prop · GX03142 · 2010-03-15 00:00:00 — Den inbördes fördelningen mellan flera solidariskt skadeståndsskyldiga är inte lagreglerad utan följer av allmänna skadeståndsrättsliga principer. Detta torde innebära att en vårdnadshavare, som svarar på grund av prin- cipalansvaret, har full regressrätt mot barnet, som svarar på grund av brott. Barnet kan däremot inte om han eller hon har betalat skade- ståndet på motsvarande sätt kräva vårdnadshavaren regressvis (jfr prop. 1972:5 s. 175 f.). Den av två vårdnadshavare som har utgett skadestånd enligt principal- ansvaret har, enligt allmänna principer, rätt att kräva den andre vårdnads- havaren regressvis. Om en av vårdnadshavarna svarar på grund av egen vårdslöshet, torde han eller hon vara skyldig att fullt ut ersätta den av vårdnadshavarna som svarar enligt principalansvaret. Om båda vårdnads- havarna svarar på grund av principalansvaret, ska den inbördes fördel- ningen ske efter vad som är skäligt med hänsyn till föreliggande om- ständigheter (se vidare prop. 1972:5 s. 175 f.). Om inte omständigheter i det enskilda fallet talar för en viss inbördes fördelning mellan två skade- ståndsskyldiga vårdnadshavare, torde fördelningen kunna ske med hälf- ten vardera. Genom en bestämmelse i andra stycket begränsas principalansvaret till en femtedel av prisbasbeloppet. Prisbasbeloppet uppgår till . Det högsta skadeståndsbelopp som kan följa av vårdnads- havarens principalansvar är därmed för varje skadehändelse. Ansvarsbegränsningen avser endast vårdnadshavarens skyldighet att ersätta vissa typer av skador. Detta betyder att begränsningen inte inne- fattar kostnader som enligt annan lagstiftning kan följa av en skade- händelse, t.ex. en skadelidandes krav på ränta eller ersättning för rätte- Sådana poster ska alltså i förekommande fall ersättas därutöver. Frågan om flera skador har vållats genom en eller flera skadehändelser, och därmed medför ett eller flera maxbelopp, får bedömas med utgångs- punkt främst i om det rör väsentligen samma händelseförlopp. Bedöm- ningen tar sikte på den skadevållande handlingen eller underlåtenheten och inte de effekter som uppstår i form av skador. Om ett barn gör sig skyldigt till ett brott i form av att t.ex. anlägga en brand och därigenom skadar två bilar, tillhörande olika personer, har skadorna orsakats genom en skadehändelse. Detta gäller oavsett om bilarna börjar brinna eller om den ena bilen brinner med sådan intensitet att även den andra bilen antänds. Bedöm- ningen bör inte heller påverkas av om branden förutom sakskador även orsakar personskada. Om däremot barnet först anlägger en brand och därigenom orsakar skador och sedan i ett efterföljande skede anlägger en ny brand som orsakar ytterligare skador är det normalt fråga om två skadehändelser. Om ett barn orsakar skada genom att på samma plats och misshandla flera personer, t.ex. genom sparkar och slag, är det nor- malt fråga om en skadehändelse per misshandel, dvs. de skadelidande bör var för sig kunna erhålla ersättning upp till beloppsbegränsningen. Däremot är inte varje enskilt slag som riktas mot en skadelidande, inom ramen för ett och samma misshandelstillfälle, att bedöma som separata skadehändelser. Den närmare innebörden och avgränsningen av begreppet skadehändel- se får utvecklas i rättstillämpningen. Även om barnet står under vårdnad av två föräldrar, kan endast ett maxbelopp per skadehändelse utgå. Som framgått svarar vårdnads- havarna solidariskt för hela maxbeloppet i förhållande till den skadeli- dande och det finns en möjlighet till regress mellan vårdnadshavarna. I tredje stycket regleras vad som gäller i fall när flera skadelidandes berättigade ersättningsanspråk överstiger beloppsbegränsningen i andra stycket. Om