prop · GX03210 · 2010-04-15 00:00:00 — ska också föra ett automatiserat register över sådana Prop. 2009/10:210 sjukvårdsinrättningar och enheter som avses i 7 kap. 7 §. användas för tillsyn, forskning, framställning av statistik och för pla- cering av patienter. är personuppgiftsansvarig för behandlingen av person- uppgifter i registren. Paragrafen motsvarar i sak 6 kap. 20 § LYHS. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 85 ff. och s. 101 samt prop. 2005/06:63 s. 32 f. och s. 37. 5 § Regeringen meddelar föreskrifter om 1.begränsningar av de uppgifter som registren enligt 4 § får innehålla, 2.gallring av uppgifter i registren enligt 4 §. Regeringen har för avsikt att med stöd av sin restkompetens i en ny patientsäkerhetsförordning meddela föreskrifter om att registren enligt 2 kap. 4 § får innehålla uppgifter motsvarande de som räknas upp i 6 kap. 21 § LYHS (punkt 1). Uppgifter som även fortsättningsvis ska få registreras är namn eller firma och personnummer eller organisations- nummer för den som bedriver verksamheten, var verksamheten bedrivs, verksamhetens inriktning, verksamhetens omfattning, antalet yrkesut- övare och deras yrkestitlar, verksamhetschefens namn, adress och tele- fonnummer, patientförsäkring, när inspektion har gjorts, datum för beslut angående verksamheten samt när anmälan enligt 3 kap. 5 eller 6 § har gjorts. Register över sjukvårdsinrättningar och en- heter som avses i 7 kap. 7 § får även innehålla uppgifter om chefsöver- läkarens och den säkerhetsansvariges namn, adress och telefonnummer samt om säkerhetsanpassning och säkerhetsklassificering. Registren ska inte heller i fortsättningen få innehålla uppgifter om enskilda patienter. Vidare avser regeringen att i den nya patientsäkerhetsförordningen meddela föreskrifter om gallring av registren (punkt 2). Liksom vad som gäller enligt 6 kap. 22 § LYHS ska uppgifter om när inspektion gjorts, om datum för beslut om verksamheten samt om när anmälan har gjorts enligt 3 kap. 5 eller 6 § tas bort eller då anmälan görs om att verksamheten lagts ned. Övriga uppgifter som har förts in i registret ska tas bort när nya uppgifter kommer in eller då anmälan görs om att verksamheten lagts ned. Förarbeten till 6 kap. 21 och 22 §§ LYHS och motsvarande äldre bestämmelser finns i prop. 1995/96:176 s. 85 ff. och s. 101 samt prop. 2005/06:63 s. 32 f. och s. 37. 3 kap. Vårdgivarens skyldighet att bedriva ett systematiskt patient- säkerhetsarbete 1 § Vårdgivaren ska planera, leda och kontrollera verksamheten på ett sätt som leder till att kravet på god vård i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) respektive tandvårdslagen (1985:125) upprätthålls. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i LYHS, behandlas i avsnitt Prop. 2009/10:210 6.1. I 2 a § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) anges att hälso- och sjuk- vården ska bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. I begreppet god vård innefattas bl.a. att vården ska vara av god kvalitet, ha en god hygienisk standard, tillgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen, vara lätt tillgänglig, bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet, främja goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjukvårdspersonalen samt tillgodose patientens behov av kontinuitet och säkerhet i vården. I stort sett samma lydelse har bestämmelsen om god tandvård i 3 § tandvårdslagen (1985:125). I de nämnda lagarna finns dock inga bestämmelser om vem som ansvarar för att kraven på god vård och tandvård upprätthålls. I nu ifrågavarande bestämmelse fastslås att detta är vårdgivarens ansvar. Vårdgivaren ska planera, leda och kontrollera verksamheten i syfte att upprätthålla kraven på god vård. Detta innebär att vårdgivaren ska ha en fastställd plan med en beskrivning av vilka åtgärder som avses vidtas. Det ska också finnas uppföljningsbara mål och en redovisning av hur uppföljningen ska göras. Att kontrollera verksamheten innebär exempelvis att fortlöpande granska att uppdrag fullgörs samt att processer och rutiner finns i tillräcklig omfattning och att de efterlevs. 