prop · GX03173 · 2010-03-23 00:00:00 — Beräkningsgrunden för det ekono- miska bidrag i denna situation kan åläggas att betala ändras så att en större andel än hänför sig till staternas respektive kraftproduk- tion (baserad på kärnteknik) uttryckt i så kallad termisk effekt. Det bidrag skulle kunna få ge ut har i tidigare lagstiftningsärende beräknats uppgå till omkring en tjugondel av det totala beloppet eller 6,75 miljoner särskilda dragningsrätter. Efter den reviderade tilläggskon- ventionens ikraftträdande skulle svenska statens andel enligt kärnenergiorgans preliminära beräkningar uppgå till av det totala beloppet eller . Följden för svenskt vidkommande blir att bidrag till det gemensamma statsansvaret i händelse av en olycka som medför berättigade ersättningskrav som överstiger kommer att öka och uppgå till ett högre belopp än vad som är fallet. Detta är en naturlig följd av att en större andel av bidraget än tidigare hänför sig till kärnkraftsproduktionen. Sammantaget bedöms emellertid förslaget inte medföra några omedel- bart ökade kostnader för det allmänna. I händelse av en radiologisk olycka kan å ena sidan, beroende på omfattningen av olyckan, de högre avgifterna för det gemensamma statsansvaret enligt tilläggskonventionen leda till något ökade kostnader. Å andra sidan medför anläggningshavar- nas obegränsade ansvar att statens primära åtaganden att ersätta skador väsentligt minskar. Enligt förslaget får anläggningshavarna ett obegränsat skadeståndsansvar i händelse av en radiologisk olycka. En innehavare av en svensk anlägg- ning är skyldig att ha en ansvarsförsäkring eller annan ekonomisk säker- het motsvarande . Innehavare av en kärnkraftsreaktor i drift för att utvinna kärnenergi är skyldig att därutöver ha en ansvarsför- säkring eller annan ekonomisk säkerhet motsvarande . För lågriskanläggningar får regeringen med hänsyn till slaget av anlägg- ning och den sannolika omfattningen av en radiologisk olycka begränsa det belopp som ska täckas av en försäkring eller annan säkerhet, dock inte lägre än . Dessa ändringar i ansvaret innebär ökade kostnader jämfört med den nuvarande lagstiftningen. För lågriskanläggningar har regeringen en möj- lighet att begränsa beloppet som ska täckas av en försäkring eller annan säkerhet. För de anläggningar som bedöms som mindre riskfyllda torde inte beloppsökningen bli så markant som för reaktorinnehavare. Införandet av ett obegränsat ansvar kan komma att medföra vidgat riskfokus från kapitalmarknaden. Risken för en konkurs till följd av en radiologisk olycka kan inte uteslutas utan kommer att kunna påverka bo- lagens så kallade rating och villkoren för finansiering och kommer däri- genom att kunna påverka bolagens kapitalkostnader. Det finns dock ingen anledning att förvänta sig någon omfattande ökning av kapitalkostnaderna. Sannolikheten för omfattande radiologiska olyckor är liten. Sannolikheten för konkurser är i de flesta branscher av en helt annan storleksordning än sannolikheten för en konkurs i ett kärn- kraftsbolag till följd av krav på ersättning för radiologisk skada. Det har framförts att ett obegränsat ansvar och krav på högre finansiell täckning skulle missgynna svensk konkurrenskraft på en allt mer gemen- sam europeisk elmarknad. Förslaget bör dock inte på något betydande sätt ha en negativ inverkan på de svenska kärnkraftsbolagens konkurrens- kraft. har direkta överföringsförbindelser med två kärnkrafts- länder, nämligen och . Ett obegränsat ansvar i innebär en ytterligare harmonisering mellan , och Fin- land av ramförutsättningarna på den nordeuropeiska elmarknaden. När det gäller kravet på finansiell täckning innebär förslaget att kravet på an- läggningshavare kommer att vara lägre i jämfört med men högre jämfört med . Nordiska Kärnförsäkringspoolen har aviserat undantag i ansvarsförsäk- ringen i förhållande till tilläggsprotokoll. Undantagen gäller bl.a. preskriptionstiden för personskador överstigande och åtgärder för miljöskador som avses enligt tilläggsprotokoll. Förslaget innebär att anläggningshavaren får täcka de delar som ansvarsförsäkring- en inte omfattar genom annan ekonomisk säkerhet. Endast om anlägg- ningshavaren inte har möjlighet att få fram nödvändiga säkerheter kan ett statligt återförsäkringsåtagande inom ramen för den statliga garantimo- dellen komma att aktualiseras. Eftersom prissättningen på ett sådant åtagande inte ska subventioneras måste avgifterna, enligt förarbetena till budgetlagen, återspegla den bedömda risknivån. Det ökade kravet på skadeståndsansvar innebär att tillståndshavarna ges drivkrafter att se till att hålla en hög säkerhet vid de kärntekniska an- läggningarna. Om en olycka ändå skulle inträffa säkerställer förslaget att mer finansiella resurser finns att tillgå för återställande av skadad miljö. 