prop · GX03106 · 2010-03-16 00:00:00 — Statistik från () visar att 2008 var av den manliga befolkningen och av kvinnorna i åldrarna medlemmar i ett politiskt parti. I ålders- gruppen var av männen och av kvinnorna medlemmar i ett parti. Unga i åldersgruppen deltar dock lika ofta i politiska diskussioner som äldre. finns det en internationellt sett mycket stark tradition i det svenska civilsamhället att gå samman och organisera sig för att lösa ett konkret problem eller behov eller för att påverka i en samhällsfråga. Enligt SCB:s statistik är av befolkningen (både män och kvinnor) medlemmar i en förening. Om fackföreningarna undantas är av männen och av kvinnorna medlemmar. har denna nivå varit i stort sett oförändrad, även om den sett över en längre tidsperiod () har minskat. har dock de frivilliga insatserna ökat i timmar räknat, dvs. insatser som görs på frivillig grund, oavlönat eller mot ett symboliskt arvode och (, Insatser i och utanför föreningslivet, 2009). I genomsnitt lägger de som engagerar sig på frivilliga insatser. av befolkningen utför frivilliga insatser, vilket är bland de högsta siffrorna i världen. De mest aktiva åldersgrupperna är de och de . I dessa åldersgrupper gör betydligt mer än hälften ideella insatser. Detta kan jämföras med att den andel som är medlemmar i någon förening är klart lägre bland yngre än äldre åldersgrupper. Formerna för engagemang skiljer sig alltså något mellan olika åldersgrupper, men unga är i lika hög grad engagerade i ideellt arbete som äldre. Vidare kan det konstateras att av dem som gör ideella insatser också är medlemmar i den organisation där insatsen utförs, vilket är en internationellt sett unikt hög siffra. Bland dem som utför frivilliga insatser lägger av sin tid på styrelseuppdrag. Omräknat till hela befolkningen uppgår de frivilliga insatser som utförs inom ramen för en ideell organisation till mer än 400 000 heltidsårsarbeten. Till detta kan läggas att många utför informella stöd- och hjälpinsatser, dvs. och regelbundna insatser som utförs för en annan person utan att detta sker inom ramen för en ideell organisation. utförde av männen och av kvinnorna regelbundet informella insatser för någon utanför det egna hushållet (2009). Mot bakgrund av individualiseringen skulle det kunna antas att det mellanmänskliga förtroendet minskar. Tilliten mellan människor i och de andra nordiska länderna är dock internationellt sett mycket hög. Enligt data från World Value Survey anser av befolkningen i de nordiska länderna att man i allmänhet kan lita på människor i samhället. Forskning har också visat att det finns ett samband mellan den mellanmänskliga tilliten förtroendet för andra människor och förtroendet för flertalet av samhällets institutioner (Skilda världar, ). Inom forskningen har det också hävdats att det finns samband mellan tillit, eller socialt kapital, och en hög grad av engagemang i det civila samhället (, Making Democracy Work, 1993). Det finns dock betydande skillnader mellan olika delar av befolkningen. En betydligt högre andel av de högutbildade än de utan högre utbildning anser att man kan lita på andra människor. Vidare hade personer i åldersgruppen lägre förtroende för sina med- människor än äldre personer. visade undersökningsföretaget attityd- och värderingsstudie (se avsnitt 4.2) att det var fler personer i åldrarna än i de äldre åldersgrupperna som deltagit i samtal med människor som haft helt olika uppfattning men ändå lyssnat på varandra. Det var också fler högutbildade än grundskoleutbildade som deltagit i sådana samtal. Befolkningens tillit till myndigheterna är en viktig aspekt av social sammanhållning, som också har anknytning till individualiseringen och nära koppling till respekten för de mänskliga rättigheterna. Mätningar av förtroende för samhällsinstitutioner har ingått som en del i SOM- institutets undersökningar sedan starten (Förtroendet för myndig- heter. Riks-SOM-undersökningen 19862007). Frågan som ställts i dessa mätningar är Hur stort