prop · GY0343 · 2010-12-16 00:00:00 — Bestämmelserna om indrivning finns i lagen (1993:891) om indriv- ning av statliga fordringar m.m. (indrivningslagen). Indrivningen sköts av . Indrivningslagen omfattar alla slags fordringar som handläggs i allmänna mål hos , se 1 § indrivningslagen, 1 kap. 6 § andra stycket utsökningsbalken och 1 kap. 2 § utsökningsförordningen. Vid indrivningen gäller huvuddelen av utsökningsbalkens regler om förfarandet vid verkställigheten, bl.a. reglerna om vilken egendom som kan tas i anspråk till täckande av skulden och om möjligheterna att överklaga beslut. Innan ett förverkandebeslut lämnas för indrivning ska enligt 3 § indriv- ningsförordningen (1993:1229) den person som kravet riktar sig emot uppmanas att betala. Indrivning begärs senast efter det att beloppet skulle ha betalats. ansöker i sin egenskap av uppbördsmyndighet om indrivning av beslut om förverkande. Ansökan görs enligt 5 § indrivningsförordningen hos . Indrivningen inleds med att enligt bestämmel- serna i 4 kap. 12 § utsökningsbalken underrättar gäldenären om målet. Finns det särskilda skäl att inte lämna en sådan underrättelse, t.ex. om det finns risk för att personen försvårar indrivningen genom att gömma undan egendom, behöver någon underrättelse inte lämnas. I 6 § indrivningslagen åläggs att, som ett komplement till den i utsökningsbalken föreskrivna tillgångsundersök- ningen, göra en utredning om den betalningsskyldiges ekonomiska för- hållanden för att kunna bestämma vilka indrivningsåtgärder som ska vid- tas (s.k. gäldenärsutredning). får enligt 7 § indrivningslagen bevilja uppskov med betalningen, bl.a. om det är nöd- vändigt med hänsyn till gäldenärens personliga förhållanden såsom vid sjukdom eller arbetslöshet. Ett uppskov kan också förenas med villkor om avbetalning av skulden. Uppskov ska ses som ett undantag från huvudprincipen att betalning ska göras genast och innebär att några ytterligare indrivningsåtgärder inte vidtas som uppskovet gäller. hade även möjlighet att ansöka om att en gäldenär skulle försätts i konkurs samt om likvidation och företags- rekonstruktion. Denna uppgift ankommer numera på enligt 6 § lagen (2007:324) om hantering av vissa borgenärs- uppgifter. Det är också som genomför den utredning om gäldenärens ekonomiska förhållanden som behövs för att lämpliga åtgärder enligt lagen ska kunna vidtas (2 §). Om ytterligare indrivningsåtgärder framstår som utsiktslösa, eller inte är försvarliga med hänsyn till kostnaderna, och indrivning inte heller krävs från allmän synpunkt, får avbryta indriv- ningen. får även avbryta indrivningen om överväger att vidta eller har vidtagit åtgärder enligt lagen om hantering av vissa borgenärsuppgifter (18 § indriv- ningslagen). I 12 och 13 §§ bötesverkställighetslagen öppnas en möjlighet att lägga ned verkställigheten, om särskilda skäl föranleder det. För ett sådant beslut, som fattas av , krävs att indrivningen skulle vara till synnerligt men för den dömde eller för någon som är beroende av denne för sin försörjning. Som exempel anges långvarig sjukdom av allvarligare slag eller fysiskt handikapp som försvårar personens inkomstmöjligheter och existens i övrigt. Det krävs också att det inte är nödvändigt från allmän synpunkt att indrivningen fortgår, och eftergift bör inte göras för någorlunda betydande belopp. I motsats till vad som gäller i fråga om bötesstraff är det inte möjligt att förvandla beslut om värdeförverkande till fängelse eller annan påföljd om indrivningen misslyckas. Egendom som blir föremål för sakförverkande har normalt tagits i beslag. Beslutet om förverkande av egendomen är då verkställt i och med att beslutet vinner laga kraft. I lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. finns det regler om det fortsatta förfarandet. Detta innebär att det sällan blir aktuellt att anlita Krono- fogdemyndigheten för verkställighet av sakförverkande. Genom domen förpliktas svaranden (dvs. den som förverkandebeslutet riktas