prop · GX0389 · 2010-02-11 00:00:00 — Regeringen anser att det är en stor fördel om de lärare och förskollärare som kommer att undervisa elever och barn från olika kulturer själva har erfarenhet av att leva i ett främmande land. I propositionen Gränslös kunskap högskolan i globaliseringens tid 2008/09:175, bet. 2008/09:UbU19, rskr. 2008/09:283) I syfte att stimulera studenter vid svenska lärosäten att studera utomlands en period bedömde regeringen bl.a. att ett nytt stipendieprogram för att främja utbytesstudier i tredje land skulle inrättas och att det för detta ändamål borde fördelas totalt . Regeringen bedömde även att den internationella rörligheten bland lärare vid lärosätena bör öka och för detta syfte borde totalt fördelas . Dessa insatser bör kunna komma bland annat lärar- och förskollärarstudenter samt lärare vid lärar- och förskollärarutbildningarna till del och öka den internationella rörligheten bland dessa grupper. För att ytterligare understryka betydelsen av internationell rörlighet har regeringen i universitets och högskolors regleringsbrev (se exempelvis dnr U2009/7241/[delvis]) angett att den internationella rörligheten avseende lärare och studenter, särskilt inom lärarutbildningen, ska öka. I sin återrapportering till regeringen ska lärosätena bl.a. redovisa antalet utresande studenter och lärare inom lärarutbildningen. Den förändring av lärar- och förskollärarutbildningarna som regeringen i denna proposition bedömer bör genomföras medför en ökad tydlighet i strukturen av utbildningen, vilket sin tur bör kunna underlätta att vissa delar av studierna bedrivs vid andra lärosäten, såväl svenska som utländska. 7.7Jämnare könsfördelning bland lärare och förskollärare Läraryrket är ett starkt kvinnodominerat yrke. lärare är större ju tidigare i skolväsendet man tittar. tydliga skillnader mellan kvinnor och män när det gäller ämnesinriktningar, där männen är överrepresenterade endast inom lärarkategorierna idrott och hälsa samt inom trä- och metallslöjd. Regeringens uppfattning är att skolan, precis som andra arbetsplatser, bör ha en jämnare könsfördelning. En jämnare könsfördelning är också viktig, bl.a. för att barnen och eleverna behöver både kvinnor och män som förebilder och för att en könsblandad miljö främjar barns identitetsutveckling och sociala utveckling. I likhet med de yrkesverksamma lärarna är lärarutbildningen starkt Betydligt färre män än kvinnor studerar till lärare. också en avsevärt högre andel av männen än kvinnorna som inte (2009:7 R) har t.ex. andelen män bland de studenter som studerat till förskollärare varit . den sneda könsfördelningen handlar, som både rapport och betänkandet Jämställd förskola om betydelsen av jämställdhet och genus i förskolans pedagogiska arbete (SOU 2006:75) anger, om subtila Prop. 2009/10:89 faktorer som sociokulturella traditioner samt normer och värderingar om vad kvinnor och män är lämpade för. Regeringen anser att det är viktigt att universitet och högskolor och skolor arbetar aktivt med att öka rekryteringen av män till lärar- och förskollärarutbildningen och också med att minska avhoppen från dessa utbildningar där det är en betydligt större andel män än kvinnor som inte fullföljer utbildningen. Några ytterligare exempel på åtgärder som lärosätena kan genomföra är insatser där man aktivt arbetar för attitydförändringar med informationsinsatser för t.ex. studie- och yrkesvägledare i grundskola och gymnasieskola, samt med behörighetsgivande och studieförberedande utbildningar i regi av lärosätena, nätverk och mentorer. Goda förutsättningar för att kunna utvecklas inom sitt yrke är för många en viktig faktor för att trivas och fortsätta i sitt arbete. För en lärare eller förskollärare kan det innebära att kunskaperna fördjupas i de undervisningsämnen eller områden som denne är verksam inom. Det kan också handla om att läsa in ytterligare ämnen för att kunna undervisa i de skolformer, verksamheter, årskurser och ämnen där behoven finns. Det är av