prop · GX03210 · 2010-04-15 00:00:00 — Sammantaget är det regeringens uppfattning att samtliga förslag i propositionen är ägnade att höja patientsäkerheten. Regeringen har under avsnitt 19.1 redogjort för olika beräkningar av de kostnader som in- träffade vårdskador kan medföra. Som exempel kan anföras att enbart de extra vårddygn som vårdskadorna, enligt vårdskademätning, orsakar kostar . Vidare har SKL:s och landstingens nationella satsning för ökad patientsäkerhet frigjort i hälso- och sjuk- vården. Detta visar att det finns stora vinster att göra, både för lands- tingen och för samhället i stort, på ökad patientsäkerhet, på kort och på lång sikt. Flera remissinstanser, bl.a. Kommuner och Landsting, instämmer i bedömningen att det totalt sett finns stora vinster att göra genom att systematiskt öka patientsäkerheten. Regeringen anser mot denna bakgrund att det saknas skäl att kompensera kommuner och landsting för de kostnader som förslagen kommer att medföra. 19.4Konsekvenser för företag eller andra enskilda Regeringens bedömning: Förslagen om systematiskt patientsäker- hetsarbete m.m. innebär inga nya arbetsuppgifter för företag eller andra enskilda. Regeringens förslag om ändringar i lagen om receptregister (1996:1156) och patientskadelagen (1996:799) medför inte några kost- nader för företag eller andra enskilda. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning. bedömning: Överensstämmer med rege- ringens bedömning. bedömning: Överensstämmer med rege- ringens bedömning. Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna instämmer med utredningens bedömning. menar att ett intensi- fierat arbete enligt den föreslagna lagen om patientsäkerhet m.m. inte minst genom kapitel 3 rimligen medför högre kostnader för vårdgivare. Det får antas att de ekonomiska vinster som uppkommer genom att vård- givare arbetar med patientsäkerhet i enlighet med den nya lagen, inte kommer vårdgivarna till godo utan att dessa gottskrivs andra aktörer inom vården respektive andra samhällssektorer. Vårdgivare som i likhet med verkar i den öppna vården torde därför samman- taget få högre kostnader. Oavsett dessa synpunkter biträder Praktiker- tjänst AB utredningens förslag till ny lag om patientsäkerhet m.m. Privattandläkarna påpekar att krav och förändringar som ökar en tand- vårdsföretagares administration kan påverka kostnaden på tandvården och därmed också för patienten. delar utredningens uppfatt- ning att det bara är förslaget om kontroll av registerutdrag vid anställning som leder till ökade administrativa kostnader för företag och att dessa Prop. 2009/10:210 kostnader är marginella. anser att genomförd konsekvens- utredning i allt väsentligt uppfyller kraven i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. Inga remissinstanser har haft något att erinra mot Patientdatautred- ningens bedömning om att förslag till ändringar i lagen (1996:1156) om receptregister inte medför någon ökad kostnad. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen föreslår att det i den nya lagen förs in bestämmelser om skyldighet för vårdgivare att bedriva ett systematiskt patientsäkerhetsarbete m.m. samt att det i lagen uttryck- ligen ska anges att vårdgivarna är skyldiga att både arbeta aktivt för att reducera risker och att utreda tillbud och negativa händelser som inträffat i verksamheten samt att vidta åtgärder för att säkerställa patientsäker- heten. Vårdgivarna är jämlikt bestämmelserna i hälso- och sjuk- vårdslagen (1982:763), förkortad HSL, och tandvårdslagen (1985:125), förkortad TvL, skyldiga att tillhanda en god och säker hälso- och sjuk- vård och tandvård och det finns , i föreskrifter från Social- styrelsen, författningskrav om bl.a. systematiskt patientsäkerhetsarbete samt om anmälningsskyldighet när patientsäkerheten kan antas vara i fara. Regeringens förslag i dessa delar innebär således inte att företag eller andra enskilda som bedriver hälso- och sjukvård påförs några nya arbetsuppgifter. anser att genomförd konsekvensutredning i allt väsentligt uppfyller kraven i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvens- utredning vid regelgivning. Regeringen bedömer därför inte att någon ytterligare konsekvensutredning i denna del är nödvändig. Regeringens förslag om ändringar i lagen om receptregister (1996:1156) och patientskadelagen (1996:799) bedöms inte medföra några konsekvenser för företag eller andra enskilda. 