prop · GX03196 · 2010-04-01 00:00:00 — 5.1.2Kommissionens förordning (EG) nr 358/2003 av om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkringssektorn De närmare förutsättningarna och villkoren för att ett avtal m.m. ska omfattas av gruppundantaget regleras i kommissionens förordning. Förordningen är tidsbegränsad. Den upphör att gälla . Nedan görs en kortfattad genomgång av de artiklar som är av betydelse för tillämpningen av lagen (2008:585) om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn. Artikel 2 innehåller definitioner av en rad begrepp. Artikel 3 anger vissa villkor för att undantagen som fastställs i 1 § första stycket 12 (gemensamma beräkningar, tabeller och undersökningar) ska vara tillämpliga och artikel 4 anger avtal som på dessa områden inte omfattas av undantaget. Artiklarna 5 och 6 behandlar standardvillkor och modeller. Artikel 5 anger särskilda villkor för undantag, bl.a. att standardvillkoren inte är bindande. I artikel 6 anges vilka avtal som inte omfattas av undantaget. Artiklarna 7 och 8 behandlar gemensam täckning av vissa typer av risker. Av artikel 7.1 framgår att undantaget gäller för samförsäkrande eller samåterförsäkrande grupper som bildats för att täcka nya risker. Undantaget gäller från och med den dag då gruppen först bildades oavsett gruppens marknadsandel. Artikel 7.2 innehåller regler om vilka tröskelvärden för marknadsandelar som gäller för att andra samförsäkrande eller samåterförsäkrande grupper än sådana som avses i 7.1 ska omfattas av gruppundantaget. Här finns också bestämmelser om konsekvenserna av mindre överskridanden av marknadsandelarna. Artikel 8 anger villkor för undantag i fråga om gemensam täckning av vissa typer av risker. Villkoren för undantag beträffande säkerhetsanordningar återfinns i artikel 9. Kommissionens förordning (EU) nr 267/2010 av den Prop. om tillämpningen av artikel 101.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på vissa kategorier av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkringssektorn presenterade ett förslag till en ny förordning om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på vissa kate- gorier av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkrings- sektorn. Förslaget var föremål för offentlig konsultation t.o.m. . antog kommissionen en ny förord- ning om gruppundantag, vilken i huvudsak överensstämmer med det nämnda förslaget. Förordningen träder i kraft och gäller till utgången av . I förhållande till förordning (EG) nr 358/2003 omfattar inte den nya förordningen samarbeten kring standardvillkor för direktförsäkring, modeller som beskriver avkastningen från ett försäkringsavtal som inne- håller ett sparmoment och samarbeten rörande säkerhetsanordningar. Skälet till det är att samarbeten av det slaget inte är tillräckligt specifika för försäkringsbranschen för att motivera en särreglering i en förordning om gruppundantag. I ett meddelande redogör kommissionen för sina överväganden och för tillämpningen av artikel 101.3 i EUF-fördraget på samarbeten inom försäkringssektorn. Den nya förordningen finns som bilaga 1. Nedan beskrivs huvud- dragen i förordningen. I övrigt hänvisas till bilagan. Artikel 1 innehåller definitioner av de begrepp som används i förord- ningen. Där anges bl.a. att uttrycket avtal i förordningen även omfattar beslut av en företagssammanslutning eller ett samordnad förfarande. I förordningen introduceras begreppen samförsäkrande pooler och samåterförsäkrande pooler, vilka i huvudsak får anses motsvara begreppen samförsäkrande grupper och samåterförsäkrande grupper i förordning (EG) nr 358/2003. I förhållande till förordning 358/2003 har även definitionen av ny risk ändrats. Gemensamma sammanställningar, tabeller och undersökningar Kommissionen förklarar i artikel 2 att vissa avtal mellan företag inom försäkringssektorn inte omfattas av förbudet i artikel 101.1 i EUF- Det gäller följande områden: a) Gemensamma sammanställningar och spridning av information som i) beräkna genomsnittskostnaden för att täcka en viss risk i det förflutna, och ii) utarbeta dödlighetstabeller samt tabeller över sjuk- Prop. 2009/10:196 doms-, olycks- och invaliditetsfrekvenser i samband med försäkringar som innehåller ett sparmoment. b) Gemensamma undersökningar om de sannolika effekterna av allmänna omständigheter utanför de berörda företagen, antingen om frekvensen eller storleken på framtida försäkringsfall för en viss risk eller riskkategori eller om lönsamheten för olika typer av investeringar samt spridning av resultaten av dessa undersökningar. I skälen till förordningen framhålls att tillgång till dessa samman- ställningar m.m. kan underlätta inträde på marknaden, särskilt för små aktörer. Av artikel 3 framgår att undantaget