maxbeloppet inte räcker till för att tillgodose samtliga skade- lidande, ska ersättningen sättas ned proportionellt, med samma kvotdel för var och en av de skadelidande. Normalt ska samtliga ersättningsanspråk med anledning av en skade- händelse prövas i ett sammanhang, t.ex. i samband med ett åtal för brott. Det kan ändå förekomma att en skadelidande av olika skäl inte deltar i den första processen och därför framställer sitt anspråk i ett senare skede. En vårdnadshavare kan dock inte åläggas att utge mer än ett maxbelopp för en och samma skadehändelse. Domstolen ska därför efter invänd- ning från vårdnadshavaren helt eller delvis ogilla ett käromål som vid bifall skulle innebära att vårdnadshavaren åläggs att betala mer än max- beloppet. Någon grund för att i efterhand sätta ned redan utdömd ersätt- ning för övriga skadelidande finns inte. 6 § Ersättning enligt 1 eller 2 § för sakskada kan jämkas, om det är skäligt med hänsyn till föreliggande försäkringar eller försäkringsmöjligheter. Ersättning enligt 5 § kan jämkas, om det är uppenbart oskäligt att föräldern ska betala skadeståndet med hänsyn till förälderns förhållande till barnet eller de särskilda åtgärder föräldern har vidtagit för att förhindra att barnet begår brott. Paragrafen innehåller bestämmelser om möjlighet att i vissa fall jämka skadeståndsskyldighet som grundas på 3 kap. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. Andra stycket är nytt. Ett skadestånd grundat på principalansvaret för vårdnadshavare kan enligt bestämmelsen jämkas. Förutsättningen är att det skulle vara uppenbart oskäligt mot vårdnadshavaren att helt eller delvis utdöma ett sådant skadestånd. Det handlar inte om en bedöm- ning av vårdnadshavarens ekonomiska förhållanden; en jämkning av skadeståndet på grundval av sådana hänsyn kan göras med stöd av den allmänna jämkningsregeln i 6 kap. 2 §. I likhet med vad som gäller enligt 6 kap. 2 § kan skadeståndsansvar avseende samtliga skadetyper dvs. i detta fall personskada, sakskada och kränkning bli föremål för jämkning. Bestämmelsen tar till en början sikte på sådana förhållanden som har att göra med relationen till barnet. En faktor som kan tillmätas betydelse är om vårdnadshavaren och barnet inte har någon kontakt med varandra och vårdnadshavaren därmed helt saknar möjlighet att följa barnets liv. Om vårdnadshavaren själv valt att inte träffa barnet, bör dock jämkning inte komma i fråga. I vårdnads- ansvaret ingår enligt 6 kap. 2 § andra stycket en tillsyns- plikt oavsett om barnet huvudsakligen bor hos vårdnadshavaren eller inte. Att ett barn bor mer hos en av föräldrarna befriar inte vid gemen- sam vårdnad den andre föräldern från principalansvaret. Att en förälder har ett begränsat umgänge t.ex. bör inte i sig medföra frihet från principalansvaret för umgängesföräldern, förutsatt att denne också är vårdnadshavare. Ett annat fall som bör kunna föranleda jämkning är om barnet är om- händertaget med stöd av t.ex. lagen (1990:52) med särskilda bestämmel- ser om vård av unga. I ett sådant fall är föräldrarna alltjämt vårdnads- havare i formell mening, men de ansvarar inte för den faktiska omsorgen. Ett tredje tänkbart fall är att barnet vållar skada i första hand i syfte att skada vårdnadshavaren genom att denne tvingas betala ett skadestånd. Det bör åvila vårdnadshavaren att visa att barnet haft ett sådant syfte. Jämkningsregeln är därutöver tillämplig i fall när vårdnadshavaren har vidtagit särskilda åtgärder för att förhindra brott. Avsikten är att jämk- ning på denna grund endast ska bli aktuell i speciella undantagsfall. Vårdnadshavaren har, som framgått, en uttrycklig tillsynsplikt enligt för- äldrabalken. Pliktens närmare innehåll varierar beroende på barnets ålder. I