prop · GX03236 · 2010-06-22 00:00:00 — Av förordningen följer att det för och domstolarna finns en skyldighet att, om nationell konkurrensrätt tillämpas på avtal och förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstaterna inom EU, tillämpa också artikel 101 och 102 i EUF-fördraget (artikel 3). Detta innebär att när en svensk domstol tillämpar t.ex. 2 kap. 1 § konkurrenslagen på ett avtal mellan två företag som kan påverka handeln mellan medlemsstater, är domstolen också skyldig att tillämpa artikel 101 i EUF-fördraget. Förordning (EG) nr 1/2003 bygger på parallella kompetenser. Kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna inom EU har behörighet att tillämpa artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget fullt ut beträffande avtal och förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstaterna. I förordningen finns bestämmelser som syftar till att garantera en enhetlig tillämpning av unionens konkurrensregler. Förordning (EG) nr 1/2003 innehåller också regler om samarbete och kompetensfördelning mellan de nationella konkurrensmyndigheterna, domstolarna och kommissionen. I förordningen finns vidare de grund- läggande reglerna avseende förfarandet vid kommissionen. De nationella konkurrensmyndigheterna inom EU och kommissionen ingår och samarbetar i nätverket Network (ECN). EU-förordningar är direkt tillämpliga i medlemsstaterna från den dag de träder i kraft och behöver därför inte omsättas nationellt för att kunna tillämpas av nationella myndigheter och få effekt för enskilda. 5 Ett nytt gruppundantag för vertikala avtal 5.1.1Lagen (2008:581) om gruppundantag för vertikala konkurrensbegränsande avtal Såsom angetts ovan föreskrivs i 2 kap. 3 § konkurrenslagen att sådana grupper av avtal som avses i lagen (2008:581) om gruppundantag för vertikala konkurrensbegränsande avtal är undantagna från förbudet mot konkurrensbegränsade samarbete i 2 kap. 1 § konkurrenslagen. Lagen om gruppundantag för vertikala konkurrensbegränsande avtal är enligt 1 § tillämplig på avtal som ingås mellan två eller flera företag vilka, inom ramen för avtalet, är verksamma i olika led i en produktions- eller distributionskedja, och som avser villkoren för parternas inköp, försäljning eller återförsäljning av vissa varor och tjänster. Dessa avtal mellan företag i olika handelsled betecknas vertikala avtal. Avtal som ingås mellan företag i samma handelsled, dvs. avtal mellan konkurrenter, kallas i allmänhet horisontella avtal. Sådana avtal omfattas i princip inte av lagen. I 1 kap. 6 § konkurrenslagen jämställs avtal med beslut av en sammanslutning av företag och samordnade förfaranden mellan företag. Även sådana beslut och förfaranden omfattas av gruppundantagslagen. Bestämmelser som undantar vertikala avtal från förbudet i 2 kap. 1 § konkurrenslagen finns i 2 § lagen om gruppundantag för vertikala konkurrensbegränsande avtal. I 2 § sägs att undantag gäller endast för sådana avtal som uppfyller förutsättningarna för undantag i den gene- rella, alltid gällande, undantagsbestämmelsen i 2 kap. 2 § konkurrens- lagen. Vidare finns en hänvisning till 2 kap. 3 § konkurrenslagen som innebär att i ett visst fall kan återkalla undantaget för ett enskilt avtal om avtalet har följder som är oförenliga med den generella undantagsbestämmelsen i 2 kap. 2 §. Trots att ett avtal omfattas av det skydd mot ingripanden som gruppundantaget ger, kan undantaget alltså återkallas om avtalet exempelvis inte bidrar till att förbättra distributionen av varor eller tjänster eller att konsumenterna inte tillförsäkras en skälig andel av den vinst som uppstår genom avtalet. De närmare förutsättningarna för att ett avtal ska omfattas av lagen om gruppundantag för vertikala konkurrensbegränsande avtal återfinns i kommissionens förordning (EG) nr 2790/1999 av om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden (EGT L 336, 22.12.1999, s. 21, Celex 31999R2790). Lagens 