prop · GX03162 · 2010-03-23 00:00:00 — Ändringen be- ror på att den paragrafen har upphävts. Ersättning ska därmed betalas även för den del av markens eller utrymmets marknadsvärde som avser förväntningar om en ändring av det tillåtna användningssättet. Av hänvisningen till 4 kap. expropriationslagen följer att bestämmelsen i 4 kap. 1 § andra stycket om ett tjugofemprocentigt påslag ska tillämpas när ersättningen bestäms. Paragrafen har även justerats språkligt. Övervägandena finns i avsnitt 8. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för ersättning med anledning av a)ett undersökningstillstånd som har beviljats före ikraftträdandet, och b)en bearbetningskoncession som har beviljats före ikraftträdandet, om ansökan om ersättning eller markanvisningsförrättning har gjorts före . I de fall som avses i 2 ska hänvisningarna till expropriationslagen (1972:719) avse den lagens lydelse vid utgången av . Lagändringarna träder enligt punkten 1 i kraft . Punkten 2 innebär att tillämpningen av de nya ersättningsbestämmel- serna görs beroende av om ersättnings- eller inlösenrätten enligt 7 kap. 13 §§ grundas på ett undersökningstillstånd eller en bearbetningskon- cession som har beviljats före eller efter ikraftträdandet. Enligt punkten 2 a gäller äldre ersättningsregler för ett undersöknings- tillstånd som har beviljats före ikraftträdandet. Ett undersökningstillstånd gäller och kan förlängas med ytterligare sammanlagt högst (2 kap. 5 och 6 §§). Övergångsbestämmelsen innebär att de nya ersätt- ningsreglerna inte heller kommer att gälla sedan giltighetstiden för ett tillstånd på så sätt har förlängts, om tillståndet har beviljats före ikraft- trädandet. Däremot gäller de nya ersättningsreglerna för nya undersök- ningstillstånd, som efter ikraftträdandet beviljas för områden i anslutning till områden med äldre tillstånd. De nya ersättningsbestämmelserna ska då gälla enbart det område som omfattas av det nya tillståndet. Punkten 2 b innebär att äldre ersättningsregler under vissa förutsätt- ningar gäller för bearbetningskoncessioner som har beviljats före ikraft- trädandet. En bearbetningskoncession meddelas och kan där- efter förlängas med (4 kap. 711 §§). Vad beträffar förhållandet mellan de koncessioner som har beviljats före ikraftträdandet och de koncessioner som har beviljats därefter gäller detsamma som beträffande undersökningstillstånd, se ovan. En förutsättning för att äldre ersättnings- regler ska gälla är att en ansökan om ersättning (se 8 kap. 8 och 8 a §§) eller markanvisningsförrättning (se 8 kap. 9 §) har gjorts före . Om någon ansökan inte har gjorts , ska i stället de nya ersättningsbestämmelserna gälla. trädde nya ersättningsbestämmelser i 7 kap. 2 § i kraft, varigenom rätten till ersättning utvidgades (SFS 2005:161). Enligt en övergångsbestämmelse till den ändringen ska 7 kap. 2 § inte tillämpas på bearbetningskoncessioner som har beviljats före ikraftträdandet. I ett sådant fall medför naturligtvis inte de ändringar som har gjorts att någon rätt till ersättning kan grundas på paragrafen. Punkten 3 är av samma slag som punkten 4 i övergångsbestämmel- serna till förslaget till ändring i , se författningskommentaren till den bestämmelsen. Övervägandena finns i avsnitt 9. 11.15Förslaget till lag om ändring i bostadsrättslagen (1991:614) Bestämmelser om föreningen m.m. 9 kap. 18 § Talan om ersättning vid inlösen eller för intrång eller för annan skada som en bostadsrättshavare orsakas med anledning av ett beslut om god- kännande enligt 16 § första stycket 2 ska väckas vid fastighetsdomstolen. I fråga om inlösen och ersättning gäller expropriationslagen (1972:719) i tillämpliga delar. Paragrafen reglerar frågan om ersättning när en bostadsrättsförening fat- tar beslut om att förändra en bostadsrättslägenhet eller ta lägenheten i an- språk med anledning av en om- eller tillbyggnad. Undantaget i paragrafen för den s.k. presumtionsregeln i 4 kap. 3 § expropriationslagen (1972:719) har tagits bort. Det beror på att den para- grafen har upphävts och innebär ingen ändring i sak. Av hänvisningen till expropriationslagen följer att bestämmelsen i 4 kap. 1 § andra stycket om ett tjugofemprocentigt påslag ska tillämpas när ersättning bestäms. Paragrafen har även justerats språkligt. Övervägandena finns i avsnitt 8. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för ersättning med anledning av ett beslut om godkännande som har meddelats före ikraftträdandet. I ett sådant fall ska hänvisningen till expropriationslagen (1972:719) avse den lagens lydelse vid utgången av . Lagändringarna träder enligt punkten 1 i kraft . Punkten 2 första meningen innebär att äldre föreskrifter ska gälla för sådan ersättning vid inlösen eller för intrång eller för annan skada som grundar sig på ett beslut om godkännande enligt 9 kap. 16 § första styck- et 2 som har meddelats före . Ett sådant beslut med- delas enligt 9 kap. 17 § av hyresnämnden. Punkten 2 andra meningen är av samma slag som punkten 4 i över- gångsbestämmelserna till förslaget till ändring i , se författ- ningskommentaren till den bestämmelsen. Övervägandena finns i avsnitt 9. 11.16Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1649) om byggande av järnväg 4 kap. Inlösen och ersättning 4 kap. 5 § I mål om inlösen och ersättning ska expropriationslagen (1972:719) till- lämpas, i den mån avvikande bestämmelser inte meddelas i denna lag. Om en talan i ett mål som väckts av en fastighetsägare eller den som innehar särskild rätt till en fastighet ogillas, tillämpas bestämmelserna i 15 kap. 6 § (1987:10) i fråga om rättegångskostna- derna. Paragrafen anger hur ersättningen ska bestämmas i mål om inlösen och ersättning. Bestämmelsen om tillämpningen av den s.k. presumtionsregeln i 4 kap. 3 § expropriationslagen (1972:719) har tagits bort. Ändringen beror på att den paragrafen har upphävts. Ersättning ska därmed betalas även för den del av markens eller utrymmets marknadsvärde som avser förvänt- ningar om en ändring av det tillåtna användningssättet. Ersättning enligt 3 §, som avser skada för att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av fastigheten, påverkas inte av att presumtionsregeln upphävs. Se vidare om detta i författningskommentaren till förslaget till ändring i 19 § skogsvårdslagen (1979:429). Av hänvisningen till expropriationslagen följer att bestämmelsen i 4 kap. 1 § andra stycket expropriationslagen om ett tjugofemprocentigt påslag ska tillämpas när ersättningen bestäms. Paragrafen har även justerats språkligt. Övervägandena finns i avsnitt 8. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för ersättning enligt a)4 kap. 1 och 2 §§, om talan om inlösen har väckts före ikraftträdan- det, och b)4 kap. 3 och 4 §§, om beslutet enligt 3 kap. 1, 2, 3 eller 4 § har med- delats före ikraftträdandet. I de fall som avses i 2 ska hänvisningarna till expropriationslagen (1972:719) avse den lagens lydelse vid utgången av . Lagändringen träder enligt punkten 1 i kraft . Enligt punkten 2 ska äldre föreskrifter fortfarande gälla i vissa fall efter ikraftträdandet. Punkten 2 a innebär att nya föreskrifter ska gälla för ersättningen vid inlösen enligt 4 kap. 1 eller 2 §, om talan har väckts efter . Enligt punkten 2 b ska äldre ersättningsbestämmelser gälla om det beslut enligt 3 kap. 1, 2, 3 eller 4 § som är i fråga har meddelats före . Sådana beslut meddelas av såvitt avser 3 kap. 1, 3 och 4 §§. I den situation som regleras i 3 kap. 2 § avses Ban- verkets beslut att vägra tillstånd. Punkten 3 är av samma slag som punkten 4 i övergångsbestämmelser- na till förslaget till ändring i , se författningskommentaren till Övervägandena finns i avsnitt 9. 