prop · GX0385 · 2010-01-08 00:00:00 — Som skäl angavs att det var svårt att se något behov av ett sådant register, varvid det bl.a. hänvisades till regi- streringen i belastningsregistret. Regeringen menade också att det skulle vara svårt att fastställa vilka kriterier som skulle gälla för att en person skulle anses vara allvarligt kriminellt belastad eller farlig för annans säkerhet. utredningar och promemorian anser det befogat att polisen, under vissa förutsättningar, genom behandling av personuppgifter får möjlighet att utöva särskild kontroll över personer som är allvarligt kri- minellt belastade eller som har visat sig vara särskilt farliga för andra personers säkerhet. Regeringen anser att sådan övervakning kan utgöra ett betydelsefullt inslag i polisens samlade insatser för att förebygga, för- hindra eller upptäcka brottslig verksamhet. De uppgifter som finns i misstanke- och belastningsregistren ger inte all den information som behövs för en ändamålsenlig övervakning och registren innehåller inte heller de analysverktyg som kan krävas för att övervakningen ska bli effektiv. Det förekommer redan övervakning av detta slag inom ramen för sär- skilda undersökningar. Med hjälp av ett särskilt analysverktyg kan in- formationen analyseras och kopplingar mellan exempelvis olika grup- peringar, händelser och brottsliga verksamheter upptäckas. Denna form av uppgiftssamling har i något fall benämnts Y-databas, där bokstaven Y står för yrkeskriminell. Datainspektionen har i ett tillsynsärende inspek- terat behandlingen av personuppgifter i en sådan databas vid Polismyn- digheten i . Efter att inledningsvis ha ifrågasatt om databasen om- fattades av polisdatalagens bestämmelser om särskilda undersökningar, kom inspektionen fram till att så var fallet. Inspektionen framförde dock vissa synpunkter på gallringen av uppgifterna (Datainspektionens beslut , dnr 686-2006). Datainspektionen har efterlyst klargöranden av vilken verksamhet som avses med begreppet övervakning. Vad som avses är just den be- skrivna behandlingen i form av lagring, bearbetning och analys som sker i särskilda uppgiftssamlingar för att utöva kontroll över vissa personer som uppfattas som särskilt brottsbenägna eller farliga, men mot vilka det för tillfället inte finns några konkreta misstankar om brottslig verksam- het. Uppgiftssamlingar av detta slag är av stor betydelse för att polisen långsiktigt ska kunna bedriva ett effektivt brottsbekämpande arbete. Utan tillgång till sådana uppgiftssamlingar skulle det vara svårt för polisen att bemästra den brottslighet som förekommer i kriminella nätverk som exempelvis mc-brottsligheten. Från integritetssynpunkt är i och för sig personuppgiftsbehandling av detta slag ägnad att inge betänkligheter. Detta intrång måste dock ställas mot behovet av att förebygga brott av allvarligt slag. Frågan är då i vilken utsträckning den nya lagen bör ge polisen möjlig- het att skapa sådana gemensamma uppgiftssamlingar. För att det integri- tetsintrång som personuppgiftsbehandlingen kan ge upphov till inte ska bli oproportionerligt bör möjligheten till behandling av personuppgifter för övervakning inskränkas till uppgifter om och kring de personer som uppfattas som särskilt brottsaktiva eller farliga. Bestämmelsen bör dock utformas något annorlunda än vad som föreslås i promemorian. Som första förutsättning bör gälla att personen kan antas komma att begå brott av mera allvarligt slag; att han eller hon tidigare är dömd för sådana brott bör alltså inte vara tillräckligt. Med brott av mera allvarligt slag avses här brott med fängelse i straffskalan. Därutöver bör krävas att personen antingen är allvarligt kriminellt belastad eller kan antas utgöra ett hot mot andras personliga säkerhet. ombudsmän anser att avgränsningen av vem som ska kunna anses vara allvarligt kriminellt belastad eller farlig för annans säkerhet måste göras såväl klarare