prop · GX03171 · 2010-03-22 00:00:00 — Regeringens proposition 2009/10:171 Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att det på försök införs en möjlighet för särskilt förordnade personer, trafiknykterhetskontrollanter, att i hamnar ta alkohol- utandningsprov i form av sållningsprov på förare av motordrivet fordon. Syftet med förslaget är att möjliggöra fler trafiknykterhetskontroller i anslutning till ankommande trafik i hamnar. Trafiknykterhetskontrollanter kan anlitas av den som äger hamnen eller bedriver hamnverksamheten, även av en kommun eller ett kommunägt bolag. Trafiknykterhetskontrollanter kan också anlitas av polisen. Vid kontrollerna ska trafiknykterhetskontrollanterna stå under ledning av polisen. Endast den som har genomgått föreskriven utbildning för ordningsvakter eller väktare och en särskild kompletterande utbildning kan förordnas till trafiknykterhetskontrollant. Innan en person förordnas ska polisen göra en prövning av personens laglydnad och lämplighet i övrigt. Försöksverksamheten föreslås regleras i en ny tillfällig lag. Lagen före- slås träda i kraft och gälla till och med . Förslag till riksdagsbeslut................................................................. Förslag till lag om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrollanter i hamnar ............................................. Ärendet och dess beredning.............................................................. Straffansvar för rattfylleri och grovt rattfylleri .................. 4.2Möjligheter för polisen, och att ingripa mot rattfylleri 5 Åtgärder för fler trafiknykterhetskontroller i hamnar..................... Fler personer får ta sållningsprov..................................... Befogenheter i samband med kontrollerna....................... Återkallelse och avstängning ........................................... 5.9Befogenhet för kommuner att anlita 5.10Lag om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrollanter i hamnar............................. Ikraftträdande och giltighetstid....................................................... Alkoholutandningsprov i svenska hamnar............................ Bilaga 2 Promemorians lagförslag...................................................... Förteckning över de remissinstanser som har yttrat sig Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ......... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om försöksverksamhet med trafiknykterhetskontrollanter i hamnar. 2 Förslag till lag om försöksverksamhet med Prop. 2009/10:171 trafiknykterhetskontrollanter i hamnar Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om försöksverksamhet med trafik- nykterhetskontroll i hamnar som utförs av särskilt förordnade trafiknykter- hetskontrollanter. 2 § En trafiknykterhetskontrollant får i hamnar ta prov enligt 2 § första stycket 1 lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov. Vid provtagningen ska 2 § andra och tredje styckena lagen om alkoholutandningsprov till- lämpas. 3 § Till trafiknykterhetskontrollant får den förordnas som 1.med godkänt resultat har genomgått dels föreskriven utbildning för ordningsvakter eller väktare, dels en för uppdraget särskild utbildning, och 2.med hänsyn till laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om den särskilda utbildning som avses i första stycket 1. 4 § En trafiknykterhetskontrollant förordnas av polismyndigheten. Förord- nandet meddelas , högst . I förordnandet ska tjänstgörings- ställe anges. 5 § Den som avser att anlita en trafiknykterhetskontrollant ska samråda med polismyndigheten innan en trafiknykterhetskontroll anordnas. 6 § Vid en trafiknykterhetskontroll ska trafiknykterhetskontrollanten stå under ledning av en polisman. Trafiknykterhetskontrollanten ska hålla polismyndigheten informerad om förhållanden som rör hans eller hennes verksamhet och är av sådan art att polismyndigheten bör känna till dem. 7 § En trafiknykterhetskontrollant som ska ta ett alkoholutandningsprov har samma befogenhet som en polisman har enligt 22 § 4 polislagen (1984:387) att stoppa ett fordon. 