stor vikt att det finns vägar för lärare och förskollärare att komplettera sin utbildning och utvecklas i sitt yrke. När barn- och elevkullarnas storlek förändras är det nödvändigt att en viss flexibilitet finns i systemet för att lärarna inte ska låsas fast i vissa årskurser, utan efter kompletterande utbildning ges möjlighet att undervisa i de skolformer, verksamheter, årskurser och ämnen där behoven finns. Möjligheter för lärare att tillgodoräkna sig tidigare utbildning samt att få sin reella kompetens validerad är viktiga i detta sammanhang. Samtliga lärare och förskollärare bör kunna erbjudas kompletterande kurser som leder till fördjupade ämneskunskaper i ett eller flera av de ämnen som redan ingår i den aktuella lärar- eller förskollärarexamen, ger möjlighet att undervisa i ytterligare ämnen i de årskurser man är utbildad för eller ger möjlighet att undervisa i andra skolformer, verksamheter eller årskurser än de som ingår i examen. De här föreslagna nya yrkesexamina för lärare och förskollärare och de förslag till regler om vem som får användas för undervisning som regeringen inom ramen för en proposition om en ny skollag avser att återkomma till med utgör, tillsammans med möjligheten att komplettera sin utbildning, ett flexibelt system och gör vägarna till att bredda sitt undervisningsområde överskådliga för såväl lärare, förskollärare och arbetsgivare som universitet och högskolor. Kompletterande kurser kan även innefatta kurser som leder till en magister- eller masterexamen genom vilka t.ex. personer med en grundlärarutbildning med inriktning mot fritidshemmet kan nå allmän behörighet till forskarutbildning. har genom ratificeringen av ramkonvention om skydd för nationella minoriteter (Framework Convention for the Protection of National Minorities, SÖ 2000:2) och den europeiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk (European Charter for Regional or Minority Languages, SÖ 2000:3) åtagit sig att främja bevarandet av de nationella minoritetsspråken i . Detta innebär bl.a. att förbundit sig att tillhandahålla grundutbildning och fortbildning av de lärare som behövs för att kunna erbjuda modersmålsundervisning och tvåspråkig undervisning i de nationella minoritetsspråken. I regeringens minoritetspolitiska strategi som antogs av , föreslogs en rad åtgärder för att aktivt främja de nationella minoritetsspråken (prop. 2008/09:158, bet. 2008/09:KU23, rskr. 2008/09:272). Regeringen betonade bl.a. att det är särskilt viktigt att stärka barns förutsättningar att lära sig minoritetsspråket. har regeringen genomfört flera satsningar på uppbyggnad av utbildning i nationella minoritetsspråk. Exempelvis har regeringen gett ansvar för utbildning i chib, för utbildning i jiddisch, och ansvar för utbildning i finska och ansvar för utbildning i meänkieli och samiska (se t.ex. regleringsbrev avseende universitet och högskolor m.m. [U2009/7241/(delvis)]). Vidare har i uppdrag (se t.ex. regleringsbrev avseende universitet och högskolor m.m. [U2009/7241/(delvis)]) att erbjuda lärarutbildning med inriktning mot de nationella minoritetsspråken finska, meänkieli och samiska. Regeringen anser att det är angeläget att de lärosäten som har i uppdrag att anordna utbildning i nationella minoritetsspråk aktivt verkar för en god studenttillströmning till dessa utbildningar. För att möjliggöra utbildning av lärare i minoritetsspråk bedömer regeringen att de nationella minoritetsspråken, inklusive relevant ämnesdidaktik, bör kunna studeras som ämnen inom ramen för ämneslärarutbildningen och att det bör kunna vara möjligt att få reella kunskaper i språken validerade (se avsnitt 5.4). (SOU 2008:109) har föreslagit att vissa lärosäten ges särskilt ansvar för lärarutbildningen i nationella minoritetsspråk. Regeringen konstaterar att en del ytterligare detaljer behöver klargöras innan ett ställningstagande kan göras i denna del. Regeringen avser därför att uppdra åt att göra en översyn av utbildningarna i nationella