prop · GY0330 · 2010-10-20 00:00:00 — Av de skälen är det regeringens bedömning att de delar av Transportstyrelsens verksam- het som avser regelgivning, prövning av beslut som fattats av annan myndighet och prövning av tvister i avtalsliknande situationer inte bör finansieras med avgifter. Detsamma gäller andra särskilt angivna ända- mål och stabsuppgifter. Regeringen gör vidare bedömningen att det inte är rimligt att belägga transportsektorns aktörer med direkta skatter utöver vad som redan gäller. Således är det regeringens bedömning att nämnda verksamheter bör finansieras via skattekollektivet i sin helhet. Finansiering av tillsyn med kollektiva motprestationer Som redogjorts för i avsnitt 5.2 är pålagor som utgör ersättning för vissa åtgärder i myndighetsutövning som riktar sig direkt mot den avgifts- skyldige att bedöma som avgifter i statsrättslig mening. Däremot är det inte helt tydligt hur pålagor för motprestationer som inte är individuellt bestämda utan i stället kollektiva ska betraktas. En penningpålaga kan under vissa omständigheter anses ha karaktär av avgift och inte skatt även om någon preciserad motprestation inte utgår. Sådana omständig- heter är bl.a. att ett avgiftskollektiv tydligt kan avgränsas och definieras, att penningpålagans huvudsyfte är att finansiera en viss verksamhet samt att det ska finnas ett tydligt samband mellan pålagans storlek och kost- naderna för aktuell verksamhet. Det kan konstateras att tillsyn som finansieras med hjälp av avgifter redan förekommer inom ett flertal områden. Så är fallet inom t.ex. miljö- och livsmedelsområdena liksom inom det nu aktuella transportområdet. I sistnämnda avseende hänvisas till redovisningen i avsnitt 5.4. Tillsyn med kollektiva motprestationer handlar, för Transportstyrelsens del, i vissa fall om tillsyn av mer stickprovsvis karaktär av individer eller företag, där dessa bestäms på erfarenhetsmässiga grunder eller på annat sätt baseras på riskanalyser. Rent faktiskt innebär det att vissa tillsyns- objekt blir föremål för tillsyn oftare än andra. Motprestationerna kan således betraktas som kollektiva, men är dock riktade mot en bestämd grupp av individer eller företag. Tillsynsverksamheten kommer dock alla till del genom att hela kollektivets verksamhet befrämjas av åtgärderna. ESV menar i sitt remissvar att det inte går att ta ställning mellan utred- ningens andra och tredje alternativ, av vilket det förstnämnda innefattar avgiftsfinansiering av tillsyn med kollektiva motprestationer. Detta mot bakgrund av att verket anser att Transportstyrelsens olika verksamheter måste bedömas var för sig innan ställning kan tas till om avgiftsfinansie- ring är lämplig eller inte. Det är riktigt att Transportstyrelsens breda verksamhetsområde omfattar många olika verksamheter där tillsyn kommer att bedrivas på Såsom ESV påpekat bör därför en bedömning göras från fall till fall. För att åskådliggöra Transportstyrelsens verksamhetsområde härvidlag finns i bilaga 1 en sammanställning med exempel på uppgifter som enligt förslaget ska finansieras med avgifter. I sammanställningen lämnas även exempel på avgifter som tas ut med stöd av befintliga bemyndiganden. Med hänvisning till nämnda sammanställning och den redogörelse av gränsdragningen mellan skatter och avgifter som lämnats i avsnitt 5.2 är det regeringens bedömning att de förutsättningar som framställs som kriterier för avgiftsuttag är uppfyllda i de förslag som lämnas. Avgifts- kollektiven är tydligt avgränsade och definierade och avgiftens syfte är att finansiera tillsynsverksamheten. När det gäller övriga kriterier är deras uppfyllelse huvudsakligen beroende på hur avgifterna faktiskt konstrueras. Avgiftens storlek ska i möjligaste mån svara mot den kostnad som den offentliga tillsyns- verksamheten medför. Berört kollektiv bör vidare och med rimligt intervall bli föremål för tillsynen och avgiften följ- aktligen konstrueras så den korrelerar