kravet på särskilda åtgärder ligger att de åtgärder som har vidtagits går längre än vad som följer av detta grundläggande tillsynsansvar. Jämkning kan t.ex. bli aktuellt om ett barn ägnar sig åt upprepad brotts- lighet och det står klart att vårdnadshavaren gör allt som rimligen står i hans eller hennes makt för att förhindra att barnet fortsätter begå brott i form av t.ex. ett nära samarbete med sociala myndigheter och skola men ansträngningarna trots allt är förgäves. Det bör krävas att vårdnads- havarens ansträngningar kan bedömas som särskilt långtgående. Avsikten är inte att föräldrarnas uppfostringsmetoder och dylikt ska bli föremål för domstolsprövning, och jämkningsregeln ska tillämpas re- striktivt. Detta kommer till uttryck i lagtexten genom att det där anges att oskäligheten ska vara uppenbar. 11 § Åklagaren är under de förutsättningar som anges i 22 kap. 2 § första Prop. 2009/10:142 stycket skyldig att i samband med åtalet förbereda och utföra målsägandens talan om sådant skadestånd som avses i 5 §. Paragrafen är ny. Den innehåller en bestämmelse om åklagarens skyldig- het att inom ramen för ett brottmål utföra målsägandens talan baserad på principalansvaret för vårdnadshavare. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. För att åklagaren ska vara skyldig att föra målsägandens talan krävs att talan grundas på ett brott som hör under allmänt åtal. Bestämmelsen i förevarande paragraf innebär att åklagaren är skyldig att föra målsägan- dens talan inte endast mot den tilltalade utan även mot hans eller hennes vårdnadshavare. Åklagarens skyldighet att förbereda och utföra talan inträder när förut- sättningarna i 22 kap. 2 § första stycket är uppfyllda. Detta innefattar att målsäganden begär att åklagaren ska utföra talan och lämnar uppgift om de omständigheter på vilka talan grundas, att det kan ske utan väsentlig olägenhet samt att talan inte är uppenbart obefogad. Dessa frågor ska bedömas på sedvanligt sätt (se bl.a. prop. 1987/88:1 s. 15 f.). Ett godtagbart skäl för åklagaren att inte föra talan kan vara att vårdnadshavaren har framställt en grundad invändning om jämkning. Det finns bestämmelser om viss informationsplikt för åklagare och polis som är tillämpliga även avseende anspråk med stöd av principalan- svaret. Av 22 kap. 2 § andra stycket framgår att under- sökningsledaren eller åklagaren ska underrätta målsäganden om det vid brottsutredningen framkommer att enskilt anspråk kan grundas på brottet. Enligt 13 a § förundersökningskungörelsen (1947:948) ska målsäganden underrättas om att åklagaren under vissa förutsättningar är skyldig att föra talan om enskilt anspråk i anledning av brott. Enligt 5 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lag- överträdare ska vårdnadshavaren som huvudregel kallas till förhör som hålls med den unge. Åklagaren (eller den polisman som leder förhöret) har i samband med detta möjlighet att ta upp frågan om eventuella en- skilda anspråk som kan komma att framställas. I bl.a. 31 kap. 11 § finns regler om rättegångskost- nader i fall när åklagaren för målsägandens talan om enskilt anspråk. Denna lag träder i kraft . Lagändringarna träder i kraft . De nya bestämmel- serna ska enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer tillämpas på skadefall som inträffar efter ikraftträdandet (se prop. 1972:5 s. 593). Sammanfattning av departementspromemorian (Ds 2009:42) Målet för kriminalpolitiken är att brottsligheten ska minska och att människors trygghet ska öka. Särskilt fokus brukar ofta riktas mot ung- domsbrottsligheten. Ett skäl till detta är att barn och ungdomar med rätta uppfattas som bärare . Hög ungdomsbrottslighet är ett oroväckande tecken på framtida sociala problem för såväl de berörda