prop · GX03210 · 2010-04-15 00:00:00 — Argumenten var dels att en patient inte kan ha något självständigt yrkande om att få disci- plinpåföljd utdömd, dels att det knappast är rimligt att den som går fri i på talan av en enskild ska behöva underkasta sig de kostnader och olägenheter av annat slag som ett svaromål inför domstol skulle innebära. Överklagandemöjligheten var i stället något som fördes in i slutfasen av lagstiftningsärendet under åberopande av att det dels skulle innebära att det uppkommer ett tvåpartsmål i domstolen, dels att en sådan ordning ytterligare skulle stärka patienternas rättssäkerhet. har övervägt huruvida det bör införas en möjlighet att överklaga beslut i klagomålsärenden, men inte föreslagit någon sådan. När det gäller rätt att överklaga beslut i klagomålsärenden, måste man enligt regeringen skilja mellan olika typer av beslut, å ena sidan beslut som innebär att riktar kritik alternativt inte finner skäl att rikta kritik mot en vårdgivare eller en enskild yrkesutövare och å andra sidan beslut i vilket styrelsen inte finner skäl att göra en anmälan om t.ex. prövotid till . Möjlighet att överklaga i de fall inte gör anmälan till Det har framförts från flera remissinstanser att det borde finnas en möj- lighet för patienter att överklaga beslut i de fall då efter utredning av klagomålet valt att inte anmäla till om att yrkesutövare ska åläggas prövotid. Regeringen anser att en sådan ordning skulle leda alldeles för långt. Det finns inte någon möjlighet för patienter att föra talan om vare sig prövotid eller återkallelse av legitimation m.m. och regeringen ser inte skäl att ändra på det förhållandet. Flera remissinstanser har framfört att patienter och anmälare bör få möjlighet att överklaga beslut om kritik i klagomåls- ärenden. Vidare har ifrågasatt att yrkesutövare som i beslut fått kritik riktad mot sig inte ska ha möjlighet att överklaga beslutet. Social- styrelsens beslut om att en yrkesutövares handlande är olämpligt, antingen med hänsyn till patientsäkerheten eller på grund av att det strider mot lag eller vetenskap och beprövad erfarenhet, är enligt ägnade att uppfattas som bindande och avsikten är att uppställa normer för yrkesutövarens agerande. Att den anmälde har behov av rättsskydd och därmed ska kunna överklaga ett sådant beslut framstår mot denna bakgrund som självklart. Patienter har , som framgår ovan, en rätt att överklaga beslut i disciplinärenden om dessa har gått dem emot. Däremot har patienter inte någon rätt att överklaga beslut i ärenden om t.ex. prövotid och återkallelse av legitimation, dvs. 2009/10:210 nuvarande systemet, som innebär att patienter måste ha kännedom om exakt vem det är som har begått ett fel för att disciplinpåföljd ska kunna ådömas, leder , i fall då detta inte har varit möjligt, till stor frustration för patienten. En rätt att överklaga har i dessa fall inte inne- burit någon möjlighet för patienten att få svar på om något fel har be- gåtts. Regeringens uppfattning är således att patienten med den före- slagna reformen får avsevärt större förutsättningar att få sina klagomål utredda och att få svar på frågor om vad som har skett, hur det kunde ske och vilka åtgärder som har vidtagits för att det inte ska ske igen. Detta oavsett om det rör en hälso- och sjukvårdande verksamhet eller en en- skild yrkesutövare och oavsett om det finns möjlighet att överklaga beslut. Detta i sig är något som enligt regeringens mening stärker patientens ställning. Regeringen instämmer dock i princip med remissinstanserna och anser att en överklagandemöjlighet bör utredas möjligt. I detta lagstift- ningsärende finns det inte beredningsunderlag för något annat förslag än att ge patienter och enskilda yrkesutövare möjlighet att klaga på beslut i sådana klagomålsärenden som avses i 7 kap. 10 § patientsäkerhetslagen. Om en sådan överklagandemöjlighet skulle införas i klagomålsärenden , skulle det emellertid medföra betydande inkonsekvenser