prop · GX03178 · 2010-03-30 00:00:00 — I de fall en avgiftsskyldig är involverad i flera olika verksamheter uppkommer därför frågan hur det maximala avdraget ska bestämmas med hänsyn till kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse. Om näringsidkaren driver två från varandra skilda verksam- heter och har erhållit stöd av mindre betydelse i den ena, kan nämligen detta stöd komma att påverka möjligheten till det nu föreslagna avdraget även i den andra verksamheten. Detta förhållande gäller även om någon av verksamheterna bedrivs i aktiebolag eller handelsbolag. Eftersom reglerna för stöd av mindre betydelse knyter an till företaget och efter- som begreppet företag i kommissionens regelverk omfattar all verksam- het som bedrivs i intressegemenskap kan i enstaka fall ytterligare stöd i form av avdrag vid avgiftsberäkningen medföra återbetalningsskyldighet för hela stödet, dvs. även för den verksamhet som endast beviljas stöd i form av avdrag vid avgiftsberäkningen. bör risken för att en avgiftsskyldig skulle hamna i en åter- betalningssituation på grund av andra stöd kunna bedömas som liten, eftersom befintliga stöd av mindre betydelse uppgår till relativt sett låga belopp. Det hindrar emellertid inte att nya stöd kan komma att tillhanda- hållas varvid risken för återbetalningsskyldighet blir större, i synnerhet som beloppsgränserna tillämpas avseende rullande treårsperioder. Sär- skilt känslig blir denna fråga med avseende på sådan jordbruksverksam- het och fiskeriverksamhet som avses i kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse, eftersom beloppsgränserna där är relativt låga samt att det för dessa sektorer finns nationella tak som inte får överskridas. I det fall en avgiftsskyldig bedriver verksamhet inom flera olika sektorer, inklusive jordbruks- eller fiskerisektorn, uppkommer därför frågan om vilka beloppsgränser som ska tillämpas. För att underlätta denna bedöm- ning föreslås därför i promemorian att om en avgiftsskyldig som bedriver verksamhet inom någon annan sektor även bedriver verksamhet inom sektorn för primär produktion av jordbruksprodukter eller fiskerisektorn i annat än obetydlig omfattning ska de beloppsgränser som gäller för jord- bruks- respektive fiskerisektorn tillämpas som maximalt belopp vid be- räkningen av avdragets storlek. Om den avgiftsskyldige bedriver verk- samhet både i jordbruks- och fiskerisektorn föreslås regelverket för jord- brukssektorn tillämpas vid beräkningen. Regeringen delar denna bedöm- ning. Som anför kan avdraget medföra att utrymmet inom det nationella taket för lämnande av andra stöd av mindre betydelse på- verkas. Vid bedömning av hur mycket av de individuella och nationella taken inom jordbruks- och fiskerisektorn som faktiskt blir utnyttjade är det endast den del av avdraget som är hänförligt till jordbruks- respektive fiskerisektorn som ska beaktas. De belopp som redovisas till Jordbruks- verket respektive enligt förordningen (2008:437) om stat- ligt stöd av mindre betydelse inom sektorn för primär produktion av jord- bruksprodukter och fiskeriprodukter kommer därmed enbart att avse verksamhet inom primär produktion av jordbruksprodukter respektive fiskeriverksamhet. Med hänsyn taget till de befintliga stöden av mindre betydelse inom fiskeri- och jordbrukssektorn och till storleken av de avdrag som kan komma att ges till dessa verksamheter enligt förslaget, dvs. med hänsyn till genomsnittligt resultat i aktuella verksamheter, är det regeringens bedömning att det föreslagna avdraget i vart fall inled- ningsvis kommer att rymmas inom de nationella taken. När det gäller det nationella taket för jordbrukssektorn är dock marginalerna mycket små och risken för att det uppkommer en situation där det nationella taket riskerar att överskridas är betydande. Avdraget behöver således följas upp med avseende på de nationella taken och regeringen avser därför att senare återkomma i frågan. Begränsningar för handelsbolag m.fl. De beloppsmässiga