prop · GX03166 · 2010-04-08 00:00:00 — Genom att ratificerat FN:s konvention om rättigheter för personer med funktions- nedsättning så har regeringens ansvar för att löpande ha en dialog kring handikappolitiken med representanter för dem som genomförandet främst berör förtydligats. Handikappdelegationens betydelse kan på så sätt sägas ha stärkts . Det är viktigt att som ett led i delegationens arbete och uppdrag kontinuerligt se över arbetsformer och representation för att arbetet ska bli så effektivt som möjligt. Större genomslag för rättigheter för personer med Kunskapen om alla människors lika rätt att delta och bidra till samhället har ökat för handlingsplanen. Inom allt fler samhällssektorer går det att se en utveckling av ett arbete med detta som utgångspunkt. Perspektiv som riktar kraven mot samhället har blivit allt mer fram- Handlingsplanen bygger på FN:s 22 standardregler som antogs 1993. Standardreglerna är moraliskt förpliktande riktlinjer men inte juridiskt bindande för medlemsstaterna. Reglerna ger vägledning kring hur sam- hället bör organiseras inom olika sektorer för att skapa jämlikhet och delaktighet för personer med funktionsnedsättning. haft stor betydelse för att synliggöra funktionshinderperspektivet. Standardreglerna har också bidragit till att funktionshinderperspektivet successivt synliggjorts inom FN:s arbete med mänskliga rättigheter. Detta har i sin tur lett fram till ett initiativ kring en konvention som förtydligar rättigheter för personer med funktionsnedsättning. deltagit aktivt i arbetet. Konventionen om rättigheter för personer med och undertecknades av ett antal länder däribland Efter detta har den i nära dialog med experter från handikapporganisationerna, gjort en omfattande analys av hur konventionens krav motsvaras av svensk lagstiftning. kunde konstatera att svensk lag ger tillräckligt skydd i enlighet med konventionens olika artiklar. Utredningen uppmärksammade dock att det finns områden där skyddet är svagt eller där skillnaden mellan lagstift- ning och tillämpning riskerar att kunna leda till kränkningar av de Skr. 2009/10:166 mänskliga rättigheterna. Utredningen lyfte särskilt områdena med- vetandegörande om situationen för personer med funktionsnedsättning, tillgänglighet samt arbete och sysselsättning som områden där bör arbeta med att förstärka skyddet. kunde regeringen föreslå att ratificera konventionen. Efter att enhälligt beslutat i enlighet med detta samt efterföljande internationella procedur ägt rum, trädde konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning i kraft . Ett tecken på att frågan om rättigheter för personer med funktions- nedsättning, även internationellt, fått ökat genomslag är att flera direktiv och förordningar genomförts som direkt rör rättigheter för personer med funktionsnedsättning under arbetet med handlingsplanen. Ansvariga aktörer har därmed fått nya och fler krav att förhålla sig till i tillgäng- lighetsarbetet. Regeringen avser utveckla system för tillämpning, och uppföljning av befintliga bestämmelser. Ett exempel är att rättigheter för passagerare inom flera trafikslag stärks allt mer. En EU-förordning om passagerarrättigheter på flyg för personer med funktionsnedsättning eller nedsatt rörlighet trädde i kraft . trädde en motsvarande EU-förordning för järnvägspassagerare i kraft. Det innebär att passagerare inom dessa trafikslag har rätt till ledsagning. Under det svenska ordförandeskapet i EU 2009 har medlemsstaterna förhandlat om motsvarande passagerar- rättigheter för fartygs- och busspassagerare. Transportstyrelsens tillsyn har visat att tillgängligheten på flygplatsen och rätten till assistans verkar fungera väl. Få klagomål kan rapporteras i . Det framtida arbetet bör i ökad utsträckning utgå från att personer med funktionsnedsättning är flickor, pojkar, kvinnor och män i olika åldrar samt att variationen av etnisk tillhörighet, religion eller annan