prop · GX03170 · 2010-03-23 00:00:00 — 62 § Byggsanktionsavgiften ska tillfalla kommunen när det är bygg- nadsnämnden som har beslutat att ta ut avgiften och i övrigt tillfalla staten. 63 § Om en skyldighet att betala en byggsanktionsavgift har upphävts genom ett beslut som har vunnit laga kraft, ska tillsynsmyndigheten åter- betala avgiften jämte ränta enligt 5 § räntelagen (1975:635) för tiden från den dag avgiften betalades till och med den dag återbetalningen sker. Överlåtelse av egendom efter en överträdelse 64 § Bestämmelserna om rätt till avdrag på köpeskilling eller hävning av köp i 4 kap. 12 § jordabalken ska tillämpas när egendom överlåts mot ersättning efter en överträdelse som avses i 51 § men innan rättelse har skett, om inte överlåtaren vid överlåtelsen upplyst om överträdelsen eller förvärvaren annars känt till eller bort känna till överträdelsen. 65 § Den som i ett ärende som gäller tillsyn enligt denna lag eller EU- förordningar i frågor inom lagens tillämpningsområde samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av lagen eller en så- dan EU-förordning har fått information om någons affärs- eller driftsför- hållanden eller förhållanden av betydelse för landets försvar, får inte obe- hörigen röja eller utnyttja informationen. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället offentlighets- och sekre- tesslagen (2009:400). 1 § I varje kommun ska det finnas en byggnadsnämnd. 2 § Utöver de uppgifter som har enligt andra be- stämmelser i denna lag ska nämnden 1.verka för en god byggnadskultur samt en god och estetiskt tilltalande stads- och landskapsmiljö, 2.uppmärksamt följa den allmänna utvecklingen inom kommunen och dess närmaste omgivning samt ta de initiativ som behövs i frågor om planläggning, byggande och fastighetsbildning, 3.samarbeta med de myndigheter, organisationer och enskilda vars ar- bete och intressen rör nämndens verksamhet, och 4.lämna råd och upplysningar i frågor som rör nämndens verksamhet. 3 § Om någon begär det, ska ge skriftliga upplys- ningar om planläggning, byggande och fastighetsbildning. 4 § Om det behövs en karta för prövningen av en fråga om bygglov in- om ett område med sammanhållen bebyggelse (nybyggnadskarta) och sökanden begär det, ska tillhandahålla en sådan karta. 5 § Bestämmelserna i kommunallagen (1991:900) om nämnder ska gäl- la för . 6 § Ett delegationsuppdrag enligt 6 kap. 33 § kommunallagen (1991: 900) får, utöver det som följer av 6 kap. 34 § kommunallagen, inte om- fatta befogenhet att 1.avgöra ärenden som är av stor vikt eller har principiell betydelse, 2.i andra fall än som avses i 11 kap. 3032 §§ och 33 § 1 besluta före- lägganden eller förbud som förenas med vite, 3.besluta förelägganden som förenas med en upplysning om att den åtgärd som föreläggandet avser kan komma att utföras genom byggnads- nämndens försorg på bekostnad av den som föreläggandet riktas mot, eller 4.avgöra frågor om byggsanktionsavgift enligt 11 kap. 7 § ska ha minst en person med arkitektutbildning till sin hjälp och i övrigt ha tillgång till personal i den omfattning och med den särskilda kompetens som behövs för att nämnden ska kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. 8 § får ta ut avgifter för 1.beslut om planbesked, förhandsbesked, villkorsbesked, startbesked, slutbesked och ingripandebesked, 2.beslut om lov, 3.tekniska samråd och slutsamråd, 4.arbetsplatsbesök och andra tillsynsbesök på byggarbetsplatsen, 5.upprättande av nybyggnadskartor, 6.framställning av arkivbeständiga handlingar, 7.kungörelser enligt 9 kap. 41 § tredje stycket, och 8. andra tids- eller kostnadskrävande åtgärder. 9 § får ta ut en planavgift för att täcka programkost- nader och kostnader för andra åtgärder som behövs för att upprätta eller ändra detaljplaner eller områdesbestämmelser, om 1.nämnden ger bygglov för nybyggnad eller ändring av en byggnad, 2.den fastighet som bygglovet avser har nytta av planen eller områdes- bestämmelserna. Det som enligt första stycket gäller i fråga om en byggnad ska också tillämpas på en anläggning som kräver bygglov enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 16 kap. 7 §. 