minoritetsspråk. I uppdraget bör det även ingå att föreslå åtgärder för hur i högre grad ska kunna efterleva minoritetskonventionerna avseende tillgång på lärare som kan undervisa i och på minoritetsspråk. Beroende på resultatet av översynen kan regeringen komma att se över ansvarsfördelningen mellan lärosätena när det gäller utbildning i de nationella minoritetsspråken. Flera vägar till lärarexamen Regeringens bedömning: Den som har tillräckliga ämneskunskaper i minst ett ämne bör kunna få en ämneslärarexamen efter en kompletterande pedagogisk utbildning. Den kompletterande pedagogiska utbildningen bör omfatta 90 högskolepoäng. Utredarens förslag i SOU 2008:109: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: , Kungl. Tekniska högskolan, , , , Kungl. i , , kommun, , , Samernas utbildningscentrum, Akademikers , Kommuner och Landsting m.fl. är positiva till förslaget. understryker vikten av ökade möjligheter till validering av annan kompetens. och ifrågasätter dock att det enligt förslaget om förkunskapskrav ska krävas endast ett undervisningsämne. Skälen för regeringens bedömning: Ungefär en tredjedel av de personer som får en lärarexamen har först tillägnat sig ämneskunskaperna för att därefter komplettera dessa med lärarspecifika kurser. Regeringen anser att de föreslagna ämneslärarutbildningarna bör vara den typiska utbildningsvägen mot läraryrket för blivande lärare i årskurs 79 och gymnasieskolan. Att läsa en sammanhållen lärarutbildning ger en tydlig professionsidentitet och ger studenterna möjlighet att reflektera över det kommande yrkeslivet. Dock finner regeringen det också angeläget att det finns alternativa vägar till läraryrket. Det är av stor betydelse för skolans utveckling att personer med olika bakgrund och erfarenheter som vill utbilda sig till lärare bereds plats. Den kompetens som dessa individer bär med sig måste tas till vara, t.ex. genom kompletterande utbildningar, tillgodoräknande och validering. Regeringen bedömer att det bör finnas möjligheter för den med tillräckliga ämneskunskaper i minst ett ämne att få en ämneslärarexamen efter en kompletterande pedagogisk utbildning. Detta ger de studenter som från början inte varit säkra på sitt yrkesval eller personer med en annan yrkeserfarenhet möjlighet att få en ämneslärarexamen utan att behöva gå en hel ämneslärarutbildning. Den kompletterande pedagogiska utbildningen bör också vara vägen för att tillgodose behovet av lärare i mindre och ovanliga ämnen för vilka det inte finns reguljära ämneslärarutbildningar. anordnar flera lärosäten motsvarande kortare lärarutbildningar men dessa utbildningar är oreglerade. Vanligen omfattar de i praktiken det allmänna utbildningsområdet om 90 högskolepoäng efter tillgodoräknande av tidigare genomförda ämnesstudier. Examenskraven är alltså desamma för denna grupp studenter som för dem som läser den reguljära lärarutbildningen med inriktning mot senare år och gymnasieskolan. Regeringen anser att alternativet att få en examen genom en kompletterande pedagogisk utbildning efter tidigare ämnesstudier bör tydliggöras genom att reglera denna utbildningsform. Det bör enligt regeringens uppfattning finnas en flexibilitet när det gäller antalet undervisningsämnen men med krav som garanterar att samtliga lärare får med sig en gemensam kunskapsgrund för att underlätta det kommande yrkeslivet och det kollegiala samarbetet. Regeringen anser att kraven om utbildningsvetenskaplig kärna och verksamhetsförlagd utbildning bör vara desamma för dem som går en kompletterande pedagogisk utbildning efter tidigare ämnesstudier som för dem som läser ett sammanhållet utbildningsprogram. Det innebär att en student som uppfyller de krav på kunskaper i undervisningsämnen som beskrivs nedan därutöver behöver 90 högskolepoäng; 60 högskolepoäng inom den utbildningsvetenskapliga kärnan (se avsnitt 7.1) och 30 högskolepoäng verksamhetsförlagd utbildning (se avsnitt 7.3). Den verksamhetsförlagda utbildningsdelen bör till minst 15 högskolepoäng