tros- uppfattning, sexuell läggning och könsöverskridande identitet eller uttryck inte skiljer sig från den variation som återfinns i hela befolk- ningen. Många personer riskerar att bli diskriminerade på flera diskri- mineringsgrunder. I utformning av insatser inom alla tvärsektoriella områden bör ett så brett spektra av förutsättningar och behov som möjligt tänkas in från början. Bristande tillgänglighet kan leda till att barn och ungdomar med funktionsnedsättning utestängs från aktiviteter och arenor där andra barn och ungdomar finns. Därmed kan bristande tillgänglighet leda till socialt utanförskap och en brist på valfrihet. Handlingsplanen genomförande skulle särskilt inriktats på att ge barn och ungdomar med funktions- nedsättning förutsättningar för självständighet och självbestämmande. Resultatet från arbetet med handlingsplanen indikerar att möjligheterna att följa förutsättningarna och utvecklingen för denna grupp behöver utvecklas. I den statistik som avser barn och ungdomar går det sällan att identifiera barn och ungdomar med funktionsnedsättning. ningarna att systematiskt följa utvecklingen utifrån ett barn- och Skr. 2009/10:166 ungdomsperspektiv bör utvecklas. har åtagit sig att följa FN:s konvention om barnets rättigheter. Konventionen sätter barnets rättigheter, intressen och behov i centrum. Staterna som åtagit sig att följa har en skyldighet att se till att alla barn kommer i åtnjutande av de rättigheter som omfattas. Barn har rätt att uttrycka sin synpunkt i alla ärenden som berör dem. För barn som är föremål för samhällets insatser behöver denna rättighet fort- sättningsvis förstärkas, synliggöras och följas. Ett mångkulturellt samhälle skapar nya utmaningar för handikappoli- tiken. Handikappolitiken har inte på ett genomgående och strukturerat sätt inkluderat frågor om tillgänglighet och funktionsnedsättning utifrån ett mångkulturellt perspektiv. Kunskapen om hur de insatser som riktas till personer med funktionsnedsättning fungerar oavsett etnisk tillhörighet kan förbättras. Även de insatser som riktas till grupper som är nyanlända till kan i ökad utsträckning utgå från varierande förutsättningar hos målgruppen. Tillgänglig undervisning i svenska är en grundläggande fråga likväl som en effektiv habilitering, rehabilitering och ändamåls- enliga hjälpmedel för att ge förutsättning för delaktighet och tillträde till arbetsmarknaden. Kunskap om hur information om resurser och insatser i samhället kan utformas så att de blir tillgängliga för personer med funktionsnedsättning och vårdnadshavare till barn med funktionsned- sättning kan förbättras. 3.6Jämlikhet mellan flickor, pojkar, kvinnor och män med funktionsnedsättning Ett av de handikappolitiska målen är jämlikhet mellan flickor, pojkar kvinnor och män med funktionsnedsättning. för hand- lingsplanen har uppföljning och statistik i ökad utsträckning presenterats könsuppdelad. Detta har synliggjort att pojkar och män har större tillgång till insatser inom flertalet sektorer än flickor och kvinnor. Inom arbets- marknadsområdet har män större tillgång än kvinnor till de olika stöd- insatser som finns. På socialförsäkringsområdet pekar statistiken i samma riktning. Det är angeläget att snedfördelningar mellan kvinnor och män i ökad utsträckning uppmärksammas och analyseras i arbetet framåt för att uppnå jämställdhet. Ansvars- och finansieringsprincipen innebär inom handikappolitiken att varje sektor i samhället ska utforma och bedriva en verksamhet som är tillgänglig för alla medborgare, inklusive personer med funktions- nedsättning. Att principen får fullt genomslag är av stor betydelse för genomförandet av handikappolitiken. Principen främjar ambitionen att göra rätt från början och att tillgänglighet betraktas som en aspekt av god kvalitet. När tillgänglighet inte tänks in från början utan måste åstadkommas i efterhand uppstår kostsamma lösningar och tillgänglighet kan komma att betraktas som ett