ungdomarna som samhället i stort. För att uppnå de övergripande kriminalpolitiska målen är det därför nödvändigt att minska ungdoms- brottsligheten och då särskilt nyrekryteringen till en mer vanekriminell livsstil. Den totala brottsnivån i ett samhälle påverkas av många faktorer. En aspekt som genom forskning har visat sig ha stark koppling till risken för att ungdomar ska begå brott är föräldrars bristande reaktion på företeelser som skolk och snatterier. Även bristande föräldratillsyn när det gäller t.ex. tider för hemkomst är en sådan aspekt. Ett skärpt skadeståndsansvar är ett sätt att tydliggöra att föräldrar bär huvudansvaret för att förmedla normer och värderingar till sina barn och ungdomar. Föräldrar är enligt gällande rätt inte ansvariga för egna barns och ung- domars skadeståndsskyldighet. En vårdnadshavare är dock enligt 6 kap. 2 § andra stycket skyldig att se till att barnet står under uppsikt eller att andra lämpliga åtgärder vidtas i syfte att hindra barnet från att orsaka skada för annan. Den vårdnadshavare som inte uppfyller detta krav kan anses vårdslös enligt den allmänna culparegeln i 2 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207) och därmed självständigt skadeståndsskyl- dig för skada som en underårig har orsakat. I promemorian föreslås ett strängare skadeståndsansvar för vårdnads- havare. Förslaget innebär att en vårdnadshavare ska bära ett principalans- var liknande det som arbetsgivare har för arbetstagare för skade- ståndsskyldighet som barnet ådrar sig. Ansvaret förutsätter inte att vård- nadshavaren varit vårdslös i något avseende. Principalansvaret ska gälla person- och sakskada samt skada genom kränkning som en underårig orsakar genom brott. En vårdnadshavares principalansvar ska för varje skadevållande brotts- lig gärning vara begränsat till högst en femtedel av prisbasbeloppet, oav- sett den faktiska skadans storlek. Dessutom ska vårdnadshavarens skade- ståndsansvar undantagsvis kunna jämkas, helt eller delvis, om det i ett enskilt fall skulle vara uppenbart oskäligt att tillämpa principalansvaret. Den nya skadeståndsgrunden kompletterar det skadeståndsansvar som vårdnadshavare har enligt gällande rätt för eget vållande. Om en vård- nadshavare svarar redan på grund av bristande tillsyn, vilket är ett beloppsmässigt obegränsat ansvar, blir det inte aktuellt att tillämpa den nya ansvarsgrunden. Skadeståndsanspråk enligt det nya principalansvaret för vårdnads- havare kan tas upp i samband med åtal mot en ungdom. Åklagaren eller i förekommande fall målsägandebiträdet ska vara skyldig att föra den skadelidandes talan baserad på det skärpta skadeståndsansvaret för vård- nadshavare. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207) Härigenom föreskrivs i fråga om skadeståndslagen (1972:207)1 dels att rubriken till 3 kap. ska ha följande lydelse, dels att 6 kap. 2 § ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas två nya paragrafer, 3 kap. 4 § och 6 kap. 7 §, av följande lydelse. givare och det allmänna vållande och för det allmänna En vårdnadshavare ska solida- riskt med den underårige ansvara enligt 2 kap. 4 § såvitt avser som den underårige vållar genom 2. skada på grund av att den underårige kränker någon annan på sätt som anges i 2 kap. 3 §. första stycket är för varje skade- vållande brottslig gärning begrän- sat till en femtedel av det prisbas- belopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som har fast- ställts då den brottsliga årige står under vårdnad av två ningen för dem båda gemensamt. Är skyldighet att utge skade- stånd oskäligt betungande med hänsyn till den skadeståndsskyl- Är skyldighet att utge skade- stånd oskäligt betungande med hänsyn till den skadeståndsskyl- 1 Lagen omtryckt 