10 § En avgift enligt 8 eller 9 § får inte överstiga kommunens genom- snittliga kostnad för den typ av besked, beslut eller handläggning som avgiften avser. Grunderna för hur avgifterna ska beräknas ska anges i en taxa som be- slutas av kommunfullmäktige. 11 § En avgift enligt 8 eller 9 § ska betalas av den som är sökande eller har gjort anmälan i det ärende som beskedet, beslutet eller handlägg- ningen avser. Avgiften får tas ut i förskott. Överklagande av kommunala beslut 1 § Följande beslut enligt denna lag får överklagas i den ordning som gäller för laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900): 1.kommunfullmäktiges beslut om översiktsplan, 2.kommunfullmäktiges beslut om uppdrag åt att anta, ändra eller upphäva detaljplaner eller områdesbestämmelser, 3.kommunfullmäktiges beslut om uppdrag åt att fatta beslut om skyldighet för fastighetsägare att betala kostnader för ga- tor och andra allmänna platser eller att fatta beslut om villkoren för sådan betalning, 4.kommunfullmäktiges eller beslut att inte anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser, 5.kommunfullmäktiges eller beslut om grunderna för skyldighet att betala kostnader för gator och andra allmänna platser och om generella villkor för sådan betalning, 6.kommunfullmäktiges beslut om taxa i ärenden hos byggnadsnämn- den, och 7.ett kommunalförbunds eller regionplaneförbunds fullmäktiges beslut om regionplan. 2 § Kommunala beslut enligt denna lag får inte överklagas i den del de avser 1.avbrytande av ett planarbete, 2.planbesked enligt 5 kap. 2 §, 3.andra frågor om gatukostnader än de som avses i 1 § 5, 4.villkorsbesked enligt 9 kap. 19 §, 5.förlängd handläggningstid enligt 9 kap. 27 §, 6. behovet av kontrollansvarig, särskilt sakkunnig, tekniskt samråd el- ler slutsamråd, 7.ingripandebesked enligt 11 kap. 7 §, eller 8.en fråga som redan är avgjord genom en detaljplan, områdesbestäm- melser eller ett förhandsbesked. Att tvister rörande gatukostnader prövas av fastighetsdomstol framgår av 15 kap. 10 §. 3 § Andra kommunala beslut enligt denna lag än de som avses i 1 och 2 §§ får överklagas hos . Överklagande av och andra statliga förvaltningsmyndigheters beslut 4 § beslut enligt 11 kap. 10 § i frågan om att överpröva kommunens beslut får inte överklagas. Detsamma gäller beslut enligt 11 kap. 12 § om att överprövningsbestämmelserna också ska gälla lov eller förhandsbesked inom ett visst geografiskt område eller att ett lov eller förhandsbesked inte ska gälla förrän en överprövning har av- slutats. 5 § beslut enligt 11 kap. 11 § att helt eller i en viss del upphäva kommunens beslut om detaljplan, områdesbestämmelser, lov el- ler förhandsbesked får överklagas hos regeringen. 6 § beslut i ett överklagat ärende om antagande, ändring eller upphävande av en detaljplan eller områdesbestämmelser får över- klagas hos regeringen. 7 § Andra beslut av enligt denna lag än de som avses i 4 6 §§ och andra beslut av en statlig förvaltningsmyndighet enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 8 § Om ett ärende som har överklagats hos en allmän förvaltningsdom- stol rör en fråga som har särskild betydelse för Försvarsmakten, Fortifi- kationsverket, eller , ska domstolen överlämna målet till regeringen för prövning. 9 § Bestämmelser om vem som får överklaga beslut som avses i 3 och 57 §§ finns i 22 § förvaltningslagen (1986:223). 10 § Enbart det förhållandet att någon har underrättats eller ska ha un- derrättats enligt denna lag ger inte denne rätt att överklaga beslut som av- ses i 3 och 57 §§. 11 § Ett beslut som gäller staten i egenskap av fastighetsägare eller in- nehavare av en särskild rätt till en fastighet får överklagas av den statliga myndighet som förvaltar fastigheten. 