3 § innehåller en hänvisning till förordningen. Där finns också vissa lagtekniska anpassningar av förordningens bestämmel- ser till svenska förhållanden. För det fall ett vertikalt avtal inte uppfyller förutsättningarna för att omfattas av gruppundantaget får en prövning av avtalet ske på sedvanligt sätt, först mot kriterierna för förbud i 2 kap. 1 § och därefter mot undan- tagsbestämmelsen i 2 kap. 2 §. Att avtalet inte omfattas av gruppundan- taget innebär alltså inte att avtalet är eller presumeras vara förbjudet enligt 2 kap. 1 § konkurrenslagen. Kommissionens förordning (EG) nr 2790/1999 De närmare förutsättningarna och villkoren för att ett avtal mellan två företag i olika handelsled ska omfattas av lagen om gruppundantag för vertikala konkurrensbegränsande avtal regleras i kommissionens förord- ning (EG) nr 2790/1999. Detta framgår av lagens 3 §. Förordningen är tidsbegränsad. Den upphörde att gälla . Nedan görs en kortfattad genomgång av de artiklar som är av betydelse för tillämp- ningen av gruppundantagslagen. I artikel 1 finns vissa definitioner. Av artikel 2.2 framgår att förord- ningen, utöver vertikala konkurrensbegränsande avtal eller samordnade förfaranden mellan företag, även är tillämplig på vertikala avtal som ingås av en företagssammanslutning som uppfyller vissa villkor. I artikel 2.3 behandlas i vilken utsträckning gruppundantaget omfattar överlåtelse eller användning av immateriella rättigheter. Artikel 2.4 förklarar att vertikala avtal mellan konkurrerande företag inte omfattas av grupp- undantaget med ett angivet undantag. I artikel 2.5 sägs slutligen att förordningen inte ska tillämpas på vertikala avtal som omfattas av någon annan förordning om gruppundantag. Förordningen, som är relativt teknisk till sin natur, uppställer i artikel 3 och 4 i huvudsak följande alternativa krav för att ett avtal ska omfattas av gruppundantaget: Leverantörens marknadsandel får inte överstiga av den relevanta marknad på vilken denne säljer varor eller tjänster som omfattas av avtalet (artikel 3.1). Köparens marknadsandel får inte, om avtalet innehåller exklusiva leveransskyldigheter, överstiga av den relevanta marknad på vilken denne köper varor eller tjänster som omfattas av avtalet (artikel 3.2). Avtalet får inte syfta till att begränsa köparens möjligheter att bestämma försäljningspris, med undantag för leverantörens möjligheter att fastställa maximipris eller rekommenderat pris (artikel 4 a). Avtalet får inte syfta till att begränsa marknaden för köparen med vissa angivna undantag (artikel 4 be). Om ett vertikalt avtal inte uppfyller dessa krav, faller avtalet utanför Parterna i avtalet åtnjuter därmed inte det skydd som gruppundantaget ger. Såsom anges ovan innebär detta dock inte att avtalet är förbjudet, utan parterna måste ta ställning till om avtalet bl.a. uppfyller de villkor för undantag som finns i 2 kap. 2 § konkurrenslagen. I kommissionens förordning föreskrivs i artikel 5 att vissa skyldigheter inte omfattas av gruppundantaget. Här är det fråga om skyldigheter som direkt eller indirekt a)utgör konkurrensklausuler, med vissa undantag (artikel 5 a), b)föranleder köparen att efter det att avtalet löpt ut inte tillverka, köpa, sälja eller återförsälja varor eller tjänster, med vissa undantag (artikel 5 b), eller c)ålägger medlemmar i ett selektivt distributionssystem att inte sälja vissa av konkurrerande leverantörers varumärken (artikel 5 c). För det fall ett vertikalt avtal innehåller skyldigheter av det nämnda slaget, omfattas inte skyldigheten av gruppundantaget. omfattas dock av gruppundantaget, förutsatt att övriga krav i förord- Prop. 2009/10:236 ningen är uppfyllda. Såsom framgått ovan är företagens marknadsandel av väsentlig betydelse för bedömningen av om avtalet omfattas av gruppundantaget eller ej. Artikel 911 i förordningen innehåller detaljerade bestämmelser om hur marknadsandelarna ska fastställas. I artikel 9 ce finns special- regler att tillämpa vid mindre överskridande av marknadsandelströskeln om i artikel 3. 