prop · GX03215 · 2010-04-19 00:00:00 — Med detta avses exempelvis avvis- ning av mål, avskrivning av mål efter återkallelse och beslut under hand- läggningen som inte innebär att domstolen skiljer sig från målet. I det sistnämnda innefattas t.ex. processuella frågor. Det gäller också åtgärder som avser beredande av mål och beslut som endast avser rättelse av fel- räkning, felskrivning eller annat uppenbart förbiseende. För det andra ges en möjlighet att i vissa fall avgöra ett mål i sak med bara en ledamot, nämligen om målet är av enkel beskaffenhet. Denna regel utgör ett undantag från huvudregeln i 6 § och är avsedd att tilläm- pas t.ex. i mål där det saknas behov av teknisk kompetens. Regeln om ensamdomarbehörighet bör användas relativt sparsamt för avgöranden i sak. När det gäller de mål enligt som handläggs i mark- och miljödomstol har en stor del av dessa handlagts i för- valtningsrätt av en domare. Det har framför allt skett när det är fråga om rättsliga bedömningar, t.ex. när en byggnadsåtgärd är uppenbart planstri- dig, när ett överklagande ska avvisas eller när ett mål ska avskrivas. Be- stämmelsen i förevarande paragraf är tänkt att tillämpas i dessa situa- tioner. I fastighetsdomstolarna har fastighetsbildningsmål kunnat avgöras i sak av en domare om klaganden samt övriga sakägare och företrädare för allmänt intresse som hörts över överklagandet är eniga om utgången eller det med hänsyn till målets beskaffenhet är tillräckligt med sådan sammansättning och parterna samtycker till det. När dessa mål som typiskt sett får anses vara av enkel beskaffenhet nu ska handläggas i mark- och miljödomstol bör regeln i förevarande paragraf om domför- het med en domare kunna tillämpas. Bestämmelsen i paragrafens andra mening gäller dock inte vid avgörande i sak av sådana tillståndsfrågor som avses i 6 § tredje stycket. I sådana fall tillämpas i stället samman- sättningsregeln i den paragrafen. 8 § Om det i rätten ska ingå andra än lagfarna domare, bestämmer rättens ordförande med hänsyn till de frågor som prövas i målet och med iakttagande av vad som föreskrivs i 4 § första stycket om de särskilda ledamöterna vilka som ska ingå i rätten. Paragrafen innehåller bestämmelser om vem som ska bestämma vilka tekniska råd och särskilda ledamöter som ska ingå i rätten och utifrån vilka kriterier detta ska ske. Överväganden finns i avsnitt 11.2.6. Att tekniska råd och särskilda ledamöter ska ha viss utbildning, sak- kunskap och erfarenhet framgår av 2 §. Det tekniska rådets och de sär- skilda ledamöternas kompetens ska också vara relevant för just de aktu- ella sakfrågor som prövas i målet. I paragrafen anges att det är de frågor som prövas i målet som är styrande för vilket tekniskt råd och vilka sär- skilda ledamöter som ska ingå i rätten. Det är upp till rättens ordförande att utifrån vad som ska prövas i målet, med iakttagande av vad som före- skrivs om de särskilda ledamöterna i 4 § första stycket, avgöra behovet av kompetens hos såväl det som de särskilda ledamöterna. 9 § Om mark- och miljödomstolen består av fler än två ledamöter och en av ledamöterna får förhinder sedan huvudförhandling eller motsvarande handlägg- ning har påbörjats, är rätten ändå domför om en av de kvarvarande ledamöterna är lagfaren domare. Paragrafen innehåller en allmän regel om domförhet när förhinder in- träffar för någon av rättens ledamöter i mark- och miljödomstolen. vägandena finns i avsnitt 11.2.8. Om rätten består av fler än två ledamöter och hinder inträffar för en av ledamöterna sedan handläggningen har påbörjats, följer av paragrafen att rätten ändå är domför med de ledamöter som återstår. svarande handläggning avses t.ex. sammanträde, eller föredragning av målet inför rättens ledamöter. finns i 17 § första stycket lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. finns också sådana bestämmelser i 3 § femte stycket lagen om domstolar i fastighetsmål, men inte i . Av 4 och 6 §§ förevarande lag följer att rättens ordförande alltid måste vara lagfaren. förutsättning för domförhet trots inträffat förhinder är därför att minst en av de kvarvarande ledamöterna är lagfaren. 