resurskrävande arbete som endast Skr. 2009/10:166 gynnar en grupp personer. Arbetet för att etablera tillgänglighetsfrågorna som en generell kvalitetsaspekt kan förstärkas. Inom ramen för statliga myndigheters ansvar kan förordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av handikappolitiken förtydligas. Att tillgänglighet tänks in från början är en del i en ekonomiskt hållbar utveckling. Förbättrad tillgänglighet ökar förutsättningarna för personer med funktionsnedsättning att studera, arbeta och självständigt klara det dagliga livet. Tillgänglighet ökar markant förutsättningarna att bidra till samhällsutvecklingen. har en åldrande befolkning. Enligt beräknas andelen av befolkningen som är öka till 2030. Detta får konsekvenser på en mängd områden. Med ökad ålder följer också en större variation av funktionsförmågor och olika funktionsnedsättningar såsom sämre hörsel, syn- och rörelse- förmåga. Att öka tillgänglighet och användbarhet i samhället är därmed i ökande takt en fråga som berör allt fler. Detta understryker ytterligare behovet av att samhällsplaneringen måste väga in att behoven hos medborgarna varierar och förändras. Att minska och skjuta upp ohälsa så långt som möjligt skapar förutsättningar för att upprätthålla en väl fungerande äldreomsorg. God tillgänglighet skapar förutsättningar för att leva ett aktivt och självständigt liv. Ökad tillgänglighet kan därmed förändra behovet av olika former av individuella stöd. Om tillgänglig- heten brister är risken att individuella stödinsatser används i situationer som med planering skulle kunna lösas som en del i det generella samhällsutbudet. Bristande tillgänglighet skulle kunna bli en oproportionerligt tung börda att bära för de sociala trygghetssystemen och därmed äventyra dess kvalitet. Det är ännu svårt att i resultaten av handlingsplanen se att behoven av de individuella stöden förändrats som en konsekvens av en generellt ökad tillgänglighet i samhället. Inom ett par sektorer finns dock indika- tioner i denna riktning. Inom högskolan där diskrimineringslagstiftningen gett stöd åt en systematisk utveckling av det generella tillgänglig- hetsarbetet, finns tecken på att efterfrågan på individuella stödinsatser minskat när den generella tillgängligheten ökat. Detta som andelen studenter med funktionsnedsättning kontinuerligt ökat. När handlingsplanen antogs var skyddet mot diskriminering på grund av funktionshinder begränsat till arbetslivet i lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionsnedsättning. har skyddet mot diskriminering förstärkts . trädde lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan i kraft som hade till ändamål att på högskoleområdet främja lika rättigheter för studenter och sökande och att motverka diskri- minering på grund av bl.a. funktionsnedsättning. diskriminering i de fall en utbildningsanordnare genom skäliga åtgärder i fråga om lokalernas tillgänglighet och användbarhet kan se till Skr. 2009/10:166 att en person med funktionsnedsättning som söker eller har antagits till utbildning kommer i en jämförbar situation med personer utan sådan funktionsnedsättning. Lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering, trädde 2003, och hade till ändamål att motverka diskriminering bland annat på grund av funktionsnedsättning. Skyddet omfattade arbets- marknadspolitisk verksamhet, start eller bedrivande av näringsverk- samhet, yrkesutövning, medlemskap, medverkan och medlemsförmåner i arbetstagarorganisationer, arbetsgivarorganisation och yrkesorganisatio- ner och i fråga om yrkesmässigt tillhandahållande av varor, tjänster och bostäder. förstärktes skyddet mot diskriminering ytterligare genom lagen (2006:67) om förbud mot diskriminering och annan krän- kande behandling av barn och elever. Lagen omfattade förskoleverk- samhet, skolbarnomsorg, grund- och gymnasieskola samt kommunernas vuxenutbildning. För att få ett tydligare och effektivare redskap