mot) att utge den förverkade egendomen. I de fall där den egendom som förverkas inte har tagits i beslag, eller där den beslagtagna egen- domen har lämnats kvar i innehavarens vård med stöd av 27 kap. 10 § , ska verkställigheten av förverkandet ske enligt 16 kap. utsökningsbalken. Ansökan om verkställighet av sakförverkande görs av polis- eller åklagarmyndigheten. Innan verkställighet sker ska domen ha vunnit laga kraft, 3 kap. 8 § och 23 § utsökningsbalken, samt svaranden ha underrättats enligt 16 kap. 11 § utsökningsbalken. Detta kan dock underlåtas om saken är bråd- skande. Underrättelse om att verkställighet är aktuellt kan medverka till att uppfyllelsen sker frivilligt. Svaranden bör också få möjlighet att på ett tidigt stadium åberopa de hinder mot verkställighet som kan föreligga. I brådskande fall får ingripa , t.ex. om det är fara att egendomen göms undan eller förs bort av annat skäl. får då genast vidta behövlig åtgärd, t.ex. ta hand om egendomen, försegla den eller om den finns hos tredje man, meddela förbud för denne att utlämna egendomen. Verkställighet av sak- förverkande sker enligt 16 kap. 12 § utsökningsbalken genom att Krono- fogdemyndigheten förelägger svaranden att fullgöra vad som åligger denne eller genom att myndigheten själv vidtar behövlig åtgärd. På framställning av sökanden kan , om det anses lämpligt, överlämna åt sökanden att efter myndighetens anvisning utföra behövlig åtgärd. Som huvudregel kan verkställighet endast ske mot den som exekutionstiteln utpekar. Beträffande genomförandet av verkställig- heten tillämpas reglerna i 16 kap. 6 § utsökningsbalken, vilket innebär bl.a. att vid behov ombesörjer transport av egendom som ska bortföras, hyr utrymme för förvaring av egendomen och vidtar andra liknande åtgärder som föranleds av verkställigheten. Om åtgärden kan ha betydelse för parterna, ska de underrättas innan den vid- tas. De åtgärder som behövs ska i princip betalas av svaranden. När verk- ställigheten är fullbordad ska lämna egen- domen till den polis- eller åklagarmyndighet som har begärt verkställig- heten. 5.4Internationellt rättsligt samarbete i fråga om verkställighet av förverkande När det gäller detta område för samarbete finns det ett flertal internatio- nella överenskommelser, såväl på global som regional och bilateral nivå. har tillträtt flertalet av de multilaterala konventionerna. Nedan redogörs för de internationella överenskommelser som är av störst intresse. konvention om brottmålsdoms internationella rättsverkningar (brottmålsdomskonventionen) var en av de första interna- konventionerna som reglerade frågor om verkställighet av beslut om förverkande över gränserna. tillträdde konventionen (prop. 1972:98, bet. 1972:JuU16, rskr. Enligt konventionen kan åta sig att efter framställning verkställa en brottmålsdom som har meddelats i en annan konventionsstat och som avser bl.a. beslut om förverkande. Konventionen gör det vidare möjligt att från svensk sida begära verkställighet i en annan stat av ett beslut om förverkande i en dom som har meddelats här i landet. Konventionen har emellertid haft en begränsad betydelse, främst därför att relativt få länder har anslutit sig till den. Dessutom anses förfarandet vid verkställighet, som är kringgärdat med en rad detaljregler, vara onödigt komplicerat, vilket också kan ha bidragit till att möjligheten att begära verkställighet enligt lagen sällan utnyttjas (se prop. 2004/05:55 s. 12 f.). konvention om penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av av brott (förverkandekonventionen) trädde för svensk del 1996 (prop. 1995/96:49, bet. 1995/96:JuU10, rskr. 1995/96:59). I samband med att återtog en förklaring till konventionen gjordes vissa ytterligare ändringar i lagstift- ningen om förverkande med verkan från (prop. 2004/05:135, bet. 2004/05:JuU31, rskr. Samtliga medlemsstater inom EU har ratificerat förverkandekonven- tionen. Syftet med konventionen är bl.a. att utveckla samarbetet i fråga om förverkande av av brott. Konventionen skapar möjlighet till samarbete under alla stadier av förfarandet, från förundersökningen till dess att det finns ett lagakraftvunnet beslut om förverkande. () konvention mot olaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnen (narkotikabrottskonventionen), som också har anslutit sig till (prop.1990/91:127, bet. 1990/91:JuU32, rskr. 1990/91:323), utgjorde förebild vid utformningen av förverkandekonven- tionen. 