förtroende har Du för det sätt på vilket följande samhällsinstitutioner och grupper sköter sitt arbete? I förhållande till frågor om demokrati och de mänskliga rättigheterna är det av särskilt intresse vilket förtroende befolkningen har för rättsväsendet, bl.a. polisen och domstolarna. Förtroendet för polisen och för domstolarna generellt var högt undersökningarna omfattat, men förtroendet för polisen var högre . Orsaken till detta lär enligt vara att domstolarna i högre grad än polisen betraktas som något abstrakt, medan polisen uppfattas som mer vardaglig och närvarande i samhället. Kvinnor och män hyser i stort sett lika högt förtroende för domstolarna, men däremot åtnjuter polisen betydligt högre förtroende bland kvinnor än bland män. Personer med högre utbildning hyser också högre förtroende för dessa institutioner än personer utan högre utbildning. Valår har en positiv inverkan på förtroendet för myndigheterna allmänt sett, även om mönstret är långt ifrån entydigt. redovisar att det finns en markant skillnad i förtroende för myndigheterna mellan personer i olika åldersgrupper. För såväl domstolarna som polisen är förtroendet högre bland de yngre. Förtroendet är dock lägre bland ungdomar som har erfarenheter av brott, antingen som brottsoffer eller som gärningspersoner. Även ungdomar med utländsk bakgrund har lägre förtroende för polisen (Brotts- förebyggande rådet, Tonåringars benägenhet att anmäla brott och deras förtroende för rättsväsendet, 2009). Trots att det i speciella fall samt vid speciella händelser, som t.ex. ekonomiska kriser, har förekommit betydande förändringar i allmän- hetens förtroende för enskilda institutioner har ändå den långsiktiga stabiliteten varit ett dominerande drag i , enligt undersökningar. Studier visar också att det finns en klar positiv korrelation mellan förtroendet för andra människor och förtroendet för de olika samhällsinstitutionerna (Skilda världar, 2007). Om ett arbete ska bedrivas för social sammanhållning är det således centralt att även följa och verka för att befolkningen har förtroende för myndigheterna och samhällets institutioner. Individualiseringen kan sammanfattas som att den enskilde fattar allt fler individuella beslut med fokus på den egna tillvaron och utvecklingen. Individualiseringen har många positiva sidor. Framför allt innebär den en större frihet för den enskilda människan att välja sin egen väg. Individualisering innebär också att individer tar eget ansvar för sitt liv. Utvecklingen mot ett ökande fokus på individen kan dock även medföra att enskildas tillhörigheter och gemenskaper blir mindre starka. Individualiseringen tycks innebära att samhörigheten till nära vänner och familj prioriteras i vissa avseenden, som de något större sammanhang som varit mer betydelsefulla tappar i intresse för individen. Dessa former av tillhörigheter t.ex. lokalsamhället, trossamfund, det land man lever i är inte längre självklara eller önskvärda för alla. kan den delaktighet och gemenskap som funnits tidigare behöva ersättas med att nya former av möten och gemenskapsformer erbjuds de individer som så önskar, särskilt för dem som inte själva söker sig dit. Det är väl känt att det demokratiska deltagandet är mest omfattande bland människor som är väl etablerade i samhället även i andra avseenden. Den som har nätverk och plattformar i form av anställning, familj och utbildning deltar också mer aktivt i demokratiska aktiviteter och i det civila samhället än vad personer utan sådana nätverk och plattformar gör. Det uppstår en allt tydligare klyfta mellan dem som deltar och dem som inte gör det. Även av detta skäl är det angeläget att det finns gemenskaper och arenor för möten som är lättillgängliga för den som har intresse av det och som kan inkludera dem som inte vanligen söker sig till olika former av deltagande. Att individualisering i kombineras med en mycket hög grad av engagemang i det civila samhället kan tyckas paradoxalt, men kanske är det så att civilsamhällets stora variation och många valmöjligheter vad gäller både aktörer och verksamhet passar individualister bra. Det stora engagemang som det civila samhället är ett uttryck för bör därför innebära en stor potential för verksamhet som syftar till att verka för social sammanhållning och till att öka delaktigheten ytterligare. 