som snävare. Varken Polisdatautred- ningen, eller promemorian anser dock att det är ändamålsenligt att i lagtext närmare precisera uttrycken allvarlig kri- minell belastning och hot mot andras säkerhet. Innebörden av dessa uttryck kommer att behandlas närmare i författningskommentaren. Någon precisering utöver vad som sägs där kan inte anses nödvändig. Både dåvarande Riksåklagaren och ombudsmän anger som möjlig avgränsning att endast tillåta övervakning av personer som dömts för allvarliga brott riktade mot annans liv, hälsa eller frihet. Detta skulle dock enligt regeringens mening bli för begränsande, eftersom flera av de personer som polisen tror sig veta livnär sig på allvarlig brottslighet ald- rig har dömts för något sådant brott. Vidare bör vissa brott som inte direkt kan anses riktade mot liv, hälsa eller frihet kunna omfattas, exem- pelvis grova skattebrott och narkotikabrott. Sådana brott är nämligen ofta led i grov organiserad brottslighet riktad mot liv, hälsa eller frihet, t.ex. Prop. 2009/10:85 människohandel. För att en bestämmelse av detta slag ska bli meningsfull bör polisens möjlighet att göra uppgifter gemensamt tillgängliga omfatta inte bara uppgifter som direkt avser de övervakade personerna utan även uppgifter om personer som har samband med de övervakade personerna. Uppgifter måste exempelvis kunna behandlas om att en övervakad person är an- ställd hos en viss annan person och att den övervakade personen regel- bundet besöker vissa personer. En förutsättning för behandlingen bör dock vara att uppgiften behövs för övervakningen. Som Datainspektionen påpekar torde personuppgiftsbehandling av nu aktuellt slag för att möjliggöra övervakning i många fall rymmas inom de allmänna bestämmelserna om när uppgifter får göras gemensamt till- gängliga i underrättelsearbete. De uppgifter som behöver behandlas för övervakningen kommer med stor sannolikhet att ofta ha samband med misstänkt brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket är före- skrivet fängelse eller däröver eller som sker systematiskt. Det kan dock förekomma fall där dessa rekvisit inte är uppfyllda, som starka skäl talar för att behandling bör kunna ske. Det kan exempelvis ibland vara svårt att precisera misstänkt brottslig verksamhet. Vidare vilket är den största skillnaden kan uppgifter om personer som har koppling till den övervakade behandlas i större utsträckning eftersom det inte ställs något krav på samband med brottslig verksamhet. Tillgången till de behandlade uppgifterna bör liksom nu vara starkt be- gränsad. Endast de tjänstemän som har till uppgift att arbeta med över- vakningen bör kunna medges åtkomst. Information om att en viss person är föremål för övervakning bör dock kunna spridas till flera, eftersom det kan vara en förutsättning för att övervakningen ska bli effektiv. Det bör tydligt framgå att personuppgifter behandlas för att möjliggöra övervak- ning (se avsnitt 10). 9.3Utreda och beivra brott Regeringens förslag: Personuppgifter i ärenden om utredning eller beivrande av brott ska få göras gemensamt tillgängliga. Utredningen föreslår inte att man ska skilja på uppgifter som är gemensamt tillgängliga och andra uppgifter. Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Det är självklart att uppgifter som be- handlas för att utreda och beivra brott måste kunna göras gemensamt tillgängliga för de tjänstemän som arbetar med utredningen. Att sådana uppgifter kan göras gemensamt tillgängliga är också en förutsättning för att direktåtkomst ska kunna ges till åklagare, som ofta leder förundersök- ningar. Det finns inte anledning att ställa upp något krav på att det ska vara fråga om utredning av allvarligare brott för att sådan behandling ska Flertalet förundersökningar, oavsett misstänkt brott, lagras redan nu i digital form i ett särskilt system kallat Datoriserad utrednings- rutin (DurTvå; se bilaga 6). Av lagen bör det