genomföras inom det aktuella ämnet eller ämnesområdet. De i utbildningen ingående delarna bör vara inriktade mot de ålderskategorier som de blivande lärarna sedan ska undervisa, på motsvarande sätt som de är inom ramen för de sammanhållna lärarutbildningarna. För personer som varit verksamma som lärare, trots att de saknat relevant utbildning, bör yrkeserfarenheten genom gällande regler för validering och tillgodoräknande kunna ersätta den verksamhetsförlagda delen av utbildningen. För att de lärarstudenter som läser den kompletterande pedagogiska utbildningen ska få med sig ämnesdidaktiska kunskaper är det viktigt att det ges plats för viss ämnesdidaktik inom ramen för den utbildningsvetenskapliga kärnan. Kraven vad gäller ämneskunskaper för en ämneslärarexamen i enlighet med denna utbildningsväg anser regeringen bör vara ämneskunskaper i minst ett ämne motsvarande minst 90 högskolepoäng för att bli ämneslärare med inriktning mot årskurs 79. För blivande ämneslärare i gymnasieskolan bör motsvarande krav vara 120 högskolepoäng. De sammanlagda kursfordringarna för examen kan därmed bli mindre för denna grupp studenter, för att inte resa alltför höga hinder för dem med tidigare utbildning som vill sadla om till läraryrket. Även för de studenter som läser den kompletterande pedagogiska utbildningen är det dock naturligtvis ofta en fördel för anställningsbarheten att kunna undervisa i fler ämnen. I genomförs en variant av den kompletterande pedagogiska utbildningen. I ett samarbete mellan näringsliv, myndigheter och skolor genomförs ett tvåårigt arbetsplatsbaserat lärarutbildningsprogram för högpresterande studenter från andra akademiska utbildningar kallat Teach First. Utbildningen innefattar såväl mer traditionella lärarutbildningsdelar som ledarskapsträning och karriärplanering både i och utanför skolväsendet. Programmet har snabbt blivit mycket populärt och lyckats med intentionen att locka studenter som annars med stor sannolikhet inte valt läraryrket. Regeringen menar att denna utbildningsform är intressant i fråga om att bredda rekryteringen av personer verksamma inom läraryrket och uppmuntrar till genomförande av liknande program i Prop. 2009/10:89 . Personer med utländsk lärarexamen Läraryrket är i ett så kallat reglerat yrke vilket innebär att särskilda krav ställs för vilka som får vara verksamma inom yrket. få undervisa krävs antingen en svensk lärarexamen som regeringen enligt vad som anges i högskolelagen (1992:1434) har meddelat föreskrifter om eller motsvarande äldre utbildning, eller ett behörighetsbevis utfärdat av enligt skollagen (1985:1100). av efter ansökan av den enskilde enligt förordningen (1999:1421) om behörighetsbevis för lärare med utländsk utbildning. att få ett behörighetsbevis krävs dels en utländsk lärarutbildning som ensam eller tillsammans med yrkeslivserfarenhet motsvarar en svensk utbildning, dels tillräckliga kunskaper i det svenska språket. finner att ett behörighetsbevis inte kan utfärdas ska lämna uppgifter om i vilka avseenden kompetensen ansetts otillräcklig så att den tidigare utbildningen kan kompletteras. För medborgare i en annan medlemsstat i EU, liksom för medborgare inom EES, som vill utöva ett yrke som är reglerat i en annan medlemsstat gäller och rådets direktiv /36/EG av den 7 om erkännande av yrkeskvalifikationer (EUT L 255, 30.9.2005, s. 22) (yrkeskvalifikationsdirektivet). Enligt direktivet är den mottagande medlemsstaten i vilken yrket är reglerat, skyldig att ta hänsyn till de kvalifikationer som medborgaren har förvärvat i en annan medlemsstat och bedöma om dessa kvalifikationer motsvarar de krav som ställs för behörighet. Som grundprincip gäller att den som är behörig inom ett annat EU/EES-land även är behörig i . utbildningen är kortare eller om utbildningens innehåll väsentligen avviker från det som krävs i , får krav om kompensationsåtgärder ställas på medborgaren för att denne ska få Kompensationsåtgärd får även krävas om yrket i den mottagande