härmed. I förslagen till bl.a. ny livsmedelslag och lag om foder och animaliska biprodukter (prop. 2005/06:128) gjordes bedömningen att avgifternas storlek borde beräknas genom en schabloniserad riskbedömning av varje kategori tillsynsobjekt, varvid företag med högre risk förutsågs vara mer tids- krävande både med avseende på antalet inspektioner och beträffande tidsåtgången. Genom en årlig avgift baserad på en schabloniserad beräkning skulle tillsynsmyndighetens kostnader för den reguljära kontrollen täckas. Det saknas anledning att anta annat än att motsvarande förfarande kan tillämpas på Transportstyrelsens tillsynsverksamhet i aktuella fall. Beroende på hur riskbedömningen eller schabloniseringen utfallit blir tillsynsobjekten föremål för tillsyn med vissa intervall. För att undvika att tillsynsobjekten drabbas av höga avgifter vid ett och samma tillfälle kan en lämplig konstruktion vara att slå ut kostnaderna för de faktiska tillsynstillfällena med därtill hörande för- och efterarbete till t.ex. en årlig avgift. Även i regeringens skrivelse 2009/10:79 uttalas att kravet på motprestation inte heller torde hindra att den faktiska kostnaden för ett tillsynstillfälle debiteras tillsynsobjektet genom flera delbetalningar (s. 22). Mot bakgrund av det redovisade och vad Lagrådet uttalat i frågan finner regeringen att Transportstyrelsen har en viss frihet i utformningen av de avgifter som kan komma att följa på de förslag som lämnas i denna proposition. De närmare förutsättningarna för avgiftskonstruktionen bör regleras på lägre författningsnivå. Finansiering av registerhållning, ärendehandläggning och tillsyn med riktade motprestationer Såsom redovisats i avsnitt 5.2 föreligger inga rättsliga eller andra hinder för avgiftsuttag inom tillståndsverksamhet och liknande prövningar av olika ansökningar, s.k. ärendehandläggning. Med hänvisning till redo- visningen i avsnitt 5.2 kan även konstateras att pålagor i form av individuella tillsynsavgifter liksom avgifter för registerhållning utan tvekan är att betrakta som avgifter i statsrättslig mening. 2010/11:30 styrelsen utövar sådan verksamhet inom samtliga trafikslag. Regeringens bedömning är att all nämnd verksamhet inom Transport- styrelsen ska kunna beläggas med avgifter. Några remissinstanser , RPS och SKL har framfört uppfattningen att tillsynsverksamhet som riktas mot andra myndigheter eller kommuner inte bör finansieras med avgifter. Regeringen vill fram- hålla att utgångspunkten är att i huvudsak all tillsynsverksamhet inom transportområdet bör avgiftsfinansieras, oavsett tillsynsobjektets status. När det gäller de ytterligare avgifter, som vissa kommuner därmed kan komma att träffas av, kan konstateras dels att viss tillsyn som träffar kommunerna är avgiftsbelagd, dels att de ytterligare ekonomiska konsekvenserna måste anses som marginella i samman- hanget, se närmare avsnitt 8.3. Transportstyrelsen tar ut avgifter inom delar av dessa områden med stöd av befintliga regleringar. Emellertid finns det behov av ändringar och tillägg i författningarna för att uppnå en heltäckande finansieringsmöjlighet i enlighet med föreslagna finansieringsprincip. En närmare redovisning av detta behov lämnas tillsammans med de konkreta författningsförslagen i avsnitt 5.5. 5.4Nuvarande bemyndiganden och behov av ändringar Såsom tidigare beskrivits är en del av den verksamhet Transportstyrelsen tagit över finansierad med avgifter och följaktligen finns det inom transportområdet redan ett regelverk med bemyndiganden från avseende avgifter. När det gäller ansökningar och tillstånd och dylikt tas regelmässigt avgifter ut vid prövningarna av dessa. En genomgång av befintliga bemyndiganden ger dock vid handen att det dels förefaller finnas brister i form av uttryckligt stöd för vissa avgifter, dels är vissa bemyndiganden annorlunda utformade än vissa andra trots att de avser reglera likadana situationer. Det förstnämnda har huvudsakligen