är förenat med vissa villkor. Artikel 4 anger i vilka fall undantaget i artikel 2 inte är tillämpligt. Gemensam täckning av en viss typ av risker Artikel 57 behandlar avtal om gemensam täckning av vissa typer av risker. Kommissionen förklarar i artikel 5 att vissa avtal som ingås mellan två eller flera företag i försäkringssektorn och som avser bildande och drift av försäkringspooler (pooler av försäkringsföretag eller pooler av försäkrings- och återförsäkringsföretag) för gemensam täckning av en viss kategori av risker inte ska omfattas av förbudet i artikel 101.1 i EUF-fördraget. För undantag föreskrivs i artikel 6 vissa tröskelvärden för marknadsandelar. I artikeln finns också en reglering av följderna av att angivna marknadsandelar överskrids. När det gäller försäkringspooler som skapats för att täcka nya risker gäller gruppundantaget under period av från bildandet av poolen, oavsett gruppens marknadsandel. Artikel 7 anger ytterligare villkor för att ett avtal om gemensam täckning av vissa typer av risker ska omfattas av gruppundantaget. Villkoren får anses vara kumulativa. Bl.a. föreskrivs att det ska finnas en möjlighet att lämna poolen, att avtalet inte får begränsa produktion eller försäljning och att marknader eller kunder inte får delas upp. Artikel 8 innehåller en övergångsbestämmelse. Där anges att förordning (EG) nr 358/2003 tillämpas till utgången av för avtal som var i kraft . I artikel 9 föreskrivs slutligen att förordningen ska träda i kraft och att den ska upphöra Därutöver sägs att förordningen är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Förordningen saknar bestämmelser om återkallelse av gruppundantag i I den delen hänvisas i skälen till förordningen till artikel 29 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av om tillämp- ningen av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget (EGT L 1, , s. 1, Celex 32003R0001, nu artikel 101 och 102 i EUF-fördraget). 29 framgår dels att har rätt att förklara att grupp- undantagsförordningen inte är tillämplig i ett enskilt fall, dels att en nationell konkurrensmyndighet har vissa återkallelsemöjligheter. Gemensamt för dessa fall är att avtalet ska ha verkningar som är oförenliga med artikel 101.3 i EUF-fördraget. 5.3Förslag till ändring i lagen (2008:585) om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn Regeringens förslag: Lagen (2008:585) om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn anpassas till kommissionens förordning (EU) nr 267/2010 av om tillämpningen av artikel 101.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på vissa kategorier av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkringssektorn. Lagändringen träder i kraft . Regeringens bedömning: Några övergångsbestämmelser behövs inte. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med rege- ringens, dock med den skillnaden att lagändringen föreslogs träda i kraft . Remissinstanserna tillstyrker eller har inget att erinra mot förslaget och bedömningen. delar uppfattningen att nuvarande gruppundantag har fungerat väl, men lämnar vissa synpunkter på de förändringar som en anpassning innebär. Förbundet framför bl.a. följande. Försäkringsavtal är betydligt mer komplexa och skyddsvärda än andra avtal, varför det kan finnas behov både för försäkringsbolag och försäkringstagare av att kunna reglera villkoren branschmässigt. Om gruppundantaget i denna del försvinner, kan det finnas risk att försäkringsbolagen måste avstå från att erbjuda gemensamma standard- villkor vilket skulle bli fördyrande för både försäkringsbolag och de försäkrade. När det gäller samarbeten om standarder för säkerhets- anordningar, som inte omfattas av det nya gruppundantaget, pekar på att det saknas standarder inom många områden. Om försäkringsbolagen avstår från att fortsätta samarbetet, kommer detta att medföra ökade kostnader och rättsosäkerhet. Att inte ha ett grupp- undantag för samarbeten om standarder för säkerhetsanordningar kan, enligt förbundet, även komma att påverka möjligheten att utvidga eventuella branschsamarbeten inom området säkerhetsprodukter för konsumenter. Försäkringsförbudet understryker slutligen vikten av rimliga övergångsregler. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Ett system med gruppundantag för konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn har tillämpats i svensk rätt och bedöms ha fungerat väl. Den nu gällande lagen om gruppundantag för konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn bygger på kommissionens förordning (EG) nr 358/2003 av om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkringssektorn. Gruppundantagsförordningen har genom en hänvisning i lagen gjorts tillämplig på avtal som omfattas av konkurrenslagen. har antagit en ny förordning om gruppundantag för försäkringssektorn, förordning (EU) nr 267/2010 av om tillämpningen av artikel 101.