mot diskriminering och en mer överskådlig lagstiftning beslutades om en ny samlad diskrimi- neringslag. Diskrimineringslagen (2008:567) trädde i kraft och har till syfte att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosupp- fattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder. Diskrimine- ringslagen ersätter bl.a. de fyra ovan nämnda lagarna och en ny myndig- heten bildades som ska ha tillsyn över att lagen följs. , Ombudsmannen mot etniskt diskriminering, och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning har därmed avvecklats. Genom diskrimineringslagen förstärktes skyddet mot diskriminering på grund av funktionshinder genom att även omfatta områdena hälso- och sjukvården, , socialförsäkringssystemet och arbetslöshets- försäkringen. I beslut om den nya diskrimineringslagen framgår att frågan om att även betrakta underlåtelse att åtgärda bristande tillgänglighet som diskriminering är angelägen men att det krävs ytterligare belysning utöver övervägande för att ta ställning i frågan då den är ytterst komplicerad. Regeringen fick därför uppdraget att skyndsamt vidare utreda frågan och därefter återkomma till . Frågan bereds vidare i . Redovisningen vad gäller utvecklingen inom högskolan är ett exempel på positiv utveckling vad gäller tillgänglighet. Teknikutvecklingen ökar kraven på den enskildes kunskaper och tillgång till teknik och hjälpmedel. Den skapar också ett ökat behov av standar- diserade tillgänglighetslösningar för dem som erhåller och utvecklar digitala produkter och tjänster. Att kontinuerligt följa upp och kunna erhålla ett samlat stöd för aktörer som arbetar med digitala tjänster främjar att system och lösningar konstrueras tillgängligt från början. tillgänglighetsanpassa i redan befintliga system innebär ofta begräns- ningar för användaren, stora kostnader och avancerad hjälpmedelsteknik. 2009/10:166 Även teknikutvecklingen inom hjälpmedelsområdet står inför stora möjligheter och utmaningar. Förstahandsvalet bör i ökad utsträckning vara att se hur generell information och tjänster kan användas med mindre anpassningar. Endast i de fall och för de grupper som har mycket specifika behov är det effektivt med särskilda lösningar. Handisam konstaterar i sin omvärldsanalys att allt fler människor använder sig av Internet och att allt fler IT-baserade tjänster växer fram både inom det privata och offentliga utbudet. Mycket infor- mation och tjänsteutövning som tidigare utfördes i form av personlig service ersätts med IT. Utvecklingen skapar möjligheter att med teknikens hjälp öka tillgänglighet, delaktighet och självständighet för personer med funktionsnedsättning. En förutsättning är dock att det finns tillräcklig kompetens om universellt utformade IT lösningar. Staten och offentliga sektorn har en viktig roll bl.a. genom att gå före i arbetet och säkra frågorna t.ex. i upphandling. Handisam identifierar i sin omvärldsanalys 2009 att kraven på flexibilitet har ökat på arbetsmarknaden. En konsekvens av detta är, enligt analysen, att en ökande andel arbetstillfällen utgörs av visstidsanställningar samt att fler människor arbetar på distans. Detta medför en utmaning för de stödsystem som finns kring arbetshjälpmedel och personligt stöd. Det saknas en samlad bild av förutsättningarna på arbetsmarknaden för hela målgruppen personer med funktionsnedsättning. Det är sannolikt så att den breda definition Arbetsförmedlingen redovisar mot kan innehålla stora variationer mellan olika grupper. Erfarenheten från regeringens satsningar har visat att generella insatser med syfte att underlätta inträdet för personer som varit borta från arbetsmarknaden , har haft särskilt positiv effekt för personer med funktionsnedsättning och nedsatt arbets- förmåga. Regeringen har också beslutat att utvärdera de mer specifikt riktade stöden för att se om de kan bli mer effektiva. Regeringen har även konstaterat att frågan om den höga arbetslösheten