20 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Lagförslagen träder i kraft , då lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, förkortad LYHS, upphör att gälla. Särskilda övergångsbestämmelser införs i den nya patientsäkerhets- lagen, bl.a. med innebörd att bestämmelserna i om prövotid, återkallelse av legitimation och annan behörighet samt begränsning av förskrivningsrätt fortfarande ska tillämpas i ärenden som anhängiggjorts hos före . Om prövotid har föreskrivits med stöd av LYHS ska 5 kap. 7 § första stycket 4 i den lagen alltjämt gälla. ska överlämna handlingarna i ärenden om disciplinpåföljd som har inletts hos nämnden före ikraft- trädandet till . Vid prövning av fråga om disciplinpåföljd i domstol efter överklagande Prop. 2009/10:210 eller hos efter återförvisning från domstol, ska LYHS Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag. framhåller att myndig- hetens förberedelsetid för eventuella systemändringar avseende register- utdrag beräknas . Skälen för regeringens förslag: Den nya lagstiftningen bör träda i kraft . kräver de olika författningsför- slagen omfattande förberedelser för bl.a. myndigheter och sjukvårds- huvudmän. har uppgett att förberedelser av uttag ur belastningsregistret beräknas ta cirka . Lagförslagen innebär också att och , , kommer att behöva genomföra stora insatser för att stå rustade inför reformens ikraftträdande. Även landsting och kommuner kan behöva för att förbereda sig. Regeringen anser därför att den nya lagen och övriga författningsändringar ska träda i kraft . I lagrådsremissen föreslogs att bestämmelserna i om prövotid, återkallelse av legitimation och annan behörighet samt begränsning av förskrivningsrätt fortfarande skulle gälla i ärenden som grundar sig på omständigheter som helt eller delvis är hänförliga till tid före . Lagrådet har anfört att en sådan bestämmelse, som också blir tillämplig efter överklagande till domstol, innebär att de nya skärpta bestämmelserna om prövotid med prövotidsplan inte kommer i spel förrän förflutit från ikraftträdandet. Enligt Lagrådet inger detta betänkligheter ur patientsäkerhetssynpunkt. Regeringen instämmer och föreslår i stället en övergångsbestämmelse som innebär att i ärenden om prövotid, återkallelse av legitimation och annan behörighet samt begränsning av förskrivningsrätt ska LYHS fortfarande gälla, om ärendet anhängiggjorts hos före . I ärenden om exempelvis prövotid och återkallelse som inletts hos efter patient- säkerhetslagens ikraftträdande blir däremot bestämmelserna i den nya lagen tillämpliga, oavsett om de omständigheter som anmälan grundar sig på har inträffat före eller efter ikraftträdandet. Samma bestämmelser gäller vid prövning i domstol efter överklagande. I de fall prövotid har beslutats med stöd av LYHS bör den lagen tillämpas vid bedömningen av om återkallelse ska ske på grund av att den legitimerade på nytt visat sig olämplig att utöva yrket. Detta gäller även om anmälan om återkallelse gjorts hos efter . En särskild bestämmelse som reglerar dessa situationer bör införas. Med hänsyn till patientsäkerheten är det inte tillfredsställande om en patient som gjort anmälan om disciplinpåföljd till före lagens ikraftträdande inte ska kunna få sin sak prövad när bestämmelserna om disciplinpåföljd upphävs. Regeringen delar utredningens bedömning att ärenden om disciplinpåföljd i som inte har avgjorts bör lämnas över till i samband med ikraftträdandet. Regeringen för- Prop. 2009/10:210 utsätter dock att i möjligaste mån kommer att avgöra befintliga ärenden