i regelverket. Det skulle bl.a. innebära att vårdgivare (t.ex. ett landsting) inte kan överklaga beslut i klagomålsärenden som innehåller kritik mot vårdgivaren, eller att vårdgivare och enskilda yrkesutövare som blir före- mål för kritik inom ramen för den reguljära tillsynsverksamheten, dvs. inte initierad genom klagomål från allmänheten, inte kan överklaga dessa beslut. beslutade regeringen att överlämna skrivelsen En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn (skr. 2009/10:79) till . I skrivelsen redovisar regeringen generella bedömningar för hur en till- synsreglering bör vara utformad. Det anges bl.a. att tillsynen, för att bli mer effektiv och rättssäker, bör vara tydligare och mer enhetlig. Enligt regeringen bör tillsynsorganet ha författningsreglerade möjligheter till in- gripanden vid mindre allvarliga överträdelser. Vidare är det, för en hög regelefterlevnad på lång sikt, viktigt att kontakterna mellan tillsyns- organen och de objektsansvariga sker med förtroende och respekt vilket främjas av ett stort inslag av dialog. I skrivelsen anges vidare att den som utsatts för ett ingripande bör ha möjlighet att få detta överprövat och att detta även gäller anmärkningar och motsvarande åtgärder (skr. 2009/10:79, s. 43). Regeringen gör mot denna bakgrund bedömningen att det finns behov av att utreda en rätt att överklaga beslut, såväl i klagomålsärenden som i egeninitierad tillsyn för att sådana bestämmelser om möjligt ska kunna träda i kraft i nära samband med denna lags ikraft- trädande. Regeringen lämnar därför inte i denna proposition något för- slag om att det ska vara möjligt att överklaga beslut i klagomålsärenden utan avvaktar en framtida översyn. En sådan översyn bör innefatta vem som ska kunna överklaga beslut (vårdgivare, enskilda yrkesutövare respektive patienter), under vilka förutsättningar beslut får överklagas, vilken instans som ska pröva överklaganden, vilka resurser som denna instans bör ha för hanteringen samt om beslut som innehåller kritik mot vårdgivare och enskilda yrkesutövare bör formuleras på ett Prop. 2009/10:210 särskilt sätt. Omprövning av myndighets beslut Regeringen vill även peka på den möjlighet som finns att begära ompröv- ning av en myndighets beslut. Anser patient eller yrkesutövare som har varit föremål för utredning att myndighetens beslut i något avseende är felaktigt kan den enskilde begära en omprövning av myndighetens beslut (27 § förvaltningslagen [1986:223]). Avslutningsvis ska framhållas att såväl JO som JK även efter den före- slagna reformen kommer att ha möjlighet att göra anmälan i ärenden som rör prövotid, återkallelse av legitimation m.m. JO och JK kan således både granska hur sköter sitt uppdrag samt självständigt anmäla fråga om prövotid, återkallelse av legitimation m.m. i om någon av nämnda myndigheter anser att beslut kan ifrågasättas. 10.3Sekretess i ärenden om klagomål Regeringens förslag: Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ändras så att uppgifter i en anmälan till i ett ärende om klagomål mot hälso- och sjukvården eller dess personal omfattas av samma svaga sekretess som anmälningar till . Sekretess ska inte gälla för beslut i ett ärende om klagomål. Den tystnadsplikt som följer av de föreslagna sekretessbestäm- melserna ska ha företräde framför rätten att meddela och offentliggöra uppgifter när det gäller uppgift i anmälan om klagomål till . Utredningens förslag: Utredningen lämnade inte något förslag i denna del, vilket för del innebär att den starka tillsynssekre- tessen på hälso- och sjukvårdsområdet skulle komma att gälla för uppgifter i anmälningar som sker till myndigheten enligt de föreslagna nya reglerna om klagomål. Remissinstanserna: () har anfört att utredningens förslag innebär att sekretess kommer att gälla för anmälningar till och att inte ens anmälande närstående utan vidare kommer att få tillgång till hela utredningsmaterialet. I sådana fall kommer möjligheten till