bland personer med funktionsnedsättning och nedsatt arbetsförmåga måste bearbetas från flera håll. Bland annat har regeringen sökt sam- arbete med arbetsmarknadens parter för en gemensam viljeförklaring på området. Att kunna vara delaktig på arbetsmarknaden omfattar också att så långt det är möjligt ta till vara arbetsförmågan hos dem som på grund av en funktionsnedsättning inte får ett arbete på den öppna arbetsmarknaden. Att förhindra inlåsningseffekter är således också en fortsatt viktig fråga. Det gäller inlåsning i sjukförsäkringssystemet men också i individuella insatser som exempelvis daglig verksamhet. Dessa system och insatser ska finnas för de som behöver. Det ska dock finnas möjligheter att prova olika former av arbete med stöd. Insatser i denna riktning har börjat introduceras för handlingsplanen. I (SOU 2008:105) konstateras att befintliga resurser ska räcka till allt fler insatser för allt fler människor. Detta ökar behovet av ett systematiskt arbete för att skapa ökad tillgänglighet genom universellt utformade lösningar. När samhället förändras bör även behovet av riktade stödinsatser förändras eftersom de står i relation till tillgängligheten. Det generella tillgänglighetsarbetets relation till de individuella och riktade stöden är en fråga som mer systematiskt bör analyseras och följas under kommande period. Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS, och lagen (1993:389) om assistansersättning, förkortad har fått en ökande betydelse för att skapa förutsättningar för jämlikhet och delaktighet för dem som ingår i personkretsen. kan konstateras att handlingsplanen och dess övergripande målsättningar inte fullt ut använts som utgångspunkt för utvecklingen av de indivi- duella stöden. behövs en mer systematisk utveckling innan dessa kan fungera som effektiva komplement till det generella samhälls- livet med arbetsliv och allt vad det innebär. 4Ett mer effektivt genomförande av handikappolitiken Arbetet mot de handikappolitiska målen ska förändras och bli mer effektivt. Arbetet ska inriktas på att riva hinder för tillgänglighet och delaktighet i vardagen för människor med funktionsnedsättning. Hela samhället har ett ansvar för att uppnå detta och det krävs insatser från många aktörer. En bred samverkan för att skapa förutsättningar för delaktighet och jämlikhet för människor med funktionsnedsättning är därmed central i arbetet framåt. Bristande tillgänglighet i samhället leder till att personer med funktionsnedsättning inte har samma möjligheter att vara delaktiga i samhället. Därför är en central del i de handikappolitiska arbetet att fortsätta arbetet med att tillgängliggöra samhället. Arbetet måste därför bli mer synligt och systematiskt, både i generell samhällsplaneringen och inom ramen för de olika råd- och stödsystem som medborgarna erhåller. Arbetet mot de handikappolitiska målen behöver en tydlig och förankrad struktur. Rollerna i genomförandet bör bli tydligare och de mål som styr arbetet ska utformas så att de blir konkreta och mätbara. I denna skrivelse presenterar regeringen de befintliga övergripande handikappolitiska målen samt inriktningsmål utifrån dessa. De över- gripande målen ska tillsammans med inriktningsmålen ligga som grund för den kommande handikappolitiken. I anslutning till skrivelsen ges också ett antal myndigheter i uppdrag att utifrån målen utforma delmål och förslag på uppföljningsstruktur för dessa. Delmål och uppföljning ska ligga till grund för en strategi för genomförandet som sträcker sig . Regering avser att fastställa strategin . Med handlingsplanen slog fast handikappolitikens grund, mål och inriktning. Grunden är hela samhällets ansvar och handikappolitikens tvärsektoriella karaktär, att genomförandet är en del av arbetet med mänskliga rättigheter, ansvars- och finansieringsprincipen och statliga myndigheters ansvar att genomföra handikappolitiken. Ett antal strate- giskt viktiga myndigheter har även ansvaret förtydligat i sin instruktion. 