således framgå att samtliga uppgifter som förekom- mer i ett ärende som avser utredning eller beivrande av brott får göras gemensamt tillgängliga. Det bör dock göras ett undantag från denna huvudregel, nämligen när det gäller DNA-profiler. Den frågan behandlas i avsnitt 9.6. I lagen om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet föreskrivs som huvudregel att endast de personer som arbetar med ett ärende får ha direkt tillgång till uppgifter som behandlas i ären- det. En följd av detta är att möjligheten att utnyttja uppgifter som be- handlas inom ramen för en utredning i en annan utredning eller i under- rättelseverksamhet försvåras. Det är inte rimligt att ställa upp någon motsvarande begränsning för polisen. I en brottsutredning kan det vara viktigt att uppgifter snabbt kan inhämtas från andra brottsutredningar, så att polisen kan bedöma om det finns något samband mellan utredning- arna. Uppgifter i en förundersökning måste således kunna göras gemen- samt tillgängliga för andra än dem som arbetar i förundersökningen. Uppgifter av detta slag är redan nu i viss utsträckning gemensamt till- gängliga. Tillgången till uppgifter i systemet DurTvå är nämligen inte begränsad till de personer som arbetar med en viss förundersökning. registreras även samtliga brottsanmälningar i systemet Ratio- nell anmälningsrutin (RAR; se bilaga 6). Samtliga personuppgifter läggs in i systemet, men endast vissa uppgifter får göras sökbara. Från RAR och DurTvå hämtas uppgifter till andra register, t.ex. till det centrala brottsspaningsregistret som innehåller uppgifter om anmälda brott, till- vägagångssätt, signalement beträffande personer som setts på brotts- platsen m.m. Uppgifter från förundersökningar hämtas också till andra register. Att uppgifter i en brottsanmälan eller en förundersökning görs tillgängliga inom polisen för andra än dem som arbetar i ärendet är alltså något som redan nu förekommer i stor utsträckning och är en förutsätt- ning för ett effektivt polisarbete. I de flesta fall är det endast fråga om att göra vissa typer av uppgifter tillgängliga för andra än dem som arbetar i förundersökningen, inte hela förundersökningen. Det förhållandet att det öppnas möjlighet att göra uppgifter om utred- ning av brott gemensamt tillgängliga innebär naturligtvis inte någon skyldighet att göra det. Uppgifter i vissa förundersökningar av särskilt känsligt slag bör sannolikt över huvud taget inte göras tillgängliga för andra än dem som arbetar med förundersökningen. I vilken utsträckning möjligheten bör utnyttjas bör dock överlämnas till polisen att avgöra i det enskilda fallet. Det bör anmärkas att i betänkandet med för- slag till lag om behandling av uppgifter i åklagarväsendets brottsbekäm- pande verksamhet inte föreslår några begränsningar i fråga om möjlig- heten att göra uppgifter som förekommer i ärenden om utredning eller beivrande av brott gemensamt tillgängliga (SOU 2008:87 s. 227). Uppgifter som rapporteras till polisens Regeringens förslag: Uppgifter som rapporteras till polisens kom- munikationscentraler ska få göras gemensamt tillgängliga i polisens brottsbekämpande verksamhet. Utredningen behandlar inte frågan. Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Polisens kommunikationscentraler har till uppgift att effektivisera och samordna bl.a. de åtgärder som larm föranleder. Kommunikationscentralerna tar emot och vidarebefordrar inkommande larm och andra meddelanden samt vidtar och samordnar inledningsvis polisåtgärder med anledning av larm. Som stöd för denna verksamhet finns ett särskilt datasystem för kommunikationscentralerna, det s.k. KC-systemet (se bilaga 6). Till kommunikationscentralerna rap- porterar polispersonalen in händelser, iakttagelser och utförda uppdrag. KC-systemet syftar till att dokumentera, bevaka och följa upp händelser och iakttagelser som rapporteras till kommunikationscentralerna både av