insyn att försvåras och i vissa fall t.o.m. att gå förlorad. Detsamma gäller för allmänhetens möjlighet till insyn. Skälen för regeringens förslag I särskilda tillsyn över allmän och enskild hälso- och sjukvård eller annan medicinsk verksamhet gäller sekretess för uppgift om enskilds hälsotillstånd och andra personliga förhållanden, om det inte Prop. 2009/10:210 står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon när- stående till denne lider men (25 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen [2009:400], förkortad OSL). Denna bestämmelse, som innebär att det finns en presumtion för att exempelvis uppgifter om en patients hälsotill- stånd är hemliga, kommer att bli tillämplig i ärenden hos som avser klagomål mot hälso- och sjukvården och dess personal enligt de nya reglerna. Bestämmelsen kommer även att bli tillämplig på en anmälan i ett sådant ärende. Motsvarande bestämmelse gäller för den särskilda tillsynen över den kommunala hälso- och sjukvården (26 kap. 1 § tredje stycket 1 OSL). När det är fråga om en anmälan i ett ärende hos om ansvar eller behörighet för personal inom hälso- och sjukvården är utgångspunkten i stället att uppgifter om enskildas hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden är offentliga. Sekretess gäller bara om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider betydande men om uppgiften röjs (25 kap. 8 § OSL). En motsvarande bestämmelse finns i 26 kap. 6 § OSL för uppgifter i en anmälan om ansvar eller behörighet för personal inom hälso- och sjukvård. Lagrådet har ansett att det bör klargöras hur de sistnämnda bestämmelserna förhåller sig till varandra. Bakgrunden till att 25 kap. 8 § respektive 26 kap. 6 § OSL innehåller likalydande bestämmelser om svagare sekretess för uppgifter i anmälningar till är följande. I samband med införandet av Ädel-reformen uttalades bl.a. att eftersom socialnämnden har ledningen av den kom- munala hälso- och sjukvården omfattas den kommunala hälso- och sjukvården av både hälso- och sjukvårdssekretess och socialtjänstsekre- tess (prop. 1990/91:14 s. 85 f.). För att uppgifter om enskilda i en an- mälan eller i ett beslut i ett ärende om ansvar eller behörighet för personal inom hälso- och sjukvård inte skulle omfattas av sekretess hos socialnämnden infördes en bestämmelse om undantag från socialtjänstsekretessen, som motsvarade ett befintligt undantag från hälso- och sjukvårdssekretessen för uppgifter i anmälan och beslut i ärende om ansvar eller behörighet för personal inom hälso- och sjukvården (a. prop. s. 19 och 86), jfr 25 kap. 10 § 3 och 26 kap. 7 § första stycket 4 OSL. fann lagstiftaren att det trots allt fanns ett visst behov av sekretess för uppgifter om enskildas hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden i en anmälan till , varför två korresponderande bestämmelser om svag sekretess för sådana uppgifter infördes i bestämmelserna om hälso- och sjukvårdssekretess respektive socialtjänstsekretess (prop. 1993/94:165 s. 21 f.). Dessa bestämmelser har, som nämns ovan, i offentlighets- och sekretesslagen placerats i 25 kap. 8 § och 26 kap. 6 §. Bestämmelsen i 26 kap. 6 § OSL blir tillämplig på anmälningar till som finns t.ex. hos socialnämnden. Med begreppet enskild i 25 kap. 3 och 8 §§ samt 26 kap. 1 och 6 §§ avses enbart patienten eller andra enskilda, inte hälso- och sjukvårds- personalen (prop. 1979/80:2 Del A s. 176 och prop. 1993/94:165 s. 22). Regeringen anser att intresset av insyn är lika starkt vad gäller anmäl- ningar till i ärenden om klagomål mot hälso- och sjuk- vården eller dess personal som i anmälningar i ärenden som prövas av . Enligt regeringen bör bestämmelserna i 25 kap. 8 § och 26 kap. 6 § OSL ändras så att samma svaga sekretess kommer att gälla för upp- Prop. 2009/10:210 gifter i de olika slagen av anmälningar. I de nämnda paragraferna bör vidare anges vilka ärendetyper som bestämmelserna avser, dvs. anmäl- ningar i ärenden om