12 § Ett beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdes- bestämmelser får överklagas endast av den som före utgången av gransk- ningstiden skriftligen har framfört synpunkter som inte har blivit tillgo- dosedda. Den inskränkning i rätten att överklaga som följer av första stycket gäl- ler inte om 1.beslutet har gått emot sakägaren genom att förslaget ändrats efter granskningstiden, eller 2.överklagandet grundas på att beslutet inte har tillkommit i laga ord- ning. 13 § En ideell förening som avses i 16 kap. 13 § får över- klaga ett beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan som kan antas få en betydande miljöpåverkan på grund av att planområdet får tas i an- språk för verksamheter eller åtgärder som anges i 4 kap. 34 § denna lag. 14 § En ideell förening som avses i 16 kap. 13 eller 14 § får överklaga ett beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan som in- nebär att ett område inte längre ska omfattas av strandskydd enligt 7 kap. . 15 § Ett beslut om lov eller förhandsbesked inom sådana skydds- eller säkerhetsområden som avses i 9 kap. 13 § får överklagas av 1.Transportstyrelsen, om beslutet rör en civil flygplats, 2.Strålsäkerhetsmyndigheten, om beslutet rör en kärnkraftsreaktor el- ler annan kärnteknisk anläggning, och 3.Försvarsmakten eller Myndigheten för samhällsskydd och bered- skap, i andra fall än de som anges i 1 och 2. 16 § Ett beslut om startbesked får överklagas endast av sökanden i bygglovsärendet. 17 § Bestämmelser om överklagande av ett beslut som avses i 3 och 5 7 §§ finns i 2325 §§ förvaltningslagen (1986:223). Tiden för överklagande av ett beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser liksom beslut om lov eller för- handsbesked räknas dock, för alla utom för sökanden och övriga som har delgetts beslutet, från den dag då beslutet eller justeringen av protokollet över beslutet har tillkännagetts på kommunens anslagstavla. När beslutet har fattats av kommunfullmäktige, ska det som enligt 2325 §§ förvalt- ningslagen gäller i fråga om den myndighet som har meddelat beslutet i stället gälla kommunstyrelsen. Prövningen av ett överklagande 18 § Den myndighet som prövar ett överklagande av ett beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser ska anting- en fastställa eller upphäva beslutet i dess helhet. Om kommunen har medgett det, får dock beslutet upphävas i en viss del eller ändras på annat sätt. Ändringar som har ringa betydelse får göras utan kommunens med- givande. Om kommunen begär det, får myndigheten förordna att det överklaga- de beslutet i sådana delar som uppenbarligen inte berörs av överklagan- det får genomföras trots att överklagandet inte har avgjorts slutligt. Ett sådant förordnande får inte överklagas. 14 kap. Skadeersättning och inlösen 1 § Detta kapitel innehåller bestämmelser om 1.skyldighet för kommunen att betala ersättning för skador som upp- kommer till följd av beslut enligt denna lag, 2.skyldighet för kommunen och andra att lösa in eller på annat sätt förvärva rätt till egendom, 3.hur en skada ska bedömas och ersättning beräknas, 4.kommunens rätt till ersättning i vissa fall, och 5.att rätten till ersättning eller inlösen kan gå förlorad. Ersättning i samband med en myndighets tillträde m.m. en skada har uppkommit till följd av en åtgärd som avses i § första stycket 1 eller andra stycket, har den skadelidande rätt till ersättning av kommunen eller, om åtgärden har vidtagits på uppdrag av en statlig myndighet, av staten. Ersättning vid vissa förelägganden 3 § Om med stöd av 11 kap. 22, 23 eller 24 § har meddelat ett föreläggande som innebär att ett byggnadsverk ska tas bort eller bli föremål för en annan åtgärd eller att en utfart eller annan utgång ska ändras, har den som äger byggnadsverket rätt till ersättning för den skada som föreläggandet medför. Ersättning på grund av vägrat bygglov 4 § Om ersättning har betalats för gatukostnader enligt 6 kap. 24 eller 25 § eller enligt motsvarande äldre bestämmelser, ska kommunen betala tillbaka ersättningen i den mån skada uppkommer genom att fastighets- ägaren på grund av att bygglov vägras inte kan använda fastigheten på det sätt som förutsattes när ersättningen togs ut. Kommunen ska också betala ränta enligt 5 § räntelagen (1975:635) från den dag ersättningen betalades till kommunen. 