5.1.4 Internet och den obegränsade kommunikationen Användningen av digitala medier Utvecklingen från den första persondatorn har gått mycket snabbt till den utbredda och mångfacetterade användning som datorer och Internet har för nutidens kommunikation. De digitala kommunikationsmedlen har haft en närmast explosionsartad ökning, och 2008 hade av hushållen Internet. står särskilt unga i ständig kontakt med varandra t.ex. genom s.k. communities, Internetforum, chatt och e-post. En annan form av samspel över Internet som har växt mycket i omfattning är de datarollspel där flera tusen spelare kan delta genom att vara uppkopplade mot samma server. Därtill kommer de mycket stora förändringar som skett när det gäller användningen av tv, telefon och mobiltelefon. Genom digital-tv, tv- program över Internet och s.k. poddradio har både tv och radio genomgått en utveckling mot allt större möjligheter till personliga val av program och filmer samt vid vilka tillfällen program ska visas. av befolkningen hade 1995 tillgång till mobiltelefon, medan hade det 2009 enligt . Den omfattande användningen av digitala medier väcker frågor om på vilket sätt andra former av kommunikation och möten påverkas. som den totala kommunikationen blir allt snabbare och kan omfatta ett i stort sett obegränsat antal människor ersätter Internet och annan digital kommunikation allt oftare personliga möten, t.ex. i kontakten mellan enskilda och myndigheter. Det är framför allt hos ungdomar mellan som Internet har slagit igenom. använde av invånarna Internet en vanlig dag under i genomsnitt . använde av befolkningen i samma åldergrupp Internet under i genomsnitt (Individundersökning 2007, Svenskarnas användning av telefoni och Internet, , PTS-ER-2007:26). Enligt och Medier (2008) har den andel av barn och unga mellan som använder Internet ökat kraftigt , när tv var det dominerande mediet. Internet är också den medieform som har störst andel högkonsumenter, jämfört med tv, datorspel, tv-spel, video och dvd. Av unga mellan är att betrakta som hög- konsumenter av Internet, dvs. de ägnar åt detta. uppger av barn och unga att de under sin fritid oftast träffar kompisar, hemma eller ute, men inte på Internet. De flesta föräldrar, , anser också att barnen tillbringar lagom med tid med familjen. En annan intressant aspekt är hur internetkontakter av olika slag kan stärka sociala nätverk och vidga kontakter mellan människor som annars inte hade mötts. I leva i World of Warcraft (och 2007) framförs att onlinespel har egenskapen att åsidosätta en del traditionella sociala konventioner på så sätt att grupper av människor som sällan möts i andra sammanhang träffas i spelet. Ålder kan t.ex. vara en aspekt som blir mindre intressant, och det har blivit en del av spelkulturen att det kan finnas stora åldersvariationer mellan olika spelare. Å andra sidan kan spelandet gå ut över spelarens sociala liv så till vida att vänskapsband till vänner som inte själva spelar blir lidande. Hur påverkas möten och samtal av de digitala medierna? Det verkar inte vara så enkelt att den digitala kommunikationen ersätter fysiska möten bland barn och unga eller mellan dem och deras familjer. Om detta sker så är det i begränsad utsträckning, och både Internet i allmänhet och datorspel är en form av umgänge och en källa till många nya kontakter. En viktig slutsats av uppgifterna om ungas omfattande användning av modern informationsteknologi, särskilt Internet, är dock att om ett arbete som bedrivs för social sammanhållning ska omfatta unga måste det även finnas där ungdomar befinner sig, såväl på fysiska platser som på Internet. erfarenheter från satsningar på att nå unga via Internet visar att