2001:732. diges ekonomiska förhållanden, kan skadeståndet jämkas efter vad som är skäligt, varvid även den skadelidandes behov av skade- ståndet och övriga omständigheter skall beaktas. kan skadeståndet jämkas efter vad som är skäligt, varvid även den skadelidandes behov av skade- ståndet och övriga omständigheter avses i 3 kap. 4 § kan också jämkas om det är uppenbart oskäligt att vårdnads- havaren ska utge skadeståndet med hänsyn till hans eller hennes för- hållande till den underårige eller de särskilda åtgärder han eller hon har vidtagit för att förhindra att den underårige begår brott. Får en talan om skadestånd som avses i 3 kap. 4 § föras i samband med åtal för brott, är åklagaren talan under de förutsättningar som anges i 22 kap. 2 § första stycket . Denna lag träder i kraft . Efter remiss har yttranden över promemorian Ett skärpt skadestånds- ansvar för föräldrar (Ds 2009:42) avgetts av ombudsmän (), , , , , , , , Rikspolisstyrel- sen, , , , , , i län, , , , , , Stiftelsen , , , kommun, kommun, , , Falu kommun, kommun, , i Sam- hället (), och Skola, Kommuner och Landsting, , och . Kammarkollegiet, , kommun, , kommun, , Svenska kriminalistföre- ningen, , Forum för Familjevård, Föreningen , Föreningen , och (), föräldrar, Svensk kollektivtrafik, Svenska föreningen mot piratkopiering (SACG), och Umgängesrätts- föräldrarnas riksförening har beretts tillfälle att yttra sig men avstått från att göra det. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. regeringsrådet , f.d. justitierådet Ett skärpt skadeståndsansvar för vårdnadshavare Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat att inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207). Förslaget har inför Lagrådet föredragits av rättssakkunnige Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet: Enligt lagrådsremissen är föräldrar inte ansvariga för egna barns En vårdnadshavare är dock skyldig att se till att lämpliga åtgärder vidtas i syfte att hindra barnet från att orsaka skada för Den vårdnadshavare som inte uppfyller detta krav kan anses vårdslös och därmed skadeståndsskyldig för skada som barnet orsakar. I lagrådsremissen föreslås att det i skadeståndslagen införs ett strängare skadeståndsansvar för föräldrar i syfte att tydliggöra att de bär huvud- ansvaret för sina barn och ungdomar. Bestämmelserna innebär att en förälder som har vårdnaden om ett barn ska ansvara för vissa typer av skador som barnet orsakar. Ansvaret förutsätter inte att vårdnadshavaren Ansvaret ska gälla person- och sakskada och skada genom kränkning som barnet vållar genom brott. Vårdnadshavarens ansvar ska för varje skadehändelse enligt förslaget vara begränsat till högst en femtedel av prisbasbeloppet och undantagsvis I lagrådsremissen anges att det finns anledning att anta att ett skärpt skadeståndsansvar för föräldrar kan bidra till att motverka ung- Lagrådet kan konstatera att remissinstanserna har olika åsikter i fråga om effekterna av ett skärpt skadeståndsansvar. däribland ombudsmän, , och , ifrågasätter om åtgärden verkligen kan bidra till en minskning av ungdomsbrottsligheten. Lagrådet ska enligt 8 kap. 18 § tredje stycket regeringsformen granska bl.a. om ett lagförslag är så utformat att lagen kan antas tillgodose angiv- Lagrådet ifrågasätter, i likhet med flera av remissinstanserna, om det remitterade lagförslaget kommer att bidra till att motverka ungdomsbrottsligheten men motsätter sig inte att förslaget genomförs. Lagrådet har i övrigt ingen erinran mot lagförslaget. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: Statsministern , ordförande, och statsråden , , , , Husmark , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 2009/10:142 Ett skärpt skadestånds- ansvar för vårdnadshavare