staten omfattar reglerade yrkesaktiviteter som inte ingår i motsvarande yrke i medborgarens ursprungsmedlemsstat och skillnaden motsvaras av en särskild utbildning som krävs i den mottagande Innehållet i denna utbildning ska dessutom avvika väsentligt från det innehåll som omfattas av medborgarens kompetensbevis eller bevis på formella kvalifikationer. avvikelser finns kan de kompenseras antingen genom en introduktionsperiod (s.k. anpassningsperiod) eller, för vissa, ett godkänt I vissa fall bedömer att det finns så stora skillnader mellan den lärarexamen som den sökande har jämfört med den svenska examen, att den utländske läraren måste genomföra en mer omfattande komplettering för att bli behörig att undervisa. Detta gäller inte sällan lärarutbildningar som genomförts utanför EU/EES och det kan i många fall bottna i att utbildningen inte är eftergymnasial eller att läraren inte har med sig en tillräckligt lång praktisk-pedagogisk utbildningsdel. får då komplettera sina tidigare studier med studier vid ett svenskt lärosäte för att få en svensk lärarexamen behörighet att bedriva undervisning. initierade regeringen (prop. 2006/2007:1, bet. 2006/07:FiU1, 2006/07:9) en särskild utbildningsinsats för att personer med avslutad utländsk eftergymnasial lärarexamen genom en kortare kompletterande utbildning ska bli behöriga att anställas i det svenska Utbildningen äger rum vid sex universitet och högskolor och söktrycket har varit högt sedan utbildningens start. Deltagarna representerar en verklig mångfald; enbart vid universitet deltar studenter med lärarutbildning från 78 olika länder. kompletterande utbildningen bedrivs enligt förordningen (2008:1101) om högskoleutbildning som kompletterar avslutad utländsk utbildning. Utbildningen anpassas efter tidigare utbildning och yrkeserfarenhet men omfattar maximalt 120 högskolepoäng med både ämnesstudier och förkunskaper, leda fram till antingen en svensk lärarexamen eller ett behörighetsbevis då även introduktionsperioder i svensk skola för utländska lärare ryms inom ramen för utbildningsinsatsen. Regeringen bedömer att behovet av introduktionsperioder kommer att yrkeskvalifikationsdirektivet är skyldigt att tillhandahålla en anpassningsperiod för lärare med utbildning från andra EU-länder i de fall det krävs för att de ska få behörighetsbevis. Det är också mycket angeläget att den kompetens och de erfarenheter som personer med annan utbildningsbakgrund än svensk har tas till vara inom det svenska Regeringen avser därför att även fortsättningsvis uppdra åt universitet och högskolor att anordna kompletterande utbildning för lärare och förskollärare med utländsk utbildning. Utbildning av lärare som saknar lärarexamen Det finns många lärare som saknar utbildning för den undervisning de i huvudsak bedriver. Flera utbildningsinsatser har genomförts av både nuvarande och tidigare regeringar. Exempelvis gav regeringen i regleringsbrevet sex lärosäten i uppdrag att anordna en utbildning för obehöriga lärare (/4728/DK) för att på kort sikt fylla behovet av lärare med lärarexamen. Regeringen beslutade om en utbildningsinsats för personer som arbetar som yrkeslärare (U2005/9498/) och 2007 beslutade regeringen (U2007/3165/UH) om en vidareutbildningsinsats av lärare som saknar lärarexamen. Trots dessa satsningar anser regeringen att det fortfarande finns alltför många lärare som saknar utbildning för den undervisning de bedriver. Den officiella statistiken för /09 för samtliga skolformer visar att av lärarna hade pedagogisk högskoleutbildning. detta var anställda utan tidsbegränsning. med /99 då hade pedagogisk högskoleutbildning och var anställda utan tidsbegränsning. inte om de lärare som har pedagogisk högskoleexamen har en examen som motsvarar den undervisning de faktiskt bedriver. redovisar i Lärares utbildning och undervisning i skolan kartläggning och analys (Statskontoret, 2007:8) att av undervisningen i Prop. 2009/10:89 /07 bedrevs av lärare som hade svensk lärarexamen både