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på vissa kategorier av avtal, beslut och samordnade Prop. 2009/10:196 förfaranden inom försäkringssektorn. I den förordningen undantas grupper av avtal, samordnade förfaranden och beslut av företags- sammanslutningar avseende samarbeten kring vissa sammanställningar, tabeller och undersökningar samt täckning av vissa typer av risker. Gruppundantaget motsvarar i huvudsak det gruppundantag som gällt enligt förordning (EG) nr 358/2003 och även det som gäller enligt 1 § första stycket 1, 2 och 5 lagen (2008:585) om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn. När förordningen nu ersätts av en ny förordning bör motsvarande anpassning av svensk rätt också ske till den nya förordningen. Frågan uppkommer därefter om gruppundantagen för samarbeten rörande standardvillkor och standarder för säkerhetsanordningar i 1 § första stycket 3 och 6 ska behållas i svensk lagstiftning, trots att motsvarande gruppundantag saknas inom . Den svenska lagstiftningen på konkurrensrättens område har haft som förebild. Genom en anpassning till materiella konkurrensregler uppnås den fördelen att aktörer på den svenska marknaden inte behöver anpassa sig till olika konkurrensrättsliga regler beroende på om det är fråga om handel inom landet eller sådan som kan påverka handeln över gränserna (jfr prop. 1992/92:56, s. 19). Frågan om ett avtal kan påverka samhandeln, och därmed omfattas av , kan få olika utfall beroende på omständigheterna i det enskilda fallet (se bl.a. MD 2005:7 och MD 2008:12). Mot den bakgrunden ter sig en ordning med ett nationellt gruppundantag för t.ex. samarbeten om standardvillkor mellan försäkringsföretag, som sådana samarbeten inte omfattas av det EU-rättsliga gruppundantaget, som onödigt betungande för företagen som i så fall har att göra sin prövning mot olika regler. Regeringen anser därför att det inte finns anledning att behålla gruppundantaget för samarbeten rörande standardvillkor och standarder för säkerhetsanordningar i 1 § första stycket 3 och 6 i svensk lagstiftning. Kommissionens gruppundantagsförordning (EG) nr 358/2003 är tidsbegränsad och upphör att gälla . Den nya förord- ningen träder i kraft , med en övergångsperiod för avtal som tillämpades vid ikraftträdandet. Detta innebär att kommissionens nya förordning tillämpas fullt ut från . Med hänsyn härtill är det lämpligt att låta den föreslagna lagändringen träda i kraft . Mot bakgrund av intresset av rättslikhet på konkurrensrättens område bedömer regeringen att några särskilda övergångsregler inte bör införas för tiden därefter. 6 Lagändringar till följd av Lissabonfördraget Lissabonfördraget om ändring av fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen undertecknades Fördraget trädde i kraft . Lissabonfördraget innehåller ändringar i och tillägg till de grund- Prop. 2009/10:196 läggande fördragen och vissa protokoll som hör till dem. Europeiska unionen () kvarstår i modifierad form, medan fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (EG-fördraget) byter namn till fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF- fördraget). Artiklarna i fördragen numreras om. Europeiska unionen (EU) ersätter och efterträder vidare Europeiska gemenskapen (EG) som juridisk person. Kommissionen, ofta benämnd Europeiska gemen- skapernas kommission, byter genom Lissabonfördraget namn till Europeiska kommissionen. Namnet på Europeiska gemenskapernas domstol ändras till Europeiska unionens domstol. Europeiska unionens domstol består av domstolen, tribunalen (som motsvarar förstainstans- rätten) och specialdomstolar. Beteckningen på de rättsakter som unionen förfogar över för att utöva sina befogenheter (förordningar, direktiv, beslut, rekommendationer och yttranden) förändras inte genom Lissabon- fördraget. Innebörden av Lissabonfördraget och de huvudsakliga ändringarna och tilläggen i förhållande till nu gällande fördrag samt ändringar i lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska unionen har redovisats i regeringens proposition 2007/08:168 Lissabon- fördraget. För att anpassa svensk lagstiftning till Lissabonfördraget måste konsekvensändringar göras i ett flertal lagar. Nedan behandlas ändringar i lagen (1986:436) om näringsförbud, lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas statsstödsregler, lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. och konkurrenslagen (2008:579). 