historiska förklaringar, men bör, inte desto mindre, åtgärdas. Bristen på uttryckliga avgiftsbemyndiganden har nämligen föranlett förhållandevis extensiva tolkningar som lämpligen bör undvikas. Det sistnämnda kan, å sin sida, innebära en osäkerhet om bemyndigandenas omfattning. Dessutom finns det exempel på stöd i lag för att ta ut avgifter i vissa situationer, men där regeringen inte utnyttjat bemyndigandet. När det gäller tillsyn finns bestämmelser om avgifter endast i ett fåtal fall. Mot bakgrund av att regeringen i denna remiss föreslår att även tillsynen ska avgiftsfinansieras krävs således nya bemyndiganden inom en rad områden. Särskilt om expeditions- och ansökningsavgifter har i två generella bemyndiganden överlåtit åt regeringen att meddela föreskrifter om ansöknings- och expeditionsavgifter, dels för domstolar och inskrivningsmyndigheter, dels för statliga förvaltnings- myndigheter. För de statliga förvaltningsmyndigheterna beslutade ett bemyndigande med riktlinjer i anslutning till att expeditionskungörelsen 1992 ersattes av avgiftsförordningen (1992:191). Regeringen har således med stöd av detta riksdagsbeslut möjlighet att bestämma ansöknings- avgifter inom ramen för riktlinjerna. gjordes vissa undantag i fråga om myndigheter med reglerad verksamhet enligt s.k. uppdrags- modell. har pekat på oklarheter kring räckvidden av detta riksdagsbemyndigande och frågat sig om det avser enbart sådana avgifter som reglerades i expeditionskungörelsen eller om det avser samtliga ansöknings- och expeditionsavgifter (RiR 2004:7 s. 23 f.). Det är vidare oklart om bemyndigandet ska tolkas så att regeringen har rätt att införa nya ansöknings- eller expeditionsavgifter. har i betänkandet Avgifter (SOU 2007:96), rekommenderat att alla avgiftsbemyndiganden beslutas genom lag, bland annat på grund av de oklarheter som kan uppstå vid beslut i annan form. 5.4.3Översiktligt om bemyndiganden och ändringsbehov inom vägområdet Inom vägområdet är en stor del av de ärenden som avser ansökningar om tillstånd, godkännanden och dispenser avgiftsbelagda. Detta gäller exempelvis körkort (körkortstillstånd, godkännande som handledare, utbyte av körkort, provverksamhet), yrkestrafik (tillstånd till yrkesmässig trafik, transporttillstånd, taxiförarlegitimation, färdskrivarkort, prov- verksamhet), fordon (typgodkännande och ursprungskontroll) samt trafik (tävlingar och diverse undantag). I fråga om fordon, och till viss del även inom ansökningar, finns dessutom avgifter med anknytning till registre- ring (vägtrafikregisteravgift, skyltavgifter och påställningsavgift). Inom yrkestrafikområdet finns dessutom bemyndigande att meddela före- skrifter om avgifter för tillsyn; en bestämmelse som förtydligats, men som inte utnyttjats (prop. 2009/10:20). Flertalet avgifter regleras samlat i förordningen (2001:652) om avgifter inom vägtrafikområdet. Därutöver finns bestämmelser om avgifter i förordningen (2001:1085) om motorfordons avgasrening, förordningen (1998:1709) om avgaskrav för vissa förbränningsmotordrivna mobila maskiner och förordningen (2004:1169) om vägtransportledare. Samtliga nu aktuella avgifter är vad som vanligtvis benämns belastande och måste därför ha stöd i bemyndigande från . En genomgång av de bemyndiganden som finns visar att det saknas uttryckligt lagstöd för körkortsavgifter, skyltavgifter, avgifter med anknytning till ärenden enligt trafikförordningen (1998:1276) och i viss mån inom yrkestrafiken. Däremot finns stöd i lag för att ta ut avgifter i vissa avseenden men där regeringen inte föreskrivit om sådana avgifter. Detta gäller bland annat inom fordonsområdet och i fråga om kontroll av Prop. 2010/11:30 yrkesmässig trafik. 