11.17 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:1320) om kärnkraftens avveckling När ersättningen ska bestämmas, tillämpas 4 kap. expropriationslagen (1972:719), i den mån avvikande bestämmelser inte meddelas i denna lag. Ersättning för värdeminskning av fastighet som har använts vid reaktordrift lämnas därvid som intrångsersättning. Uppkommer i övrigt skada genom att rätten till reaktordrift upphör, ska även sådan skada ersättas. I fråga om ett beslut om att rätten att driva en kärnkraftsreaktor ska upphöra som regeringen har meddelat före , ska hänvisningen till expropriationslagen i första stycket avse den lagens lydelse vid utgången av . Paragrafen innehåller bestämmelser om ersättning till följd av ett beslut om att rätten att driva en kärnkraftsreaktor ska upphöra. Första stycket är oförändrat. Av hänvisningen till 4 kap. expropria- tionslagen (1972:719) följer att de nya ersättningsbestämmelserna i den lagen ska tillämpas när ersättningen bestäms. Det inbegriper bestämmel- sen i 4 kap. 1 § andra stycket om ett tjugofemprocentigt påslag på fas- tighetens värdeminskning. Påslaget ska betalas som ytterligare intrångs- ersättning. Något påslag ska inte göras på ersättningen för övrig skada. Andra stycket är nytt. Det innehåller en regel av övergångskaraktär med anledning av de nya ersättningsbestämmelserna i expropriations- lagen. Det nya stycket reglerar vad som övergångsvis ska gälla för det fall regeringen före meddelar ett beslut om att rätten att driva en kärnkraftsreaktor ska upphöra. Närmare bestämmelser om sådana beslut finns i 24 §§. Om beslutet har meddelats före , ska expropriationslagens ersättningsbestämmelser till- lämpas i sin lydelse vid utgången av . Det nya stycket har motsvarande innebörd som punkten 4 i övergångs- bestämmelserna till förslaget till ändring i , se författnings- kommentaren till den bestämmelsen. Paragrafen har även justerats språkligt. Övervägandena finns i avsnitt 8 och 9. Denna lag träder i kraft . Lagändringarna träder i kraft . Övervägandena finns i avsnitt 9. 11.18Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:875) om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar 1 kap. Allmänna bestämmelser 1 kap. 5 § Om en tillfredsställande förvaltning av en elektrisk anläggning sannolikt inte kan åstadkommas genom tvångsförvaltning eller en tillfredsställande förvaltning sannolikt inte kommer att bestå efter utgången av tiden för en tvångsförvaltning får staten, efter ansökan av nätmyndigheten, lösa an- läggningen från ägaren. Om anläggningens ägare också är ägare till en fastighet på vilken an- läggningen, helt eller delvis, är belägen ska även fastigheten eller, om det är lämpligt, del av fastigheten lösas. Om ledningsrätt är upplåten för an- läggningen på en annan fastighet ska även ledningsrätten lösas. Mål om inlösen ska tas upp av den fastighetsdomstol inom vars område anläggningen eller större delen av den ligger. I fråga om inlösen gäller i övrigt expropriationslagen (1972:719) i tillämpliga delar, dock med undantag för 4 kap. 1 § andra stycket. Paragrafen reglerar förutsättningarna för inlösen av en elektrisk anlägg- ning med tillhörande fastighet och ledningsrätter samt vilka ersättnings- bestämmelser som därvid ska gälla. Bestämmelsen i tredje stycket om tillämpningen av den s.k. presum- tionsregeln i 4 kap. 3 § expropriationslagen (1972:719) har tagits bort. Ändringen beror på att den paragrafen har upphävts. Ersättning ska där- med betalas även för den del av marknadsvärdet som avser förväntningar om en ändring av det tillåtna användningssättet. Vidare har det införts ett undantag som gäller 4 kap. 1 § andra stycket expropriationslagen. I den bestämmelsen stadgas att ytterligare löseskil- ling och intrångsersättning ska betalas av marknadsvär- det respektive marknadsvärdeminskningen. Undantaget innebär att något sådant påslag inte ska göras enligt denna lag. Paragrafen har även justerats språkligt. Övervägandena finns i avsnitt 7 och 8. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för ersättningen, om talan om inlösen har väckts före ikraftträdandet. I ett sådant fall ska hänvisningar- na till expropriationslagen (1972:719) avse den lagens lydelse vid ut- gången av . Lagändringarna träder enligt punkten 1 i kraft . Punkten 2 första meningen innebär att de nya ersättningsbestämmelser- na gäller för ersättningen vid inlösen, om talan om inlösen har väckts ef- ter . Punkten 2 andra meningen är av samma slag som punkten 4 i över- gångsbestämmelserna till förslaget till ändring i , se författ- ningskommentaren till den bestämmelsen. Övervägandena finns i avsnitt 9. 11.19Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:449) om skydd för störningskänslig forskning Om forskning som avses i 1 § utsätts för varaktiga eller upprepade stör- ningar från annan verksamhet i närheten, får efter ansökan enligt 6 § meddela förbud eller förelägganden mot den störande verksam- heten för att skydda forskningen. Det som sägs i första stycket gäller inte sådan verksamhet som regleras i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation eller lagen (1992:1512) om elektromagnetisk kompatibilitet eller i föreskrifter utfärdade med stöd av dessa lagar. Det som sägs i första stycket gäller inte heller störningar från en verksamhet som bedrivs med tillstånd enligt eller motsva- rande bestämmelser i äldre lag. Om ett beslut enligt första stycket medför att pågående markanvänd- ning inom det berörda området avsevärt försvåras, har områdets ägare och den som har nyttjanderätt, servitut, rätt till elektrisk kraft eller lik- nande rätt till detta område, rätt till ersättning för skada till följd av beslutet. Ersättningen ska motsvara skadan med avdrag för vad den berättigade är skyldig att tåla utan ersättning. Ersättningen ska betalas av den som ansökt om skyddet. I fråga om ersättningen tillämpas i övrigt expropriationslagen (1972:719). Paragrafen innehåller förutsättningarna för förbud och förelägganden mot verksamhet som stör störningskänslig forskning samt ersättning till följd av sådana förbud och förelägganden. Bestämmelsen i tredje stycket om tillämpningen av den s.k. presum- tionsregeln i 4 kap. 3 § expropriationslagen (1972:719) har tagits bort. Ändringen beror på att den paragrafen har upphävts. Av paragrafen i övrigt framgår att en förutsättning för att ersättningsansvar ska uppstå är att pågående markanvändning inom det berörda området avse- värt försvåras. Begreppen pågående markanvändning och avsevärt för- svårande bör i stora drag tolkas på samma sätt som motsvarande begrepp i 31 kap. 4 § (se prop. 2005/06:69 s. 77). Det innebär att den skada som en ägare eller annan rättighetsinnehavare till området lider genom att inte ha möjlighet att utnyttja marken på ett annat sätt än tidigare, dvs. bortfall av förväntningar, inte är ersättningsgill (jfr prop. 1997/98:45, del 1, s. 550 och författningskommentaren till förslaget till ändring i 19 § skogsvårdslagen [1979:429]). På grund av denna avgräns- ning av ersättningsansvaret påverkas ersättningen enligt den förevarande paragrafen inte av att presumtionsregeln har upphävts. Av hänvisningen till expropriationslagen följer att bestämmelsen i 4 kap. 1 § andra stycket expropriationslagen om ett tjugofemprocentigt påslag ska tillämpas när ersättningen bestäms. Paragrafen har även justerats språkligt. Övervägandena finns i avsnitt 8. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för ersättning med anledning av ett beslut enligt 4 § första stycket som har meddelats före ikraftträdandet. I ett sådant fall ska hänvisningarna till expropriationslagen (1972:719) avse den lagens lydelse vid utgången av . Lagändringarna träder enligt punkten 1 i kraft . Punkten 2 första meningen innebär att nya ersättningsbestämmelser gäller, om det förbud eller föreläggande enligt 4 § första stycket som er- sättningsanspråket grundas på har meddelats efter . Punkten 2 andra meningen är av samma slag som punkten 4 i över- gångsbestämmelserna till förslaget till ändring i , se författ- ningskommentaren till den bestämmelsen. Övervägandena finns i avsnitt 9. Sammanfattning av betänkandet (SOU 2008:99) Förslaget till nya ersättningsbestämmelser i expropriationslagen Utredningen har i enlighet med vad som angetts i tilläggsdirektiven (dir. 