8 § Den polismyndighet som har meddelat ett förordnande som trafik- nykterhetskontrollant, får återkalla förordnandet om kontrollanten inte längre uppfyller villkoren i 3 § första stycket. Om det kan antas att förordnandet kommer att återkallas, får polis- myndigheten stänga av trafiknykterhetskontrollanten från tjänstgöring till dess att frågan om återkallelse har prövats slutligt. Även i andra fall får beslut om avstängning för ett visst tjänstgöringstillfälle meddelas, om trafik- nykterhetskontrollanten har åsidosatt vad som åligger honom eller henne i verksamheten. Om det är så brådskande att polismyndighetens beslut inte kan inväntas, får en polisman, i väntan på polismyndighetens beslut, meddela ett sådant beslut som avses i andra stycket. Beslutet ska skyndsamt anmälas till den polismyndighet som har förordnat trafiknykterhetskontrollanten. Har av- stängningen inte redan upphört, ska polismyndigheten pröva om den ska bestå. 9 § En trafiknykterhetskontrollant får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon på grund av uppdrag enligt denna lag har fått veta om en enskilds personliga förhållanden eller förhållanden av betydelse för beivrandet av brott. I det allmännas verksamhet tillämpas bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 10 § Kommuner får anlita trafiknykterhetskontrollanter enligt denna lag. 11 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om avgifter för 1.sådan särskild utbildning som avses i 3 § första stycket 1, och 2.ansökan om förordnande som trafiknykterhetskontrollant. 12 § beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av lagen får överklagas hos allmän förvaltnings- domstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft och gäller till och med . Ärendet och dess beredning fick ett av auktoriserat bevakningsföretag i uppdrag av ett kommunägt hamnbolag att genomföra frivilliga nykterhets- kontroller i form av alkoholutandningsprov i Ystads hamn. Efter en an- mälan inledde ett tillsynsärende mot bevakningsföretaget. konstaterade i beslut att företagets insatser efterlämnat goda erfarenheter. fann dock att alkoholutand- ningskontroller av det aktuella slaget var en myndighetsåtgärd som är förbehållen polisen att utföra och att en utökning av behörigheten i detta avseende måste föregås av en författningsändring. påtalade polisstyrelsen vid i län i en skrivelse till (dnr Ju2008/1026/L4) att den hade uppmärksammat att bevakningsföretaget inte längre kunde genomföra alkoholutandningsprover i Ystads hamn och anförde att det var ett problem. Enligt styrelsen var det angeläget att situationen fick en snabb lösning. Också i har i en skrivelse till Justitie- departementet (dnr Ju2008/521/L4) påtalat behovet av att bevaknings- företag ges rätt att utföra nykterhetskontroller i hamnar. uppdrog chefen för åt en utredare att bistå departementet med att utarbeta en promemoria med överväganden om i vilken utsträckning personer som inte har polisiära befogenheter ska få möjlighet att ta nykterhetsprov för att förhindra eller upptäcka ratt- fylleribrott. Övervägandena skulle ta sin utgångspunkt i det förfarande som hade tillämpats i Ystads hamn. Utredaren överlämnade promemorian Alkoholutand- ningsprov i svenska hamnar (Ds 2008:68). En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. Promemorians lagförslag finns i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteck- ning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remiss- svaren finns tillgänglig i (dnr Ju2008/7131/L4). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. I förhållande till lagrådsremissens lagförslag har vissa språkliga ändringar gjorts i propositionen. 