särskilda hemsidor som upprättats för att t.ex. nå ut med information inte fungerar särskilt bra. Det är i stället de arenor på Internet där ungdomar redan befinner sig som måste användas. Det är också relevant att notera i en diskussion om social samman- hållning att enskilda som söker kontakt med samhällets institutioner, främst myndigheter men även t.ex. förtroendevalda, allt oftare gör detta över Internet. Detta gör kontakten enkel för den som har tillgång till Internet, men å andra sidan uppstår inte samma typ av kontakt som vid ett personligt möte. De flesta kontakter med samhällets institutioner och företrädare kan också ske hemifrån. Den stora mångfald som de digitala medierna både skapar och ger tillgång till bloggar, chattar, communities och nyhetsförmedling dygnet runt från kanaler och källor i hela världen har medfört en dramatisk ökning av möjligheterna att både ta del av och delta i det offentliga samtalet. innebär denna utveckling en fragmentisering av den demokratiska debatten och det offentliga samtalet. Påståenden kan göras tillgängliga för en obegränsad mängd människor, vilket är positivt, men ofta leder påståenden och texter på Internet inte till något svar eller någon fortsatt debatt. Avsändaren bakom budskap som finns t.ex. på en hemsida kan också vara dold. De digitala medierna splittrar samtalet på ett sätt som ger en oändlig variation och en stor öppenhet, men som i vissa fall kan leda till en ytlig debatt i komplicerade frågor. En annan aspekt är att befolkningens gemensamma referensramar blivit begränsade i takt med att antalet kanaler för kommunikation och förmedling av nyheter och information ökat kraftigt. De minsta gemensamma nämnarna för individerna blir färre när de i allt lägre utsträckning deltar i samma mediala och kommunikativa sammanhang, som det finns ett större utrymme för individuella uttryck. Denna utveckling kan innebära att graden av social sammanhållning försvagas på det nationella planet som sociala band som formas efter intresselinjer och andra samband kan stärkas. Det stora antalet kanaler för kommunikation gör det också svårare att bedöma kvaliteten och tillförlitligheten i nyheter och annan information, vilket kan medföra att olika personers verklighetsbild skiljer sig mycket kraftigt. Ytterligare en aspekt när det gäller Internet är att de mycket stora Skr. 2009/10:106 möjligheterna till kommunikation med många personer och även okända personer ibland leder till utsatthet för trakasserier. Det är svårt att avgöra om mängden trakasserier ökar till följd av att användningen av moderna kommunikationsmedel eller om de hade funnits i samma grad även utan sådan kommunikation och då tagit sig andra uttryck. Det kan dock konstateras att de digitala medierna underlättar för den som vill komma en person in på livet, t.ex. genom SMS, e-post eller sociala medier, utan att behöva möta personen i fysisk mening. Det kan tänkas att detta gör att det blir svårare att föreställa sig och ta ansvar för t.ex. nedsättande utlåtanden och trakasserier. Även detta gör att det är önskvärt med större tillgång till personliga mötesplatser, vid sidan om de digitala rummen. Sammanfattningsvis innebär dagens omfattande användning av digitala medier både fantastiska möjligheter till kommunikation och nätverkande och en utmaning med avseende på social sammanhållning. Personliga möten och debatt ersätts allt oftare av kontakt över Internet, särskilt i relationen mellan enskilda och myndigheter och andra samhälleliga institutioner. Kommunikationens karaktär innebär också att samtal och dialog i mer komplicerade frågor kan försvåras av den fragmentiserade formen av kommunikation där påståenden kan staplas på varandra utan att mötas i ett samtal. Nyheter och information förmedlas från ett mycket stort antal olika källor, som ibland är smala eller mer intressestyrda än vad det första intrycket ger vid handen. Den enskilde har ökande möjlighet att välja de källor och kanaler som passar de egna intressena och åsikterna. Detta kan betyda att det också behövs fler arenor och möjligheter för människor med skilda vanor, livsstilar och åsikter att träffa varandra ansikte mot ansikte. 