10 § I mål som har överklagats till Mark- och ska rätten bestå av minst fyra ledamöter, av vilka minst tre ska vara lagfarna domare. fyra lagfarna domare ska dock alltid delta i rätten, om tre lagfarna domare har ingått i rätten i mark- och miljödomstolen. Om en av de lagfarna domarna får förhinder sedan huvudförhandling eller annan handläggning har påbörjats, är rätten ändå domför. Fler än fem ledamöter får inte delta. Tekniskt råd ska alltid ingå i rätten, om det inte är uppenbart obehövligt. En av de lagfarna domarna ska vara rättens ordförande. Vid behandling av frågor om prövningstillstånd ska Mark- och miljööver- domstolen bestå av tre lagfarna domare. Ett tekniskt råd får dock ingå i rätten i stället för en av de lagfarna domarna. Om det i rätten ska ingå andra än lagfarna domare bestämmer rättens ord- förande med hänsyn till de frågor som prövas i målet vilka som ska ingå. Vid avskrivning efter återkallelse får rätten bestå av en lagfaren domare. Paragrafen innehåller bestämmelser om Mark- och Övervägandena finns i avsnitt 11.2.6, 11.2.7 och 11.2.8. Första stycket motsvarar i huvudsak hur 20 kap. 11 § hit- tills har tillämpats. Stycket har emellertid förtydligats på så sätt att det numera av lagtexten framgår att tekniskt råd som regel ska ingå i rätten, Prop. 2009/10:215 om det inte är uppenbart obehövligt. Det sistnämnda kan vara fallet när den fråga som ska prövas av Mark- och är av ut- präglat rättslig karaktär. Detta motsvarar också i sak vad som har gällt enligt 13 § lagen om fastighetsdomstolar. En annan förändring är att minst fyra lagfarna domare ska ingå i rätten, om mark- och miljödom- stolen i det mål som ska överprövas har haft en sammansättning i vilken tre lagfarna domare har ingått. Att mark- och miljödomstolen numera kan ha en sådan sammansättning följer av bestämmelser i 4 § (se kommen- taren till den paragrafen). Det finns inte något hinder mot att låta ett tek- niskt råd ingå i rätten även i de situationer när fyra lagfarna domare krävs. Fler än fem ledamöter får dock inte delta. Sist i stycket har också uttryckligen angetts att en av de lagfarna domarna ska vara rättens ord- förande. Vem av dessa som ska vara ordförande avgörs med stöd av all- männa processrättsliga principer för allmän domstol. Andra stycket motsvarar helt 20 kap. 11 § tredje stycket respektive 13 § tredje stycket lagen om domstolar i fastighetsmål. Be- stämmelsen innebär att Mark- och vid behandling av frågor om prövningstillstånd ska bestå av tre lagfarna domare. I stället för en av de lagfarna domarna får dock ett tekniskt råd ingå i rätten. Av tredje stycket framgår att det är upp till rättens ordförande att uti- från vad som ska prövas i målet avgöra vilken kompetens det ska ha. Enligt fjärde stycket är Mark- och domför med en lagfaren domare vid avskrivning av mål efter återkallelse. 11 § I fråga om åtgärder som avser endast beredningen av ett mål eller ärende tillämpas 1 kap. 3 e § i en mark- och miljödomstol och 2 kap. 4 § femte och sjätte styckena i Mark- och . Paragrafen innehåller bestämmelser om utförandet av beredningsåtgärder i en mark- och miljödomstol och i Mark- och . Genom de hänvisningar som görs till 1 kap. 3 e § respektive 2 kap. 4 § femte och sjätte styckena klargörs att åtgärder som av- ser endast beredandet av ett mål eller ärende och som inte är av sådant slag att de bör förbehållas lagfarna domare, får utföras av en annan tjänsteman som har tillräcklig kunskap och erfarenhet. För en sådan tjänsteman gäller därvid reglerna om jäv för domare. 