begränsningar som är för handen i kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse medför även begränsningar i det fall en verksamhet bedrivs av flera delägare. Skälet till detta är att reg- lerna inte tar sin utgångspunkt i den avgiftsskyldige utan i varje enskilt företag. Detta innebär bland annat att i ett handelsbolag med flera bo- lagsmän kan inte alltid, utan att beloppsgränserna riskerar att överskridas, fullt avdrag ges till alla delägare. Risken är särskilt påtaglig inom jord- brukssektorn där beloppsgränserna är lägre. Av denna anledning föreslår regeringen, i likhet med vad som framförs i promemorian, att den sam- manlagda summan av avdrag för samtliga delägare i ett handelsbolag inte får överstiga och bolag (begränsningsregeln). Mot- svarande bör gälla även för annan avgiftspliktig inkomst av näringsverk- samhet som fördelas mellan två eller flera fysiska personer utan att ut- göra handelsbolagsinkomst. Detta kan bland annat vara fallet om två eller flera enskilda näringsidkare bedriver näringsverksamhet gemensamt. Därutöver föreslås att avdraget ska fördelas mellan parterna i proportion Prop. 2009/10:178 till deras respektive andel av handelsbolagets resultat. anför att begränsningsregeln medför risk för en ökad administration samt kan medföra sekretessproblem. Dessa problem torde i huvudsak aktualiseras i det fall en eller flera personer som bedriver verksamhet tillsammans därutöver även bedriver annan verksamhet. Sådana fall får emellertid bedömas som tämligen ovanliga. Problemets omfattning bör därför inte överskattas. Det bör också framhållas att om beloppsgränsen för handelsbolag inte föreligger så måste varje bolags- man själv göra bedömningen av om han eller hon uppnår maximal stöd- nivå för sin verksamhet dvs. inklusive eventuella företag i intressege- menskap (t.ex. ett handelsbolag). Begränsningsregeln fungerar därför närmast som en hjälpregel avsedd att begränsa risken för att den avgifts- skyldige ska överskrida maximal stödnivå enligt kommissionens regel- verk för stöd av mindre betydelse. Om begränsningsregeln för handels- bolag inte finns måste ändå den enskilde bolagsmannen ta hänsyn till det sammanlagda stödet till handelsbolaget, dvs. övriga bolagsmäns avdrag. Det ligger därför i bolagsmännens intresse att t.ex. i samband med bok- slut i bolaget fördela avdraget dem emellan. Begränsningsregeln innebär därför i praktiken ingen ökad administration för handelsbolaget och bo- lagsmännen sedda som en enhet. För innebär beloppsgrän- sen att det i kontrollen inte behöver tas särskild hänsyn till hur många delägare ett handelsbolag har, eftersom det är känt att i vart fall det före- taget inte slår i taket för vad som får lämnas som stöd av mindre bety- delse endast på grund av delägarnas avdrag mot egenavgifter på inkoms- ten från bolaget. Mot bakgrund av att en bolagsman i ett handelsbolag har rätt till insyn i bolagets räkenskaper anser regeringen vidare att pro- blemet med att det råder sekretess på uppgifterna inte bör överdrivas. Förslagen föranleder att tre nya paragrafer, 3 kap. 1820 §§, införs i socialavgiftslagen (2000:980) samt att en följdändring görs i 13 § lagen (2000:981) om fördelning av socialavgifter. Regeringens förslag: Avdraget vid beräkningen av egenavgifterna ska hanteras av inom ramen för det ordinarie deklara- tionsförfarandet. Den som begär avdrag ska lämna uppgift om annat stöd av mindre betydelse som beviljats samt lämna de övriga uppgifter som behövs för att ska kunna bedöma om rätt till avdrag föreligger. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker eller har inget att invända mot förslagen. anför att det inte kommer vara möjligt att fastställa annat än i efterhand om det nationella taket för stöd av mindre betydelse till jordbruks- respektive Företagarna anser att uppgifter om andra Prop. 2009/10:178 beviljade stöd av mindre betydelse bör kunna förtryckas i deklarationen. Skälen för regeringens förslag Debitering och uppbörd av socialavgifter hanteras av . Då den föreslagna nedsättningen av egenavgifterna innebär att ett avdrag kan ges vid beräkningen av avgifterna är det naturligt att även denna hanteras av . Eftersom egenavgifterna slutligt fastställs i samband med taxeringen för respektive beskattningsår bör avdraget vidare vara en del av det ordinarie deklarationsförfarandet. Som framgår av avsnitt 5.1 ska avdraget uppfylla villkoren i kom- missionens regelverk för stöd av mindre betydelse. Enligt dessa villkor ska en medlemsstat bevilja stöd först efter att ha kontrollerat att det inte medför att det totala belopp som företaget erhåller i stöd av mindre bety- delse under det innevarande beskattningsåret och de två föregående be- skattningsåren överskrider det aktuella stödtaket. För stöd till företag inom jordbrukssektorn och fiskerisektorn gäller även att stödmyndighe- ten ska kontrollera att de nationella taken inte överskrids. Den beslutande myndigheten är även skyldig att informera mottagaren av ett stöd om dess karaktär av stöd av mindre betydelse samt innebörden av det. blir således ansvarigt för att kontrollera att villkoren för avdraget är uppfyllda. Förslaget om ett avdrag vid beräkningen av egen- avgifterna bör för företag utanför sektorn för primär produktion av jord- bruksprodukter och fiskerisektorn innebära ett så lågt belopp (ca ) att det tillsammans med det regio- nala avdraget i stödområde A (ca dvs. per treårsperiod) inte föranleder att marginalen till beloppsgränsen blir för liten. I detta hänseende torde det inte krävas några särskilt omfattande kontrollinsatser utöver den normala deklarationskon- trollen. I den mån företaget därutöver fått ytterligare stöd av mindre betydelse kan dock ytterligare kontrollåtgärder bli nödvändiga. För jord- bruks- och fiskerisektorn är dock stödnivåerna per företag lägre. Vidare gäller nationella tak som inte får överskridas. Det medför att kraven på kontroll blir högre inom dessa sektorer. Det bör ankomma på Skattever- ket att närmare utforma rutiner för hur kontrollen ska genomföras. Enligt mening är det inte möjligt att annat än i efterhand kunna konstatera om det sammanlagda stödet i form av sänkta egenav- gifter som har getts, överskrider det nationella taket för jordbruks- respektive fiskerisektorn. Verket anger dock att en preliminär bedömning kan göras när deklarationerna är lämnade. Enligt regeringens uppfattning torde svårigheterna att bedöma hur mycket av det nationella taket som blir utnyttjat till största delen uppkomma som avdrag kan fås. Eftersom det nationella taket gäller för en treårsperiod bedömer emellertid regeringen risken för att det nationella taket överskrids som obefintlig. När taxeringsarbetet för det första taxe- ringsåret är avslutat bör, enligt regeringens uppfattning, möjligheterna att bedöma avdragets storlek vara tillräckligt stora för att avgöra om det föreligger en risk för att det nationella taket kan komma För det fall det bedöms uppkomma en sådan risk kan det, Prop. 2009/10:178 som anges i avsnitt 5.1, finnas anledning att återkomma i frågan om Som beskrivs ovan i avsnitt 4.5 är ett stöd som överskrider den maximala nivån inte tillåtet, vilket kan leda till återbetal- ningsskyldighet för den enskilda näringsidkaren. I ett sådant fall kan den enskilda näringsidkarens taxering komma att omprövas i enlighet med de regler som gäller för omprövning i 21 kap. skattebetalningslagen (1997:483). För att ska kunna uppfylla de krav på kontroll som ställs enligt kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse behöver verket således information från den som begär avdrag. Det medför en viss ökad administration för de enskilda näringsidkarna. För att minska den administrativa bördan bör därför avdraget, som framhållits i avsnitt 5.1, vara frivilligt och endast ges efter en särskild markering i deklaratio- nen om att avdrag begärs. Det berörda företaget är enligt kommissionens regler bland annat skyl- digt att lämna en skriftlig