2 § Vårdgivaren ska vidta de åtgärder som behövs för att förebygga att patienter drabbas av vårdskador. För åtgärder som inte kan vidtas ska en tidsplan upprättas. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i LYHS, behandlas i avsnitt 6.1. I första meningen fastslås vårdgivarens skyldighet att vidta de åtgärder som behövs för att förebygga vårdskador. Detta innebär att risker för vårdskador ska undanröjas eller, om det inte är möjligt, begränsas. En grundläggande beståndsdel i patientsäkerhetsarbetet är att säker- ställa att risker i verksamheten identifieras och analyseras. Det krävs att vårdgivaren bedriver ett aktivt arbete för att identifiera sådana tillstånd, aktiviteter eller omständigheter som skulle kunna leda till att patienter åsamkas vårdskador. Att inhämta information om risker och att analysera dessa är en väsentlig del av patientsäkerhetsarbetet. En risk kan vara känd genom att en vårdskada har inträffat i en liknande verksamhet eller genom att personalen har bedömt en situation eller process som riskfylld. I 6 kap. 4 § föreslås att hälso- och sjukvårdspersonalen ska rapportera risker för vårdskador samt händelser som medfört eller hade kunnat med- föra en vårdskada till vårdgivaren. Information av betydelse för patient- säkerhetsarbetet kan även inhämtas exempelvis genom systematiska jour- nalgenomgångar, intervjuer eller enkäter till patienter och deras anhöriga, deltagande observationer i vårdverksamheten för att t.ex. mäta följsamhet till fastställda rutiner, nationella och kliniska riktlinjer samt genom att ta del av ärenden som behandlats i patientnämnder, hos och av . Det är viktigt att vårdgivaren har ett system för insamling av gjorda iakttagelser om risker samt inte bara lägger sådant som redan hänt till grund för säkerhetshöjande åtgärder. Riskinventeringar bör göras regel- bundet och alltid vid införandet av ny teknik och vid organisationsför- Prop. 2009/10:210 ändringar. I paragrafen anges inte vilka moment som ska ingå i vård- givarens systematiska patientsäkerhetsarbete eller på vilket sätt informa- tionen ska införskaffas utan detta bör beskrivas närmare i föreskrifter från (jfr bemyndigandet i 3 kap. 11 §). På samma sätt som gäller på arbetsmiljöområdet är det inte fråga om ett strikt ansvar utan vårdgivarens skyldighet gäller inom ramen för de kunskaper som finns tillgängliga i samhället. Hälso- och sjukvården är i många avseenden att betrakta som en högriskverksamhet och att införa en skyldighet för vårdgivare att undanröja alla typer av risker för vård- skador skulle innebära att delar av hälso- och sjukvården överhuvudtaget inte skulle kunna bedrivas. Huruvida vårdgivaren fullgjort sin skyldighet enligt paragrafen får bedömas i det enskilda fallet. Vid bedömningen av vilka krav som kan ställas på vårdgivaren måste det finnas en balans mellan vad som är rimligt och vad som är teoretiskt möjligt att göra. Är risken för allvarlig vårdskada stor krävs givetvis mer långtgående åt- gärder än om risken om den realiseras enbart kan leda till obetydliga konsekvenser för patienterna. Åtgärder som behövs för att förebygga vårdskada ska som regel vidtas . I de fall detta inte är möjligt är vårdgivaren, enligt andra meningen, skyldig att upprätta en tidsplan för genomförandet av åtgärd- erna. Ansvaret för att vidta åtgärder till skydd för patienter begränsas inte till patienter i den egna verksamheten utan gäller generellt. Om en vård- givare får vetskap om något som kan vara av betydelse för patientsäker- heten i en annan hälso- och sjukvårdsverksamhet ankommer det på vård- givaren att vidta lämplig åtgärd, exempelvis att göra den andra verksam- heten uppmärksam på bristerna. 