5.2Kommissionens nya förordning om gruppundantag för vertikala avtal antog förordning (EU) nr 330/2010 av om tillämpningen av artikel 101.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden (EUT L 102, 23.4.2010, s. 1, Celex 32010R0330). antog kommissionen ett tillkännagivande om riktlinjer om vertikala begränsningar (EUT C 130, , s. 1). I riktlinjerna anger kommissionen de principer som bör tillämpas för bedömningen av vertikala avtal enligt artikel 101 i EUF-fördraget. Förordningen finns som bilaga 3 till denna proposition. Nedan beskrivs huvuddragen i förordningen. I övrigt hänvisas till bilagan. Redan nu bör dock framhållas att den nya förordning om gruppundantag för vertikala avtal i allt väsentligt bygger på förordning (EG) nr 2790/1999. Artikel 1 innehåller definitioner av uttryck och begrepp som används i förordningen. Här definieras exempelvis uttrycket vertikalt avtal och vertikal begränsning samt vad som avses med uttrycken konkurrens- klausul och selektivt distributionssystem. Undantaget för konkurrensbegränsande vertikala avtal I artikel 2.1 förklaras att artikel 101.1 i EUF-fördraget inte är tillämplig på vertikala avtal som innehåller vertikala begränsningar. Av artikel 2.2 följer att gruppundantaget omfattar vertikala avtal som ingås mellan en sammanslutning av företag och dess medlemmar, eller mellan en sådan sammanslutning och dess leverantörer, endast om alla medlemmar är detaljister för varor och ingen enskild medlem i sammanslutningen, tillsammans med dess anslutna företag, har en sammanlagd årsom- sättning som överstiger . I artikel 2.3 finns en särskild reglering om överlåtelse till köparen m.m. av immateriella rättigheter. Artikel 2.4 anger att undantaget inte ska tillämpas på vertikala avtal som ingås mellan konkurrerande företag, utom i vissa fall och under särskilda I artikel 2.5 sägs att gruppundantagsförordningen inte ska Prop. 2009/10:236 tillämpas på vertikala avtal vars innehåll omfattas av någon annan gruppundantagsförordning, om inte annat föreskrivs i en sådan 5.2.3 Villkor för undantag Tröskel för marknadsandelar m.m. Artikel 3 innehåller bestämmelser om vilka marknadsandelströsklar som ska tillämpas för undantaget. I artikel 3.1 föreskrivs att undantaget i artikel 2 ska gälla på villkor att leverantörens marknadsandel inte över- stiger av den relevanta marknad där denne säljer avtalsvarorna eller avtalstjänsterna och köparens marknadsandel inte överstiger av den relevanta marknad där denne köper avtalsvarorna eller avtalstjänsterna. Detta betyder att den andel av den relevanta marknaden som innehas av vart och ett av de avtalsslutande företagen inte får överstiga . I jämförelse med förordning (EG) nr 2790/1999 har tröskelvärdena för marknadsandelar ändrats. togs hänsyn till köparens marknads- andel endast när fråga var om exklusiva leveransskyldigheter, dvs. skyldigheter som föranleder leverantören att sälja de varor eller tjänster som anges i avtalet till endast en köpare för en särskild användning eller återförsäljning. När det gäller beräkning av marknadsandelar m.m. finns närmare bestämmelser i artikel 7. Artikel 7 innehåller även en reglering av följderna av att marknadsandelen om överskrids. I artikel 8 finns föreskrifter om tillämpning av tröskelvärdet för omsättning i artikel 2.2. Allvarliga konkurrensbegränsningar som medför att gruppundantaget inte gäller I artikel 4 räknas ett antal särskilt allvarliga begränsningar upp som inte får förekomma i vertikala avtal. Vertikala avtal som innehåller begränsningar av det slaget omfattas alltså inte av gruppundantaget, även om marknadsandelströskeln i artikel 3 inte överskrids. Här är det fråga om vertikala avtal som direkt eller indirekt, ensamt eller i kombination med andra faktorer som parterna kontrollerar, har följande syfte: a)Begränsning av köparens möjligheter att bestämma försäljnings- priset, utan att det påverkar leverantörens möjlighet att fastställa ett högsta försäljningspris eller rekommendera ett försäljningspris. b)Begränsning av det område inom vilket eller av den kundkrets till vilken en köpare som är part i avtalet får sälja avtalsvarorna eller avtalstjänsterna. c)Begränsning av aktiv eller passiv försäljning till slutanvändare av medlemmar i ett selektivt distributionssystem som driver verksamhet i detaljhandelsledet. d) Begränsning av korsvisa leveranser mellan återförsäljare i ett Prop. 2009/10:236 selektivt distributionssystem, även mellan distributörer som driver verksamhet i olika handelsled. e) Begränsningar som avtalats mellan en leverantör av komponenter och en köpare som införlivar dessa komponenter och som hindrar leverantören från att sälja dessa komponenter som reservdelar till slut- användare eller till reparatörer eller andra tjänsteleverantörer som av köparen inte fått i uppdrag att reparera eller underhålla dennes varor. Denna s.k. svarta lista av villkor som räknas upp i artikel 4 är försedd med flera reservationer och inskränkningar. Allvarliga konkurrensbegränsningar som utesluts från gruppundantaget I artikel 5 anges ett antal skyldigheter i vertikala avtal som inte är tillåtna. I dessa fall upphör undantaget i artikel 2 att gälla endast för dessa skyldigheter och inte för avtalet i dess helhet. Den första skyldigheten rör konkurrensklausuler. Varje direkt eller indirekt konkurrensklausul vars varaktighet är obegränsad eller över- stiger är otillåten, utom i vissa situationer. Otillåtna är också varje direkt eller indirekt skyldighet som föranleder köparen att efter det att avtalet löpt ut inte tillverka, köpa, sälja eller återförsälja varor eller tjänster, med vissa reservationer. Vidare omfattar inte gruppundantaget varje direkt eller indirekt skyldighet som ålägger medlemmarna i ett selektivt distributionssystem att inte sälja vissa av konkurrerande leverantörers varumärken. En specialregel som kan tillämpas om parallella nät av liknande vertikala begränsningar omfattar av en relevant marknad åter- finns i artikel 6. Regeln ger kommissionen vissa möjligheter att genom förordning förklara att gruppundantagsförordningen inte ska tillämpas på vertikala avtal som innehåller särskilda begränsningar avseende den marknaden. Övergångsbestämmelser finns i artikel 9. Där föreskrivs att förbudet i artikel 101.1 i EUF-fördraget inte ska gälla från och med en till och med i fråga om avtal som redan är i kraft och som inte uppfyller de villkor för undantag som anges i förordningen, men som uppfyller de villkor för undan- tag som anges i förordning (EG) nr 2790/1999. Av artikel 10 framgår att förordningen träder i kraft och att den upphör att gälla . 5.3Förslag till ändring i lagen (2008:581) om gruppundantag för vertikala konkurrensbegränsande avtal Regeringens förslag: Lagen (2008:581) om gruppundantag för vertikala konkurrensbegränsande avtal anpassas till kommissionens förordning (EU) nr 330/2010 av om tillämpningen av artikel 101.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att erinra mot förslaget. , som tillstyrker förslaget, anför bl.a. att det nuvarande gruppundantaget generellt sett har fungerat väl. Mot bakgrund härav och med hänsyn till rättslikhet och förutsebarhet anser advokatbyrån att en anpassning av svensk konkurrensrätt bör ske. Advokatbyrån pekar dock på att gällande riktlinjer för vertikala begränsningar som utfärdat har fått allt större betydelse och åberopas såsom gällande rätt. Det kan enligt advokatbyråns uppfattning därmed ifrågasättas om inte den svenska lagen även bör innehålla en hänvisning till riktlinjerna för vertikala begränsningar. anför att materiell rättslikhet har ett särskilt värde på konkurrensområdet och ska gälla om inte tydliga och vägande skäl för avvikelse identifieras. känner inte till