före ikraftträdandet. ska utreda och pröva de överlämnade ärendena i enlighet med de nya bestämmelserna om hand- läggning av klagomålsärenden. behöver dock inte kom- municera handlingarna i ett ärende enligt de nya bestämmelserna om myndigheten bedömer att ärendet är färdigberett i . Vidare kan avstå från att utreda ett ärende om förutsättningarna i 7 kap. 12 § föreligger eller, efter utredning, uttala kritik mot den anmälde yrkesutövaren med stöd av bestämmelserna i 18 § samma kapitel. När det gäller hanteringen av disciplinpåföljdsärenden i domstolarna föreslog utredningen att disciplinpåföljd inte skulle kunna åläggas efter den nya lagens ikraftträdande och att mål som inte är avgjorda vid ikraft- trädandet skulle avskrivas, i förekommande fall med upphävande av det överklagade beslutet om disciplinpåföljd. Regeringen anser att en sådan ordning skulle vara otillfredsställande. Frågor om disciplinpåföljd i dom- stol bör, beträffande de ärenden som vid lagens ikraftträdande över- klagats dit, därför fortsätta att avgöras enligt bestämmelserna i även efter ikraftträdandet av patientsäkerhetslagen. Detsamma bör gälla om en domstol återförvisar ett ärende till för förnyad prövning där. Ärenden som rör disciplinpåföljd och som anmäls till efter den nya lagens ikraftträdande får avvisas alternativt överlämnas av till i enlighet med gällande principer inom förvaltningsrätten. Enligt förslaget till 3 kap. 10 § ska vårdgivaren upprätta en patientsäkerhetsberättelse. Lagrådet har föreslagit att det införs en övergångsbestämmelse med innebörd att den nämnda para- grafen ska börja tillämpas först . Den nya lagen kommer inte att ha varit i kraft när vårdgivarna första gången blir skyldiga att upprätta en patientsäkerhetsberättelse med en redovisning av hur patientsäkerhetsarbetet har bedrivits under föregående kalenderår, dvs. under innevarande år. Visserligen finns det inte någon lag- stadgad skyldighet att bedriva ett sådant systematiskt patientsäkerhets- arbete som föreskrivs i 3 kap. i den nya lagen, men finns det i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och tandvårdslagen (1985:125) bestämmelser om att hälso- och sjukvården respektive tandvården ska bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård samt om att kvali- teten i verksamheten systematiskt och fortlöpande ska utvecklas och säkras. Regeringen anser att vårdgivarna bör kunna upprätta sådana patientsäkerhetsberättelser som avses i 3 kap. 10 § och att någon sådan övergångsbestämmelse som Lagrådet föreslagit därför inte bör införas. krav på hur dessa första berättelser ska se ut bör dock sättas förhållandevis lågt. Lagen är ny. Allmänna överväganden angående behovet av en ny lag finns i avsnitt 5.1. Den nya patientsäkerhetslagen bygger på lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, för- kortad LYHS, men nya paragrafer har tillkommit och en rad bestämmel- ser har ändrats i förhållande till LYHS. Ett flertal paragrafer är utformade helt i överensstämmelse med motsvarande bestämmelser i , eller skiljer sig från den lagen enbart i språkligt hänseende, men har fått en annan placering i den nya lagen. Lagens syfte och innehåll 1 § Denna lag syftar till att främja hög patientsäkerhet inom hälso- och sjukvård och därmed jämförlig verksamhet. I lagen finns bestämmelser om anmälan av verksamhet m.m. (2 kap.), vårdgivarens skyldighet att bedriva ett systematiskt patient- säkerhetsarbete (3 kap.), behörighetsfrågor (4 kap.), begränsningar i rätten för andra än hälso- och sjukvårdspersonal att vidta vissa hälso- och sjukvårdande åtgärder (5 kap.), skyldigheter för hälso- och sjukvårdspersonal m.fl. (6 kap.), tillsyn (7 kap.), prövotid och återkallelse av legitimation m.m. (8 kap.), (9 kap.), och straffbestämmelser och överklagande m.m. (10 kap.). Allmänna bestämmelser om mål och krav på hälso- och sjukvården och tandvården finns i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och tandvårds- lagen (1985:125). I första stycket anges lagens syfte samt vilka kapitel lagen innehåller. Patientsäkerhet definieras i 1 kap. 6 § och hälso- och sjukvård i 1 kap. 2 §. Med därmed jämförlig verksamhet avses sådan verksamhet som regleras i 5 kap. och 7 kap. 2 § samt verksamhet vid enheter för rätts- psykiatriska undersökningar. I andra stycket finns en hänvisning till de allmänna bestämmelserna om mål och krav i hälso- och sjukvårdslagen och tandvårdslagen. 