5.1.5 Rättigheter, ansvar och respekt Synen på mänskliga rättigheter och rättigheter som slås fast i nationell lagstiftning tycks ha förändrats i på så sätt att rättighetstänkandet har ökat. Det finns flera möjliga förklaringar till denna utveckling. En sannolik förklaring är internationaliseringen, som medfört ett större intresse för beslutsfattande och normbildning på internationell nivå, bland annat för konventioner och dokument om de mänskliga rättigheterna. Inför anslutning till EU inkorporerades i svensk rätt. Detta innebar att konventionen blev direkt tillämplig vid svenska domstolar och myndigheter. konstaterar i sitt slutbetänkande (SOU 2008:125) att inflytandet från Europakonven- tionen på svensk rätt generellt sett får anses ha varit stort. Inflytandet har kommit till uttryck i form av såväl lagstiftning som domstols- och myndighetspraxis. har sedan inkorporeringen 1995 varit aktuell i ett antal domar från de svenska högsta dömande instanserna. Det kan tilläggas att även synliggjort frågor om de mänskliga rättigheterna i den svenska debatten och bidragit till ett ökat rättighetstänkande i samband med att Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna () prövat mål mot och andra länder. Genom anslutning till EU fick också domarna från Europeiska unionens domstol (dåvarande ) genomslag i den nationella rättsordningen. Domstolen kan pröva om svensk lagstiftning står i överensstämmelse med EG-rätten, bl.a. i fråga om vissa rättigheter. I och med Lissabonfördragets ikraftträdande har EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna blivit juridiskt bindande. Domstolen kan därmed tillämpa och tolka stadgan, vilket kan komma att förstärka rättighetsorienteringen ytterligare. Den första nationella handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna beslutades (skr. 2001/02:83). Denna handlingsplan utvärderades och har sedan efterträtts av ännu en handlingsplan avseende perioden 20062009 (skr. 2005/06:95, se även avsnitt 4.7). Syftet med handlings- planerna har varit att säkerställa full respekt för de mänskliga rättigheterna i . För detta syfte har verksamhet bl.a. bedrivits för att öka kunskapen och medvetenheten om rättigheterna. Delegationen för mänskliga rättigheter i inrättades som ett led i genomförandet av den andra handlingsplanen, bl.a. med uppdrag att verka för ökad kunskap om de mänskliga rättigheterna bland statliga myndigheter, kommuner, landsting och andra aktörer (dir. 2006:27). Arbetet med att genomföra den första och andra handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna får antas ha bidragit till att uppmärksamheten kring de mänskliga rättigheterna har ökat, särskilt inom den offentliga sektorn. I litteratur, debatt och massmedia har också en slags rättighetsretorik blivit allt tydligare . Detta konstateras bl.a. av och (Är svensken människa?, se även avsnitt 5.1.3). Statens skyldigheter och individens ansvar Såsom nämnts i avsnitt 2 är individens mänskliga rättigheter statens skyldigheter. En individ som utsätter en annan individ för ett brott bryter alltså inte mot de mänskliga rättigheterna i juridisk mening, utan mot den nationella lagstiftningen. är det klart att de mänskliga rättigheterna innebär ett ansvar för varje individ att respektera andra individers rättigheter. Alla har alltså ett ansvar för att utöva sina mänskliga rättigheter på ett sätt som inte inskränker andras rättigheter. För att en sådan respekt för andras rättigheter ska bli möjlig är det en förutsättning att det finns både en medvetenhet om detta ansvar och att det finns en utbredd kunskap om de mänskliga rättigheterna och deras innebörd. De som vistas i landet har naturligtvis också skyldighet att följa nationell lagstiftning. Det är uppenbart att många saknar sådan kunskap och medvetenhet, och att många inte respekterar andras