1995/96:49 finns en närmare redogörelse för innehållet i förverkandekonventionen. När konventionen ratificerades var målsätt- ningen att bestämmelserna skulle få så vidsträckt tillämpning som möj- ligt, men konventionen har inte lett till någon ökning av antalet ärenden. Det rör sig endast om ett fåtal ärenden (prop. 2004/05:55 s. 14). Som en följd av den utveckling som skett när det gäller vikten av att motverka penningtvätt och komma åt utbyte av brottslig verksamhet, samt för att även bekämpa finansiering av terrorism, har en revidering av förverkandekonventionen skett. antogs den reviderade konventionen, konvention om penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av av brott samt finansie- ring av terrorism, som innebär en uppdatering och komplettering av förverkandekonvention och som därutöver alltså innehåller bestäm- melser om finansiering av terrorism. Konventionen trädde i kraft . har undertecknat konventionen och frågan om tillträde till konventionen övervägs inom ramen Penningtvättsutredning (Dir. 2010:80). Inom FN har ett flertal konventioner utarbetats som innehåller bestäm- Prop. 2010/11:43 melser om bistånd med verkställighet av beslut om förverkande. Dessa är narkotikabrottskonventionen, konventionen mot gränsöverskridande organiserad brottslighet (Palermokonventionen, prop. 2002/03:146, bet. 2003/04:JuU6, rskr. 2003/04:23), samt konventionen mot korruption (korruptionskonventionen, prop. 2006/07:74, bet. 2006/07:JuU12, rskr. 2006/07:149). Bestämmelserna som rör sam- arbetet om verkställighet av beslut om förverkande är i stora drag överensstämmande, men tillämpningsområdet för respektive konvention är begränsat till den brottslighet som varje konvention avser att reglera. har tillträtt samtliga konventioner. En närmare redogörelse för innehållet i dessa konventioner finns i anförda propositioner. har också ingått vissa bilaterala överenskommelser i vilka det finns bestämmelser om rättsligt bistånd med straffprocessuella tvångs- åtgärder och verkställighet av beslut om förverkande. Sådana överens- kommelser finns med och , och Kanada1. Genom enhetlig nordisk lagstiftning är det möjligt att inom verk- ställa domar och beslut i brottmål i ett annat nordiskt land än domslandet. En dom som har meddelats i ett annat nordiskt land, och i vilken förverk- ande av egendom har beslutats, kan därför på begäran av vederbörande myndighet verkställas här i landet med stöd av 1 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verk- ställighet av straff m.m. (nordiska verkställighetslagen). Detsamma gäller beslut till tryggande av anspråk på förverkande av egendom som har meddelats genom kvarstad, skingringsförbud eller beslag av egendom som tillhör den för brottet misstänkte personen. Enligt 3 § gäller mot- svarande i fråga om verkställighet av svenska beslut om förverkande och andra beslut som har meddelats här i . En begäran om verkställighet i ett annat nordiskt land av ett förverk- andebeslut ska enligt 4 a § förordningen (1963:194) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. (nordiska verkställighetsförordningen) göras av Kronofogdemyn- digheten. Myndigheten tar också emot framställningar från andra nordiska länder om verkställighet av förverkandebeslut i . Om bifaller framställningen om verkställighet här i landet överlämnas ärendet för fortsatt handläggning till den enhet inom myndigheten som har ansvar för den ort där personen eller egendomen i fråga finns. Om domen inte är verkställbar i den stat där den har meddelats får en framställning om verkställighet här inte bifallas (24 § nordiska verk- ställighetslagen). Detta innebär att i praktiken ska domen ha vunnit laga kraft. 