2 § Med hälso- och sjukvård avses i denna lag verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), tandvårdslagen (1985:125), lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar samt verksamhet inom detalj- handel med läkemedel enligt lagen (2009:366) om handel med läke- medel. Paragrafen motsvarar 1 kap. 2 § LYHS. Förarbeten till den bestämmelsen återfinns i prop. 1997/98:109 s. 147 f., prop. 2000/01:81 s. 20 f. och prop. 2008/09:190 s. 147. 3 § Med vårdgivare avses i denna lag statlig myndighet, landsting och kommun i fråga om sådan hälso- och sjukvård som myndigheten, lands- tinget eller kommunen har ansvar för samt annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvård. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Bestämmelsen har utformats med definitionen av vårdgivare i 1 kap. 3 § patientdatalagen (2008:355) som förebild. Någon ändring i sak jämfört med nuvarande definition i 1 kap. 3 § LYHS är inte avsedd. 4 § Med hälso- och sjukvårdspersonal avses i denna lag 1 den som har legitimation för ett yrke inom hälso- och sjukvården, 2.personal som är verksam vid sjukhus och andra vårdinrättningar och som medverkar i hälso- och sjukvård av patienter, 3.den som i annat fall vid hälso- och sjukvård av patienter biträder en legitimerad yrkesutövare, 4.apotekspersonal som tillverkar eller expedierar läkemedel eller lämnar råd och upplysningar, 5.personal vid Giftinformationscentralen som lämnar råd och upplys- ningar, 6.personal vid larmcentral och sjukvårdsrådgivning som förmedlar hjälp eller lämnar råd och upplysningar till vårdsökande, och 7.den som i annat fall enligt föreskrifter som har meddelats i anslutning till denna lag tillhandahåller tjänster inom ett yrke inom hälso- och sjukvården under ett tillfälligt besök i utan att ha svensk legitimation för yrket. Vid tillämpningen av första stycket 1 och 3 jämställs med legitimerad yrkesutövare den som enligt särskilt förordnande har motsvarande behörighet. Regeringen får meddela föreskrifter om att andra grupper av yrkes- utövare inom hälso- och sjukvården ska omfattas av lagen. Paragrafen motsvarar i huvudsak 1 kap. 4 § LYHS. En nyhet jämfört med LYHS är att det i första stycket 6 förtydligas att även personal vid sjukvårdsrådgivning som förmedlar hjälp eller lämnar råd och upplysningar till vårdsökande är att betrakta som hälso- och sjukvårdspersonal i lagens mening. I första stycket 7 markeras att sådana föreskrifter som avses där kan vara såväl bestämmelser i förordning som myndighetsföreskrifter, dvs. föreskrifter som har meddelats i anslutning till denna lag. En annan justering i förhållande till LYHS är att det i andra stycket stadgas att med legitimerad yrkesutövare jämställs den som enligt särskilt förordnande har motsvarande behörighet. Enligt 4 kap. 4 § är, förutom den som har legitimation för ett visst yrke, även den som särskilt förordnats att utöva yrket behörig att utöva detta. Av 4 kap. 10 § framgår att det är som beslutar om sådana särskilda förordnanden. I 1 kap. 4 § första stycket 6 LYHS stadgas att med hälso- och sjuk- Prop. 2009/10:210 vårdspersonal avses grupper av yrkesutövare inom hälso- och sjukvården som ska omfattas av lagen enligt föreskrifter som meddelas av rege- ringen. Denna bestämmelse motsvaras av bemyndigandet för regeringen att meddela föreskrifter i tredje stycket. Förarbeten finns i prop. 1993/94:149 s. 55 f. och s. 116 f., prop. 1997/98:109 s. 148 ff. och prop. 2008/09:190 s. 147. 