rättigheter. Ett tydligt uttryck för detta är rasism, diskriminering och hatbrott, som är handlingar som går tvärs emot de mänskliga rättigheternas grund- läggande princip om alla människors lika värde. Men också andra handlingar som utgör brott mot svensk lag innebär att enskilda på ett tydligt sätt försvårar för andra att åtnjuta respekt för sina mänskliga rättigheter, t.ex. mäns våld mot kvinnor, våld och förtryck i hederns Skr. 2009/10:106 namn samt även våld och hot i en bredare bemärkelse, vilket kan leda till otrygghet och på så sätt begränsa den enskildes frihet. Brottsförebyggande rådets (Brå) senaste rapport om hatbrott (Hatbrott 2008, rapport 2009:10) visar på en ökning av antalet anmälda brott med främlingsfientliga och rasistiska motiv jämfört . Definitionen av hatbrott har visserligen vidgats i vissa avseenden innan, men denna förändring påverkar, enligt Brå:s uppfattning, inte statistiken för islamofobiska, antisemitiska och homofobiska hatbrott. Jämfört med 2007 har antalet anmälningar om islamofobiska, antisemi- tiska och homofobiska hatbrott ökat . Brå redovisar i den officiella statistiken för att det totala antalet anmälda brott ökat till 1 378 000. Den största ökningen av anmälda brott utgörs av ett ökat antal anmälda bedrägerier, skadegörelse, narkotikabrott och ofredande. Andelen som avser brott mot person såsom misshandel, olaga hot eller sexualbrott har också ökat och utgör drygt 225 000. Även om andelen anmälda misshandelsbrott fortsatt att öka antalet anmälningar om grov kvinnofridskränkning ökade t.ex. så har antalet anmälningar om misshandel utomhus minskat. Våldsbrott, hot och ofredanden som riktas mot barn och ungdom ökade särskilt mycket, både . I viss utsträckning har sannolikt ny eller utvidgad lagstiftning påverkat antalet anmälda våldsbrott, liksom åtgärder för att öka anmälningsbenägenheten. Brå:s nationella trygghetsundersökning (NTU) 2009 visar att den svenska befolkningen () huvudsakligen är trygg och oroar sig i liten utsträckning för att utsättas för olika typer av brott. Ändå är det tre av fyra tillfrågade i NTU som upplever att brottsligheten i samhället ökar. De två grupper som uppger att de känner otrygghet och oro i störst utsträckning är kvinnor och utrikes födda personer. Dessa är mer oroliga över brottsligheten i samhället, mer oroliga för att utsättas för brott och betydligt mer otrygga vid utevistelse än övriga grupper. Om man jämför åldersgrupper är det unga vuxna () som oftast uppger att de känner sig otrygga när de vistas ute. är det de äldsta som i störst utsträckning uppger att de inte alls går ut på grund av otrygghet. I undersökningen uppger av de tillfrågade att de utsatts för något eller några av brottstyperna misshandel, hot, sexualbrott, personrån, bedrägeri samt trakasserier. Generellt är andelen som uppger sig vara utsatta för dessa brott högre ju yngre åldersgrupp som studeras. Det gäller i synnerhet för hot och misshandel. För sexualbrott gäller sambandet enbart för kvinnor. Enligt rapporten håller på att hända (i , 2008, se även avsnitt 4.2) finns det tydliga tecken på att världen rör sig mot ett rättighetsorienterat samhälle där de egna skyldigheterna upplevs som mindre framträdande. Diskre- pansen mellan yngre och äldre generationer är betydande i detta avseende enligt rapporten. Unga människor, i synnerhet i , betonar rättigheter i väldigt hög utsträckning. En plikt att hjälpa? Diskussionen om individens skyldigheter och ansvar i förhållande till andras rättigheter aktualiserar frågan om ansvaret för att hjälpa andra människor i nödsituationer. I svensk rätt finns inte någon generell skyldighet att agera vid fara för liv eller hälsa eller omfattande förstörelse av egendom, även om det finns en plikt att handla i vissa särskilda situationer, t.ex. vid brand eller vissa allvarliga brott. skyldighet att agera vid farliga situationer eller att bistå nödställda personer har behandlats vid flera olika tillfällen i och av olika har diskussionen åter blivit aktuell.