5 § Om bygglov vägras för en åtgärd som avser att en byggnad som är förstörd genom en olyckshändelse eller riven ska ersättas med en i hu- vudsak likadan byggnad, har fastighetens ägare rätt till ersättning av kommunen för den skada som det vägrade bygglovet medför. Om den byggnad som ska ersättas inte är förstörd genom en olyckshän- delse, gäller rätten till ersättning endast om den skada som det vägrade bygglovet medför är betydande i förhållande till värdet av den berörda delen av fastigheten. Rätten till ersättning gäller endast om ansökan om bygglov har gjorts från det att byggnaden revs eller förstördes. Ersättning på grund av vägrat marklov 6 § Om marklov vägras med stöd av 9 kap. 35 § första stycket 2 eller 3, har fastighetens ägare rätt till ersättning av kommunen för den skada som det vägrade marklovet medför. Rätten till ersättning gäller dock endast om det vägrade marklovet in- nebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom den berörda delen av fastigheten. Ersättning på grund av rivningsförbud eller vägrat rivningslov 7 § Om en detaljplan eller områdesbestämmelser innehåller ett riv- ningsförbud eller om ett rivningslov vägras enligt 9 kap. 34 §, har fastig- hetens ägare rätt till ersättning av kommunen för den skada som rivnings- förbudet eller det vägrade rivningslovet medför. Rätten till ersättning gäller dock endast om den skada som rivningsför- budet eller det vägrade rivningslovet medför är betydande i förhållande till värdet av den berörda delen av fastigheten. Ersättning när en detaljplan ändras eller upphävs 8 § Om ett område som enligt en detaljplan har varit avsett för allmän samfärdsel kommer att helt eller delvis användas för ett annat ändamål eller få sitt höjdläge ändrat när en ny eller ändrad detaljplan genomförs, har den som äger en fastighet som ligger intill området rätt till ersättning av väghållaren för den skada som genomförandet av den nya eller änd- rade detaljplanen medför för ägaren. 9 § Om en detaljplan ändras eller upphävs före genomförandetidens ut- gång, har den som äger en fastighet rätt till ersättning av kommunen för den skada som ändringen eller upphävandet medför för ägaren. En sådan rätt till ersättning gäller också om ändringen eller upphävan- det sker efter genomförandetidens utgång och skadan avser en åtgärd som när genomförandetiden löpte ut omfattades av ett bygglovsärende som inte var slutligt avgjort. Ersättning på grund av bestämmelser om skydd, placering, utformning och utförande av byggnadsverk och tomter 10 § Om kommunen i en detaljplan inför en bestämmelse som avses i 4 kap. 8 § 1 eller 16 § eller i områdesbestämmelser inför en bestämmelse som avses i 4 kap. 42 § första stycket 2 eller 5 och bestämmelsen innebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras, har den som äger en fastighet som berörs rätt till ersättning av kommunen för den skada som Första stycket gäller inte bestämmelser om rivningsförbud. bestämmelser gäller i stället 7 §. Ersättning på grund av områdesbestämmelser om vegetation och 11 § Om kommunen i områdesbestämmelser för ett område som avses i 9 kap. 13 § inför en bestämmelse om vegetation eller om markytans ut- formning eller höjdläge och föreskriften pågående markan- Prop. 2009/10:170 vändning avsevärt försvåras, har den som äger en fastighet som berörs av föreskriften rätt till ersättning av kommunen för den skada som före- skriften medför. Ersättning till innehavare av särskild rätt 12 § Det som enligt 511 §§ gäller i fråga om fastighetens ägare ska gälla också den som har en särskild rätt till fastigheten. 13 § Om ett beslut som avses i 5, 6 eller 7 §, 9 § första stycket eller 10 eller 11 § medför att användningen av fastigheten synnerligen försvåras, är kommunen skyldig att på fastighetsägarens begäran lösa in fastig- heten. 