4.1Straffansvar för rattfylleri och grovt rattfylleri I lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott finns straffbestämmelser om rattfylleri. Enligt 4 § första stycket döms den för rattfylleri som för ett motor- drivet fordon eller en spårvagn efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i så stor mängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgår till i blodet eller per liter i utandnings- Prop. 2009/10:171 luften. Bestämmelsen bygger på presumtionen att ett fordon inte kan köras på betryggande sätt om föraren har de angivna alkoholvärdena. Någon prövning av förarens konkreta trafikfarlighet eller körförmåga behöver således inte göras. Som bevismedel för alkoholkoncentrationen används resultatet av ett alkoholutandningsprov eller ett blodprov. Enligt 4 § andra stycket döms också den för rattfylleri som för ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha intagit narkotika som avses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) i så stor mängd att det under eller efter färden finns något narkotiskt ämne kvar i blodet, s.k. drograttfylleri. Detta gäller dock inte om narkotikan intagits i enlighet med läkares eller annan behörig receptutfärdares ordination. För narkotika gäller således en noll- gräns. Om en person har något narkotiskt ämne i blodet, klargörs med hjälp av ett blodprov. För rattfylleri döms också den som är så påverkad av alkoholhaltiga drycker att det kan antas att han eller hon inte kan framföra fordonet på ett betryggande sätt, se 4 § tredje stycket. Detsamma gäller om föraren är lika påverkad av något annat medel. Rattfylleri på denna grund kallas kliniskt rattfylleri. Något krav på bevisning om alkoholkoncentration i blodet eller i utandningsluften finns inte. I stället krävs en utredning om förarens körsätt eller beteende i övrigt. Förarens egna uppgifter, vittnesuppgifter, läkar- undersökning samt analys av blod och urin kan bli aktuella som bevis- medel. Enligt 4 a § döms för grovt rattfylleri, om ett brott som avses i 4 § första, andra eller tredje stycket är att anse som grovt. Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om föraren har haft en alkohol- koncentration som uppgått till i blodet eller 0,50 milli- gram per liter i utandningsluften, om föraren i övrigt har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, eller om framförandet av fordonet har inneburit en påtaglig fara för trafiksäkerheten. Straffet för rattfylleri är böter eller fängelse och för grovt rattfylleri fängelse i högst . 4.2 Möjligheter för polisen, och att ingripa mot rattfylleri Av 1 § lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov framgår att ett alkoholutandningsprov får tas på den som skäligen kan misstänkas för bl.a. rattfylleri enligt 4 § lagen om straff för vissa trafikbrott, om provet kan ha betydelse för utredning av brottet. Provet kallas bevisprov, eftersom det kan användas som bevis för alkoholkoncentrationen. ske på ett sätt som inte utsätter den på vilken provet tas för allmän upp- Om särskilda skäl inte föranleder något annat, ska provet tas i täckt fordon eller fartyg eller inomhus i avskilt rum. tas av en polisman. Om misstanken gäller rattfylleri får provet också tas av en tjänsteman vid eller . Av 2 § lagen om alkoholutandningsprov följer att alkoholutandnings- prov får tas på förare av bl.a. motordrivet fordon även om det inte finns Ett sådant prov kallas för sållningsprov. 2009/10:171 får tas av en polisman eller, om det är fråga om att förebygga eller upp- täcka rattfylleribrottslighet, en tjänsteman vid eller Kustbevak- ningen eller en bilinspektör som avses i 1 kap. 3 § fordonslagen (2002:574). En polisman får med stöd av 22 § polislagen (1984:387) stoppa ett fordon för nykterhetskontroll enligt lagen om alkoholutandningsprov. Samma befogen- het har en tjänsteman vid eller . Samma krav gäller för genomförandet av provtagningen som vid bevis- För sållningsprov gäller dessutom att prov får tas endast på eller i nära anslutning till den plats där personen kontrolleras eller ett ingripande