3 § Vårdgivaren ska utreda händelser i verksamheten som har medfört eller hade kunnat medföra en vårdskada. Syftet med utredningen ska vara att 1.så långt som möjligt klarlägga händelseförloppet och vilka faktorer som har påverkat det, samt 2.ge underlag för beslut om åtgärder som ska ha till ändamål att hindra att liknande händelser inträffar på nytt, eller att begränsa effek- terna av sådana händelser om de inte helt går att förhindra. Motsvarande utredningsskyldighet har den som bedriver verksamhet som avses i 7 kap. 7 § för händelser i verksamheten som har medfört eller hade kunnat medföra en sådan allvarlig skada som avses i 6 §. Paragrafen, som är ny i förhållande till LYHS, behandlas i avsnitt 6.1. Bland annat redovisas där Lagrådets synpunkter i denna del. I första stycket fastslås dels att det är vårdgivaren som bär ansvaret för att inträffade händelser i verksamheten som medfört eller hade kunnat medföra en vårdskada utreds, dels att utredningens syfte är att klarlägga vad som hänt så att vårdgivaren får ett underlag som kan ligga till grund för förbättringsåtgärder. Begreppet händelse kan leda tanken till att det är en särskild åtgärd eller underlåtenhet att agera som lett till en vårdskada, men det kan även vara en rad mänskliga handlingar, latenta tillstånd i verksamheten och tillfälliga omständigheter som tillsammans genom tillfälliga interaktioner Prop. 2009/10:210 urholkat patientsäkerheten. Att vårdgivaren så långt som möjligt ska klarlägga händelseförloppet och påverkande faktorer innebär att det inte är tillräckligt att t.ex. kon- statera vad som hänt, dvs. den direkta händelsen. Vårdgivaren måste dessutom försöka få en förklaring till varför det kunde ske. En utredning ska om möjligt inte bara öka kunskapen om varför det inträffade kunde ske, utan också innehålla förslag till åtgärder för att minska sannolik- heten för att det ska hända igen. Andra stycket saknar motsvarighet i LYHS och har förts in med anled- ning av Lagrådets synpunkter rörande 3 kap. 6 §. Av bestämmelsen följer att vårdgivare vid inrättningar där det får ges psykiatrisk tvångs- vård eller rättspsykiatrisk vård samt enheter för rättspsykiatriska utred- ningar är skyldiga att göra utredningar när sådana händelser som är anmälningspliktiga enligt 3 kap. 6 § har inträffat. 4 § Vårdgivaren ska ge patienterna och deras närstående möjlighet att delta i patientsäkerhetsarbetet. Paragrafen, som saknar motsvarighet i LYHS, behandlas i avsnitt 6.1. I paragrafen åläggs vårdgivarna att på olika sätt engagera patienter och närstående till dessa i patientsäkerhetsarbetet. Dessa kan exempelvis ha mycket att tillföra i vårdgivarens arbete med att förebygga vårdskador (jfr 3 kap. 2 §). De ser inte sällan sådant som hälso- och sjukvårdsperso- nalen missar och det är angeläget att denna information används i patientsäkerhetsarbetet. Närstående till patienter kan ges möjlighet att delta i patientsäkerhetsarbetet oavsett om patienten har nedsatt autonomi eller ej, dock under förutsättning att detta inte strider mot gällande bestämmelser om sekretess och tystnadsplikt. Vem som är närstående får avgöras från fall till fall. Vanligtvis är det familjen, dvs. make, regi- strerad partner, sammanboende, barn, föräldrar och syskon. Det kan också vara någon annan som patienten har en särskilt djup vänskap med (jfr prop. 1993/94:149 s. 118 f.). 5 § Vårdgivaren ska till anmäla händelser som har med- fört eller hade kunnat medföra en allvarlig vårdskada. Motsvarande anmälningsskyldighet har den som bedriver verksamhet som avses i 7 kap. 2 §. Anmälan ska göras efter det att händelsen har inträffat. Vårdgivaren ska med anmälan eller därefter till ge in den utredning av händelsen som föreskrivs i 3 § första stycket. Paragrafen behandlas i avsnitt 11.1. Första stycket om bl.a. vårdgivares anmälningsskyldighet till Social- styrelsen (lex ) motsvarar i huvudsak 6 kap. 4 § LYHS. Även de nya bestämmelserna gäller såväl vårdgivare som den som bedriver sådan provtagningsverksamhet m.m. som avses i 7 kap. 2 §. I den nya para- grafen används dock termen allvarlig vårdskada i stället för allvarlig Prop. 2009/10:210 skada eller sjukdom. Termen allvarlig vårdskada definieras i 1 kap. 5 § andra