5.4.4Översiktligt om bemyndiganden och ändringsbehov inom sjöfartsområdet Inom sjöfartsområdet finns avgiftsbemyndiganden i flertalet av de lagar som reglerar aktuell verksamhet. Detta gäller fartygssäkerhetslagen (2003:364), lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, lagen (2003:367) om lastning och lossning av bulkfartyg, lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar, lagen (2004:487) om sjöfartsskydd, lagen (2006:1209) om hamnskydd samt lagen (1975:605) om registrering av båtbyggnadsförskott i fråga om registrering. Vissa av dessa behöver dock förstärkas eller förtydligas. Däremot saknas bemyndigande i containerlagen (1980:152) och i mönstringslagen (1983:929). Bemyndigandet i sjölagen (1994:1009) beträffande fartygsregistret avser enbart expeditionsavgifter och även sjömanslagen (1973:282) kan behöva justeras. Även i övrigt finns svagheter i vissa bemyndiganden. Genom bemyndiganden i förordningar har regeringen i stor utsträckning överlämnat till Transportstyrelsen att meddela föreskrifter om avgifter. Ytterligare avgiftsbemyndiganden finns i lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer. Det gäller skeppsmätning, granskning och kontroll beträffande tillstånd att bruka svävare och tillstånd att driva sjöfart inom Sveriges sjöterritorium med utländskt fartyg. Även i dessa fall har regeringen överlämnat till Transportstyrelsen att meddela föreskrifter om avgifter. Transportstyrelsens verksamhet inom sjöfartsområdet finansieras i övrigt genom den så kallade farledsavgiften. Avgiften regleras dels genom lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer, dels genom förordningen (1997:1121) om farledsavgifter. Bemyndigandet infördes i lagen efter förslag i prop. 1977/78:13 och prop. 1980/81:119. Liksom inom vägområdet finns kontrollverksamhet där avgift inte tas ut direkt av tillsynsobjektet. Det gäller vad i föreskrifter benämns inspektion. Detsamma gäller s.k. hamnstatskontroll i enlighet med den s.k. Parisöverenskommelsen () och Europa- parlamentets och rådets direktiv /16/EG om hamnstatskontroll1. I fråga om utländska fartyg tas avgift ut endast i de fall tillsynen resulterar i ett kvarhållande. Till skillnad mot vägområdet finansieras verksamheten således inte via anslag utan genom överföring av viss del av den farleds- avgift som tar ut. 1 EUT L 131, 28.5.2009, s. 57 (Celex 32009L0016). Översiktligt om bemyndiganden och ändringsbehov inom Prop. Enligt 20 § förordningen (2008:1300) med instruktion för Transport- styrelsen får styrelsen ta ut avgifter för sin verksamhet inom luftfarts- området, besluta om avgifternas storlek och disponera inkomsterna. Bakom detta bemyndigande finns uttalande i frågan i samband med att Luftfartsstyrelsen inrättades (och vars verksamhet oförändrad överfördes till Transportstyrelsen ); se prop. 2004/05:1 och bet. 2004/05:TU1. I övrigt finns avgiftsbe- myndiganden i luftfartslagen (2010:500). Regeringen har i luftfarts- förordningen (2010:770) överlämnat till Transportstyrelsen att meddela föreskrifter om avgifterna. Vidare finns avgiftsbemyndigande i lagen (1955:227) om inskrivning av rätt till luftfartyg, dock med delegation enbart till regeringen och endast i fråga om expeditionsavgifter. Transportstyrelsens kostnader för förvaltningen av avgiftsutjämnings- systemet för luftfartsskyddet täcks av avgiften för säkerhetskontroll samt lagen (2004:1100) och förordningen (2004:1101) om luftfartsskydd. 5.4.6Bemyndiganden och ändringsbehov inom järnvägsområdet Transportstyrelsens verksamhet inom järnvägsområdet är helt anslagsfinansierad. Järnvägslagen (2004:519) innehåller inga bestämmelser om avgifter för tillsyn, prövningar eller registerhantering. Däremot finns ett avgiftsbemyndigande i lagen (1990:1157) om säkerhet vid tunnelbana och spårväg. I den anslutande förordningen finns dock inga bestämmelser om avgifter. 