5 § Med vårdskada avses i denna lag lidande, kroppslig eller psykisk skada eller sjukdom samt dödsfall som hade kunnat undvikas om adekvata åtgärder hade vidtagits vid patientens kontakt med hälso- och sjukvården. Med allvarlig vårdskada avses vårdskada som 1. är bestående och inte ringa, eller 2. har lett till att patienten fått ett väsentligt ökat vårdbehov eller avlidit. Paragrafen, som inte har någon motsvarighet i LYHS, behandlas i avsnitt 5.2. I paragrafen definieras begreppet vårdskada. Av första stycket framgår att en vårdskada kan bestå av en fysisk eller psykisk sjukdom eller skada eller ett dödsfall, men även att ett lidande kan anses som en vårdskada. Att ett sjukdomstillstånd inte uppmärksammas vid patientens kontakt med hälso- och sjukvården leder kanske inte till att patienten drabbas av en ny skada eller sjukdom utan snarare till ett förlängt fysiskt eller psykiskt lidande till följd av att inte få vård i rätt tid. Det ska dock vara fråga om ett icke alltför bagatellartat tillstånd för att lidandet ska anses som en vårdskada i lagens mening. För att en vårdskada ska föreligga krävs att det varit något slags kon- takt, fysisk sådan eller via telefon, mellan en patient och någon form av hälso- och sjukvårdsverksamhet. Begreppet hälso- och sjukvård definie- ras i 1 kap. 2 §. Vidare krävs att lidandet, skadan, sjukdomen eller dödsfallet skulle ha kunnat undvikas om adekvata åtgärder hade vidtagits vid kontakten med hälso- och sjukvården. Om en patient t.ex. söker vård för smärta i ett ben och utredningen leder fram till att patienten har en elakartad tumör, för vilken den evidensbaserade behandlingen är amputation av benet och en sådan genomförs framgångsrikt, har patienten inte drabbats av en vård- skada, trots att konsekvensen för patienten blir en livslång funktionsned- sättning på grund av amputationen. Adekvata åtgärder vidtogs nämligen vid kontakten med hälso- och sjukvården. Om ingreppet däremot görs på fel sida, dvs. en icke adekvat åtgärd vidtas genom att fel ben amputeras, har patienten drabbats av en (allvarlig) vårdskada dels i form av att ett friskt ben tagits bort, dels i form av att rätt behandling fördröjts och därmed kan ha försämrat patientens prognos att överleva sin cancersjuk- dom. Inte alla vårdskador är lika tydliga och därmed lätta att upptäcka för patienter och vårdpersonal. En vårdskada på grund av exempelvis fel- aktig läkemedelsanvändning kan av både patient och personal uppfattas som ett nytt sjukdomssymtom, i stället för en vårdskada orsakad av det olämpliga läkemedlet, och därmed föranleda ytterligare behandling i stället för omprövning av den behandling som orsakade det nya sym- I vissa fall kan ett läkemedel ordineras i full vetskap om att det Prop. 2009/10:210 medför biverkningar, men i enlighet med vetenskap och beprövad En skada orsakad av ett läkemedel anses inte som en vård- skada om förskrivningen av läkemedlet kan anses som en adekvat åtgärd att vidta mot exempelvis en viss sjukdom. Någon utredning eller behandling behöver inte ha påbörjats för att en vårdskada ska anses ha inträffat. Tvärtom kan, såsom nämnts, en vård- skada uppstå av den anledningen att en adekvat åtgärd inte vidtas. Det krävs inte heller oaktsamhet eller uppsåt från hälso- och sjukvårdsper- sonalens sida för att en vårdskada ska anses föreligga. Att en patient skadas av en annan patient anses inte som en vårdskada. Om en sådan incident inträffar på en vårdenhet som avses i 7 kap. 7 §, dvs. bl.a. sjukvårdsinrättningar för vård enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård eller lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, kan emellertid anmälningsplikt föreligga för vårdgivaren enligt 3 kap. 6 §. Av andra stycket framgår när en vårdskada ska betraktas som allvarlig i lagens mening, vilket är en viktig avgränsning eftersom vårdgivares anmälningsskyldighet till enligt 3 kap. 5 § knyter an till detta begrepp. Enligt Lagrådet är det lämpligt att i föreskrifter ange när en allvarlig vårdskada är för handen. Sådana föreskrifter kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela som ett led i regleringen av anmälningsskyldigheten enligt 3 kap. 12 § 1. 