stycket som vårdskada som är bestående och inte ringa eller som har lett till att patienten fått ett väsentligt ökat vårdbehov eller avlidit. Av andra stycket framgår att vårdgivaren med anmälan eller därefter till ska ge in den utredning av händelsen som vårdgivaren är skyldig att genomföra enligt 3 § första stycket. Bestämmelsen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ett skäl till anmälningsskyldigheten är att upprätthålla allmänhetens förtroende för hälso- och sjukvården. Genom anmälningsskyldigheten säkerställs insyn i hälso- och sjukvården samt ges möjlighet till en oberoende granskning av det inträffade. Ett annat, minst lika viktigt, skäl är att erfarenheterna från inträffade händelser ska kunna tas tillvara i lärande syfte. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 67 ff. och s. 94. 6 § Om någon har drabbats av eller utsatts för risk att drabbas av annan allvarlig skada än vårdskada till följd av säkerhetsbrister i verksamheten vid en sjukvårdsinrättning eller enhet som avses i 7 kap. 7 §, ska vård- givaren eller enheten efter det att händelsen har inträffat anmäla detta till . Vårdgivaren eller enheten ska med anmälan eller därefter till ge in den utredning av händelsen som föreskrivs i 3 § andra stycket. Paragrafen behandlas i avsnitt 11.1. Bland annat redovisas där Lagrådets synpunkter i denna del. Första stycket motsvarar i allt väsentligt 6 kap. 4 a § LYHS. Anmälningsskyldigheten gäller händelser som inträffat vid sjukvårdsinrättningar där det får ges vård enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård eller lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård samt vid enheter för rättspsykiatrisk undersökning. Bestämmelsen rör dels samhällets skydd mot personer som är intagna för psykiatrisk tvångsvård eller rättspsykiatrisk vård, dels behovet av säkerhet för de intagna och för personalen på vårdinrättningarna och enheterna. Anmälningsskyldigheten avser andra skador än vårdskador, dvs. t.ex. att en anställd eller en patient skadats av en annan patient. Det kan även vara fråga om att någon drabbats eller riskerat att drabbas av en ekonomisk skada. Efter synpunkter från Lagrådet har det förtydligats att anmäl- ningsskyldigheten gäller när en skada inträffat till följd av säkerhetsbrister i verksamheten. Om någon skadas allvarligt på grund av att vårdgivaren eller enheten inte uppfyller de krav på god säkerhet i verksamheten som följer av 15 a § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård ska detta anmälas till (jfr 6 § andra och tredje styckena lagen [1991:1129] om rättspsykiatrisk vård). Andra stycket har utformats i enlighet med Lagrådets yttrande. Förarbeten till bestämmelsen i LYHS finns i prop. 2005/06:63 s. 29 f. och s. 36. 7 § En vårdgivare ska anmäla till om det finns Prop. 2009/10:210 skälig anledning att befara att en person, som har legitimation för ett yrke inom hälso- och sjukvården och som är verksam eller har varit verksam hos vårdgivaren, kan utgöra en fara för patientsäkerheten. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2. Bestämmelsen har inte någon motsvarighet i LYHS men en mindre omfattande bestämmelse om anmälningsskyldighet för vårdgivare finns i föreskrifter (SOSFS 2004:12) om anmälan av legiti- merad hälso- och sjukvårdspersonal som inte kan utöva sitt yrke tillfreds- ställande p.g.a. sjukdom m.m. I vårdgivarens arbetsgivaransvar ingår att se till att verksamheten bedrivs på ett sådant sätt att kravet på god vård upprätthålls och att de som arbetar i verksamheten fullgör sina åligganden på ett sådant sätt att patientsäkerheten inte äventyras. Uppstår problem ankommer det på vårdgivaren att vidta lämpliga åtgärder. När det gäller legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal finns det emellertid ett intresse för staten att få vetskap om sådana omständigheter som kan påverka ett tidigare beslut att anförtro yrkesutövaren legitimation. Staten har genom utfärdandet av legitimation så att säga gått i god för att