12.1Förslaget till lag om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor Inom parentes anges motsvarande bestämmelser i och tilläggskon- ventionen. I bilaga 7 finns en sammanställning av gällande bestämmelser i atomansvarighetslagen (1968:45) och närmast motsvarande bestämmel- ser i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. I författningskommentaren finns hänvisningar till kärnenergi- organ (, ). Vid finns en styrkommitté () som har vissa beslutsfunk- tioner enligt . Inom har antagits en kommentar till den revi- derade , som på engelska kallas Exposé des Motifs of the Convention. Denna kommentar benämns Exposé des Motifs i det följande. Skadeståndsregleringen, som grundas på Paris- och tilläggskonventionen, gäller i utomobligatoriska förhållanden. Det är i och för sig möjligt att anläggningshavaren vid sidan av lagens bestämmelser också blir ansvarig på kontraktsrättslig grund, dvs. genom ett uttryckligt åtagande i avtal. I de följande paragraferna finns definitioner av flera termer och uttryck som används i lagen. Genomgående ändras definitionerna för att, i den utsträckning medger det, skapa så enhetliga definitio- ner som möjligt på kärnteknikområdet och för att anpassa definitionerna till modernt språkbruk. Definitionerna av kärnteknisk anläggning, Paris- konventionen och tilläggskonventionen utvidgas något. (artikel 1 a) iii) och iv) i ) I paragrafens första stycke definieras kärnämne, som ersätter den tidi- gare termen atombränsle och det första ledet av atomsubstans. I allt väsentligt överensstämmer definitionen med motsvarande definition i 2 § andra punkten lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (nedan kallad Prop. 2009/10:173 kärntekniklagen). Av följer att en skada genom naturligt uran eller utarmat uran endast omfattas av lagen när ett sådant ämne befinner sig i en anläggning, men däremot inte vid t.ex. gruvbrytning eller transporter till eller från en anläggning. Detta förhållande regleras i andra stycket. (artikel 1 a) iii) och iv) i ) I första stycket definieras kärnavfall, som ersätter det tidigare uttrycket radioaktiv produkt och det andra ledet av atomsubstans. I allt väsent- ligt motsvaras definitionen av 2 § tredje punkten kärntekniklagen. (artikel 1 a) ii) i ) I bestämmelsen definieras kärnreaktor, som utan någon ändring i sak ersätter den tidigare termen atomreaktor. (artikel 1 a) ii) i ) I första stycket definieras kärnteknisk anläggning, som ersätter den tidigare termen atomanläggning. Den nya definitionen anpassas till definitionen i den reviderade Paris- konventionen. Ändringen, som behandlas i avsnitt 8.1.4, innebär att kärnteknisk anläggning också omfattar anläggningar för slutförvar samt kärnreaktorer och andra kärntekniska anläggningar som avvecklas. Av ett beslut meddelat av (NE/M(90)1) följer att en stat kan undanta en kärnteknisk anläggning som avvecklas från lagens tillämpning om vissa närmare angivna kriterier, som anges i en särskild bilaga till lagen, är uppfyllda. Det undantag som görs för reaktordrivna fartyg eller annat transport- medel tillkom eftersom det till följd av konvention om ansvarig- het för redare av atomfartyg finns särskilda ansvarsregler att ta hänsyn till. Denna reglering behandlas i kommentaren till 20 §. (artikel 1 a) i) i ) I bestämmelsen definieras radiologisk olycka, som ersätter den tidigare termen atomolycka. Att radiologisk olycka numera används innebär ingen ändring i sak. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lag- rådets förslag. Med radiologisk olycka avses en händelse eller serie av händelser med samma ursprung som orsakar en skada till följd av sådan joniserande strålning eller sådana radioaktiva egenskaper som anges i punkterna 13. I punkten 1 ingår joniserande strålning från en annan strålningskälla i en kärnteknisk anläggning än kärnämne eller kärnavfall. innebär att ett okontrollerat utsläpp av strålning som sträckt sig över en Prop. 2009/10:173 och som orsakat radiologisk skada kan betraktas som en enda radiologisk olycka även om det förekommit avbrott i utsläppen. Ersättning kan betalas så snart de radioaktiva egenskaperna eller dessa egenskaper