1 Jfr 21 a, d och e § förordningen (1977:178) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Normalt ska en framställning om verkställighet bifallas, om det inte Prop. 2010/11:43 finns särskilda hinder. Någon omprövning av skuldfrågan eller av straff- mätningen ska inte äga rum. Verkställigheten i sker enligt svensk lag och på samma sätt som om det vore en svensk dom (2 §). Preskrip- tionsfrågor prövas däremot enligt domslandets lagstiftning (31 §). En begäran om verkställighet ska därför enligt 2 § 4 nordiska verkställig- hetsförordningen innehålla uppgift om den tidpunkt när verkställighet senast får ske. Ett förverkandebelopp i utländsk valuta ska räknas om till svenska kronor (6 § nordiska verkställighetsförordningen). Verkställighet i av ett utländskt beslut om förverkande Enligt 1 § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verk- ställighet av brottmålsdom (internationella verkställighetslagen) kan regeringen, på grundval av överenskommelse med en främmande stat, förordna att förverkande som har dömts ut i den andra staten efter en rättegång i brottmål eller förverkande som i den staten ålagts eller beslutats av annan myndighet får verkställas i . Bestämmelserna är tillämpliga på såväl sak- som värdeförverkande. Framställning om verkställighet i av ett beslut om förverkande görs hos . I 5 § internationella verkställighetslagen behandlas absoluta hinder mot verkställighet och i 6 § fakultativa hinder. Till de absoluta hindren hör ett krav på att gärningen som föranlett beslutet måste motsvara ett brott i (dubbel straffbarhet), att verk- ställigheten skulle vara oförenlig med grundläggande principer för den svenska rättsordningen, strida mot våra internationella förpliktelser eller vara oförenlig med principen om ne bis in idem (dvs. förbud mot dubbel- bestraffning). I uppräkningen av omständigheter som utgör fakultativa hinder nämns bl.a. att domen har föranletts eller påverkats av den dömda personens ras, religion, nationalitet eller politiska åsikt, att förunder- sökning har inletts i rörande samma gärning eller att mål om ansvar för gärningen har anhängiggjorts eller att strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot har utfärdats för samma gärning. Verk- ställighet får också vägras om domen avser ett brott som har begåtts utanför den dömande statens område eller om den dömda personen vid tiden för brottet inte var straffmyndig enligt svensk rätt eller påföljden preskriberad enligt svenska regler. Vissa av verkställighetshindren är av den arten att de saknar praktisk betydelse för verkställighet av beslut om förverkande. Om regeringen inte avslår framställningen om verkställighet i ska den överlämnas till riksåklagaren för vidare handläggning. Avser framställningen beslut om förverkande som angår någon annan än den dömde, t.ex. den som har fått förverkad egendom som gåva av den dömde, ska särskild talan föras mot denne, om denne inte har hörts i den utländska rättegången. För sådan talan gäller i tillämpliga delar reglerna i om åtal för brott för vilket inte kan följa svårare straff än böter. Har genom den utländska domen visst belopp i pengar eller värdet av viss egendom förklarats förverkat, bestämmer rätten, med tillämpning av den växelkurs som gäller vid tiden för beslutet, ett motsvarande förverk- andebelopp i svenska kronor (14 §). Om förverkandebeloppet uppenbar- ligen överstiger det belopp som skulle ha förverkats enligt svensk lag, om rättegången hade ägt rum i , får rätten sätta ned beloppet i motsvarande mån. Har visst föremål förklarats förverkat, får rätten förklara föremålet förverkat endast om det hade kunnat förverkas enligt svensk lag vid en rättegång i . I stället för att ansöka hos tingsrätten kan riksåklagaren själv pröva framställningen om verkställighet av beslutet om förverkande och