yrkesutövaren har de kunskaper som krävs för yrket och att personen i övrigt inte är olämplig. Enligt den föreslagna bestämmelsen ska det finnas skälig anledning att befara att yrkesutövaren kan utgöra en fara för patientsäkerheten, dvs. exempelvis att hans eller hennes oskicklighet eller missbruksproblem kan leda till att patienter drabbas av vårdskador. Begreppet skälig anledning att befara markerar att oron för att yrkesutövaren kan utgöra en fara för patientsäkerheten inte får bygga enbart på spekulationer eller allmänna bedömningar, utan ska vara grundad på faktiska omständigheter, exempelvis iakttagelser om bristande kompetens, bristande vilja att följa i verksamheten fastställda rutiner eller missbruk. Anmälningsskyldigheten gäller, till skillnad från vad den nuvarande myndighetsföreskriften stadgar, både den legitimerade personal som vid tillfället för anmälan är verksam hos vårdgivaren och personal som inte längre finns kvar där men som varit verksam hos vårdgivaren. Bestämmelsen fångar därmed upp yrkesutövare som undviker att bli anmälda genom att byta arbetsgivare. Skyldighet att informera patienter om inträffade vårdskador 8 § Vårdgivaren ska informera en patient som har drabbats av en vårdskada om 1.att det inträffat en händelse som har medfört en vårdskada, 2.vilka åtgärder som vårdgivaren avser att vidta för att en liknande händelse inte ska inträffa igen, 3. möjligheten att anmäla klagomål till enligt 7 kap. 4.möjligheten att begära ersättning enligt patientskadelagen (1996:799) eller från läkemedelsförsäkringen, samt Informationen ska lämnas till en närstående till patienten, om Prop. 2009/10:210 patienten begär det eller inte själv kan ta del av informationen. Uppgift om den information som har lämnats ska antecknas i patient- journalen. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i LYHS, behandlas i avsnitt 6.3. Där redovisas även Lagrådets synpunkter i denna del. I första stycket fastslås vårdgivarens skyldighet att informera patienten om att han eller hon drabbats av en vårdskada, vilket inte alltid behöver vara uppenbart för patienten. Bestämmelsen är avsedd att säker- ställa att patienten får information om vad som hänt, och om möjligt varför, samt annan information som möjliggör att han eller hon kan till- varata sina rättigheter i olika avseenden. I andra stycket anges att information i vissa fall kan lämnas till en närstående till patienten. I kommentaren till 3 kap. 4 § anges vad som avses med närstående. Tredje stycket har lagts till i enlighet med Lagrådets yttrande. I paragrafen föreskrivs inte i vilka former informationsskyldigheten ska fullgöras utan detta bör anpassas till den aktuella situationen och till omständigheterna i det enskilda fallet. Bestämmelser om sekretess kan medföra hinder mot utlämnande av vissa uppgifter såväl till patienten själv som till någon närstående. Information får således inte lämnas om det finns hinder för detta i 25 kap. 1 eller 6 § offentlighets- och sekre- tesslagen (2009:400) eller i 6 kap. 12 eller 13 § i denna lag. 9 § Vårdgivaren ska dokumentera hur det organisatoriska ansvaret för patientsäkerhetsarbetet är fördelat inom verksamheten. Paragrafen, som är ny i förhållande till LYHS, behandlas i avsnitt 6.4. Det ankommer på vårdgivaren att besluta om vem eller vilka som i vårdgivarens ställe ska svara för att skyldigheterna i 3 kap. fullgörs. Bestämmelsen syftar till att säkerställa att t.ex. tillsynsmyndigheten samt även andra i verksamheten än den direkt berörda personalen kan få kännedom om hur ansvaret för patientsäkerhetsarbetet är fördelat. 