prop · GY0343 · 2010-12-16 00:00:00 — I detta samman- hang bör påpekas att principen om ömsesidigt erkännande innebär att prövningen så nära som möjligt ska sluta an till vad som gäller när det finns ett svenskt beslut om förverkande. Enligt regeringens mening riskerar en särskild inledande prövning av åklagare att inte vara helt för- enlig med denna princip. I ett längre perspektiv kan det vidare förutses att principen om ömsesidigt erkännande kommer att få ett allt starkare genomslag och att den verkställande statens myndigheter kommer att vidta allt färre kontroller av utländska beslut. Att nu tillerkänna Krono- fogdemyndigheten ställning som behörig myndighet när det gäller att pröva om det finns hinder att verkställa utländska förverkandebeslut ligger väl i linje både med denna utveckling och med de nya uppgifter som har ålagts myndigheten enligt lagen om verkställighet av bötesstraff. Ett ytterligare skäl för att välja som behörig myndighet är att samma myndighet också föreslås vara behörig när är utfärdande stat. Frågor om verkställighet av förverkande kommer med en sådan lösning på bästa sätt att hållas ihop och bli före- mål för en konsekvent hantering. Regeringen delar vidare de synpunkter som framförts av bl.a. och , Prop. 2010/11:43 att den lösning som föreslogs i promemorian med en uppdelning av ansvarsområdena skulle medföra en risk för en mer oklar ansvarsfördel- ning och fler samordningsproblem, än en lösning där Kronofogdemyn- digheten är behörig såväl att pröva om ett utländskt förverkandebeslut är verkställbart i som att ansvara för den faktiska verkställigheten. Även med den lösning som föreslås kommer det att finnas situa- tioner som kräver ett bra samarbete mellan och , t.ex. för att utreda om en verkställighet skulle skada en pågående förundersökning. Regeringen är övertygad om att en lösning där ensam är behörig enligt rambeslutet när är verkställande stat skapar de bästa förutsättningarna för en effektiv hantering av de frågor som kan bli aktuella. I promemorian fästes också viss vikt vid rambeslutets krav att det för vissa vägransgrunders tillämpning (artikel 8.2) krävs att det är en rättslig myndighet som fattar beslut. När det gäller det internationella straff- rättsliga samarbetet torde traditionellt sett inte räknas som en rättslig myndighet, utan med sådana myndigheter har framför allt avsetts domstolar, undersökningsdomare eller åklagare. I ett snävt perspektiv kan därmed anses falla utanför begreppet rättslig myndighet. Rambeslutet erbjuder emellertid en mer flexibel tolkning eftersom det anger att ett avslag med stöd av aktuell artikel får ske av en rättslig myndighet så som den definieras i den [verkställande] statens lagstiftning. Enligt regeringens mening finns det därmed utrymme enligt rambeslutet att utse andra myndigheter än de traditionella som behöriga rättsliga myndigheter. Med denna utgångs- punkt finns det enligt regeringens mening inte några hinder mot att utse till behörig myndighet. Sammanfattningsvis anser regeringen att bör vara den myndighet som är behörig att pröva om ett beslut om förverk- ande från en annan medlemsstat som sänts över till är verkställ- bart eller inte. bör vidare vara behörig att verk- ställa det utländska förverkandebeslutet. 7.3Erkännande och verkställighet av ett svenskt beslut om förverkande i en annan medlemsstat i Europeiska unionen 7.3.1Översändande av ett beslut om förverkande Regeringens förslag: Ett svenskt beslut om förverkande ska få sändas över till en annan medlemsstat i Europeiska unionen för erkännande och verkställighet i den staten om det är förenligt med rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande och det kan antas ge fördelar vid verkställigheten. Beslutet ska skickas direkt till en behörig myn- dighet eller i förekommande fall till en centralmyndighet. Beslutet ska få sändas över till flera medlemsstater . Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot den prövning som ska ske innan ett svenskt förverkandebeslut sänds över till en eller flera medlemsstater för verkställighet. Skälen för regeringens förslag: I svensk rätt gäller ett par grund- läggande förutsättningar för att verkställighet utomlands ska bli aktuell. En av dessa är att gäldenären vistas utomlands eller av annat skäl kan antas ha egendom utomlands. En annan är att det är förknippat med stora svårigheter att driva in skulden i eller att det annars finns grundad anledning att anta att fortsatta verkställighetsförsök i kommer att misslyckas. Några motsvarande krav vad gäller nationella indrivningsförsök upp- ställs inte enligt rambeslutet. Avsikten med rambeslutet är att åstad- komma enklare och effektivare verkställighet av beslut om förverkande. Det innebär enligt regeringens mening att det inte bör ställas något krav på att försök till indrivning redan har gjorts i eller att indrivning av andra skäl bedöms utsiktslös innan sänder över det svenska förverkandebeslutet till en annan medlemsstat för verk- ställighet där. kan man tidigt förutse att verkställighet utomlands har goda förutsättningar att lyckas och bli effektiv om den genomförs snabbt, oberoende av förutsättningarna för verkställighet här i landet. Detta gäller framför allt i de fall där viss egendom redan har säkrats genom ett svenskt frysningsbeslut eller erhållit uppgifter om att den som förverkandebeslutet riktar sig mot har till- gångar i en annan medlemsstat. I många fall torde dock verkställighet utomlands aktualiseras först sedan vanliga indrivningsåtgärder i har vidtagits. Sådana åtgärder kan ha visat sig resultatlösa eller ha resulterat i information om att tillgångar finns i en annan medlemsstat. I ett sådant fall talar starka skäl för att verkställighet i den andra staten bör ske. Den nya regleringen bör vara flexibel och i varje enskilt fall skapa de bästa förutsättningarna för effektiv verkställighet. bör emellertid ställas krav på att verkställighet utomlands kan antas ge för- delar jämfört med verkställighet i . Att en sådan materiell förut- sättning ställs upp överensstämmer med rambeslutets syfte och säker- ställer att svenska och utländska myndighetsresurser utnyttjas på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. Motsvarande utgångspunkter gäller beträffande verkställighet av svenska bötesstraff i andra medlems- stater, se 2 kap. 1 § lagen om verkställighet av bötesstraff (prop. 2008/09:218 s. 35 f.). Detta krav bör framgå av de nya bestämmelserna. En skillnad gentemot verkställighet av ett bötesstraff är att verkställighet av ett beslut om förverkande kan fortgå efter det att beslutet sänts över till en annan stat, vilket bör beaktas i de nya bestämmelserna (se avsnitt 7.3.3). En ytterligare prövning som kommer att behöva göra, utöver den att verkställighet utomlands kan antas ge för- delar, är om det svenska förverkandebeslutet kan sändas över med stöd av rambeslutet, dvs. om de krav som rambeslutet ställer upp är tillgodo- sedda. För att ett översändande ska få ske förutsätter rambeslutet, om förverkandebeslutet avser ett penningbelopp, t.ex. att det finns tillräck- liga skäl att anta att den fysiska eller juridiska personen som avses med beslutet har egendom eller inkomster i den medlemsstat beslutet skickas till. Rör förverkandebeslutet specifik egendom får beslutet sändas över till den medlemsstat i vilken har tillräckliga skäl att anta att egendomen är belägen. Skulle sådana uppgifter inte gå att fastställa, får beslutet om förverkande sändas över till den medlemsstat i vilken personen normalt är bosatt (se artikel 4.1). Rambeslutet föreskriver i artikel 4 att ett beslut om förverkande eller en bestyrkt kopia av beslutet ska skickas direkt till behörig myndighet i den verkställande staten. I de fall en medlemsstat med stöd av artikel 3.2 i rambeslutet har utsett en centralmyndighet ska förverkandebeslutet i stället skickas direkt till den myndigheten. Enligt vad som framgår av avsnitt 7.2.2 ska vara behörig att sända över svenska