redogörelse eller en redogörelse i elektronisk form för allt annat stöd av mindre betydelse som företaget fått under de två föregående beskattningsåren och under det innevarande beskattnings- året. Denna information är nödvändig för att ska kunna kontrollera att stödnivåerna inte överskrids. En skyldighet för den som begär avdrag att lämna uppgift om annat stöd av mindre betydelse som har beviljats under det aktuella beskattningsåret och de två föregående beskattningsåren bör därför införas i lagen (2001:1227) om självdeklara- tioner och kontrolluppgifter. Uppgiftsskyldigheten bör dock kunna ut- formas på ett förhållandevis enkelt sätt. För den som inte beviljats andra stöd av mindre betydelse bör det exempelvis vara tillräckligt att detta markeras i självdeklarationen. Detta torde vara fallet för flertalet av dem som omfattas av förslaget. Den som begär avdrag bör även vara skyldig att lämna de övriga upp- gifter som anses nödvändiga för att ska kunna bedöma om rätt till avdrag föreligger, dvs. exempelvis uppgifter som behövs för att ska kunna bedöma att villkoren enligt kommissionens re- gelverk för mindre betydelse är uppfyllda. Som exempel på uppgifter som kan vara nödvändiga är uppgifter om andra företag som den upp- giftsskyldige står i intressegemenskap med. Som angetts i avsnitt 4.5 så gäller de maximala stödnivåerna enligt kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse per företag. Med ett företag avses i detta samman- hang inte endast den enskilde näringsidkaren utan enligt praxis kan begreppet företag omfatta även andra bolag och enskilda när- ingsidkare som står i intressegemenskap med den uppgiftsskyldige på ett sådant sätt att de bör ses som ett enda företag med avseende på stöd av mindre betydelse. Det kan exempelvis vara företag som ingår i en och samma koncern, företag som den enskilda näringsidkaren själv driver i de fall då en person driver flera verksamheter eller företag där han eller hon är delägare. För att undvika att återbetalningsskyldighet uppkommer bör den uppgiftsskyldige i ett sådant fall även lämna uppgift om andra Prop. 2009/10:178 företag som denne står i intressegemenskap med. Ett annat exempel på uppgifter som skulle kunna komma att begära är, i de fall en uppgiftsskyldig bedriver verksamhet inom flera olika sektorer, hur stor andel av verksamheten som utgörs av jordbruks- verksamhet respektive fiskeriverksamhet. Inom dessa sektorer gäller som nämnts ovan nationella tak som inte får överskridas. Uppgiften kan där- för behövas för att avgöra hur mycket stöd av mindre betydelse som lämnats inom dessa sektorer. För att inte öka den administrativa bördan i onödan bör endast de upp- gifter som är nödvändiga begäras in. Uppgiftslämnandet bör vidare ut- formas på ett så enkelt sätt som möjligt. Företagarna anser att uppgifter om andra beviljade stöd av mindre betydelse bör förtryckas i deklarationen i likhet med uppgifter från läm- nade kontrolluppgifter. Stöd av mindre betydelse lämnas i av flera olika myndigheter. Utöver de register som förs av respektive enligt förordningen (2008:437) om statligt stöd av mindre betydelse inom sektorn för primär produktion av jordbruks- produkter och fiskerisektorn finns det inte något centralt register över lämnade stöd. En generell kontrolluppgiftsskyldighet avseende beviljade stöd av mindre betydelse skulle innebära att uppgifter till stor del skulle lämnas för personer som antingen inte omfattas av möjligheten till av- drag eller som inte avser att utnyttja möjligheten. Det skulle vara förenat med stora svårigheter att avgränsa en kontrolluppgiftsskyldighet till de fall där avdrag kan vara aktuellt och möjligheten att lämna korrekta kon- trolluppgifter skulle bli beroende av informationen från den som sökt stödet. Enligt regeringens uppfattning skulle en kontrolluppgiftsskyldig- het medföra en ökning av administrationen som inte står i proportion till den nytta som uppgiftslämnandet kan medföra. Regeringen anser därför