14 § Om mark eller annat utrymme enligt en detaljplan ska användas för en allmän plats som kommunen är huvudman för eller för annat än enskilt byggande, är kommunen skyldig att på fastighetsägarens begäran lösa in marken eller utrymmet. 15 § Om mark eller annat utrymme enligt en detaljplan ska användas för en allmän plats som kommunen inte är huvudman för, är den som ska vara huvudman för platsen skyldig att på fastighetsägarens begäran för- värva äganderätt, nyttjanderätt eller annan särskild rätt till marken eller utrymmet. Första stycket gäller inte om staten enligt 16 § eller kommunen enligt 17 § är skyldig att lösa in marken eller utrymmet. 16 § Om mark eller annat utrymme enligt en detaljplan ska användas för en väg som staten ska vara väghållare för enligt väglagen (1971:948) och som kommunen inte är huvudman för, är staten skyldig att på fastig- hetsägarens begäran förvärva äganderätt, nyttjanderätt eller annan sär- skild rätt till marken eller utrymmet. 17 § Om mark eller annat utrymme enligt en detaljplan ska användas för en väg som kommunen ska vara väghållare för enligt väglagen (1971: 948) men som kommunen inte är huvudman för, är kommunen skyldig att på fastighetsägarens begäran förvärva äganderätt, nyttjanderätt eller an- nan särskild rätt till marken eller utrymmet. 18 § Om mark eller annat utrymme enligt en detaljplan ska användas för enskilt byggande men också för en allmän ledning, en allmän trafik- anläggning eller en trafikanläggning som är gemensam för flera fastighe- ter, är den som ska vara huvudman för anläggningen skyldig att på fastig- hetsägarens begäran förvärva nyttjanderätt eller annan särskild rätt i den omfattning som behövs för ändamålet. 19 § Den som är skyldig att förvärva en rätt till mark eller utrymme en- ligt 15, 16, 17 eller 18 § får bestämma vilken rätt som förvärvet ska avse. 20 § Skyldigheterna i 1417 §§ gäller inte för tid då tillfällig använd- Prop. 2009/10:170 ning av marken eller utrymmet enligt detaljplanen får pågå enligt det som följer av 4 kap. 2629 §§. 21 § Särskilda bestämmelser om inlösen av mark eller utrymme inom ett samverkansområde finns i lagen (1987:11) om exploateringssamver- kan. Bedömningen av en skadas betydelse 22 § Vid bedömningen av en skadas betydelse enligt någon av bestäm- melserna i 57 och 1013 §§ ska hänsyn också tas till 1.andra beslut som avses i 57 och 1013 §§, 2.beslut enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., 3.beslut enligt 7 kap. 3, 5, 6, 9, 22 eller 24 § , 4.beslut som innebär att tillstånd enligt 7 kap. 11 § andra stycket eller 28 b29 a §§ inte ges, 5.förelägganden eller förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket miljöbal- 6.beslut som innebär att dispens inte ges i fråga om de bestämmelser som avses i 15, 7.beslut enligt 18 § skogsvårdslagen (1979:429), och 8.inverkan av föreskrifter som har meddelats med stöd av 30 § skogs- vårdslagen. Första stycket gäller endast i fråga om beslut och föreskrifter som har meddelats före det senaste beslutet. Att en talerätt eller rätt till ersättning eller inlösen med anledning av ett beslut som avses i första stycket har gått förlorad till följd av bestämmel- serna i 15 kap 4 § eller motsvarande bestämmelser i eller lagen om kulturminnen m.m. hindrar inte att hänsyn tas till beslutet. 23 § Vid bestämmande av ersättning enligt detta kapitel ska 4 kap. ex- propriationslagen (1972:719) tillämpas. 24 § I fall som avses i någon av bestämmelserna i 3 och 58 §§, 9 § första stycket samt 1012 §§ ska, trots det som sägs i 23 §, ersättning för minskning av en fastighets marknadsvärde bestämmas 1.som skillnaden mellan fastighetens marknadsvärde före och efter be- slutet eller den åtgärd som avses i 8 §, och 2.utan hänsyn till förväntningar om ändring av markanvändningen. Vid bestämmande av ersättningen ska 4 kap. 1 § andra stycket expro- priationslagen (1972:719) tillämpas. I fall som avses i 5, 7 och 12 §§ ska ersättningen minskas med ett be- lopp som motsvarar det som på grund av 5 § andra stycket och 7 § andra stycket ska tålas utan ersättning. Ersättning för kommunens kostnader enligt detta kapitel 25 § Om kommunens införande av ett rivningsförbud som avses i 7 § eller en bestämmelse som avses i 10 § har gjorts efter ett planföreläggan- de enligt 11 kap. 15 § och för att tillgodose ett riksintresse enligt 3 eller 4 kap. , är staten skyldig att ersätta kommunen dess kostna- der för ersättning eller inlösen. 