klagomål, prövotid, återkallelse av legitimation eller annan behörighet samt begränsning av förskrivningsrätt. Som nämns ovan gäller det inte någon sekretess för beslut i ärenden om ansvar eller behörighet för personal inom hälso- och sjuk- vården (25 kap. 10 § och 26 kap. 7 § OSL). På motsvarande sätt bör det i fortsättningen inte gälla sekretess för beslut i ärenden om klagomål mot hälso- och sjukvården eller dess personal eller i ovan nämnda ärenden hos . Ändringar bör därför göras i sistnämnda bestämmelser. För uppgifter i övriga handlingar i nämnda ärenden hos och än anmälningar gäller bestämmelserna i 25 kap. 3 § och 26 kap. 1 § OSL. Utgångspunkten är alltså att det gäller sekretess för uppgifter om hälsotillstånd m.m. i sådana handlingar. Enligt 12 kap. 1 § OSL gäller sekretess till skydd för en enskild som huvudregel inte i förhållande till den enskilde själv. Detta innebär att en patient som huvudregel har full insyn i ett ärende som rör patienten själv. Vidare hindrar sekretess som regel inte att en enskild eller en myndighet, som är part i ett mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen, tar del av en handling eller annat material i målet eller ärendet (10 kap. 3 § OSL). I den nya patientsäkerhetslagen föreslås bestämmelser om att berörd yrkesutövare eller vårdgivare har rätt till insyn i handläggningen samt att ta del av handlingar och annat material i klagomålsärenden hos . Samma rätt har anmälaren, om denne är en patient eller en närstående till en berörd patient som inte själv kan anmäla. Bestämmelsen i 10 kap. 3 § OSL innebär att sekretessen enligt 25 kap. 3 och 8 §§ och 26 kap. 1 och 6 §§ OSL som huvudregel viker för dessa gruppers rätt till insyn. Rätten att meddela och offentliggöra uppgifter Sekretess innebär såväl handlingssekretess som tystnadsplikt (3 kap. 1 § OSL). Den rätt att meddela och offentliggöra uppgifter som följer av 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen, förkortad TF, och 1 kap. 1 och 2 §§ yttrandefrihetsgrundlagen, förkortad YGL, har som huvudregel företräde framför tystnadsplikten. Nämnda rätt har dock aldrig företräde framför handlingssekretessen (7 kap. 3 § första stycket 2 och 5 TF samt 5 kap. 1 § första stycket och 3 § 2 YGL). Det kan således vara tillåtet att t.ex. muntligen lämna en sekretessbelagd uppgift till en journalist eller att själv publicera uppgiften, men det är aldrig tillåtet att med stöd av rätten att meddela och offentliggöra uppgiften lämna den allmänna handling varav den sekretessbelagda uppgiften framgår till t.ex. en journalist eller t.ex. själv publicera denna handling. I ett antal fall har vidare även bestämmelser om tystnadsplikt företräde framför rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. I dessa fall är således rätten att meddela och offentliggöra uppgifter helt inskränkt. Vissa av dessa situationer är reglerade direkt i TF och YGL. Där anges vidare att det inte är tillåtet att med stöd av rätten att meddela och offentliggöra uppgifter uppsåtligen åsidosätta en tystnadsplikt i de fall som anges i en särskild lag. 2009/10:210 särskilda lag som avses är OSL (se 13 kap. OSL, slutet av varje kapitel i lagens fjärde-sjätte avdelningar samt lagens sjunde avdelning). Tystnadsplikt som gäller på hälso- och sjukvårdsområdet inskränker som huvudregel rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Detta gäller även uppgifter som ingår i en anmälan till och som om- fattas av tystnadsplikt enligt 25 kap. 8 § eller 26 kap. 6 § OSL (25 kap. 18 § och 26 kap. 15 § OSL). Regeringen anser att detsamma bör gälla för uppgifter i anmälningar i klagomålsärenden till . OSL bör ändras i enlighet härmed. Åtgärder mot vårdgivare m.fl. Regeringens förslag: Om en vårdgivare, eller enhet som avses i 7 §, inte fullgör sina skyldigheter enligt systematiskt patientsäkerhetsarbete m.m. och om det finns skäl att befara att underlåtenheten medför fara för patientsäkerheten eller säkerheten för andra, ska som huvudregel utfärda ett föreläggande för vårdgivaren eller enheten att fullgöra sina skyldigheter. I föreläggandet får vite sättas ut. I den nya lagen införs en bestämmelse om i vilka fall Socialstyrel- sen har rätt att begära biträde av polismyndighet vid inspektioner av verksamheter. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att erinra mot förslaget. Kammarrätten i pekar på att utredningen genom de föreslagna förändringarna önskat flytta fokus från att utkräva ansvar från enskilda yrkesutövare till att hos vårdgivare minimera brister som medför minskad patientsäkerhet. Med hänsyn härtill skulle mer frekvent kunna använda vitesföre- läggande som sanktionsmedel för att så långt möjligt säkerställa att vårdgivarna verkligen åtgärdar de brister som föreligger, i likhet med exempelvis agerande på arbetsmiljöområdet. Social- styrelsen anser att det är önskvärt med ett förtydligande så att det framgår att inte ska ingripa vid alla lagbrott som sker inom de verksamheter som står under tillsyn. anser att förslaget om att ska ge ett före- läggande om en vårdgivare inte fullgör sina skyldigheter beträffande sy- stematiskt patientsäkerhetsarbete, kan ifrågasättas ur effektivitetssyn- punkt. Skälen för regeringens förslag: Det åligger vårdgivare att bedriva ett systematiskt kvalitetsarbete och finns en myndighetsföreskrift (SOSFS 2005:12) som bl.a. ställer krav på att det i alla hälso- och sjukvårdsverksamheter ska finnas ett ledningssy- stem för kvalitet och patientsäkerhet. har funnit att många vårdgivare fortfarande inte uppfyller nämnda författ- ningskrav. Utredningen ger vid handen att det finns en osäkerhet beträffande vilka Prop. 2009/10:210 möjligheter har att ingripa mot vårdgivare som underlåter att uppfylla nämnda krav. Lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, förkortad LYHS, innehåller ett fler- tal bestämmelser beträffande möjliga åtgärder mot vårdgivare (6 kap. 12 17 §§). Den förstnämnda bestämmelsen (12 §) tar sikte på att någon har brutit mot en bestämmelse. Har så skett ska vidta åtgärder för att vinna rättelse och, om det behövs, göra anmälan till åtal. Det skulle kunna hävdas att nämnda bestämmelse är tillämpbar om en vård- givare inte uppfyller de krav som lagstiftningen uppställer på syste- matiskt kvalitetsarbete m.m. bedömde dock att en åtalsanmälan inte kan komma i fråga enbart därför att vårdgivaren inte bedriver ett systematiskt kvalitetsarbete. Vilka åtgärder som myndig- heten i övrigt kan vidta mot vårdgivare regleras i 1317 §§. Det är dock högst osäkert om dessa bestämmelser är tillämpbara endast på den grunden att en vårdgivare inte har ett ledningssystem för kvalitet och patientsäkerhet eller därför att vårdgivaren inte bedriver ett systematiskt kvalitetsarbete. I tidigare kapitel har konstaterats att en av de viktigaste faktorerna för ökad patientsäkerhet är att vårdgivarna bedriver ett systematiskt patient- säkerhetsarbete. Flera vårdgivare har axlat detta ansvar på ett föredömligt sätt, men det finns fortfarande de som inte har något systematiskt arbete överhuvudtaget. Det brådskar att få i gång detta arbete hos alla vårdgivare det får inte ta och kräva påstötning efter påstötning från . Alltför många patienters liv och hälsa står på spel. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att lagstift- ningen utformas på ett sådant sätt att det tydligt framgår att om exempelvis en vårdgivare underlåter att fullgöra de skyldigheter som följer av förslaget till 3 kap. patientsäkerhetslagen ska som huvudregel utfärda ett föreläggande för vårdgivaren att fullgöra sina skyldigheter. Det ska dock finnas skäl att befara att underlåtenheten medför fara för patientsäkerheten eller säkerheten för andra. Vidare krävs för att föreläggande ska kunna meddelas att detta inte är uppenbart obehövligt. I föreläggandet får vite sättas ut. Regeringen återkommer i författningskommentaren till hur aktuell bestämmelse lämpligen bör tillämpas (avsnitt 