mot honom eller henne sker. Proven ska tas med ett instrument som kan användas utan dröjsmål och som bara anger om eventuell alkoholkoncen- tration överstiger ett visst gränsvärde. Om ett sållningsprov indikerar att alkoholkoncentrationen överstiger gränsvärdet, kan som regel skälig misstanke om rattfylleribrott anses Ett bevisprov kan då tas. Även en kroppsbesiktning i form av blodprovstagning kan då göras enligt bestämmelserna i 28 kap. 12 § rätte- Av 3 § lagen om alkoholutandningsprov framgår att om den som ska lämna sållningsprov vägrar att medverka, eller inte kan lämna ett sådant prov på grund av att han eller hon varit inblandad i en trafikolycka, får blodprov tas även om det inte det finns skälig misstanke om brott på vilket fängelse kan följa. Av 2 § lagen (1999:216) om ögonundersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken framgår att ögonundersökning får göras på förare av bl.a. ett motordrivet fordon, om det kan misstänkas att föraren gjort sig skyldig till rattfylleri. Undersökningen får genomföras endast om den kan ha betydelse för utredningen av brottet. En misstanke kan baseras bl.a. på förarens sätt att framföra fordonet, hans eller hennes uppträdande eller på att det på annat sätt framkommer omständigheter som tyder på ett missbruk av narkotika. Av 4 § samma lag följer att ögonundersökning får genomföras av en Om misstanken gäller rattfylleri får undersökningen också genom- föras av en tjänsteman vid eller . Befogenhet att inleda förundersökning och använda tvångsmedel Förundersökning om rattfylleribrott får inledas av polisen eller åklagare enligt 23 kap. 3 § . Enligt 3 § lagen (2008:322) om Tull- verkets och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott får också och besluta att inleda förunders- ökning om rattfylleri. De befogenheter och skyldigheter som undersöknings- ledaren har enligt gäller då dessa myndigheter. Polismän och tjänstemän vid och har vissa befogenheter att vidta utredningsåtgärder och använda tvångsmedel före och under en förundersökning om rattfylleribrott. Bland annat får de upp- mana någon att följa med till förhör och, vid fara i dröjsmål, besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning samt göra husrannsakan. De har Prop. 2009/10:171 också befogenhet att använda våld i vissa situationer, t.ex. för att stoppa ett fordon för trafiknykterhetskontroll, jfr 10 och 29 §§ polislagen. I fall då det av särskilda skäl kan anses finnas risk för att rattfylleribrott kommer att begås, får polismän samt tjänstemän vid och Kustbevak- ningen, i syfte att förhindra brottet, tillfälligt omhänderta fordonsnycklar eller annat som behövs för färden eller, om så krävs, fordonet, jfr 24 a § polislagen och 9 § lagen om och befogen- heter att ingripa mot rattfylleribrott. De har också möjlighet att, när det bedöms nödvändigt för att söka efter sådan egendom, kroppsvisitera den person som kan komma att göra sig skyldig till brottet och söka igenom fordonet. Av körkortslagen (1998:488) framgår att polisen eller åklagaren får besluta om omhändertagande av körkort bl.a. om körkortshavaren vid förandet av fordonet har visat tydliga tecken på påverkan av alkohol eller annat ämne, jfr 5 kap. 7 § och 7 kap. 4 §. Även eller Kustbevak- ningen har befogenhet att omhänderta körkort i dessa fall. och får också omhänderta ett körkort om det på sannolika skäl kan antas att körkortet kommer att återkallas därför att körkorts- havaren gjort sig skyldig till rattfylleribrott. Bestämmelser om ordningsvakter finns i lagen (1980:578) om ordnings- vakter och i ordningsvaktsförordningen (1980:589). Därutöver har Riks- polisstyrelsen utfärdat föreskrifter och allmänna råd om ordningsvakter, 2003:10, FAP 692-1. Enligt 1 § lagen om ordningsvakter får en person förordnas att som ordningsvakt medverka till att upprätthålla allmän ordning. Genom orden medverka till har lagstiftaren velat markera att ordningsvakter ska ses som ett