några särförhållanden som skulle kunna motivera svenska special- regler och tillstyrker förslaget till anpassning. () anser, med utgångspunkt i förslag att låta distribution av nya motorfordon omfattas av gruppundan- taget för vertikala avtal (se avsnitt 6) och med hänsyn till den obalans som råder mellan fordonstillverkare och distributörer, att det vertikala gruppundantaget är illa lämpat att ligga till grund för den konkurrens- rättsliga regleringen av handeln med nya fordon. MRF föreslår att handel med nya motorfordon undantas från det svenska gruppundantaget. För den händelse synpunkterna inte tillmötesgås, föreslår MRF att en särskild utredning tillsätts för att belysa behovet av särskilda avtalsregler i branscher där den ena parten i ett vertikalt förhållande har en klart dominerande ställning. Skälen för regeringens förslag: Ett system med gruppundantag för vertikala konkurrensbegränsande avtal har tillämpats i svensk rätt och bedöms ha fungerat väl. Den nu gällande lagen om grupp- undantag för vertikala konkurrensbegränsande avtal bygger på kommissionens förordning (EG) nr 2790/1999 av om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden. Gruppundantagsförordningen har genom en hänvisning i lagen gjorts tillämplig på avtal som omfattas av konkurrenslagen. När förordningen nu ersätts av en ny förordning bör motsvarande anpassning av svenskt rätt också ske till den nya förordningen. I linje med vad och anför bibehålls därigenom den rättslikhet som efter- strävas på konkurrensrättens område, vilket är till gagn för företagen som möts av samma konkurrensregler oavsett om EUF-fördraget eller konkurrenslagen är tillämplig i det enskilda fallet. Fråga uppkommer därefter om anpassningen ska ske fullt ut eller, som anför, det finns några tydliga och vägande skäl som motiverar svenska specialregler på området. MRF menar därvid att reglerna om distribution av nya motorfordon inte bör omfattas av den svenska gruppundantagslagen med hänsyn till den obalans som råder mellan fordonstillverkare och distributörer. Syftet med den föreslagna anpassningen till förordning (EU) nr 330/2010 är att företag verksamma på marknaden ska möta samma materiella konkurrensregler oavsett om EU:s konkurrens- regler eller svenska konkurrensregler är tillämpliga i det enskilda fallet. Den svenska lagstiftningen på konkurrensrättens område har haft som förebild. Genom en anpassning till materiella konkurrensregler uppnås den fördelen att aktörer på den svenska marknaden inte behöver anpassa sig till olika konkurrensrättsliga regler beroende på om det är fråga om handel inom landet eller sådan som kan påverka handeln över gränserna (jfr prop. 1992/92:56, s. 19). Frågan om ett avtal kan påverka samhandeln, och därmed omfattas av , kan få olika utfall beroende på omständigheterna i det enskilda fallet (se bl.a. MD 2005:7 och MD 2008:12). Mot den bak- grunden ter sig en ordning med särskilda nationella regler för distribution av nya motorfordon som onödigt betungande för företagen som i så fall har att göra sin prövning mot olika regler inom den sektorn. Regeringen anser därför att det inte finns anledning att införa några specialregler på området. MRF har väckt frågan om att utreda behovet av särskilda avtalsregler i branscher där den ena parten i ett vertikalt förhållande har en klart dominerande ställning. Kommissionens förordningar om gruppundantag är tidsbegränsade och utvärderas regelmässigt innan de löper ut. Vid en sådan utvärdering tar kommissionen ställning till vilka effekter grupp- undantaget haft på marknaden och om det finns skäl att ändra eller förnya gruppundantaget. När det gäller vertikala avtal om distribution av nya motorfordon har kommissionen genomfört en sådan utvärdering. Vid utvärderingen kom kommissionen fram till att det beträffande åter- försäljning av nya motorfordon inte fanns några skäl att ha andra regler än de som föreskrivs i förordning (EU) nr 330/2010 (se avsnitt 6.2.2, nedan). I kommissionens förordning (EU) nr 461/2010 av om tillämpningen av artikel 101.