2007:89) gjort en översyn av expropriationslagens ersättningsregler och tagit ställning till om det finns anledning att ändra dessa. Angående behovet av en översyn angavs i de ursprungliga direktiven (dir. 2005:147) följande. har det från vissa håll ifrågasatts om de principer som ersättningsbestämmelserna i expropriationslagen bygger på är rimliga. Det har i det sammanhanget gjorts gällande att förhållandena vid ex- propriation har ändrats. Även om privata aktörer alltsedan reglerna fick sin nuvarande utformning använt sig av ex- propriationsinstitutet, utfördes de flesta expropriationer då av offentli- ga aktörer. Den första delen av utredningens uppdrag, som redovisades i delbe- tänkandet Hur tillämpas expropriationslagens ersättningsbestämmelser? (SOU 2007:29), omfattade huvudsakligen en kartläggning av hur ersätt- ningsbestämmelserna i expropriationslagen tillämpas i praktiken. Resul- tatet av kartläggningen bekräftade bl.a. att det sedan expropriationslagens tillkomst skett en förskjutning från att den ianspråktagande parten är ett offentligt rättssubjekt till att den numera i många fall är ett privat rättssubjekt och där det i vissa fall finns ett vinstintresse bakom tvångs- förfogandet även om den ursprungliga grundtanken med expropriationen kvarstår, dvs. att olika slag av samhällsintressen ska tillgodoses. Kart- läggningen visade också att s.k. frivilliga uppgörelser om överlåtelse och upplåtelse av egendom utan att reglerna om tvångsörfogande direkt tillämpas förekommer i en mycket stor omfattning och att ersättningarna är generellt högre vid dessa. En av utgångspunkterna för utredningens uppdrag är att skyddet för enskild äganderätt ska vara starkt. Enligt utredningens direktiv ska utred- ningen beakta reglerna om egendomsskydd i regeringsformen och angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () vid bedömningen av frågan om tillämpningen av ersättningsreglerna i 4 kap. expropriations- lagen leder till rimliga resultat. Äganderätten är en av grundpelarna i rättsordningen och skyddas i både grundlag och internationella konven- tioner. Regeringsformen tillsammans med bestämmel- ser innehåller de grundläggande förutsättningarna för när mark och rättigheter till mark ska kunna förvärvas med tvång eller när restriktioner tvångsvis kan läggas på användningen av enskilda fastigheter. Bestäm- melserna anger också de förutsättningar som gäller beträffande den ersättning som minst ska lämnas när någon tvingas avstå sin egendom. innehåller, till skillnad från den svenska grundlags- bestämmelsen, inte någon uttrycklig regel om att ersättning ska betalas vid ingrepp i annans egendom. Detta innebär att den svenska grundlagen är tydligare i det avseendet. Nationell lag kan emellertid precisera det skydd som ges genom konventionen. Utredningen anser att det bör framhållas att egendomsskyddet i regeringsformen är ett minimiskydd. Det finns således inget hinder mot att genom lag ge ett starkare skydd för ersättning än vad regeringsformen I grunden finns det emellertid ingen konflikt mellan expro- priationslagens ersättningsbestämmelser och regeringsformen eller Detta hindrar givetvis inte att det ändå kan bedö- mas vara rimligt att i vissa delar ändra de nuvarande ersättningsbestäm- Vid den översyn som utredningen nu har genomfört har alla de grundläggande ersättningsbestämmelserna prövats mot bakgrund av den utgångspunkt som anges i direktiven, nämligen att skyddet för enskild äganderätt ska vara starkt. I enlighet med vad som också anges i direktiven har utredningen därvid strävat efter att ersättningen vid tvångsförfoganden fastställs på ett sätt som både är och uppfattas som rättssäkert, att de nya ersättningsbestämmelserna ska vara enkla att förstå och att tillämpa samt ägnade att leda till förutsägbara resultat och därmed, liksom de äldre reglerna, underlätta samförståndslösningar. Utredningens direktiv anger som utgångspunkt för uppdraget att den ersättning som fastställs genom beslut av myndighet