komplement till och aldrig en ersättning för polisen. Regeringen angav i propositionen Om ordningsvakter och väktare (prop. 1979/80:122 s. 64) att formuleringen ska ses mot bakgrund av att det enligt 1 § polislagen är polisens huvuduppgift att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Det har ansetts att ordningsvakter inte bör förordnas om uppgiften inte kräver de särskilda befogenheter som en ordningsvakt normalt har. Uppgiften bör inte heller vara så kvalificerad att den kräver polisut- bildning. I 2 § lagen om ordningsvakter anges de tjänstgöringsuppgifter som ordningsvakter mer regelmässigt ska kunna förordnas för. Enligt bestämmelsen får ordningsvakter förordnas att tjänstgöra vid bl.a. allmänna sammankomster och cirkusföreställningar, vid offentliga till- ställningar, vid bad- eller campingplatser och lokaler där alkoholdrycker serveras till allmänheten. Med allmänna sammankomster avses bl.a. demonstrationer, teater- och biografföreställningar samt konserter. Med offentliga tillställningar avses bl.a. tävlingar och uppvisningar i sport och idrott samt marknader och mässor. Av 2 a § lagen om ordningsvakter framgår vidare att det är möjligt att Prop. 2009/10:171 förordna ordningsvakter att tjänstgöra vid säkerhetskontroll i domstolar. Om det finns ett särskilt behov och det är av väsentlig betydelse från allmän synpunkt får ordningsvakter förordnas även i andra fall än dem som nu nämnts, se 3 § lagen om ordningsvakter. Vid denna prövning ska en sammanvägning göras av styrkan hos de särskilda intressen som påkallar bevakning av speciellt slag, vikten av att direkta polisuppgifter förbehålls polisutbildad personal och de möjligheter som i praktiken finns att avdela polismän för den bevakningsuppgift som är aktuell, se 1979/80:122 s. 66. I 4 § lagen om ordningsvakter anges att endast den som med hänsyn till laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget får förordnas till ordningsvakt. Laglydnadskravet kontrolleras av polisen genom att uppgifter i belastnings- och misstankeregistren inhämtas, jfr 10 och 19 §§ förordningen (1999:1134) om belastningsregister samt 3 och 6 §§ förordningen (1999:1135) om misstankeregister. ständigheter som beaktas vid prövningen är om personen i fråga har gjort sig känd för alkohol- eller narkotikamissbruk. I förarbetena till lagen om ordningsvakter, liksom i föreskrifter och allmänna råd om ordningsvakter, anges att det bör ställas höga krav på laglydnad och allmän lämplighet vid prövningen av den som ska förordnas till ordningsvakt, se prop. 1979/80:122 s. 67. Endast den som med godkänt resultat har genomgått grundutbildning om minst får enligt 6 § ordningsvaktsförordningen förordnas Under grundutbildningen behandlas ämnen som yrkes- etik, juridik, akutsjukvård, droger, konflikthantering och självskydd samt Därutöver ska en ordningsvakt genomgå fortbildning som innehåller en repetition av grundutbildningen och omfatta minst . Utbildning av ordningsvakter får bedrivas av en polismyndighet eller, om det finns särskilda skäl, av någon annan som har fått tillstånd av . Av 5 § lagen om ordningsvakter framgår att en ordningsvakt förordnas av om tjänstgöringsområdet avser flera polisdistrikt och i övriga fall av polismyndigheten. Förordnandet meddelas för viss tid, högst . Enligt 9 § samma lag får ordningsvaktsförordnandet återkallas om ordningsvakten inte längre uppfyller kraven på laglydnad eller allmän Detsamma gäller när det finns något annat särskilt skäl för att Enligt 6 § lagen om ordningsvakter lyder en ordningsvakt under polis- myndigheten i det distrikt där han eller hon tjänstgör. skyldig att lyda en order som en polisman meddelar i tjänsten, om det inte är uppenbart att den inte angår tjänstgöringen eller att den strider mot lag eller annan författning. Av 7 § samma lag framgår vidare att en ordningsvakt har en rapporte- Prop. 2009/10:171 ringsskyldighet gentemot polisen. Skyldigheten att rapportera är begränsad till förhållanden som rör ordningsvaktens verksamhet och som är av sådan art att polisen bör få vetskap om dem. En ordningsvakt har tystnadsplikt. Enligt 11 § lagen om ordningsvakter får en ordningsvakt inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon på grund av uppdrag har fått veta om en enskilds personliga förhållanden eller förhållanden av betydelse för rikets säkerhet eller för beivrandet av brott. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Ordningsvakter har enligt polislagen getts vissa befogenheter som normalt endast tillkommer polismän. En ordningsvakt kan t.ex. när någon stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, om det är nödvändigt för att ordningen ska kunna upprätthållas, avvisa eller avlägsna personen från ett visst område eller utrymme, jfr 13 och 29 §§ polislagen. En ordningsvakt får vidare avvisa eller avlägsna någon, om det behövs för att en straffbelagd handling ska kunna avvärjas. Om en sådan åtgärd inte är tillräcklig för att det avsedda resultatet ska uppnås får en ordnings- vakt tillfälligt omhänderta personen. Ordningsvakter har också rätt att under vissa omständigheter använda handfängsel, jfr 10 a och 29 §§ polis- lagen. En ordningsvakt har vidare befogenhet att omhänderta en person med stöd av lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m., jfr 1 och 10 §§. Om en ordningsvakt omhändertagit någon ska personen skyndsamt överlämnas till närmaste polisman, jfr 29 § polislagen och 10 § lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. En ordningsvakt som med stöd i lag omhändertar eller avlägsnar någon får i anslutning till ingripandet kroppsvisitera denne i den utsträckning som är nödvändigt av säkerhetsskäl för att vapen eller andra farliga föremål ska kunna tas om hand, s.k. provisorisk skyddsvisitation, jfr 19 och 29 §§ polislagen. Även väskor och andra medförda föremål kan vid behov under- sökas. Av polislagen framgår vidare att en ordningsvakt har befogenhet att använda våld i vissa fall, jfr 10 och 29 §§. Våld får endast användas om andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt. En ordningsvakt skyddas enligt bestämmelserna i 17 kap. om brott mot allmän verksamhet m.m. Bestämmelser om väktare finns i lagen (1974:191) om bevakningsföretag och i förordningen (1989:149) om bevakningsföretag m.m. utfärdat föreskrifter och allmänna råd till lagen och förordningen, RPSFS 2009:18, FAP 579-2. Av 7 § lagen om bevakningsföretag framgår att en väktare är en person som är godkänd för anställning i bevakningsföretag och som har till uppgift att utföra bevakningstjänst. avses den som yrkes- mässigt åtar sig att för någon annans räkning bevaka fastighet, anlägg- ning, viss verksamhet, offentlig tillställning eller något annat sådant, bevaka en enskild person för dennes skydd, eller bevaka sedlar, mynt eller annan egendom i samband med transport, se 1 § lagen om bevakningsföretag. Enligt 2 § lagen om bevakningsföretag krävs auktorisation för att bedriva nu nämnd verksamhet. Av 3 § samma lag framgår vilka krav som uppställs för att auktorisation ska beviljas. En väktare ska vara godkänd vid prövning när det gäller laglydnad, med- borgerlig pålitlighet samt lämplighet i övrigt för anställning i ett bevaknings- företag, se 4 § lagen om bevakningsföretag. Prövningen görs av läns- styrelsen i det län där väktaren huvudsakligen kommer att tjänstgöra, se 6 § samma lag. Laglydnadskontrollen innebär att inhämtar uppgifter från belastnings- och misstankeregistren, jfr 10 och 20 §§ förordningen om belastningsregister samt 3 och 7 §§ förordningen om misstankeregister. Prövningen av en persons medborgerliga pålitlighet innebär att uppgifter som avses i 21 § 2 säkerhetsskyddslagen (1996:627) inhämtas, se 10 § förordningen om bevakningsföretag m.m. Kontrollen innefattar, utöver upp- gifter från belastnings- och misstankeregistren, uppgifter i och uppgifter som annars behandlas hos .