3 kap. Allmänna bestämmelser 1 § Mål om utövande av miljöfarlig verksamhet, vattenverksamhet, vattenan- läggningar och ersättning vid vattenverksamhet samt om utdömande av vite en- ligt efter särskild ansökan av myndighet prövas av den mark- och miljödomstol inom vars område verksamheten i huvudsak bedrivs, har bedrivits eller kommer att bedrivas. Mål om utövande av verksamhet vid anläggningar som ingår i ett sammanhängande system för hantering, bearbetning, lagring och slutförvaring av använt kärnbränsle eller kärnavfall prövas av den mark- och miljödomstol inom vars område någon av anläggningarna ligger eller är avsedd att ligga. Mål om ersättning vid skada eller intrång enligt 28 kap. 25 §§ och vid ingripande av det allmänna enligt prövas av den mark- och miljödomstol inom vars område skadan eller intrånget i huvudsak har inträffat eller kommer att inträffa. Mål om ersättning för miljöskador enligt 32 kap. prövas av den mark- och miljödomstol inom vars område den skadegörande verksamheten i huvudsak bedrivs eller har bedrivits. Den som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet som kan medföra en sådan skada som avses i 32 kap. 3 § kan begära prövning av ersättningsfrågan vid den mark- och miljödomstol inom vars område verksamheten i huvudsak bedrivs eller kommer att bedrivas. Mål om utdömande av vite enligt (2010:000) efter sär- skild ansökan av myndighet prövas av den mark- och miljödomstol inom vars område myndigheten ligger. Mål som har överklagats till mark- och miljödomstol prövas av den mark- och miljödomstol inom vars område förvaltningsmyndigheten eller kommunen som först har prövat ärendet ligger, om inte annat följer av bestämmelser som avses i Särskilda bestämmelser om vilken mark- och miljödomstol som är behörig finns i annan lag. I paragrafen finns forumbestämmelser för mark- och miljödomstolarna. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Paragrafens lydelse har i huvudsak anpassats till vad Lagrådet har föreslagit. Till mark- och miljödomstolarna har förts de mål som har handlagts i miljödomstolarna enligt , merparten av de mål som har handlagts av fastighetsdomstolarna och flertalet mål och ärenden Forumbestämmelserna i paragrafen ser olika ut för olika måltyper. Första, andra och tredje styckena reglerar vilken mark- och miljödom- stol som ska pröva de mål enligt där mark- och miljödom- stolen är första instans. Bestämmelserna är utan ändring överförda från 20 kap. 8 § . Fjärde stycket reglerar vilken mark- och miljödomstol som ska pröva de mål enligt (2010:00) där mark- och miljödom- stolen är första instans, dvs. mål om utdömande av vite efter särskild ansökan av myndighet. Av stycket framgår att det är den mark- och mil- jödomstol inom vars domsområde den ansökande myndigheten ligger som är behörig. Bestämmelsen innebär ingen ändring i sak i förhållande till vad som har gällt för dessa mål. Femte stycket gäller de mål och ärenden enligt som över- klagas till mark- och miljödomstol från en myndighet samt de mål och ärenden enligt som överklagas till mark- och miljö- domstol från en förvaltningsmyndighet eller en kommun. prövas av den mark- och miljödomstol inom vars område förvaltnings- myndigheten eller kommunen som först har prövat ärendet ligger. stämmelsen överensstämmer i sak med bestämmelsen i 20 kap. 9 § miljö- balken och 14 § andra stycket lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. I stycket finns även en hänvisning till att det i sjätte stycket finns avvik- I sjätte stycket finns en upplysning om att andra regler om behörig mark- och miljödomstol finns i annan lag. Upplysningen avser de mål i mark- och miljödomstol som har prövats av fastighetsdomstol. För dessa måltyper finns forumreglerna kvar i respektive författning. Vilka måltyper som omfattas framgår av följande uppräkning av rele- vanta författningar: ägofredslagen (1933:269), lagen (1945:119) om stängselskyldighet för järnväg m.m., jordabalken, fastighetsbildnings- Prop. 2009/10:215 lagen (1970:988), rennäringslagen (1971:437), väglagen (1971:948), lagen (1971:1037) om äganderättsutredning och legalisering, lagen (1972:114) med anledning av konvention med om renbetning, expropriationslagen (1972:719), lagen (1973:1084) om avveckling av vissa godmanskap för delägare i skifteslag, ledningsrättslagen (1973: 1144), anläggningslagen (1973:1149), lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter, bostadsförvaltningslagen (1977:792), lagen (1978:160) om vissa rörledningar, jordförvärvslagen (1979:230), skogsvårdslagen (1979:429), lagen (1985:139) om ersättning för intrång i enskild fiskerätt, lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, lagen (1987:11) om exploa- teringssamverkan, lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., mineral- lagen (1991:45), bostadsrättslagen (1991:614), lagen (1995:1652) om byggande av järnväg, ellagen (1997:857), lagen (2004:875) om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar, naturgaslagen (2005:403) samt (2010:000). 2 § En mark- och miljödomstol får för gemensam handläggning lämna över ett mål eller ärende till en annan mark- och miljödomstol, om det vid den andra mark- och miljödomstolen finns ett mål eller ärende som har nära samband med det förstnämnda målet eller ärendet och ett överlämnande kan ske utan avsevärd olägenhet för någon part. En mark- och miljödomstol får också överlämna ett mål eller ärende till en annan mark- och miljödomstol, om den andra mark- och miljödomstolen har prövat ett ansökningsmål som avsåg samma verk- samhet som det förstnämnda målet eller ärendet. Överlämnande av ett mål eller ärende mellan mark- och miljödomstolar får också ske om det annars finns särskilda skäl och det kan ske utan avsevärd olägenhet för någon part. Överlämnande får inte ske om ett sådant beslut har fattats som avses i 5 kap. 2 § expropriationslagen (1972:719). Ett mål eller ärende får inte överlämnas enligt första eller andra stycket, om den andra domstolen motsätter sig överlämnandet. Paragrafen innehåller bestämmelser om överlämnande av mål mellan mark- och miljödomstolar. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. Bestämmelsen i första stycket första meningen är utan ändring överförd från 20 kap. 8 a § och ger möjlighet för en mark- och miljö- domstol att överlämna ett mål eller ärende som har nära samband med ett annat mål eller ärende till en annan mark- och miljödomstol. bestämmelsens hittillsvarande tillämpningsområde, dvs. , gäller bl.a. att nära samband i stort sett regelmässigt bör an- ses föreligga om ett tillsyns- eller villkorsbeslut för en verksamhet över- klagas till en annan mark- och miljödomstol än den som handlägger själva ansökningen om tillstånd för samma verksamhet. exempel på när nära samband kan föreligga är när olika tillsynsbeslut rörande samma verksamhet fattas av både central- och lokal tillsynsmyn- dighet, vilket medför att olika mark- och miljödomstolar kan komma att När det gäller hur bestämmelsen närmare ska tillämpas i dessa fall kan hänvisas till tidigare förarbetsuttalanden (prop. 2001/02: 65 s. 80 f.). De principer som har gällt för överlämnande av mål enligt bör tillämpas också på de mål som enligt hittillsvar- ande ordning har prövats av fastighetsdomstol, liksom på målen enligt Även bestämmelsen i första stycket andra men- ingen är utan ändring överförd från 20 kap. 8 a § . Be- stämmelsen har gällt den situation då en miljödomstol har prövat ett ansökningsmål och ett nytt mål exempelvis rörande tillsyn eller delegerade villkor för tillståndet avseende samma verksamhet ska prövas. I den aktuella situationen pågår det alltså inte två mål eller ärenden och inte heller kommer överlämnandet att resultera i att två eller flera mål eller ärenden kommer att handläggas vid samma domstol. Det är i stället fråga om att tillvarata erfarenheterna av en tidigare prövning som rör i huvudsak samma sakförhållanden. Be- stämmelsen bör liksom tidigare tillämpas restriktivt (prop. 2001/02:65 s. 81). Det räcker i detta fall inte att målen eller ärendena har ett nära samband utan målen eller ärendena måste också avse samma verksamhet. Ur effektivitetssynpunkt krävs i sådana fall att det inte ska ha gått alltför sedan den först gjorda prövningen. I andra stycket anges att mål eller ärenden kan överlämnas om det annars finns särskilda skäl och överlämnandet kan göras utan avsevärd olägenhet för någon