i förening med andra farliga egenskaper hos kärnämne eller kärnavfall har medverkat i den orsakskedja som har lett till skadorna. Den händelse som leder till en radiologisk olycka kan ha inletts genom en händelse som inte har något samband med de radioaktiva eller i övrigt farliga egenskaperna hos ämnet, t.ex. vid en brand orsakad av vårdslöshet med eld i en reaktoranläggning. Om en sådan inledande händelse har utlöst strålning från radioaktivitet och skador har uppstått genom denna strålning och eventuellt också genom andra farliga egenskaper t.ex. explosionsverkan eller giftverkan hos kärnämne eller kärnavfall, ersätts skadorna. Har däremot radioaktiviteten inte till någon del medverkat till uppkomsten av skada kan ersättning inte utgå med stöd av lagen, om det inte rör sig om en skada som inte går att skilja från den radiologiska skadan (jfr 10 §). I den motsatta situationen, dvs. om radioaktiviteten medverkat till att åstadkomma själva olyckan, ersätts alla skador. Detta gäller alltså oberoende av om skadorna har uppkommit genom strålning från radioaktivitet, genom explosion eller genom förgiftning. I förarbete- na till atomansvarighetslagen anförs också att ersättning kan utgå om någon har drunknat i samband med en översvämning som orsakats av olyckan (prop. 1968:25 s. 82). (artikel 1 a) viix) i ) I bestämmelsen definieras radiologisk skada, som ersätter den tidigare termen atomskada. Definitionen innebär att skadebegreppet får ett delvis nytt innehåll som motsvarar den utvidgade och preciserade definitionen i den reviderade . Definitionen av radiologisk skada omfattar alla skadetyper som kan be- rättiga till ersättning. Under alla förhållanden krävs för att ersättning ska kunna betalas att den skadelidande visar att den radiologiska skadan or- sakats av en radiologisk olycka. För att få en tydlig och samlad ansvarsreglering omfattar bestämmelsen även sådana skadetyper som är ersättningsgilla redan med stöd av all- männa skadeståndsrättsliga regler. I första stycket punkten 1 anges inledningsvis att med radiologisk skada avses personskada eller sakskada. Enligt punkten 2 omfattar skade- begreppet en ekonomisk förlust som är en direkt följd av en personskada eller sakskada. I förhållande till den tidigare definitionen innebär punkt- erna 1 och 2 ingen ändring i sak. I likhet med vad som gällt tidigare kompletteras lagens särreglering av bestämmelserna i 5 kap. skadeståndslagen. Det innebär bl.a. att skador som inte är av ekonomisk natur, t.ex. ideella skador i form av medicinskt konstaterat psykiskt lidande, kan ersättas som en följd av personskada. Fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur (sveda och värk) eller av bestående art (lyte eller annat stadigvarande men) kan också vara er- sättningsgill som en följd av personskada. Som följer av 15 § andra stycket kan bestämmelsen inte ligga till grund för ersättning för skador på den kärntekniska anläggningen, en närbelä- gen kärnteknisk anläggning eller en kärnteknisk anläggning som uppförs i närheten eller skador på annan egendom som finns inom anläggnings- området för sådana anläggningar och som används eller avses att använ- das i anslutning till anläggningarna. Däremot kan den som är anställd på en kärnteknisk anläggning vara berättigad till ersättning för exempelvis en sakskada som den anställde drabbas av under arbetet (punkt 55, Exposé des Motifs). För att en ekonomisk förlust ska omfattas av skadebegreppet krävs att den ekonomiska förlusten har tillfogats samma part som orsakats en person- eller sakskada. Kravet på att den ekonomiska förlusten ska vara en direkt följd av en sådan skada innebär att så kallade tredjemansskador inte ersätts. Med stöd av bestämmelsen kan t.ex. en sådan ekonomisk förlust som ägaren av en fabrik lider till följd av att fabriksbyggnaden skadats genom en radiologisk olycka och produktionen i fabriken därför stoppas vara ersättningsgill (punkt 58, Exposé des Motifs). För vissa typer av skador, t.ex. markskador, kan det vara möjligt att tillämpa bestämmelsen parallellt med regleringen som avser miljöskador. Med stöd av punkten 3 ersätts en inkomstförlust som inte omfattas av punkterna 1 eller 2 men som till följd av en betydande försämring av mil- jön har orsakats av en skada på ett ekonomiskt intresse som är direkt knutet till miljön. Bestämmelsen avser ren förmögenhetsskada. För att berättiga till ersättning kan skadan inte vara alltför avlägsen. I har detta kommit till uttryck genom