6.2Konsekvensändringar med anledning av Lissabonfördraget Regeringens förslag: Konsekvensändringar som föranleds av Lissabonfördraget genomförs i lagen (1986:436) om näringsförbud, lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas statsstödsregler, lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. och konkurrenslagen (2008:579). Lagändringarna träder i kraft . Regeringens bedömning: Övergångsbestämmelser behövs inte. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (EG-fördraget) byter namn till fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). En omnumrering sker av artiklarna i EUF-fördraget. Hänvisningar till artiklar i nu gällande fördrag som ändras genom Lissabonfördraget bör i lagen om näringsförbud, lagen om tillämpningen av Europeiska gemen- skapernas statsstödsregler, lagen om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. och konkurrenslagen ersättas med de nya artikelhänvisningarna. Dessutom bör i förekommande fall hänvisningar till Europeiska gemen- skapen, Europeiska gemenskapernas domstol och Europeiska gemen- skapernas kommission, EG-komissionen respektive EG-rätten ändras till Prop. 2009/10:196 Europeiska unionen, Europeiska unionens domstol och Europeiska kommissionen, respektive . Vad gäller hänvisningarna i konkurrenslagen till rådets förordning (EG) nr 1/2003 av om tillämpning av konkurrens- reglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget och rådets förordning (EG) nr 139/2004 av om kontroll av företagskoncentrationer bör någon ändring till följd av Lissabonfördraget inte ske. Namnen på nämnda förordningar ändras inte genom Lissabonfördraget. Konsekvens- ändringar med anledning av Lissabonfördraget föreslås träda i kraft . De föreslagna ändringarna med anledning av Lissabonfördraget inne- bär inte att det materiella innehållet i respektive lagbestämmelse ändras. Några särskilda övergångsbestämmelser behöver därför inte införas. 7Regeringens åtgärder för att komma till rätta med konkurrensproblemen mellan offentlig och privat sektor Regeringens bedömning: De frågor på området för offentlig närings- verksamhet som behandlades i näringsutskottets betänkanden /05:NU16 och 2005/06:NU16 får anses omhändertagna genom de åtgärder som regeringen vidtagit. Att offentliga aktörer säljer olika produkter och tjänster i konkurrens med privata företag har uppmärksammats under en följd av år. Regeringen beslutade att tillsätta en särskild utredare som fick i uppdrag att kartlägga och vid behov föreslå åtgärder för att motverka de konkurrensproblem som kan följa av att offentlig näringsverksamhet underprissätts eller att privat näringsverksamhet helt eller delvis subven- tioneras med offentliga medel. Utredningen, som antog namnet Under- prissättningsutredningen, redovisade sitt uppdrag genom betänkandet Konkurrens i balans åtgärder för ökad konkurrens- neutralitet vid offentlig prissättning m.m. (SOU 1995:105). Som ett led i den fortsatta beredningen av utredningens förslag inrättade regeringen Rådet för konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor, (dir. 1997:145). huvudsakliga uppgift var att fungera som ett forum för diskussioner mellan företrädare för offentlig och privat sektor. belysa sakförhållandena i konkreta fall av allmänt intresse och genom kontakter med berörda parter försöka undvika eller undanröja sned- vridningar av konkurrensen. Rådet skulle bedriva sin verksamhet under och fortlöpande informera om resultatet av sitt arbete. betänkandet Konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor (SOU 2000:117) redovisade rådet sitt uppdrag till Det konstaterades därvid att parterna i rådet haft i grunden olika uppfattning om behovet av lagändringar, varför det inte varit möjligt att finna lösningar som fullt ut tillgodosett alla krav och önske- mål som framförts. Rådet presenterade dock ett sätt att åstadkomma mera konkurrensneutrala villkor, nämligen att i konkurrenslagen (1993:30) införa en bestämmelse som tar sikte på att korrigera konkurrens- snedvridande beteenden från offentliga aktörer. Det skulle vara fråga om en missbruksbestämmelse där de offentliga aktörerna i händelse av lagöverträdelse inte drabbas av ekonomiska sanktioner för redan inträffat agerande utan enbart vitesbelopp i händelse man inte rättar sig efter ett beslut. Inom pågick ett arbete med att ta fram ett sådant lagförslag. En promemoria presenterades (Konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor, Ds 2001:17). Av promemorian framgår bl.a. följande. I många fall måste olika intressen vägas samman och målkonflikter kan uppstå. Att konfliktfrågor om möjligt av genom en frivillig lösning bör vara huvudspåret även om lagbestämmelser förs in i systemet. Ytterst kan det dock vara rimligt att ett fristående organ kan göra en objektiv prövning av principiella och praktiska frågor. En konfliktlösningsregel bör därför föras in i konkurrenslagen. Regeln bör inriktas på att förbud i enskilda