med inriktning mot skolformen och årskursen. Motsvarande andel för gymnasieskolan var . I särskolan och specialskolan var andelen lärare med utbildning för årskurs och skolform ännu lägre. Inom vuxenutbildningen var andelen , utom i särvux där av lärarna hade adekvat utbildning. Därför menar regeringen att det krävs omfattande utbildningsinsatser för lärare som saknar en lärarexamen, men har lång erfarenhet av läraryrket. Detta är personer med en värdefull kompetens som bör tas till vara. Mot denna bakgrund anser regeringen att sådana lärare bör ges möjlighet att validera och komplettera sina tidigare studier till en lärarexamen. I budgetpropositionen (prop. 2009/10:1, utg. område 16, bet. 2009/10:UbU1, rskr. 2009/10:126) föreslog regeringen att medel skulle avsättas för ytterligare en utbildningsinsats för obehöriga lärare. Utgångspunkten för denna satsning är att universiteten och högskolorna ska validera tidigare erfarenheter som lärare och erbjuda individualiserade utbildningsprogram för den enskilde studenten så att de uppfyller kraven för en lärarexamen eller någon av de föreslagna nya yrkesexamina. Utbildningen bör kunna inkludera såväl ämnesstudier som utbildning inom det allmänna utbildningsområdet alternativt den utbildningsvetenskapliga kärnan. Regeringen avser att återkomma om den närmare utformningen av denna utbildningsinsats. När det gäller lärare inom svenskundervisning för invandrare, sfi, genomför regeringen en särskild satsning för att höja sfi-lärares ämnesteoretiska kompetens i ämnet svenska som andraspråk (prop. 2006/07:100, bet. 2006/07:FiU20, rskr. 2006/07:221). har fått i uppdrag att uppdra åt lärosäten att anordna kurser för sfi-lärare i svenska som andraspråk (U2007/7558/SV). 9Lärar- och förskollärarutbildningens förutsättningar 9.1Det organisatoriska ansvaret för lärarutbildningen Regeringens förslag: Kravet i högskolelagen (1992:1434) på ett särskilt organ med ansvar för lärarutbildning och för forskning som knyter an till sådan utbildning ska tas bort. Utredarens förslag i SOU 2008:109: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser som kommenterat förslaget, bl.a. , , , , , , , , tekniska högskola AB, och Akademikers tillstyrker utredningens förslag. anser att det på varje lärosäte måste organiseras någon form av övergripande instans med mandat och befogenheter. anser att kravet på att ett särskilt organ för lärarutbildning tas bort är rimligt, men att det fortfarande finns behov av en intern samordning och styrning av lärarutbildningen så att den blir en hanterlig verksamhet för hela . Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att det särskilda organet har ett oklart ansvarsområde inom högskolan. Enligt nuvarande bestämmelser i 2 kap. 5 § högskolelagen (1992:1434) ska universitet och högskolor där lärarexamen får utfärdas alltid ha ett särskilt organ med ansvar för lärarutbildning och för forskning som knyter an till sådan utbildning. och högskolor som får utfärda examina på forskarnivå ska det särskilda organet ha ansvar också för sådan utbildning på forskarnivå som knyter an till lärarutbildningen. Det särskilda organet på universitet och högskolor har vållat en del problem, t.ex. en oklar styrning av resurser för forskning och utbildning inom lärosätet. Regeringen anser att det särskilda organet har en oklar ställning i förhållande till lärosätenas ledning. har i flera rapporter konstaterat att bestämmelserna kring det särskilda organet i vissa avseenden är oklara och att det särskilda organet inte fungerar som föreskrivet vid alla lärosäten. Organets befogenheter varierar och enligt är det tveksamt om organet har fått de befogenheter det bör ha (2002:41 R, 2007:47 R och 2008:41 R). Regeringen anser att lärosätenas frihet och självbestämmande ska öka (prop. 2009/10:1, utg. område 16, bet. 2009/10:UbU1, rskr. 2009/10:126). Regeringen delar därmed utredarens bedömning att staten bör undvika att styra interna organisationsfrågor vid universitet och högskolor.