förverkandebeslut. Kommunikationen ska ske direkt mellan och den behöriga myndigheten eller central- myndigheten i den andra staten. Till beslutet om förverkande ska alltid fogas det särskilda intyg vars innehåll anges i bilagan till rambeslutet. Intyget ska i princip innehålla all den information som krävs för att behörig myndighet i den andra staten ska kunna ta ställning till frågan om erkännande av beslutet och sedan verkställa detsamma. Uppgifterna i intyget hänför sig till själva domstolsavgörandet, men det är även fråga om uppgifter som tar sikte på verkställigheten. Det närmare innehållet framgår i detalj av bilagan till rambeslutet och kräver därför inga ytterligare kommentarer. Intyget ska utfärdas av . Myndigheten ansvarar också för att intyget är utfärdat på, eller översatt till, ett språk som godtas av den stat där verkställigheten är tänkt att äga rum. Dessa förutsättningar kan fram- gå av förordning. Om den andra statens myndighet begär kompletterande uppgifter från , får myndigheten bedöma om det finns behov av att översätta dessa handlingar. är aldrig skyldig att översätta det avgörande som innehåller förverkandebeslutet. För att kunna lämna vissa uppgifter i intyget kan Kronofogdemyndig- heten behöva bistånd eller kompletterande uppgifter från domstol eller åklagare, i de fall där uppgifterna inte klart kan läsas ut av domen. Dom- stol och åklagare bör självfallet bistå med de uppgifter som behövs för att ska kunna fullgöra sina åtaganden. Rambeslutet skapar även förutsättningar för den utfärdande staten att sända över förverkandebeslutet till flera medlemsstater (se artikel 5). Avser förverkandebeslutet specifik egendom får beslutet sändas över till flera stater om det t.ex. finns tillräckliga skäl att anta att egendomen är lokaliserad i flera stater eller om det för verk- ställigheten krävs åtgärder i flera stater. Beslut om förverkande bör få sändas över till flera stater under förutsättning att Kronofogde- myndigheten bedömer att det finns ett specifikt behov av att göra det. Detta kan t.ex. vara fallet om det krävs verkställighet i flera stater för att nå upp till det belopp som omfattas av förverkandebeslutet. Om förut- sättningarna i övrigt är uppfyllda finns det enligt regeringens mening inte någon anledning att ställa upp hinder för att ett förverkandebeslut sänds över till flera medlemsstater. Denna möjlighet bör framgå av lag. Verk- ställighet i flera stater får givetvis inte leda till att det samman- lagda värdet av det som verkställs överstiger det belopp som anges i förverkandebeslutet, se avsnitt 7.3.3. Andra åtgärder och omvandling Regeringens förslag: ska inte få tillåta att ett svenskt beslut om förverkande, som har sänts över för erkännande och verkställighet i en annan medlemsstat i Europeiska unionen, verkställs genom frihetsberövande eller annan åtgärd eller att ett beslut om förverkande avseende viss egendom verkställs i den andra staten genom betalning av ett belopp motsvarande egendomens värde. Promemorians förslag: I promemorian föreslogs inga regler om för- bud mot andra alternativa åtgärder eller omvandling i den verkställande Remissinstanserna har inte framfört några synpunkter i dessa frågor. Skälen för regeringens förslag: I artikel 12.4 i rambeslutet finns bestämmelser som innebär att den verkställande staten kan föreskriva andra alternativa åtgärder för verkställighet än vad som anges i beslutet om förverkande, i de fall det inte är möjligt att vare sig helt eller delvis Sådana åtgärder kan t.ex. vara ett frihetsberövande eller någon form av samhällstjänst. Mot bakgrund av att flera medlems- stater inte har några sådana möjligheter i sina egna rättssystem är detta tillåtet endast om den utfärdande statens myndighet i intyget uttryckligen lämnat sitt samtycke till ett sådant förfarande. I svensk rätt finns inte några sådana möjligheter, dvs. att myndigheterna vid misslyckade försök att verkställa ett förverkandebeslut kan föreskriva t.ex. ett frihetsstraff i Sådana