eller domstol i princip ska motsvara minst marknadsvärdet på den egendom som tas i anspråk eller minskningen av egendomens marknadsvärde, om en del av den tas i anspråk. Enligt gällande bestämmelser i expropriationslagen ska ersättning för en fastighet som tas i anspråk betalas med ett belopp som motsvarar Om expropriationen avser en del av en fastighet, ska ersättning betalas med ett belopp som motsvarar den minskning av marknadsvärdet, som uppkommer genom expropriationen. Om det i övrigt uppstår skada för ägaren, ska även sådan skada ersättas. Utredningens bedömning är att marknadsvärdet även fortsättningsvis ska vara den grundläggande utgångspunkten för hur skadan vid en expropriation eller någon annan form av tvångsförvärv av fast egendom Därutöver ska, precis som , ersättning betalas för övriga ekonomiska skador som uppkommer genom tvångsförvärvet. Individuellt värde och vinstdelning Syftet med expropriationslagstiftningen är att en fastighetsägare inte ska kunna utnyttja sin monopolställning och begära ett orimligt högt pris när för samhället angelägna markförvärv ska genomföras. bestämmelserna bör därför så långt möjligt efterlikna en fri marknad, utan sådan monopolställning och utan hot om expropriation. fastighetsägare skulle inte sälja sin fastighet frivilligt, om inte priset minst uppgår till hans eller hennes eget individuella värde av fastigheten. Detta värde är i många fall högre än marknadsvärdet. ning som ska betalas för marknadsvärdet (eller marknadsvärdeminsk- ningen) och för eventuella övriga ekonomiska skador, föreslår utred- ningen därför att ersättningen även ska innefatta kompensation för fastighetsägarens individuella värde. Eftersom detta värde inte objektivt kan bestämmas, är utredningens förslag att ersättningen bestäms som ett schablontillägg som uppgår till av marknadsvärdet (eller Vid markåtkomst för sådana ändamål som bedrivs på i huvudsak marknadsmässiga villkor ska ersättningen dessutom innefatta en särskild ändamålsrelaterad ersättningspost s.k. Den sålunda tillkommande ersättningen ska bestämmas efter vad som är skäligt i det enskilda fallet med hänsyn till egendomens särskilda värde för förvärvaren. Enligt gällande rätt görs i två fall undantag från principen om att ersätt- ning ska betalas för marknadsvärdet. Enligt den s.k. presumtionsregeln ska förväntningsvärden inte ersättas om de inte förelåg före ansökan om expropriation. förändringar som har skett när det gäller bostadsmarknaden m.m. sedan bestämmelsen infördes innebär att flera av de ursprungliga skälen för presumtionsregeln är gällande. I de fall där situationen i och för sig inte har förändrats, dvs. i första hand vid förvärv som betalas med skattemedel, är det utredningens bedömning att de fördelar som kan vinnas för det allmänna av en lägre ersättning i vissa fall inte uppvägs av fastighetsägarens krav på att få en ersättning som minst uppgår till Utredningen föreslår därför att presumtionsregeln upp- Enligt den s.k. influensregeln ska den positiva eller negativa inverkan som själva expropriationsföretaget har haft på marknadsvärdet ersättas endast när detta bedöms som skäligt med hänsyn till influensens vanlighet i orten eller i allmänhet. Negativ influens kallas företagsskada och i den delen överensstämmer bestämmelserna i expropriationslagen i princip med bestämmelserna om miljöskada i . bedömning är att dessa bestämmelser inte bör ändras, förutom att något s.k. toleransavdrag, som ofta uppgår till av fastighetens värde, inte längre ska göras vid bestämmande av ersättningen. Utredningens förslag är att det inte ska göras något undantag från marknadsvärdeprincipen i fråga om nytta. ska alltså ersättas även om detta värde till större eller mindre del beror på influenser av det aktuella expropriationsföretaget. Expropriationslagen innehåller ingen särskild bevisbörderegel (med undantag för presumtionsregeln) när det gäller frågor om ersättning. prövning av ersättningsfrågor i domstol tillämpas de ordinära bevisbör-