21, förslaget till 7 kap. 24 §). har, enligt 6 kap. 11 och 12 §§ LYHS, rätt att in- spektera verksamhet som står under myndighetens tillsyn och att av polismyndigheten få den hjälp som behövs för att inspektionen ska kunna genomföras. Motsvarande bestämmelser bör införas även i den nya lagen. Dock bör förtydligas att biträde av polismyndighet endast får be- gäras i sådana situationer där det finns ett verkligt behov av polisens särskilda befogenhet att använda våld. 10.5Åtgärder mot hälso- och sjukvårdspersonal Regeringens förslag: Om får kännedom om att hälso- och sjukvårdspersonal inte har fullgjort sina skyldigheter enligt den nya lagen eller någon annan föreskrift ska vidta åt- gärder för att skyldigheterna ska fullgöras. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att erinra mot förslaget. till att roll stärks och att patientens rättigheter förbättras. , tillsammans med , anser dock att utredningens förslag beträffande åtgärder mot hälso- och sjukvårds- personal är något tveksamt då det kan stå i strid mot systemsyn, prövotid Skälen för regeringens förslag: Det övergripande syftet med före- slagna reform är att rikta mer fokus mot vårdgivarnas ansvar för patient- tillsynsansvar omfattar dock även hälso- och sjukvårdspersonalens yrkesutövning, vilket tydligt bör framgå av lagen. Upptäcker , när myndigheten t.ex. handlägger ett klago- mål från en patient eller efter anmälan från vårdgivare, att en enskild yrkesutövare inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag eller annan författning bör detta som huvudregel alltid föranleda någon form av reak- tion från myndighetens sida. bör dock, precis som , ha stort utrymme att självständigt avgöra vilka åtgärder som kan vara er- forderliga i det enskilda fallet. Olika vägar står till buds beroende på om yrkesutövaren innehar legitimation för yrket eller inte. timerade och icke-legitimerade bör emellertid generellt gälla att ett in- gripande kan inskränka sig till dels ett påpekande om att ett visst bete- ende eller ett visst handlande inte står i överensstämmelse med regel- verket på området, dels en kontakt med arbetsgivare. kan innebära att myndigheten för arbetsgivaren påpekar vikten av att en viss individ ges råd och stöd eller att rutiner ändras på ett sådant sätt att den enskilde får möjlighet att uppfylla de krav som ställs på honom eller henne när det gäller att ge patienterna en säker och trygg vård. Misstänker att en yrkesutövare, oavsett om han eller hon är legitimerad eller inte, har begått ett brott i sin yrkesutövning för vilket fängelse är föreskrivet bör vidare, på samma sätt som (6 kap. 19 § LYHS), gälla att myndigheten ska vara skyldig att anmäla yrkesut- övaren till åtal. Härutöver bör, precis som , finnas en bestämmelse som anger att ska göra en anmälan till om det finns skäl för prövotid, återkallelse av legitimation, återkallelse av annan behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården eller begränsning av förskriv- 10.6Åtgärder mot andra än hälso- och sjukvårdspersonal Regeringens förslag: Om får kännedom om att någon som inte tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen har brutit mot någon av bestämmelserna i 5 kap. 1 § 17, ska myndigheten vidta åtgärder så att bestämmelsen följs och, om det behövs, göra anmälan till åtal. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har inget att erinra mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: I 5 kap. i den föreslagna patientsäker- hetslagen finns bestämmelser om begränsningar i rätten för andra än hälso- och sjukvårdspersonal att vidta hälso- och sjukvårdande uppgifter. Bestämmelserna är överförda från 4 kap. lagen (1998:531) om yrkesverk- samhet på hälso- och sjukvårdens område. I 10 kap. 6 och 7 §§ i den nya lagen finns bestämmelser om vad som ska gälla när någon bryter mot be- stämmelserna i 5 kap. Under vissa omständigheter ska den som bryter mot bestämmelserna dömas till böter eller fängelse i högst .