informera kreditgivaren om avgifterna. Om informationen inte lämnas, ska marknadsföringslagen (2008:486) tilläm- pas med undantag av bestämmelserna i 2936 §§ om marknadsstörningsavgift. Den information som ska lämnas till konsumenten ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket marknadsföringslagen. Paragrafen innehåller bestämmelser om informationsskyldighet för kre- Den saknar motsvarighet lag. finns i avsnitt 6.4. Enligt 1 § första stycket andra meningen gäller lagen i sin helhet när en kredit lämnas av någon annan än en näringsidkare, om den förmedlas av en näringsidkare som ombud för kreditgivaren. En sådan näringsidkare är också kreditförmedlare enligt denna paragraf (se nedan). kreditförmedlare gäller endast denna paragraf (jfr 1 § andra stycket). Av första stycket framgår att en kreditförmedlare är en näringsidkare. Det kan vara en fysisk eller juridisk person. För att paragrafen ska vara tillämplig krävs att kreditförmedlaren får ersättning och att det är fråga om sådan verksamhet som beskrivs. Om näringsidkaren erbjuder ett kreditavtal eller bistår en konsument innan ett kreditavtal ingås, räknas han som kreditförmedlare. Ingår näringsidkaren ett kreditavtal som ombud för en kreditgivare, är han också kreditförmedlare. Kreditförmedlaren ska lämna viss information om sin verksamhet vid marknadsföring som riktas mot konsumenter. har samma innebörd som i marknadsföringslagen. information om med vem eller vilka kreditgivare som kreditförmedlaren Om kreditförmedlaren inte samarbetar med någon särskild kreditgivare, utan tvärtom är en oberoende förmedlare, ska konsumenten få den informationen. Enligt andra stycket har kreditförmedlaren en skyldighet att informera konsumenten om de avgifter som konsumenten ska betala till kreditför- medlaren för dennes tjänster. I andra meningen anges dessutom två förut- sättningar för att kreditförmedlaren ska kunna ta ut avgifter. tas ut endast om informationen har lämnats. laren och konsumenten innan kreditavtalet ingås ha avtalat om avgifterna i en handling, dvs. på papper, eller i någon annan läsbar och varaktig form, t.ex. e-post, som är tillgänglig för konsumenten. meningen ska också kreditgivaren få information om eventuella avgifter Meningen är att kreditgivaren ska kunna ta med dessa avgifter i beräkningen av den effektiva räntan för krediten. konsumenten inte ska betala några avgifter överhuvudtaget till kreditför- medlaren, behöver förmedlaren inte informera kreditgivaren om detta. I tredje stycket anges att marknadsföringslagen ska gälla om informa- tionen inte lämnas. Det är alltså marknadsföringslagens sanktionssystem som träder in på samma sätt som om kreditgivaren brister i sin skyldighet att lämna information i marknadsföring enligt 7 §. i en juridisk person, kan skyldigheterna normalt endast göras gällande mot den juridiska personen. I paragrafen genomförs artikel 3 f och 21 i direktivet. 49 § utövar tillsyn över att denna lag följs. omfattar dock inte riksbank, verksamhet som står under tillsyn av eller verksamhet hos . Tillsynen ska utövas så att den inte vållar större kostnad eller olägenhet än som I paragrafen anges vem som svarar för tillsyn över att lagens bestäm- I och med att tillämpningsområdet har vidgats i vissa av- seenden i förhållande till lag, vidgas också tillsynen i motsva- Övervägandena finns i avsnitt 6.14. I paragrafen, som mot- Prop. 2009/10:242 svarar 35 § lag, genomförs artikel 20 i direktivet. 50 § För tillsynen har eller den som verket förordnar rätt att företa inspektion hos näringsidkare som bedriver varuförsäljning eller som i sin yrkesmässiga verksamhet lämnar, förmedlar eller övertar kredit som avses i denna lag och att ta del av samtliga handlingar som behövs för tillsynen. Närings- idkaren ska lämna de upplysningar om verksamheten som begärs för tillsynen. Om en näringsidkare inte tillhandahåller handlingar eller lämnar upplysningar i ett sådant fall som avses i första stycket, får förelägga närings- idkaren att fullgöra sin skyldighet. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. I paragrafen regleras vissa befogenheter för tillsynsmyndigheten. Den motsvarar 36 § lag. 51 § Om näringsidkaren inte följer 12 §, får förelägga närings- idkaren att upphöra med att lämna krediter. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. Om det är tillräckligt, får i stället meddela varning. I paragrafen behandlas befogenheter om en närings- idkare inte gör en tillräcklig kreditprövning innan en kredit beviljas. I paragrafen, som motsvarar 37 § lag, genomförs delvis artikel 23 i direktivet. 