möjligheter finns beträffande bötesstraff enligt bötes- verkställighetslagen, men den grundläggande skillnaden är att bötesstraff är en påföljd för brott, vilket förverkande inte är. En möjlighet för en annan medlemsstat att verkställa ett svenskt beslut om förverkande genom någon annan åtgärd än den som uttryckligen framgår av beslutet, t.ex. genom ett frihetsberövande, ter sig alltför främmande från ett svenskt perspektiv och bör därför enligt regeringens mening inte tillåtas. Detta bör framgå av lag. I de fall Kronofogde- myndigheten avser att sända över ett beslut om förverkande till en annan medlemsstat ska myndigheten uttryckligen i intyget ange att den verk- ställande staten inte får föreskriva andra åtgärder än vad som uttryckligen framgår av beslutet om förverkande. I rambeslutets artikel 7.2 finns bestämmelser om att beslut om förverk- ande avseende viss specifik egendom kan verkställas genom inbetalning av ett belopp som motsvarar värdet på egendomen i stället. sätter att det är tillåtet enligt de berörda staternas lagstiftning och att de behöriga myndigheterna i det enskilda fallet kommer överens om att förverkandebeslutet får verkställas på detta sätt. inte i svensk rätt. Om en svensk domstol har beslutat att viss specifik egendom ska förverkas får inte verkställa det såsom ett värdeförverkande i stället. Det bör framgå av lag att Krono- fogdemyndigheten inte får tillåta att ett svenskt beslut om förverkande avseende specifik egendom verkställs i den andra staten genom betalning av eller verkställighet avseende egendomens värde. I samband med att sänder över ett beslut om förverkande avseende viss specifik egendom ska myndigheten ange i intyget att någon sådan omvandling inte får ske. Sammanfattningsvis bör det i lag tas in bestämmelser om att Krono- Prop. 2010/11:43 fogdemyndigheten inte ska få tillåta att ett svenskt förverkandebeslut verkställs genom att andra åtgärder vidtas än vad som framgår av beslutet eller att ett beslut om förverkande avseende viss egendom verkställs genom betalning eller indrivning av ett visst belopp. 7.3.3Följderna av översändandet av ett förverkandebeslut Regeringens förslag: Verkställighet ska få ske i även sedan ett beslut om förverkande har sänts över till en annan medlemsstat. Avser förverkandebeslutet en betalningsskyldighet ska Kronofogde- myndigheten bevaka så att det inte sammanlagt verkställs ett högre belopp än det som anges i beslutet om förverkande. Denna bevakningsskyldighet ska gälla såväl vid verkställighet i som vid verkställighet i flera andra medlemsstater. Promemorians förslag: I promemorian föreslogs inga uttryckliga bestämmelser om att verkställighet får ske i även sedan ett förverkandebeslut har sänts över till en annan medlemsstat eller om någon bevakningsskyldighet för . Remissinstanserna har inte framfört några synpunkter i dessa frågor. Skälen för regeringens förslag: I 29 § internationella verkställig- hetslagen finns ett uttryckligt förbud mot att påbörja verkställigheten av ett beslut i sedan beslutet har skickats över till en annan stat för Bestämmelsen omfattar även beslut om förverkande (se 4 § tredje stycket samma lag). Bestämmelsen baserar sig på de konven- tionsåtaganden som ligger till grund för lagen (bl.a. brottmålsdoms- konventionen, se prop. 1972:98 s. 135). av beslut om förverkande innehåller däremot inget sådant förbud utan tillåter att den utfärdande staten påbörjar eller fortsätter verkställigheten i den egna staten efter det att förverkandebeslutet har sänts till en eller flera andra medlemsstater, se artikel 14.1. Det kan inte uteslutas att verkställighet i flera stater av ett beslut om förverkande avseende en betalningsskyldighet innebär en viss risk för att det sammanlagda värdet av det som verkställs överstiger det belopp som anges i beslutet. sådant överförverkande är givetvis inte tillåtet, se artikel 14.2. kan verkställighet i flera stater utgöra ett effektivt sätt att få förverkande- beslutet verkställt i sin helhet