kravet på att den skadelidande ska ha ett direkt ekonomiskt intresse i den skadade miljön. Som exempel på en skada som enligt motiven till har ansetts alltför avlägsen kan nämnas den situationen att en leverantör som levererar fiskeutrustning till en fiskare begär ersättning för den förlust han lider till följd av att inte längre kunna leverera till fiskaren. Bestäm- melsen kan däremot ligga till grund för en fiskares krav på ersättning om denne är beroende av fisket i ett vattenområde som förorenats med radio- aktiva ämnen och därför inte kan sälja sin fisk. Eftersom fiskaren inte äger fisken har denne inte drabbats av en sakskada, men fiskaren kan få ersättning för den rena förmögenhetsskada som har uppkommit (punkt 60 a, Exposé des Motifs). Även en hotellägare som förlorar intäkter sedan hotellets gäster avbo- kat sin vistelse på hotellet till följd av att naturen i hotellets närhet förore- nats kan ha rätt till ersättning med stöd av denna bestämmelse. På denna punkt kan alltså fler skador vara ersättningsgilla än vad som får anses följa av miljöskadereglerna i 32 kap. miljöbal- ken, som också ställer upp krav på att den skadelidande har t.ex. nyttjan- de- eller servitutsrätt till området (m.fl. En kommentar, s. 32:9). Någon skada föreligger däremot inte om en hotell- ägare förlorar gäster, och därmed inkomster, till följd av ryktesspridning på oriktiga grunder om att stranden nedanför hotellet förorenats av radio- aktivt nedfall. Inte heller kan bestämmelsen läggas till grund för att be- tala ersättning till den restaurangägare som förlorar gäster sedan ett far- tyg som transporterar kärnämne, med undantag av naturligt uran och utarmat uran, eller kärnavfall gått på grund i närheten av ett område väl- besökt av turister, om något radioaktivt utsläpp aldrig förekommit (punkt 60 b, Exposé des Motifs). Vid bedömningen av den närmare avgränsningen av regleringen kan den internationella oljeskadefondens praxis, som redovisas i fon- dens rapport rörande bl.a. den skadereglerande verksamheten, förväntas få betydelse. Med radiologisk skada avses i punkten 4 en kostnad för att återställa miljön eller kompensera för förlorade miljövärden, om det är en miljö- skada som inte är obetydlig och den eller de åtgärder som kostnaden av- ser har godkänts som rimliga av den myndighet som regeringen bestäm- mer. För att det ska vara en ersättningsgill skada bör det vara fråga om miljöpåverkan av någon betydelse. Ett exempel kan vara att ett strand- område har påverkats negativt av en radiologisk olycka och sand måste schaktas bort och ersättas med ny sand. Åtgärderna måste vara rimliga för att berättiga till ersättning. Detta avgörs med utgångspunkt i svensk rätt om svensk domstol är behörig, dvs. som huvudregel om olyckan helt eller delvis inträffat på svenskt territorium (punkt 62 b, Exposé des Motifs). Vid bedömningen bör hän- syn tas till behovet av åtgärderna och om de framstår som lämpliga. Det kan behöva övervägas om åtgärderna är vetenskapligt eller tekniskt ända- målsenliga (punkt 59 b, Exposé des Motifs). För att ersättning ska kunna betalas krävs vidare att åtgärderna har godkänts av de behöriga myndig- heterna i den stat där åtgärderna vidtogs. Regeringen utser den myndig- het som ska pröva frågan om godkännande. Ytterst ankommer det på den nationella domstol som tillämpar bestämmelsen att vid behov ta ställning till t.ex. vilken rättslig betydelse som ska tilläggas en myndighets till- stånd och om en åtgärd som utförts enligt en myndighets beslut alltid ska vara ersättningsgrundande. I andra stycket regleras vissa ytterligare kostnader och skador som utgör radiologiska skador enligt lagen. Det gäller en kostnad för att, efter en radiologisk olycka eller vid en allvarlig och överhängande fara för en sådan olycka, vidta rimliga åtgärder för att förebygga en skada som avses i någon av punkterna 14 i första stycket. Till skadebegreppet hör också en skada till följd av en förebyggande åtgärd. Åtgärderna ska med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet framstå som ändamålsenliga och proportionerliga. Sådana förebyggande åtgärder kan bestå i att förse befolkningen med jodtabletter eller att människor från ett samhälle. Om staten har rätt till ersättning för sådana kostnader blir ytterst en fråga som får avgöras av den behöriga domstolen. gäller emellertid att staten inte utan direkt lagstöd har rätt att kräva ersättning för t.ex. räddningstjänst (jfr NJA 1950 s. 610, NJA 2001 s. 