att någon kontrolluppgiftsskyldighet avseende lämnade stöd av mindre betydelse inte bör införas. Vad som ska förtryckas i deklarationen är inte reglerat i lag. Skattever- ket får inom ramen för sin föreskrivningsrätt avgöra i vilken utsträckning uppgifter som den enskilda näringsidkaren lämnat bör för- tryckas i kommande års deklarationer. Förslaget föranleder att en ny paragraf, 3 kap. 17 a §, införs i lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter. Förslaget om en nedsättning av egenavgifterna i form av ett avdrag vid beräkningen av dessa beräknas beröra ca 190 000 enskilda näringsidkare och fysiska personer som är delägare i handelsbolag. Av dessa får ca 70 000 maximal nedsättning, dvs. ella bruttokostnaden, dvs. den totala årliga nedsättningen, beräknas till Prop. 2009/10:178 . Förslaget bedöms leda till ökade inkomster för de På kort sikt antas en tredjedel av utrymmet övervältras på priser medan resterande två tredjedelar övervältras på näringsinkomster. Genom att anpassning antas ske genom utnyttjande av den positiva räntefördelningen kommer inkomstförändringen i huvudsak att beskattas i inkomstslaget kapital. Detta leder till att den offentligfi- nansiella nettokostnaden blir lägre. Nettokostnaden för vardera av beräknas bli . På lång sikt antas att hela utrymmet övervältras till näringsinkomster och den varak- tiga kostnaden för reformen beräknas därför till . 6.2Effekter för myndigheter och förvaltningsdomstolar Förslaget om ett avdrag vid beräkningen av egenavgifterna kommer att ge upphov till ökade kostnader för . Kostnadsökningen för består bland annat av dels ökade handläggningskostnader, dels engångskostnader för att anpassa systemstöd och blanketter samt för framtagande av broschyrer och för andra informationsinsatser. För Jord- bruksverket och uppkommer sannolikt en kostnadsökning 2011 då lämnar uppgifter om nedsättningens nivå till dessa myndigheter som, enligt förordningen (2008:437) om statligt stöd av mindre betydelse inom sektorn för primär produktion av jordbrukspro- dukter och fiskerisektorn, har att föra register över stöd av mindre bety- delse som lämnats inom jordbrukssektorn respektive fiskerisektorn. har i sitt remissyttrande anfört att detta register kan behöva byggas ut på grund av den volymökning som förslagen medför. Regeringen bedömer att och ökade kost- nader kan finansieras inom ramen för de medel som avsatts i budgetpro- positionen . Kostnadsökningen för 2010 bedöms inte kunna finansie- ras inom befintlig anslagsram. Regeringen har därför i budgetpropositio- nen för avsatt resurser till dels i form av ett en- gångsbelopp på , dels därefter . Den årliga ersättningen till kan dock komma att behöva ses då handläggningskostnaderna be- räknas kunna minska något . Förslaget bedöms inte ge upphov till ökade kostnader för de allmänna förvaltningsdomstolarna. 6.3 Effekter för företagen Förslaget om ett avdrag vid beräkningen av egenavgifterna syftar till att förbättra de mindre företagens förutsättningar för utveckling och tillväxt. Egenavgifterna utgör en stor kostnad för många enskilda näringsidkare. Förslaget kan därför förbättra likviditeten och göra det mer attraktivt att driva ett företag samt sänka tröskeln för de som överväger att starta ett Eftersom förslaget utformats för att uppfylla kommissionens regelverk Prop. 2009/10:178 för stöd av mindre betydelse, medför detta att bland annat enskilda när- ingsidkare kommer att behöva lämna vissa uppgifter till för att verket ska kunna bedöma om avdrag kan ges. Informationen är nöd- vändig för att bland annat kravet på kumulationskontroll ska kunna upp- fyllas. Detta medför en ökad administrativ kostnad för enskilda närings- idkare. Avdraget är dock frivilligt. Informationen omfattar i huvudsak uppgifter om andra stöd av mindre betydelse som den enskilda närings- idkaren har beviljats. Uppgifterna ska lämnas i samband med självdekla- rationen. För de enskilda näringsidkare som inte har beviljats några andra