part. Även denna bestämmelse är utan ändring över- förd från 20 kap. 8 a § . Särskilda skäl kan enligt förarbetena till den bestämmelsen föreligga om överflyttningen medför ekonomiska eller andra fördelar för domstolen eller parterna (prop. 2001/02:65 s. 81). Ett fall kan vara att det krävs sammanträde i målet eller ärendet. En överflyttning i ett sådant fall kan medföra att domstolen eller någon part inte behöver företa en lång resa. Regeln är avsedd för enskilda fall. Den ska inte systematiskt användas i ett antal typsituationer. Syftet är inte heller att regeln ska tillämpas för att åstadkomma en utjämning av arbetsbördan mellan olika domstolar. För att tillämpningen av regeln ska vara effektiv krävs att mark- och miljödomstolarna, så snart en fråga om överlämnade uppkommer, tar ställning till om överlämnande ska ske. I vissa fall kan förutsättningar för överlämnande bedömas föreligga redan när målet eller ärendet kommer in till domstolen. I andra fall kan förut- sättningar uppkomma . Att ett överlämnande inte ska medföra av- sevärda olägenheter för någon part är naturligt och framgår av lagtexten. För mål som handläggs enligt bestämmelser i expropriationslagen gäl- ler enligt 5 kap. 2 § den lagen att regeringen eller den myndighet reger- ingen bestämmer i vissa fall kan bestämma vilken domstol som ska pröva ett mål som rör flera fastigheter belägna i olika domsområden. I de fall ett beslut har meddelats enligt den bestämmelsen, ska den genom beslutet utpekade domstolen inte därefter kunna lämna målet ifrån sig med stöd av förevarande paragraf. Ett undantag för dessa situationer görs därför i tredje stycket. När frågan om överlämnande aktualiseras kan det mellan mark- och miljödomstolarna uppstå olika uppfattningar om vid vilken domstol målet slutligt ska prövas. I fjärde stycket finns därför en regel som anger att överlämnande inte får ske om den mottagande domstolen motsätter sig ett överlämnande. Det innebär att målet i en sådan situation ska hand- läggas vid den domstol där målet först inleddes. Regeln motsvarar delvis i sak vad som till följd av bemyndiganden i 8 a och 14 §§ lagen om all- männa förvaltningsdomstolar gäller enligt 8 § första stycket förord- ningen (1977:937) om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet m.m. 3 § Frågor om mark- och miljödomstolarnas inbördes behörighet får inte själv- mant tas upp av högre rätt. Paragrafen innehåller en bestämmelse om högre rätts möjlighet att pröva ett beslut av en mark- och miljödomstol om att ta upp ett mål eller ärende till prövning. Övervägandena finns i avsnitt 12.3. Den processuella huvudregeln är att högre rätt kan beakta en behörig- hetsbrist som har förekommit i lägre rätt. I paragrafen görs en inskränk- ning av denna huvudregel som innebär att Mark- och miljööverdomstol- en eller inte får pröva en sådan fråga självmant, i de fall det endast är fråga om mark- och miljödomstolarnas inbördes be- hörighet. För att högre rätt ska kunna pröva frågan i sådana fall krävs alltså att en part har överklagat till Mark- och . Över- klagandet måste vidare ha gjorts av någon som är berättigad att över- klaga. Att rätten att göra en foruminvändning kan vara förfallen i mål som handläggs enligt framgår av 34 kap. 2 § rätte- gångsbalken. Frågor om ett avgörande kan överklagas särskilt regleras av 49 kap. 4 § och 37 § ärendelagen. Paragrafen inskrän- ker inte högre rätts möjlighet att enligt 10 kap 20 § andra stycket rätte- gångsbalken lösa negativa kompetenskonflikter. 