4.1.1Övergripande mål och inriktning De övergripande mål som presenterades i den nationella handlingsplanen ligger fast; en samhällsgemenskap med mångfald som grund, ett samhälle som utformas så att människor med funktionsnedsättning i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionsnedsättning. Alla insatser mot målen ska präglas av att identifiera och undanröja hinder för full delaktighet i samhället för flickor, pojkar, kvinnor och män med funktionsnedsättning, att förebygga och bekämpa diskriminering samt att skapa förutsättningar för självständighet och självbestämmande. För att insatser som syftar till att ge människor med funktionsnedsättning stöd ska leda till full delaktighet i samhället så måste arbetet framåt präglas av att förbättra tillgängligheten och användbarheten i människors vardag. 4.1.2Tydlig utgångspunkt i mänskliga rättigheter Arbetet framåt ska ha instrumenten för mänskliga rättigheter som grund. Med ratificering av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (prop. 2008/09:28) har beslutat att politiken ska syfta till att upprätthålla, skapa strukturer för övervakning samt att stärka de mänskliga rättigheterna. Konventionen innehåller inte några nya rättigheter men konkretiserar genom sina artiklar vad detta åtagande innebär inom de olika samhällssektorerna. På så sätt kommer konventionen att vara ett ytterligare och betydelsefullt instrument i genomförandet av den kommande handikappolitiken. EU som institution har också fattat beslut att ratificera FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Ett funktionshinderperspektiv finns även med i genomförande och uppföljning av övriga instrument för mänskliga rättigheter. Exempelvis innebär åtagande att följa FN:s konvention om barnets rättig- heter att dessa ska finnas med som en del i genomförandet av handikappolitiken. Regeringen konstaterar att arbetet med handikappolitiska mål utifrån kunskapen om befolkningens mångfald och varierande förutsättningar ska fortsätta att utvecklas. Ett mångfaldsperspektiv bör genomsyra poli- tiska processer och ha som mål att ingen utestängs eller diskrimineras på grund av kön, könsidentitet eller könsuttryck, etnisk tillhörighet, religion Skr. 2009/10:166 eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning och I uppföljning av insatser och stöd till personer med funktions- nedsättning bör statistik så långt som möjligt presenteras och analyseras utifrån relevanta diskrimineringsgrunder. Ett samhälle utformat utifrån en mångfald av behov, leder mot full delaktighet i samhället för människor med funktionsnedsättning. Inom ramen för handikappolitiken ska stödinsatser och individuella lösningar erbjudas som ett komplement för den som behöver. I arbetet framåt bör kunskapen öka om hur de individuella stöden syftar till att skapa förutsättningar för full delaktighet och jämlikhet. Stödinsatsernas inrikt- ning mot att så långt som möjligt öka den enskildes möjligheter att ta del av det generella samhällsutbudet bör bli mer tydlig. Att kunna ha och bibehålla god livskvalitet och självständighet skärper kravet på universellt utformade bostäder, verksamheter, tjänster samt på information och kommunikation. Det skapar också behov av nytänkande och flexibilitet vad gäller individuella stödinsatser och olika former av personlig service. Genomförandet av handikappolitiken kan bli mer tydligt och effektivt. En central del i genomförandet är att fortsätta arbetet med att till- gängliggöra samhället för personer med funktionsnedsättning. Arbetet kan även tydligt kopplas till efterlevnad av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. I arbetet framåt bör således genomförandet av handikappolitiken även ses som ett arbete för främjandet av FN:s konvention om rättigheter för personer med funk- tionsnedsättning. 4.2.1Statliga myndigheters ansvar för genomförandet av handikappolitiken