stöd av mindre betydelse kommer emellertid uppgiftslämnandet i princip endast att bestå av att begära avdraget. Detta torde vara fallet för flertalet enskilda näringsidkare. Då uppgiftslämnandet kan variera mycket mellan olika enskilda näringsidkare skulle det vara mycket komplicerat att när- mare uppskatta storleken på kostnaderna. Kostnaderna för det ökade uppgiftslämnandet bedöms dock sammantaget vara förhållandevis låga. Den ökade administrativa kostnaden bedöms vara motiverad och upp- vägs av den lättnad som avdraget medför. Många mindre företag har en förhållandevis låg inkomst och margina- lerna är låga, i synnerhet under en lågkonjunktur. Ett avdrag vid beräk- ningen av egenavgifterna bidrar till att stärka likviditeten hos företagen och torde medföra en högre grad av överlevnad bland dessa företag, vilket i sin tur medverkar till att dämpa fallet i sysselsättningen. Åtgärden kan även medföra att nya företag etableras då tröskeln för att starta före- tag sänks. Förslaget om ett avdrag vid beräkningen av egenavgifterna bedöms leda till en viss ökning av den ekonomiska standarden för alla grupper. Av diagram 6.1 nedan framgår den genomsnittliga procentuella förändringen av ekonomisk standard (disponibel inkomst justerad för hushållsstorlek) till följd av förslaget för olika inkomstgrupper. Beräkningarna avser hela befolkningen och en jämförelse mellan nu gällande regelverk och försla- get. Den största ökningen återfinns bland de med lägst inkomster. Den lägsta standardökningen får de med högst inkomster. Om beräkningar endast innefattar dem som omfattas av förslaget (dia- gram 5.2) är givetvis den procentuella ökningen av ekonomisk standard större. Den största och minsta procentuella ökningen återfinns alltjämt bland de med lägst respektive högst inkomster. Där emellan är i princip ökningen avtagande med inkomsten. Diagram 6.1 Procentuell förändring av ekonomisk standard till följd Prop. 2009/10:178 av förslaget för hela befolkningen. Efter inkomstgrupper (deciler) Diagram 6.2 Procentuell förändring av disponibel inkomst till följd av förslaget för alla med inkomster från aktiv näringsverksamhet. Efter inkomstgrupper (deciler) Av dem som är enskilda näringsidkare och aktiva delägare i handelsbo- lag är en större andel män än kvinnor. Förslaget om ett avdrag vid beräk- ningen av egenavgifterna beräknas därför till tillfalla män. Undersökningar visar att kvinnor i högre utsträckning än män tvekar att starta företag. I och med att förslaget sänker tröskeln för att driva ett eget företag är förhoppningen att andelen kvinnor som startar egna företag och således får del av nedsättningen ska öka. Förslaget kan därmed komma att bidra till att påverka ett av de jämställdhetspolitiska del- målen, nämligen det som handlar om ekonomisk jämställdhet. 7.1Förslaget till lag om ändring i socialavgiftslagen (2000:980) Paragrafen är ny. Första stycket innebär att vid beräkningen av egenavgifter ska ett av- drag av avgiftsunderlaget göras. För att avdrag ska göras måste dock den avgiftsskyldige begära detta i sin självdeklaration. Avdraget får vidare högst uppgå till . I andra stycket anges de villkor som måste vara uppfyllda för att av- drag ska kunna göras. Av första punkten följer att avdrag bara får göras till den del avgiftsun- derlaget utgörs av avgiftspliktig inkomst av näringsverksamhet. Det innebär att avdraget ska beräknas på den del av avgiftsunderlaget som består av inkomst av näringsverksamhet, dvs. avgiftspliktig inkomst av enskild näringsverksamhet och avgiftspliktig inkomst från ett handels- bolag som den avgiftspliktige är delägare i. Om den avgiftsskyldige ska betala egenavgifter på avgiftspliktig inkomst av tjänst, omfattas således inte den delen av avgiftsunderlaget som består av tjänsteinkomster. Av andra punkten framgår att avgiftsunderlaget avseende inkomst av näringsverksamhet måste överstiga för att avdrag ska göras. Om avgiftsunderlaget är eller lägre får således inte något avdrag göras.