52 § beslut enligt 50 § andra stycket och 51 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Andra beslut av enligt 50 § får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I paragrafen finns bestämmelser om överklagande av beslut i tillsynsfrågor. Paragrafen motsvarar 38 § lag. 1.Denna lag träder i kraft , då konsumentkreditlagen (1992:830) ska upphöra att gälla. 2.I fråga om kreditavtal som har ingåtts före ikraftträdandet gäller den upphävda lagen. För kreditavtal med obestämd löptid gäller dock 19, 20, 28 och 37 §§ från ikraftträdandet. Enligt punkten 1 träder lagen i kraft . Då upphör lag att gälla. Enligt punkten 2 tillämpas, i enlighet med allmänna principer inom avtalsrätten, äldre bestämmelser på avtal som ingåtts före ikraftträdandet. Till följd av direktivet görs dock vissa undantag för kreditavtal med obestämd löptid. Bestämmelserna om underrättelseskyldighet vid ränte- ändringar (19 §), om kontoutdrag och underrättelser vid kontokrediter (20 §), om konsumentens rättigheter vid överlåtelse av fordran (28 §) och om uppsägning av kreditavtal med obestämd löptid (37 §) gäller redan Prop. 2009/10:242 vid ikraftträdandet även om avtalen i fråga ingåtts tidigare. föreskrivs det att bestämmelserna gäller från ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 7. Bestämmelserna genomför artikel 30 i 9.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl. 1 § Denna lag gäller avbetalningsköp som sluts mellan näringsidkare i deras yrkesmässiga verksamhet eller som annars faller utanför konsumentkreditlagen (2010:000). Med avbetalningsköp avses avtal om köp av vara, om 1.betalningen ska erläggas i särskilda poster, varav minst en sedan varan har lämnats ut till köparen, och 2.avtalet innehåller villkor som ger säljaren möjlighet att återta varan om köparen inte fullgör sin del av avtalet (förbehåll om återtaganderätt). Har avtalet betecknats som uthyrning eller betalningen som vederlag för varans nyttjande föreligger ändå avbetalningsköp, om det är avsett att den till vilken varan utlämnas ska bli ägare av denna. Paragrafen innehåller en inledande bestämmelse om lagens tillämpnings- område. I paragrafen görs huvudsakligen den ändringen att hänvisningen i första stycket till konsumentkreditlag ersätts av en hänvisning till den nya konsumentkreditlagen. 9.3Förslaget till lag om ändring i utsökningsbalken 9 kap. Försäljning av lös egendom i allmänhet och indrivning av utmätt fordran m.m. Försäljning av egendom som innehas under förbehåll om återtaganderätt 10 § Har utmätning skett av egendom som gäldenären har förvärvat på kredit under förbehåll om återtaganderätt för kreditgivaren, får egendomen säljas endast om köpeskillingen förslår till betalning av kreditgivarens fordran eller försälj- ningen med kreditgivarens samtycke i målet sker med förbehåll för hans eller hennes rätt enligt avtalet. Kreditgivarens fordran bestäms enligt 36 § konsumentkreditlagen (2010:000) eller enligt 5 § lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl. Är inte någon av dessa lagar tillämplig på avtalet, bestäms fordringen likväl enligt sistnämnda paragraf, varvid jämkning får ske efter vad som är skäligt. Sker försäljningen med förbehåll för kreditgivarens rätt, svarar därefter den som förvärvar egendomen i stället för gäldenären för dennes skyldigheter enligt avtalet. Paragrafen innehåller bestämmelser om försäljning av egendom som innehas under förbehåll om återtaganderätt. I paragrafen görs huvudsakligen den ändringen att hänvisningen i Prop. 2009/10:242 andra stycket till 24 § konsumentkreditlag ersätts av en hän- visning till 36 § i den nya konsumentkreditlagen. 9.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:567) om ändrade betalningsvillkor för vissa statliga bostadslån m.m. 3 § Om en låntagare säger upp ett sådant bostadslån som anges i 1 a eller 1 b § till omedelbar betalning eller gör inbetalning utöver föreskriven amortering, har långivaren rätt att av låntagaren ta ut ersättning för sin förlust, beräknad med utgångspunkt i skillnaden mellan räntan på lånet och långivarens återplacerings- ränta. I fråga om lån som lämnats huvudsakligen för enskilt bruk har dock lån- givaren rätt till ersättning endast i den utsträckning det följer av en tillämpning av 36 § konsumentkreditlagen (2010:000). Paragrafen innehåller bestämmelser om vad som gäller i fråga om ersätt- ning till långivaren när låntagaren säger upp vissa bostadslån till omedel- bar betalning eller gör inbetalning utöver föreskriven amortering. I paragrafen görs den ändringen att hänvisningen i andra meningen till 24 § konsumentkreditlag ersätts av en hänvisning till 36 § i den nya konsumentkreditlagen. 