4 § Om det är lämpligt får rätten uppdra åt en eller flera ledamöter att göra en undersökning på platsen. Parterna ska ges tillfälle att vara närvarande vid en sådan undersökning. Vid undersökningen ska protokoll föras. En undersökning som gäller en fråga av teknisk art får inte läggas till grund för dom eller beslut utan att parterna har getts tillfälle att yttra sig över under- sökningen. Detta gäller dock inte om undersökningen i endast oväsentlig ut- sträckning avviker från vad som har framkommit tidigare i målet. Paragrafen innehåller bestämmelser om undersökning på den plats som målet gäller. Övervägandena finns i avsnitt 12.5. I första stycket, som motsvarar 22 kap. 13 § och 23 kap. 4 § första stycket och 9 § lagen om domstolar i fastighetsmål, anges att rätten får ge en eller flera ledamöter i uppdrag att genomföra en under- sökning på den plats som målet eller ärendet gäller. I har bestämmelsen för miljödomstolarna gällt bara för de s.k. ansök- ningsmålen, medan den för har gällt för alla mål. Bestämmelsen i förevarande paragraf gäller för alla mål och ärenden som prövas i mark- och miljödomstol och i Mark- och . Det kan fritt väljas vilken eller vilka av ledamöterna som verkställer undersökningen. Det kan ibland vara lämpligt att t.ex. det får göra undersökningen för att de tekniska frågorna bättre ska kunna bedömas. Vilken sammansättning rätten ska ha vid beslut om undersök- ning på platsen avgörs med stöd av bestämmelserna om sammansättning i 2 kap. Av andra meningen i första stycket framgår att parterna ska ges tillfälle att närvara vid undersökningen. Det finns inga formkrav för hur parterna ska underrättas om undersökningen och när denna ska genomfö- ras. Lämplighetsskäl får avgöra. Av tredje meningen i första stycket framgår att protokoll ska föras när undersökning görs. Andra stycket motsvarar 23 kap. 4 § andra stycket . I stycket anges att en undersökning som gäller en fråga av teknisk art inte får läggas till grund för dom eller beslut utan att parterna getts tillfälle att Prop. 2009/10:215 yttra sig över undersökningen. Den hittillsvarande bestämmelsen i miljö- balken gäller endast i överinstansen eftersom målen där kan avgöras på handlingarna och parterna då inte i samband med huvudförhandling har tillfälle att ta del av och yttra sig över undersökningen. I förevarande paragraf gäller bestämmelsen också för mark- och miljödomstolarna, t.ex. när undersökning har verkställts i ett överklagat fastighetsbildnings- mål som ska avgöras utan sammanträde. Parterna behöver dock inte ges tillfälle att yttra sig, om resultatet av undersökningen i endast oväsentlig utsträckning avviker från vad som har framkommit tidigare i målet. 5 § Mark- och miljödomstolen ska hålla syn på stället, om det behövs. Paragrafen behandlar syn på stället. Den motsvarar i huvudsak 22 kap. 18 § och delvis 10 § lagen om domstolar i fastighetsmål. Övervägandena finns i avsnitt 12.6. Paragrafen anger att syn på stället ska hållas, om det behövs. Bestäm- melsen i 22 kap. 18 § har gällt endast i ansöknings- mål enligt . Den regeln motiverades av att syn på platsen ofta kan ge nyttiga upplysningar om den verksamhet som ska prövas i målet (prop. 1997/98:45 s. 242 f.). Bestämmelsen i förevarande paragraf är tillämplig på alla mål i miljödomstolen, även de som överklagats dit. Mot den bakgrunden får bedömningen av om syn behövs göras med hänsyn till målets beskaffenhet och till de utredningsåtgärder som vidtagits i målet i övrigt, såväl i mark- och miljödomstol som inom ramen för tidi- gare handläggning vid t.ex. förvaltningsmyndighet. Beslut i frågan om syn ska hållas eller inte bör i allmänhet kunna fattas utan hörande av parterna i målet eller ärendet. I allmänhet torde syn i större utsträckning inte behöva hållas i de mål enligt som har överklagats till mark- och miljödomstol från en myndighet än de mål som handläggs av mark- och miljödomstol i första instans. När det gäller fastighetsbild- ningsmålen torde syn emellertid i allmänhet behöva hållas. Behovet av syn i dessa mål minskar dock givetvis om undersökning på platsen enligt 4 § har genomförts eller är avsedd att genomföras i målet. För målen enligt torde syn kunna underlåtas i flertalet fall. 6 § Vid omröstning ska först de lagfarna domarna säga sin mening, därefter de tekniska råden och sist de särskilda ledamöterna. I fråga om omröstning gäller i övrigt 16 kap. . Paragrafen innehåller bestämmelser om omröstning. I sak motsvarar reglerna 20 kap. 10 § och 12 § lagen om domstolar i fastig- hetsmål.