och då särskilt när personen i fråga har tillgångar i flera medlemsstater. Regeringen anser att Kronofogde- myndigheten bör få utnyttja den möjlighet som rambeslutet erbjuder, att få påbörja eller fortsätta med verkställigheten i även sedan förverkandebeslutet har sänts över till annan medlemsstat. framgå av lag. Den svenska verkställigheten kan således fortgå som I syfte att förhindra ett överförverkande följer en skyldighet enligt artikel 14.3 att genast skriftligen underrätta den andra statens myndighet om det finns risk för ett överförverkande, om beslutet om förverkande helt eller delvis har verkställts i eller i en annan stat eller om den mot vilken verkställigheten riktar sig frivilligt betalat hela eller delar av det förverkade beloppet. Bestämmelser om sådan underrättelseskyldighet kan tas in i förordning. Däremot bör det av lag framgå att Kronofogde- myndigheten har en skyldighet att bevaka de beslut om förverkande som avser en betalningsskyldighet och som sänds över till flera medlemsstater så att ett överförverkande inte sker. Detsamma gäller i de fall Krono- fogdemyndigheten verkställer beslutet i parallellt med verk- ställighet i annan medlemsstat. Efter det att ett svenskt beslut om förverkande har verkställts i en annan medlemsstat ska den verkställande staten fördela det belopp som flutit in under verkställigheten mellan staterna enligt den schablonregel som anges i rambeslutets artikel 16.1. Som framgår av avsnitt 7.4.12 (som reglerar motsvarande situation när är verkställande stat) kan den utfärdande och den verkställande staten komma överens om att det som flyter in vid verkställigheten ska fördelas annorlunda än vad som följer av schablonregeln. Även om frågan sällan torde bli aktuell vid verkställighet utomlands av ett svenskt förverkandebeslut, kan det inte uteslutas att omständigheterna i ett enskilt fall är sådana att en annan fördelning av beloppet kan vara motiverad. Det kan vara fråga om ett mycket stort belopp, som den arbetsinsats som krävs av den andra statens myndighet är obetydlig, t.ex. där hela det belopp som ska drivas in finns på ett bankkonto. Även den omvända situationen kan vara för handen. Beroende på omständigheterna i det enskilda fallet torde det ofta framstå som lämpligt att ett önskemål från svensk sida om en sär- skild överenskommelse enligt artikel 16.4 föregås av samråd mellan och , i egenskap av cen- tralmyndighet för det internationella rättsliga samarbetet. Ett sådant sam- råd kan ske informellt och t.ex. belysa om den svenska staten har behandlat en likartad begäran från den andra staten. Det närmare förfar- andet kan regleras i förordning. Erkännande och verkställighet i av beslut om Prop. förverkande som har meddelats i en annan medlemsstat i Europeiska unionen 7.4.1Översändande av ett beslut om förverkande Regeringens förslag: Det intyg som ska följa med ett beslut om förverkande för erkännande och verkställighet i ska vara upp- rättat i enlighet med bilagan till rambeslutet. Intyget ska vara avfattat på eller översatt till svenska, danska, norska eller engelska. Om intyget saknas, eller om det är så bristfälligt till form eller innehåll att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en prövning av frågan om förverkandebeslutet kan erkännas och verkställas här, ska ge den andra statens myndighet möjlig- het att komma in med komplettering. Detsamma ska gälla om beslutet om förverkande saknas. Intyget och beslutet om förverkande ska sändas över av behörig myndighet eller centralmyndighet i den utfärdande staten direkt till . Detta ska ske skriftligen genom post, bud eller telefax. Efter överenskommelse i enskilda fall får översändande ske på annat sätt. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens med den skillnaden att föreslogs vara behörig myndighet. Remissinstanserna har lämnat förslagen utan anmärkning. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 4.1 ska ett beslut om förverkande som sänds över för erkännande och verkställighet åtföljas av ett intyg som har upprättats i enlighet med bilagan till rambeslutet. rambeslutet finns det inte några bestämmelser om intygets innehåll, utan detta regleras uteslutande i bilagan. Intyget är av central betydelse vid prövningen av om förverkandebeslutet är verkställbart. I intyget ska i princip all den information som behövs för att ska kunna genomföra sin prövning finnas. Intyget ska undertecknas av den behöriga myndigheten i den utfärdande staten, som också intygar riktigheten i innehållet. Innehållet i intyget överensstämmer i huvudsak med de intyg som ska upprättas enligt andra rambeslut som reglerar det I den nya lagstiftningen bör det införas en bestämmelse motsvarande den som återfinns i rambeslutet, dvs. förverkandebeslut ska åtföljas av ett intyg som ska ha upprättats enligt de krav som ställs. Om intyget saknas, är ofullständigt eller uppenbarligen inte motsvarar förverkandebeslutet, får erkännande och verkställighet vägras med stöd av artikel 8.1. Innan ett sådant beslut fattas ska samråda med behörig myndighet i den andra staten. skyldigheten i detta avseende ska fylla en funktion bör myndigheten i den utfärdande staten ges möjlighet att komplettera intyget eller rätta till de brister eller felaktigheter som finns. Detsamma gäller om beslutet om Detta bör framgå av lag och bestämmelsen kan utformas efter förebild av motsvarande regel i t.ex. 3 kap. 7 § lagen om verkställighet av bötesstraff. Om bristerna i intyget kvarstår efter det att tiden för komplettering har gått ut kan det bli aktuellt att vägra erkän- nande (se avsnitt 7.4.4). Vägransgrunden i artikel 8.1 avser endast brister i intyget. Någon motsvarande bestämmelse som hänför sig till beslutet om förverkande finns inte. Det är enligt regeringens mening inte möjligt att i verkställa ett utländskt förverkandebeslut utan att själva beslutet finns tillgängligt. Skulle den andra statens myndighet, trots begäran om komplettering, inte sända över beslutet, ska någon verk- ställighet i inte ske. Det bör i sådana fall bli fråga om att avvisa verkställigheten. Rambeslutet ställer inte något krav på att själva förverkandebeslutet ska vara skrivet på eller översatt till ett språk som den verkställande staten godtar. Däremot ska det särskilda intyget antingen vara avfattat på eller översatt till något av de språk som den verkställande staten har förklarat sig godta (artikel 19.1). Att det inte ställs några språkkrav på förverkandebeslutet ska ses mot bakgrund av att de uppgifter som ska anges i intyget återger de delar av förverkandebeslutet som är av betydelse för frågan om erkännande och verkställighet av beslutet. Inget hindrar dock den verkställande staten att på egen bekostnad översätta beslutet om förverkande. Detta utgör också en grund för att besluta om uppskov med verkställigheten med stöd av artikel 10.1 d i rambeslutet. Ett skäl kan vara att det under förfarandet framförts invändningar från den som förverkandebeslutet riktar sig emot, t.ex. att intyget inte motsvarar beslutet om förverkande, vilket utgör en vägransgrund. Utgångspunkten är dock att ett intyg på ett för den verkställande staten godtagbart språk ska räcka. I propositionen om antagande av det nu aktuella rambeslutet redo- visades ingen bedömning av vilka språk som bör godtas av . Den frågan lämnades öppen till genomförandet av rambeslutet (prop. 2004/05:55 s. 48). Vid genomförande av andra rambeslut, t.ex. ram- besluten om en europeisk arresteringsorder och om verkställighet av frysningsbeslut diskuterade regeringen ingående vilka språk som bör godtas beträffande intyget (prop. 2003/04:7 s. 107 f. och prop. 2004/05:115 s. 37 f.). Frågan var även aktuell vid genomförandet av ram- beslutet om verkställighet av bötesstraff (prop. 2008/09:218 s. 43). I samtliga fall ansågs det självklart att de språk som normalt godtas i det straffrättsliga samarbetet, nämligen svenska, danska och norska, ska vara godtagbara språk. Det ansågs vidare att även engelska bör godtas.