10 § Vårdgivaren ska upprätta en patient- säkerhetsberättelse av vilken det ska framgå 1.hur patientsäkerhetsarbetet har bedrivits under föregående kalenderår, 2.vilka åtgärder som har vidtagits för att öka patientsäkerheten, och 3.vilka resultat som har uppnåtts. Patientsäkerhetsberättelsen ska hållas tillgänglig för den som önskar ta del av den. Paragrafen, som saknar motsvarighet i LYHS, behandlas i avsnitt 6.4. Ett av syftena med patientsäkerhetsberättelsen är att förstärka vård- givarens kontroll över patientsäkerhetsarbetet i verksamheten. Vidare underlättas tillsyn över verksamheten. Ett annat syfte är att tillgodose informationsbehov hos andra intressenter, exempelvis all- Prop. 2009/10:210 mänheten, patienter, andra vårdgivare och patientorganisationer. I patientsäkerhetsberättelsen ska anges vilka åtgärder som vidtagits för att Exempel på sådana åtgärder är att rutiner har för- ändrats, att utbildnings- och träningsmöjligheter har tillskapats eller att nya tekniska stödsystem har införts. Berättelsen ska också innehålla en beskrivning av vilka resultat som uppnåtts, exempelvis att följsamheten till rutiner har ökat. Av andra stycket framgår att patientsäkerhetsberättelsen ska hållas till- gänglig för den som önskar ta del av den. Bestämmelsen motiveras bl.a. av att 2 kap. tryckfrihetsförordningen om skyldigheten att lämna ut all- männa handlingar inte är tillämplig inom privat hälso- och sjukvårds- verksamhet. I 3 kap. 12 § upplyses om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om vilka uppgifter som ska ingå i en patientsäkerhetsberättelse. 11 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka moment som ska ingå i vårdgivarens systematiska patientsäkerhetsarbete. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i LYHS, innehåller ett be- myndigande att meddela föreskrifter om patientsäkerhetsarbetet. Rege- ringen avser att i den ovannämnda nya patientsäkerhetsförordningen ge föreskriftsrätt i frågor som omfattas av bemyndigandet i förevarande paragraf. 12 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om 1.hur anmälningsskyldigheten enligt 57 §§ ska fullgöras, och 2.vilka uppgifter som ska ingå i en patientsäkerhetsberättelse enligt 10 §. Paragrafen motsvaras delvis av 8 kap. 17 § 4 LYHS, men är utformad som en upplysningsbestämmelse. Vidare omfattar paragrafen även föreskrifter om anmälningar enligt den i förhållande till LYHS nya bestämmelsen i 3 kap. 7 § om vårdgivares skyldighet att anmäla legiti- merad personal till samt föreskrifter om vilka uppgifter en patientsäkerhetsberättelse ska innehålla. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 69 och s. 102. 1 § Den som i enlighet med vad som anges i nedanstående tabell har avlagt högskoleexamen eller har gått igenom utbildning och som, i förekommande fall, fullgjort praktisk tjänstgöring ska efter ansökan få Prop. 2009/10:210 legitimation för yrket. Legitimation får inte meddelas om förhållandena är sådana att legiti- mationen skulle ha återkallats enligt bestämmelserna i 8 kap. om sökanden hade varit legitimerad. En legitimerad psykoterapeut ska i samband med sin yrkesutövning ange sin grundutbildning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får i de fall som anges i tabellen meddela föreskrifter om vilken utbildning och praktisk tjänstgöring som krävs för att få legitimation. Regeringen får meddela föreskrifter om att även andra utbildningar än dem som anges i tabellen ska ge rätt till legitimation. Paragrafen motsvarar delvis 3 kap. 2 och 11 § LYHS. Tabellen är likalydande med den tabell som finns införd i anslutning till 3 kap. 2 § LYHS. I fjärde stycket finns ett bemyndigande för regeringen eller den Prop. 2009/10:210 myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter i de fall som anges i tabellen om vilken utbildning och praktisk tjänstgöring som krävs för att få legitimation. De fall som här avses är de som i tabellens kolumner Utbildning och Praktisk tjänstgöring är angivna med enligt föreskrifter. Det innebär bl.a. att det för yrkena kiropraktor och naprapat inte finns sådana fastställda yrkesexamina som anges för övriga yrkes- grupper. Vad som ska krävas för att få legitimation som kiropraktor och naprapat anges i förordning eller myndighetsföreskrifter. I de fall det enligt tabellen krävs fullgjord praktisk tjänstgöring för att få legitimation anges även detta i förordning eller myndighetsföreskrifter.