9.5Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) 7 kap. Skattesats och beskattningsunderlag 6 § I beskattningsunderlaget ska inte ingå belopp 1.varmed priset i enlighet med vad som avtalats sätts ned på grund av betal- ning före förfallodagen, 2.som svarar mot prisnedsättningar och rabatter till kunden vilka medges för tillhandahållandet, eller 3.som svarar mot prisnedsättning som ges efter det att tillhandahållandet ägt rum om inte annat följer av andra stycket. I beskattningsunderlaget ska ingå belopp som avses i första stycket 3 om den skattskyldige och hans kund avtalat om detta. Om en vara återtas med stöd av förbehåll om återtaganderätt enligt konsument- kreditlagen (2010:000) eller lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl., får säljaren minska beskattningsunderlaget med vad han vid avräkning med köparen tillgodoräknar köparen för den återtagna varans värde. Denna rätt gäller dock endast om han kan visa att köparen helt saknat rätt till avdrag för eller återbetalning enligt 10 kap. 913 §§ av den ingående skatt som hänför sig till dennes förvärv av varan. Om en förlust uppkommer på den skattskyldiges fordran som avser ersättning för en vara eller en tjänst (kundförlust), får han minska beskattningsunderlaget med beloppet av förlusten. I 13 kap. finns bestämmelser om hur minskningen av beskattningsunderlaget ska redovisas av den skattskyldige. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad som inte ska ingå i beskatt- ningsunderlaget samt om möjligheten att minska beskattningsunderlaget vid återtagande av en vara med stöd av förbehåll om återtaganderätt och Prop. 2009/10:242 vid kundförlust. I paragrafen görs huvudsakligen den ändringen att hänvisningen i tredje stycket till konsumentkreditlag ersätts av en hänvisning till den nya konsumentkreditlagen. 9.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1179) om ändrade förutsättningar för vissa statligt reglerade bostadslån m.m. 3 § Vid tillämpningen av avtalsvillkoren ska låneförvaltaren ta till vara lån- tagarens intressen med tillbörlig omsorg och även i övrigt iaktta god kredit- givningssed. Konsumentkreditlagen (2010:000) gäller inte i fråga om sådana lån eller lånedelar som avses i 1 §. Paragrafen innehåller bl.a. en bestämmelse om att låneförvaltaren ska iaktta god kreditgivningssed. I paragrafen görs huvudsakligen den ändringen att hänvisningen i andra stycket till konsumentkreditlag ersätts av en hänvisning till den nya konsumentkreditlagen. 9.7Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse Hantering av krediter och övriga engagemang 1 § Innan ett kreditinstitut beslutar att bevilja en kredit ska det pröva risken för att de förpliktelser som följer av kreditavtalet inte kan fullgöras. Institutet får bevilja en kredit bara om förpliktelserna på goda grunder kan förväntas bli fullgjorda. I paragrafen finns bestämmelser om kreditprövning. Den huvudsakliga ändringen i paragrafen består i att andra stycket utgår. Någon motsvarighet till de bestämmelser konsument- kreditlag som det hänvisas till där finns inte i den nya konsument- kreditlagen. Förslaget till lag om ändring i distans- och hemförsäljningslagen (2005:59) 2 kap. Distansavtal om varor och icke finansiella tjänster 16 § Om konsumenten utövar sin ångerrätt och med anledning av distansavtalet har fått kredit av näringsidkaren eller av någon annan på grund av en överens- kommelse mellan denne och näringsidkaren, ska kreditavtalet upphöra att gälla utan att konsumenten får åläggas någon påföljd för detta. Detsamma ska gälla om Prop. 2009/10:242 konsumenten utövar ångerrätten och det är fråga om ett sådant kreditköp som avses i konsumentkreditlagen (2010:000). I paragrafen regleras konsekvenserna för vissa kreditavtal när konsumen- ten utövar sin ångerrätt avseende ett distansavtal. Övervägandena finns i avsnitt 6.11. I andra meningen, som är ny, behandlas situationen att konsumenten utnyttjar sin ångerrätt vid ett distansavtal och det är fråga om ett kreditköp enligt konsumentkreditlagen. Definitionen av kreditköp finns i 2 § den lagen. Enligt definitionen i konsumentkreditlagen är det, till skillnad mot vad som gäller enligt denna lag, fråga om ett kreditköp också om varan eller tjänsten uttryckligen anges i kreditavtalet (när kreditgivaren är en annan än säljaren). omfattas inte annat än köp av varor (lösöre) eller tjänster. Andra meningen, som alltså delvis överlappar första meningen, innebär att ett kreditavtal ska upphöra att gälla när konsumenten utnyttjar sin ångerrätt avseende distansavtalet också när det är fråga om ett kreditköp på den grunden att varan eller tjänsten anges i kreditavtalet. Den nya andra meningen är en del av genomförandet av artikel 15.1 i direktivet. 3 kap. Distansavtal om finansiella tjänster och finansiella instrument Förhållandet till ångerrätten enligt konsumentkreditlagen