utfärda ett strafföreläggande för det brott som förverkandebeslutet avser (16 §). Har en framställning om verkställighet gjorts, kan egendom som genom domen förklarats förverkad tas i beslag, om beslag hade kunnat ske enligt svensk lag vid en rättegång i (18 §). Beslut om beslag meddelas av riksåklagaren eller rätten. Bestämmelserna i 27 kap. rätte- gångsbalken ska därvid tillämpas. Reglerna i den internationella verkställighetslagen om utevarodom är tillämpliga på beslut om förverkande. Svenska regler om verkställighet ska tillämpas vid verkställigheten av ett utländskt beslut om förverkande (24 §). Verkställigheten ska upphöra om domslandets meddelar att vissa beslut fattats eller åtgärder vidtagits beträffande förverkandebeslutet. Detta gäller bl.a. om den dömde beviljas nåd eller amnesti i den dömande staten, eller om den dömande staten har tagit upp beslutet till ny prövning. Detsamma gäller om den dömande staten har meddelat något annat beslut som medför att beslutet om för- verkande inte längre får verkställas. Enligt 36 § internationella verkställighetslagen ska egendom eller dess värde som har förverkats med stöd av lagen tillfalla den svenska staten. Regeringen får dock på önskemål av den stat som begärt verkställighet förordna att egendomen eller dess värde helt eller delvis ska lämnas över till denna stat. Verkställighet utanför av ett svenskt beslut om förverkande Enligt 1 § andra stycket internationella verkställighetslagen får reger- ingen, i enlighet med överenskommelse med en främmande stat, förordna att verkställighet av svenska brottmålsdomar om förverkande ska kunna anförtros åt myndighet i en annan stat. Bestämmelsen tillkom i samband med att tillträdde brottmålsdomskonventionen, men den kan tillämpas även när ingår bilaterala eller multilaterala avtal angå- ende verkställighet. Lagen är således tillämplig på förverkande enligt narkotikabrottskonventionen, förverkandekonventionen, Palermokonven- tionen och de bilaterala avtal som nämns i avsnitt 5.4.1. I 26 § internationella verkställighetslagen finns allmänna bestämmelser om verkställighet av straff utomlands. Där regleras bl.a. verkställighet av beslut om förverkande enligt brottmålsdomskonventionen. De närmare reglerna om vad en framställning ska innehålla finns i 9 och 10 §§ förordningen (1977:178) med vissa bestämmelser om internationellt sam- arbete rörande verkställighet av brottmålsdom (internationella verk- Prop. 2010/11:43 ställighetsförordningen). Frågor om verkställighet utomlands prövas enligt 12 § av . Myndighetens beslut kan över- klagas till regeringen. Om det kan antas att det finns hinder mot verk- ställighet i den andra staten får någon framställning inte göras. Om finner att förutsättningarna för verk- ställighet enligt internationella verkställighetslagen är uppfyllda ska ansökan, tillsammans med myndighetens beslut, beslutet om förverkande och övriga handlingar i ärendet överlämnas till för vidarebefordran till behörig myndighet i den främmande staten. Intäkterna från verkställighet av svenska beslut om förverkande utom- lands tillfaller den utländska staten, om inte staterna kommer överens om en annan fördelning. En ny lag om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska Regeringens förslag: En ny lag om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen ska införas. ska innehålla de bestämmelser som krävs för att genomföra rådets rambeslut /783/RIF om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på beslut om förverkande när är såväl utfärdande som verkställande stat. Promemorians förslag om att införa en lag för erkännande och verk- ställighet av beslut om förverkande och formerna för denna överens- stämmer i huvudsak med regeringens. emellertid även bestämmelser för genomförandet av rambeslutet om verkställighet av bötesstraff. Remissinstanserna har lämnat promemorians förslag utan erinran, med undantag för som bl.a. anfört att det bör övervägas om bestämmelserna om förverkande i