fall kan meddelas av mot att en offentlig aktör fortsätter med ett konkurrenshämmande förfarande som bedöms vara skadligt från allmän synpunkt. Tidrymden för verksamhet förlängdes successivt i avvaktan på beredningsarbetet med inriktningen att presentera ett lagför- slag baserat på de förslag som framfördes i departementspromemorian. Rådet och dess verksamhet avvecklades . fick mot denna bakgrund i sitt regleringsbrev för i uppdrag att, i avvaktan på eventuella nya lagregler, särskilt följa de frågor som rör konkurrens på lika villkor mellan privat och offentlig verksamhet, vilka tidigare beretts inom ramen för verksamhet. fick i uppdrag av regeringen att analysera vad som kan behövas för att ytterligare förbättra marknadens funktionssätt när det gäller konkurrensen mellan offentliga och privata aktörer samt att föreslå erforderliga åtgärder. I en skrivelse till pekade på problem som uppstår när statliga myndigheter uppträder på konkurrensmarknader och tillämpar den s.k. beställar- utförarmodellen. I beredning av skrivelsen har det upprättats en promemoria Stat och kommun som marknadsaktörer (dnr FI 2006/611) med förslag till hantering av skrivelsen. redovisade verket sitt nämnda uppdrag genom rapporten och marknader tydligare gräns mellan offentligt och privat (rapportserie 2004:4). I rapporten sägs att verkets utredning visar att det ofta uppstår problem när offentliga aktörer agerar på konkurrensmarknader. Problemen kan enligt rapporten delas in i följande tre huvudkategorier: Sammanblandning av myndighets- uppgifter med näringsverksamhet, olika former av offentliga subven- tioner samt problem förbundna med vidareutnyttjande av information och kompetens från myndighetsrollen. Enligt har existerande regelverk och frivilliga lösningar inte varit tillräckliga för att lösa problemen och verket lämnade därför följande förslag. Åtgärder bör vidtas för att tillförsäkra att gällande lagar och riktlinjer följs. Fortsatt arbete behövs för att förtydliga när offentlig näringsverksamhet ska få bedrivas. Införandet av en nationellt utformad reglering av subventioner bör övervägas. Denna bör vara kopplad till (de kommande) reglerna om transparens. En offentlig aktör bör enbart få använda information eller kompetens upparbetad inom myndighetsrollen för försäljning av tjänster och varor i konkurrens med privata aktörer om denna också erbjuds konkurrerande företag på samma villkor. presenterade regeringen sin proposition Genomförande av transparensdirektivet (prop. 2004/05:140). Regeringen lade där fram ett förslag till lagstiftning för genomförande av /723/EEG av om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstaterna och offentliga företag samt i vissa företags ekonomiska verksamhet, då senast ändrat genom direktiv /52/EG; det s.k. transparensdirektivet. behandlade nämnda proposition (bet. 2004/05:NU16). Utskottet ställde sig i allt väsentligt bakom rege- ringens förslag till lagstiftning. I betänkandet behandlades också 17 motioner från den allmänna motionstiden om olika konkurrenspolitiska frågor, däribland sådana som behandlade frågan om konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor. Utskottet uttalade därvid, efter att ha redogjort för de tre förslagen i ovan nämnda rapport, att genom ett tillkännagivande borde anmoda regeringen att återkomma till riks- dagen med förslag till åtgärder för att komma till rätta med konkurrens- problemen mellan offentlig och privat sektor. I ett sådant arbete bör, enligt utskottet, ett domstolsförfarande övervägas. Utskottet uttalade vidare att borde anmoda regeringen att redovisa sina förslag med anledning av förslagen från och återkomma till med förslag om bl.a. hur en nationellt utformad reglering av subventioner kan utformas. En sådan regel skulle, uttalade utskottet vidare, kunna fungera som ett nationellt komplement till den EG-rättsliga regleringen av statligt stöd. beslutade (rskr. 2004/05:297) i enlighet med vad utskottet uttalade. behandlade näringsutskottet 35 motionsyrkanden rörande olika konkurrenspolitiska frågor (bet. 2005/06:NU 16). Därvid angavs att regeringen ekonomiska vårproposition (prop. 2005/06:100) redovisat hur den avsåg att behandla tillkännagivande rörande konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor. I vårpropositionen sades följande (s. 22): Frågan om konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor har varit föremål för diskussion under ett flertal år. För att säkerställa att åtgärder som vidtas på området är lämpliga och väl avvägda är det av största vikt att beredningsunderlaget är aktuellt, relevant och så hel- Prop. 2009/10:196 täckande som möjligt. Vid senaste behandling av frågan har nya aspekter tillförts (bet. 2004/05:NU 16, rskr. 2004/05:297).