26 § Om kommunen har betalat ersättning på grund av någon av be- stämmelserna i 6, 11 och 12 §§, är ägaren till den anläggning för vilken skydds- eller säkerhetsområdet har beslutats skyldig att ersätta kommu- nen dess kostnader för ersättning eller inlösen. Förlorad rätt till ersättning eller inlösen 27 § Den som inte anmäler sina anspråk inom den tid som avses i 5 kap. 26 § förlorar sin rätt till ersättning eller inlösen. Trots det som sägs i första stycket gäller rätt till ersättning eller inlösen om skadan inte rimligen kunde förutses inom den angivna tiden. 15 kap. Domstolsprövning m.m. 1 § Om annat inte anges i denna lag, ska, utöver det som följer av 6 kap. 17 § och 14 kap. 23 och 24 §§ denna lag, expropriationslagen (1972:719) tillämpas i mål om 1.inlösen enligt 6 kap. 13, 14, 15 eller 16 §, och 2.ersättning eller inlösen eller förvärv av nyttjanderätt eller annan sär- skild rätt i fall som avses i någon av bestämmelserna i 14 kap. 218 §§. 2 § En talan om inlösen enligt 6 kap. 13 § får väckas även om beslutet att anta detaljplanen inte har vunnit laga kraft. 3 § Om en talan om inlösen av ett markområde enligt 6 kap. 14 § har väckts, ska fastighetsdomstolen underrätta lantmäterimyndig- heten. Om det vid prövningen av målet om inlösen pågår ett ärende om fastig- hetsbildning i överensstämmelse med den detaljplan som gäller för mark- området, ska målet om inlösen förklaras vilande till dess att fastighets- bildningsärendet är slutligt avgjort. Om en fastighet bildas som överensstämmer med detaljplanen, förfaller kommunens talan om inlösen. 4 § En talan om inlösen av mark eller utrymme enligt 6 kap. 15 § ska väckas efter utgången av detaljplanens genomförandetid. Om det vid prövningen av målet om inlösen pågår ett ärende om en förlängning eller förnyelse av genomförandetiden, ska målet om inlösen förklaras vilande till dess ärendet om genomförandetiden är slutligt av- gjort. Om genomförandetiden förlängs eller förnyas, förfaller kommunens ta- lan om inlösen. 5 § I fall som avses i 14 kap. 37 och 913 §§ ska talan väckas från den dag då det beslut som talan grundas på vann laga kraft. I fall som avses i 14 kap. 2 och 8 §§ ska talan väckas från den dag då den åtgärd som talan grundas på utfördes. En talan får dock väckas senare än som anges i första och andra styck- Prop. 2009/10:170 ena, om skadan inte rimligen kunde förutses inom tvåårsperioden. 6 § Ersättning enligt 14 kap. 2, 3 och 513 §§ ska bestämmas i pengar som ska betalas på en gång eller, om det finns särskilda skäl, med ett visst årligt belopp. Om ersättningen ska betalas och förhållandena ändras, ska det årliga beloppet omprövas på begäran av kommunen, fas- tighetsägaren eller den som har en särskild rätt till fastigheten. Om kommunen begär det och det inte är uppenbart oskäligt, ska dom- stolen förordna att ersättning enligt 14 kap. 7, 10 eller 12 § ska betalas ut först när vissa åtgärder med byggnaden har utförts. 7 § Om kommunen och fastighetsägaren eller den som har en särskild rätt till fastigheten har träffat avtal eller uppenbarligen förutsatt att något ska gälla i fråga om ersättning gäller det även mot en ny ägare av fas- tigheten eller en ny innehavare av den särskilda rätten. 8 § Om domstolen i ett mål som avses i 1 § ogillar en talan på grund av att en fastighetsägare eller någon som har en särskild rätt till en fastighet har inlett rättegången utan tillräckliga skäl, får domstolen förordna att den som väckte talan ska bära sina egna kostnader.