5.5Förslag till ändringar i gällande författningar Regeringens förslag: Bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avgifter för tillsyn, ärendehandläggning eller registrering införs eller förstärks i lagen med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer, körkortslagen, lagen om biluthyrning, lagen om trafikskolor, lagen om vägtrafikregister, lagen om vägtrafikdefinitioner, lagen om vägtransportledare, lagen om arbetstid vid visst vägtransportarbete, lagen om skyldighet att tillhandahålla förnybara drivmedel, lagen om säkerhet i vägtunnlar, lagen om elektroniska vägavgiftssystem, lagen om yrkesförar- kompetens och lagen om utbildning till förare av mopeder, snöskotrar och terränghjulingar. Regeringens bedömning: Regeringen bör, med vissa undantag, i förordningar bemyndiga Transportstyrelsen att meddela föreskrifter om avgifter. Utredningens förslag: Överensstämmer inte helt med regeringens Prop. 2010/11:30 såvitt avser förslagen till lag om ändring i lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer. Dessutom finns författningstekniska, redaktionella och/eller språkliga skillnader i flera förslag. Remissinstanserna: Kammarrätten i har ansett att den skrivning som återkommer i flera förslag är svårbegriplig. I övrigt har ingen av remissinstanserna framfört några särskilda synpunkter på författningsförslagen som sådana. När det gäller lagen (2005:395) om arbetstid vid visst vägtransportarbete har det uttryckliga författnings- förslaget inte varit föremål för remiss. Däremot har själva sakfrågan ingått i det remitterade materialet. För synpunkter på finansierings- förslaget i stort hänvisas till redovisningen i avsnitt 5.3.2. Skälen för regeringens förslag Mot bakgrund av det föreslagna finansieringssystemet för myndigheten är det av vikt att säkerställa att det finns nödvändiga bemyndiganden från för att ta ut avgifter inom de olika verksamhetsområdena. Bemyndigandena bör vidare, å ena sidan, vara tillräckligt tydliga när det gäller den verksamhet som avses men också, å andra sidan, formulerade på ett sådant sätt att regeringen eller myndigheten ges utrymme att närmare bestämma förutsättningarna för avgiftsuttaget. Inom vägområdet saknas uttryckliga avgiftsbemyndiganden i ett flertal lagar och andra behöver förtydligas eller utökas. Det kan visser- ligen inte uteslutas att det finns bemyndiganden som beslutats av i annan form än lag och som ger stöd för vissa av de avgifter som saknar lagstöd. Det är vidare inte omöjligt att det även finns stöd för att införa nya ansökningsavgifter. Med anledning av den osäkerhet som således råder i frågan måste det dock anses lämpligt att följa Avgifts- utredningens rekommendation att använda lagform för samtliga avgifts- bemyndiganden. I flertalet författningsförslag som lämnats i avsnitt 2 och som behandlas i det följande används begreppet ärendehandläggning. Begreppet används som en samlingsbenämning på uppgifter såsom prövningar av tillståndsansökningar, godkännanden, certifikat, behörig- hetsbevis, licenser och dispenser dvs. verksamheter kopplade till tillstånd eller motsvarande. I de fall ärendehandläggningen enligt en viss lag- stiftning består i enbart t.ex. prövning av ansökan har i stället den benämningen använts, se exempelvis förslag till lag om ändring i lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner, avsnitt 2.15. Kammarrätten i har ansett att utredningens förslag till formulering av bemyndigandena, som återkommer i ett flertal författningar, är svårbegriplig. Regeringen har i sina förslag tagit hänsyn till denna synpunkt. Lagen med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer Lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer aktualiseras inom såväl vägtrafik- som sjöfartsområdet i denna remiss. För tydlighets skull behandlas dock de förslag som lämnas på de båda områdena separat från varandra, se nedan avsnitt 5.5.2 när det gäller sjöfartsförslagen. För en helhetsbild hänvisas till författningskommentaren i avsnitt 9.3. I 1 § första stycket lagen med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer (härefter kallad bemyndigandelagen) lämnas bemyndiganden till regeringen att meddela föreskrifter avseende ett antal olika områden. Enligt andra stycket bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om avgifter för bl.a. granskning och kontroll enligt vissa bestämmelser Punkten 14 handlar om kör- och vilotider vid vägtransporter m.m. De avgifter, som tas ut inom ramen för kör- och vilotider vid vägtransporter samt färdskrivare, avser t.ex. dispensprövningar och färdskrivarkort och regleras i förordningen (2001:652) om avgifter inom vägtrafikområdet. Avgifterna saknar dock uttryckligt stöd i lag varför ett sådant bör införas. Bemyndigandet bör avse avgifter för såväl tillsyn som ärendehand- läggning enligt bestämmelser om kör- och vilotider. bör begreppet granskning och kontroll utmönstras ur lagen för tydlighets skull och ersättas med tillsyn för en enhetlig användning. När det slutligen gäller ytterligare en vägtrafikanknuten punkt i 1 § bemyndigandelagen, nämligen punkten 8 om trafik på väg och i terräng, bör det, som utredningen föreslagit, införas lagstöd för att meddela före- skrifter om skyldighet att betala avgift för prövning av ärenden inom detta område. Bestämmelser om trafik på väg och i terräng finns i trafik- förordningen (1998:1276) och vägmärkesförordningen (2007:90) och de ärenden det är fråga om är företrädesvis dispensansökningar som regleras i förstnämnda förordning. Punkten 8 föreslås därför ingå i det bemyndigande som föreslagits ovan avseende avgifter för ärendehand- läggning. Körkortslagen (1998:488) och körkortsförordningen (1998:490) inne- håller en stor mängd olika slags ärendehandläggningar i form av prövningar, tillstånd och godkännanden. Även tillsyn finns reglerad i specifika fall, nämligen när det gäller introduktionsutbildning, risk- utbildning och förarprövning. I 10 kap. 1 § körkortslagen (1998:488) finns ett bemyndigande som ger regeringen en generell rätt att meddela ytterligare föreskrifter i de avseenden som anges i lagen. Detta bemyndigande bör förtydligas så det klart framgår att regeringen kan föreskriva om belastande avgifter. Med visst ytterligare förtydligande samt språklig nyansering jämfört med utredningens förslag, föreslår regeringen därför ett tillägg omfattande avgifter för dels tillsyn enligt lagen och viss bestämmelse i förordningen, dels handläggning av ärenden enligt lagen; i båda fallen dessutom enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. I lagrådsremissen föreslog regeringen, i likhet med utredningen, att avgiftsbemyndigandet skulle omfatta tillsyn enligt körkortslagstiftningen. Härmed avsågs även körkortsingripanden med stöd av 5 kap. körkorts- lagen. Förslaget motiverades med att i begreppet tillsyn även bör inkluderas det slags kontroll och sådana ingripanden som för den enskilde utgör belastande beslut inom ramen för myndighetens över- gripande ansvar inom området även om verksamheten således inte uttryckligen kallas tillsyn i lagstiftningen. Lagrådet har emellertid avstyrkt den föreslagna delegeringen av före- skriftsrätten när det gäller sådan tillsyn enligt körkortslagen. Lagrådet förde ett mer allmänt resonemang om förutsättningarna för delegation av föreskriftsrätt avseende avgifter för tillsyn, vilket bl.a. innefattar ett krav på motprestation från tillsynsmyndighetens sida, och konstaterade att sådan delegation är tillåten bl.a. om avgifterna tas ut för konkreta tillsynsåtgärder. När det gäller avgifter för tillsyn över alla körkorts- havare anförde Lagrådet dels att denna verksamhet kommer inte bara körkortshavarna till nytta, dels att verksamheten i allt väsentligt sker genom andra myndigheter än Transportstyrelsen. Regeringen följer Lagrådets yttrande i denna del. Avgiftsbe- myndigandet ska därför inte användas för föreskrifter avseende den kontroll av körkortshavare som utövas inom ramen för körkorts- ingripanden enligt körkortslagen. Lagen (1998:492) om biluthyrning bör såväl förtydligas som förstärkas. Avgifter för ansökningar om tillstånd till biluthyrning regleras i förordningen (2001:652) om avgifter inom vägtrafikområdet.