6 § Med patientsäkerhet avses i denna lag skydd mot vårdskada. Paragrafen, som också är ny i förhållande till LYHS, behandlas i avsnitt 5.2. I paragrafen definieras patientsäkerhet som skydd mot vårdskada, vilket begrepp finns definierat i 1 kap. 5 §. Med patientsäkerhet ska för- stås ett tillstånd i vården som har att göra med i vilken grad vården för- mår förhindra att patienter skadas i och av vården i samband med hälso- och sjukvårdande åtgärder, eller på grund av att vården inte vidtar åt- gärder när sådana är motiverade med hänsyn till patientens tillstånd. En hög patientsäkerhet innebär att sannolikheten för att en patient ska drab- bas av en vårdskada är liten, medan låg eller dålig patientsäkerhet inne- bär motsatsen, dvs. sannolikheten för att en vårdskada ska inträffa är större. Patientsäkerhet kan ses som en fundamental kvalitetsdimension i vården men begreppet i sig säger ingenting om nivån på säkerheten, vad som bör eller måste göras för att uppnå en hög patientsäkerhet, hur det ska göras eller vilka eller vem som ska göra det. Begreppet patientsäkerhet är nära förknippat med begreppet god vård, vars innebörd framgår av 2 a § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och 3 § tandvårdslagen (1985:125). I begreppet god vård ligger bl.a. att den är av god kvalitet och tillgodoser patientens behov av trygghet och säker- het i vården. Hög patientsäkerhet förutsätter också att andra lagar och föreskrifter som gäller inom hälso- och sjukvården följs. Att t.ex. till- handahålla vård som inte står i överensstämmelse med vetenskap och be- prövad erfarenhet kan innebära risker för vårdskada och därmed en fara för patientsäkerheten. Anmälan av verksamhet m.m. 1 § Den som avser att bedriva verksamhet som omfattas av Social- styrelsens tillsyn enligt denna lag ska anmäla detta till senast en månad innan verksamheten påbörjas. Paragrafen motsvarar i sak 6 kap. 6 § LYHS. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 69 ff., s. 76 f. och s. 95. 2 § Om verksamheten helt eller till väsentlig del förändras eller flyttas, ska detta anmälas till inom efter genomför- andet. Om verksamheten läggs ned, ska det anmälas till Social- styrelsen. Paragrafen motsvarar i sak 6 kap. 8 § LYHS. En viss språklig justering har dock gjorts genom att begreppet utan dröjsmål ersatts med för att harmonisera terminologin i lagen. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 76 f. och s. 96 f. 3 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om hur anmälningsskyldigheten enligt 1 och 2 §§ ska fullgöras. Paragrafen motsvarar delvis 8 kap. 17 § 3 LYHS, men har utformats som en upplysningsbestämmelse eftersom ifrågavarande föreskrifter kan meddelas inom ramen för regeringens restkompetens enligt 8 kap. 13 § första stycket 2 regeringsformen. Regeringen har för avsikt att i en ny patientsäkerhetsförordning med- dela föreskrifter om att anmälan enligt 2 kap. 1 § i den nya lagen ska innehålla uppgifter motsvarande de som räknas upp i 6 kap. 7 § LYHS. Anmälan ska bl.a. innehålla uppgifter om verksamhetens inrikt- ning och var den ska bedrivas, vem som är verksamhetschef, vem som svarar för exempelvis lex Maria-anmälningar samt, såvitt avser sjuk- vårdsinrättningar och enheter som avses i 7 kap. 7 §, uppgifter om chefs- överläkare och säkerhetsansvarig samt om säkerhetsanpassning och säkerhetsklassificering. I fortsättningen ska i anmälan även anges vem i verksamheten som svarar för att anmäla hälso- och sjukvårdspersonal till enligt 3 kap. 7 § (se närmare härom i avsnitt 6.2). Förarbeten till 6 kap. 7 § LYHS och motsvarande äldre bestämmelse finns i prop. 1995/96:176 s. 72 ff. och s. 96 samt prop. 2005/06:63 s. 28 f. och s. 37. 4 § ska föra ett automatiserat register över verksamheter som anmälts enligt detta kapitel. Registret får användas för tillsyn och forskning samt för framställning av statistik.