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden inom motorfordonssektorn föreskrivs också att kommissionen ska utarbeta en utvärderingsrapport . Mot den bakgrunden anser regeringen att det inte finns anledning att särskilt utreda behovet av särskilda avtalsregler i vertikala förhållan- den på konkurrensrättens område. uppmärksammar den betydelse tillkännagivande om riktlinjer om vertikala begräns- ningar har för tolkningen av gällande rätt. Advokatbyrån ifrågasätter om lagen inte bör innehålla en hänvisning till riktlinjerna. har utfärdat en rad tillkännagivanden om den praktiska tillämpningen av . omfattar olika områden. Förutom riktlinjer för bedömning av vertikala Prop. 2009/10:236 begränsningar, finns bl.a. riktlinjer för tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget (nu artikel 101.3 i EUF-fördraget) och riktlinjer för tillämp- ningen av artikel 81 i EG-fördraget (nu artikel 101 i EUF-fördraget) på horisontella samarbetsavtal. Kännetecknande för kommissionens rikt- linjer är att de anger kommissionens syn på de kriterier som ingår i bedömningen av förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete i artikel 101 i EUF-fördraget. I förhållande till ett antal frågor beskrivs i rikt- linjerna gällande praxis, men det förekommer också att kommissionen i riktlinjerna förklarar sin politik i förhållande till frågor som inte behandlats i rättspraxis. Till skillnad från de förordningar som kommissionen antar, är rikt- linjerna inte rättsligt bindande. kan följaktligen ha en annan syn på hur förbudet ska tolkas i det enskilda fallet. Mot den bakgrunden anser regeringen att lagen inte bör innehålla en hänvisning till kommissionens tillkännagivande om riktlinjer för vertikala begräsningar. Regeringens inställning till frågan om laghänvisning till riktlinjerna innebär dock inte att riktlinjerna bör frånkännas sitt värde som hjälpmedel vid tolkningen av bestämmelserna i 2 kap. 12 §§ konkurrenslagen (jfr. 2007/08:135, s. 184). Riktlinjernas värde som rättskälla är emellertid en fråga för rättstillämpningen att ta ställning till i det enskilda fallet. Regeringens förslag: Lagändringarna träder i kraft . Äldre föreskrifter gäller till utgången av för avtal som var i kraft . Äldre föreskrifter gäller dock inte för avtal som uppfyller villkoren för gruppundantag enligt de nya föreskrifterna. Promemorians förslag och bedömning: I promemorian föreslogs att lagändringarna skulle träda i kraft . Några övergångs- bestämmelser i övrigt bedömdes inte behövas. Remissinstanserna: har, genom en hänvisning till en skrivelse från Businesseurope avseende Europeiska kommissionens översyn av förordning (EG) nr 2790/1999, anfört att en övergångstid bör införas som ger företagen möjlighet att bedöma sina avtal i ljuset av de nya reglerna. Övriga remissinstanser har inte kommenterat förslaget och bedömningen. Skälen för regeringens förslag: Såsom anförts ovan anser regeringen att samma materiella bestämmelser bör tillämpas på konkurrensområdet oavsett om svenska eller är tillämpliga i det enskilda fallet. Härav följer att det också finns ett intresse att, så långt som är praktiskt möjligt, utforma ikraftträdande- och övergångs- bestämmelser för de svenska konkurrensreglerna på motsvarande sätt. Kommissionens nya förordning (EU) nr 330/2010 om vertikala avtal trädde i kraft . Lagändringarna bör träda i kraft så snart som praktiskt möjligt därefter, vilket föreslås vara . I den remitterade promemorian gjordes bedömningen att några över- Prop. 2009/10:236 gångsregler inte var påkallade. Promemorians bedömning byggde bl.a. på att det utkast till ny förordning som promemorians lagförslag vilade på inte innehöll några övergångsregler. I artikel 9 i förordning (EU) nr 330/2010 finns emellertid vissa övergångsbestämmelser.