allmänheten och av polispersonal. Syftet är också att på ett tidigt stadium kunna få signaler om pågående och återkommande brottslighet. Vidare har behandlingen till ändamål att ge underlag för planering av polisens resurser och för uppföljning av verksamheten. Systemet stöder inte endast polisens brottsbekämpande verksamhet utan även annan polisiär verksamhet. Uppgifterna som antecknas i systemet får vara tillgängliga . När kommunikationscentralen tar emot larm och meddelanden, an- tecknas den information som rapporteras in. Vidare antecknas vilka åtgärder som vidtas med anledning av ett larm, t.ex. om en polispatrull skickas till platsen där ett brott påstås ha begåtts. När polispatrullen har varit på platsen, rapporterar den till kommunikationscentralen vad som har hänt och vilka ytterligare åtgärder som bedöms vara nödvändiga. Det finns inte några begränsningar i fråga om vilka uppgifter som får anteck- nas i KC-systemet. Det som registreras är bl.a. brotts- eller händelseplat- ser med besked om tid, plats, händelsetyp, brottskod och övrig informa- tion som kan vara till hjälp vid en kommande insats. Systemet innehåller också personuppgifter. Något förenklat kan man säga att systemet funge- rar som en postcentral där alla inrapporterade uppgifter antecknas för att senare sorteras och vidarebefordras till polisens olika verksamhetsgrenar. Uppgifter om misstänkta brott vidarebefordras till polisens utredningsen- heter, medan uppgifter om misstänkt brottslig verksamhet förs över till polisens underrättelseenheter. KC-systemet används normalt inte i den brottsbekämpande verksamheten för att söka efter information. Det före- kommer emellertid att sökningar görs i systemet för att få fram uppgifter till en pågående brottsutredning, t.ex. om vad som har rapporterats in till polisen under en viss eller på en viss plats. endast ett begränsat antal tjänstemän som har behörighet att söka i Prop. 2009/10:85 systemet. Polisen bör även fortsättningsvis ha möjlighet att dokumentera händel- ser och iakttagelser som rapporteras till polisens kommunikationscen- traler. För att en sådan dokumentation ska tillgodose polisens informa- tionsbehov är det nödvändigt att uppgifterna kan göras gemensamt till- gängliga. Som framgått ovan kan det som rapporteras innehålla vilka personuppgifter som helst. Meddelandena kan således mycket väl inne- hålla uppgifter som inte annars får göras gemensamt tillgängliga enligt de bestämmelser som föreslås i den nya lagen. Det kan t.ex. röra sig om uppgifter om personer som enbart misstänks delta i brottslig verksamhet som inte innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse eller mer. Att i detta sammanhang göra skillnad på den ena eller andra typen av uppgifter är dock praktiskt ogörligt. Den personal som tar emot och dokumenterar uppgifterna har inte någon möjlighet att pröva hur uppgif- terna får behandlas. Mot denna bakgrund bör det i den nya lagen tas in en särskild bestäm- melse som ger ett generellt stöd för den behandling av personuppgifter som sker vid polisens kommunikationscentraler. Uppgifterna bör få göras gemensamt tillgängliga i polisens brottsbekämpande verksamhet. Det ska tydligt framgå att personuppgifter behandlas för nu aktuellt ändamål genom en särskild upplysning eller på något annat sätt. Vidare bör särskilda gallringsbestämmelser gälla. Dessa frågor behandlas i av- snitt 10 och 14.3. 9.5Uppgifter i det internationella samarbetet Regeringens förslag: Uppgifter i det internationella samarbetet får göras gemensamt tillgängliga om det behövs för att fullgöra den aktu- ella förpliktelsen. Utredningen behandlar inte frågan. Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. ifrågasätter dock om inte kravet på att uppgifterna ska behövas för att fullgöra en interna- tionell förpliktelse redan framgår av den bestämmelse som anger att endast uppgifter som behövs för att fullgöra en internationell förpliktelse får göras gemensamt tillgängliga. Skälen för regeringens förslag: Den ökade internationaliseringen in- nebär att allt större krav ställs på polisiärt samarbete över gränserna (se avsnitt 7.4). Den föreslagna lagen bör därför ge möjlighet till personupp- giftsbehandling för internationellt samarbete. En grundläggande förut- sättning för sådan behandling bör vara att den behövs för att fullgöra ett internationellt åtagande. En särskild fråga är hur man ska se på möjlig- heten att göra uppgifter gemensamt tillgängliga när det gäller internatio- I princip bör man kunna utgå från samma kriterier i det arbetet som vid personuppgiftsbehandling för nationella behov. En viktig del av det dagliga internationella samarbetet via be- står i utbyte av information om stulna pass, stulna fordon, stulen konst och efterlysta personer. för olika register över sådana uppgifter och medlemsstaterna utbyter fortlöpande denna information med var- andra. Syftet med s.k. internationell efterlysning av personer eller före- mål är att man genom det förfarandet förbättrar möjligheterna att utreda och lagföra brott. Informationsutbytet ökar möjligheterna att påträffa personer som försöker hålla sig undan rättvisan. Likaså förbättras förut- sättningarna för att kunna återställa stulen egendom eller att åtminstone förhindra att värdefulla stulna föremål avyttras i andra länder. När en svensk myndighet sänder en internationell efterlysning till sker detta som ett led i den svenska brottsbekämpningen. Upp- gifterna har då gjorts gemensamt tillgängliga med stöd av de regler som föreslås i avsnitt 9.2 och 9.3. När en svensk myndighet tar emot uppgifter från andra länder om internationella efterlysningar görs det för att den andra staten vill ha bistånd med upplysningar om var det efterlysta före- målet finns (och eventuellt med ett ingripande i form av beslag) eller hjälp med att ingripa mot den efterlysta personen, om denne påträffas i . Upplysningar om efterlysta personer och efterlysta föremål måste därför kunna vidarebefordras till i princip all polispersonal. Detta görs genom att uppgifterna tillförs de nationella registren över efterlys- ningar. För att svensk polis ska kunna fullgöra gjorda internationella åtaganden i nu aktuella hänseenden måste således personuppgifter i viss utsträckning kunna göras gemensamt tillgängliga. Ett annat exempel där det kan krävas att uppgifter görs gemensamt till- gängliga är förundersökningar som bedrivs parallellt i och i en annan stat och som gäller brott och brottsmisstankar som har samband med varandra. Även underrättelseuppgifter som lämnas till som ett led i ett allmänt informationsutbyte kan behöva göras gemensamt tillgängliga för att den svenska polisen ska kunna bidra med information. Den nya lagen bör alltså ge utrymme för att göra uppgifter som be- handlas inom ramen för internationellt samarbete gemensamt tillgäng- liga. Mot bakgrund av de särskilda risker för intrång i den enskildes per- sonliga integritet som behandling av gemensamt tillgängliga uppgifter kan medföra bör behandlingen begränsas till de fall där behovet är mera påtagligt. När det gäller personuppgifter som behandlas för att fullgöra internationella åtaganden bör därför dessa få göras gemensamt tillgäng- liga endast om det krävs för att förpliktelsen ska kunna fullgöras. En uttrycklig bestämmelse om detta bör tas in i den nya lagen. Be- stämmelsen bör dock utformas något annorlunda än promemorians för- slag, för att undanröja den oklarhet som pekar på. Den internationella enheten vid fungerar som kon- taktpunkt vid allt internationellt polisiärt samarbete som inte sker genom direktkontakter mellan myndigheterna. I avsnitt 15.5 diskuteras de sär- skilda behov av behandling av uppgifter som finns i det arbetet, vilket utmynnar i förslag att får föra ett särskilt register över internationella ärenden. Regeringens förslag: Uttrycket uppgifter om resultatet av DNA-ana- lyser ska ersättas med begreppet DNA-profil. DNA-profiler får inte göras gemensamt tillgängliga, men får be- handlas i vissa register enligt särskilda bestämmelser. Utöver detta gäller inga särskilda begränsningar för behandlingen av DNA-profiler. Utredningens förslag: Uppgifter om resultatet av DNA-analyser i brottmål ska endast få behandlas i särskilda register samt i förundersök- ningar och andra brottsutredningar. Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. Pro- memorian använder inte begreppet DNA-profil och föreslår att behand- ling av uppgifter om resultatet av DNA-analyser endast ska vara tillåten i förundersökningar, utöver den behandling som sker i de särskilda DNA- registren. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. , och ifrågasätter dock promemori- ans uttalande att DNA-profiler utgör särskilt känsliga uppgifter och fram- håller att de DNA-profiler som tas fram och registreras i DNA-registren endast utgör en sifferkombination som inte innehåller någon information om personliga egenskaper, t.ex. sjukdomsanlag eller liknande. Mot denna bakgrund anser att förnyade överväganden behövs vad gäller den föreslagna regleringen av behandling av DNA-profiler. Enligt är DNA-profiler inte mer integritetskänsliga än exempelvis fingeravtryck. påpekar att DNA-profiler ofta utväxlas inom ramen för det internationella polisiära samarbetet. Bestämmelsen i förslaget med innebörd att DNA-profiler utöver behandlingen i DNA-register endast får behandlas i förundersökningar måste enligt styrelsen ändras för att det internationella uppgiftsutbytet ska kunna fortsätta. Styrelsen anser vidare att lagtexten bör förtydligas när det gäller uttrycket resul- tatet av DNA-analys. Några remissinstanser ifrågasätter även att upp- gifter om resultat av DNA-analyser inte ska få göras gemensamt till- gängliga. anser att lagtexten behö- ver förtydligas, bl.a. ifrågasätts hur bestämmelsen om undantag för möj- ligheten att göra DNA-profiler gemensamt tillgängliga förhåller sig till bestämmelserna om direktåtkomst till DNA-register. Skälen för regeringens förslag: I polisdatalagen finns bestämmelser om behandlingen av uppgifter om resultatet av DNA-analyser. Sådana uppgifter får enligt 22 § behandlas i särskilda register samt i förunder- sökningar och i särskilda undersökningar. I promemorian föreslås en liknande reglering. Som anför är uttrycket uppgifter om resultatet av DNA-analyser otydligt och kan ge utrymme för olika tolkningar av vilken behandling som avses. I polisdatalagen används uttrycket upp- gifter om resultatet av DNA-analyser för att beskriva det som registreras i DNA-registren (registren beskrivs närmare i avsnitt 15.2). mentspromemorian Genomförandet av delar av Prümrådsbeslutet be- skrivs hur det går till när analy- serar DNA-prov och tar fram DNA-profiler samt hur DNA-profilerna sedan används genom att jämföras med andra DNA-profiler (Ds 2009:8 s. 79 f.). Av redogörelsen framgår bl.a. följande. Vid en kriminalteknisk DNA-analys undersöks endast en liten del av arvsmassan med inriktning på olika analyser som benämns STR-områden. Typbestämningen av ett antal sådana STR-områden presenteras som en sifferkombination (DNA- profilen). Det är endast denna sifferkombination som registreras och används för jämförelse med andra registreringar. Den del av DNA:t som typbestäms hör till den icke kodifierade delen av DNA:t. Det finns därför inga personliga egenskaper kopplade till dessa. De uppgifter som får registreras efter en DNA-analys anges i 24, 24 a och 25 §§ polisdatalagen. Endast uppgifter som ger information om den registrerades identitet, samt uppgifter om vem analysen avser och i vilket ärende den gjorts får registreras. Det som läggs in i DNA-registren är således DNA-profilen och uppgifter om den undersöktes identitet, om den är känd, samt vissa administrativa uppgifter.