stället bör införas i lagen om verk- ställighet av frysningsbeslut. Skälen för regeringens förslag: Två lagar reglerar internationell verk- ställighet av beslut om förverkande; dels den internationella verkställig- hetslagen, dels den nordiska verkställighetslagen (se avsnitt 5.4.2 och 5.4.3 för en närmare redogörelse för innehållet i dessa lagar). internationella verkställighetslagen bygger på flera olika konventioner och bilaterala avtal. Vissa av dessa internationella överenskommelser tillämpas mycket sällan. Lagen är vidare omfattande och reglerar olika verkställighetsfrågor, inte enbart sådana som avser förverkande. utgör sannolikt den grundläggande orsaken till att lagen anses svåröver- skådlig och svårtillämpad. Mot denna bakgrund anser regeringen att genomförandet av rambeslutet om verkställighet av beslut om förverk- ande inte bör ske genom att bestämmelserna arbetas in i den internatio- Med hänsyn till den geografiska begräns- ningen i den nordiska verkställighetslagen kan det heller inte anses aktu- ellt att genomföra rambeslutet genom att bestämmelserna arbetas in i den lagen. godtog inför antagandet av rambeslutet dessa slutsatser (se prop. 2004/05:55 s. 44). Lagen om verkställighet av bötesstraff trädde i kraft . Frågan är om genomförandet av rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande bör ske genom att bestämmelserna arbetas in i den lagen eller om de, såsom har föreslagit, bör arbetas in i lagen om verkställighet av frysningsbeslut. Ytterligare ett alternativ är att en separat lag för beslut om förverkande inom EU införs. Såsom anförts i promemorian uppvisar rambesluten om verkställighet av beslut om förverkande respektive bötesstraff såväl likheter som skill- nader. Promemorians förslag om en gemensam lag för bötesstraff och förverkandebeslut som meddelats inom EU bör enligt regeringens mening ses mot bakgrund av att promemorians förslag byggde på ett genomförande av rambeslutens bestämmelser (jfr Ds 2007:18 s. 120). Enligt regeringens bedömning har en gemensam reglering av rambeslutens bestämmelser dock inte någon mer beaktansvärd praktisk betydelse. Det förhållandet att lagen om verkställighet av bötesstraff redan har trätt i kraft talar, liksom de skillnader som trots allt finns mellan de båda rambesluten, för att bestämmelserna om förverkande inte bör arbetas in i den lagen. En annan sak är att denna reglering i flera delar kommer att överensstämma med den reglering som gäller för erkän- nande och verkställighet av bötesstraff. Ett inarbetande av rambeslutets bestämmelser i lagen om verkställighet av frysningsbeslut skulle, enligt regeringens bedömning, kräva en del strukturella ändringar i den lagen. Med hänsyn till detta och till att frysningsförfarandet och förfarandet för erkännande och verkställighet av förverkandebeslut föreslås hanteras av olika myndigheter och enligt olika processregler anser regeringen att bestämmelserna om förverkande bör genomföras i en särskild lag. , t.ex. bestämmelser om formkrav, samråd och underrättelser samt hantering av förverkad egendom, kan ges i förordningsform eller som myndighetsföreskrifter. Lagrådet har ifråga- satt formuleringen av den bestämmelse i lagförslaget som upplyser om att verkställighetsföreskrifter meddelas av regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer. Lagrådet har föreslagit en annan formule- ring för att i lydelse särskilja bestämmelsen från de två ordinära kompetensregler som finns i förslaget (2 kap. 1 § första stycket första meningen och 3 kap. 4 §). Regeringen vill med anledning av detta anföra följande. Den valda formuleringen, dvs. att regeringen eller den myndig- het regeringen bestämmer meddelar föreskrifter, har använts för att upplysa om förekomsten av verkställighetsföreskrifter. Det valda uttryckssättet har också godtagits av och av Lagrådet i tidigare ärenden, se t.ex. 1 kap. 4 § lagen om verkställighet av bötesstraff samt 1 kap. 3 § lagen om verkställighet av frysningsbeslut.