627 och NJA 2004 s. 566). Enligt 4 kap. 6 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor ska den myndighet som regeringen bestämmer ansvara för räddnings- tjänst vid utsläpp eller fara för utsläpp av radioaktiva ämnen i sådan om- fattning att allmänheten behöver skyddas. En kommun kan enligt 7 kap. 1 § samma lag med anledning av saneringsåtgärder efter utsläpp av radioaktiva ämnen ha rätt till skälig ersättning av staten. Däremot finns ingen bestämmelse som berättigar staten till sådan ersättning. som lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor Prop. 2009/10:173 träder i kraft kommer en ändring i 10 kap. 19 § att träda i I 10 kap. finns regler om ansvar för avhjälpande av miljöskador. Ändringen i 10 kap. 19 § innebär att bestämmelserna i det kapitlet inte kommer att gälla miljöskador som omfattas av lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. I paragrafen finns ytterligare definitioner av termer och uttryck som an- vänds i lagen. Definitionerna av och tilläggskonventionen ändras så att de också omfattar de senaste ändringsprotokollen till konventioner- na, dvs. Nya definitioner införs av och det gemensamma protokollet som en direkt följd av det utökade tillämpningsområdet i 9 §. definieras så att det kan omfatta denna konvention i dess lydelse med eller utan ändringsprotokoll. Med tilläggskonventionsstat avses en stat som har tillträtt tilläggskon- ventionen. För att kunna tillträda och fortsätta att vara part till tilläggs- konventionen måste staten enligt artikel 19 i tilläggskonventionen vara part till . Med innehavare av en svensk anläggning avses den som driver eller innehar en kärnteknisk anläggning i . Att inneha eller driva en kärnteknisk anläggning kräver tillstånd enligt 5 § kärntekniklagen. Med innehavare av en utländsk anläggning avses den som i fråga om en kärnteknisk anläggning utanför är att anse som anläggningens innehavare enligt lagen i anläggningsstaten. Med anläggningshavare avses en innehavare av en kärnteknisk anlägg- ning. Det kan avse innehav av en svensk eller en utländsk anläggning. En definition införs av säkerhet. Med säkerhet avses en ansvarsförsäk- ring eller annan ekonomisk säkerhet för fullgörande av ersättningsansvar enligt lagen. Till detta kopplas en definition av uttrycket den som har ställt säkerhet. Definitionen omfattar både en försäkringsgivare och an- nan som har ställt ekonomisk säkerhet för fullgörande av en anläggnings- havares ersättningsansvar enligt lagen, t.ex. ett moderbolag som i det syftet går i borgen så som för egen skuld gentemot ett dotterbolag som innehar en kärnteknisk anläggning. Definitionen omfattar inte fall då den ansvarige anläggningshavaren har ställt en säkerhet för fullgörande av anläggningshavarens ersättningsansvar. Definitionen har betydelse för några bestämmelser i lagen som rör förhållandet mellan å ena sidan en anläggningshavare och å andra sidan en försäkringsgivare eller någon annan som har ställt en säkerhet. (artikel 2 i ) I paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.2, anges lagens tillämpningsom- råde. Paragrafen motsvarar det utökade tillämpningsområde som följer av den reviderade . Tillämpningsområdet utgår från platsen där skadan har uppkommit. har frågan om när en innehavare av en svensk anläggning kan bli ansvarig varit beroende av var själva olyckan inträffat. Första stycket 1 gäller radiologiska skador som har uppkommit i eller inom ekonomiska zon. Vilket havsområde som omfattas av ekonomiska zon framgår av lagen (1992:1140) om ekonomiska zon och förordningen (1992:1226) om ekonomiska zon. Första stycket 2 gäller skador som har uppkommit i en annan konven- tionsstat, dess ekonomiska zon eller en annan maritim zon som staten har inrättat enligt internationell rätt. Som en följd av bestämmelserna och den ekonomiska zon som har inrättat kan sådana radiologiska skador som har uppkommit utanför svenskt territorialvatten, men inom ett område som inte sträcker sig läng- re än utanför detta, ersättas med stöd av lagen. En motsvarande reglering finns i 10 kap. 2 § sjölagen (1994:1009) i fråga om ersättningsansvaret för oljeskador till sjöss. Bestämmelserna medför inga stora skillnader jämfört med vad som har gällt tidigare, eftersom lagstiftaren vid tillkomsten av atomansvarighets- lagen utnyttjade möjligheten att införa ett vidare tillämpningsområde än det som huvudregel föreskriver, så att inte enbart olyckor som inträffat och skador som uppkommit inom en konventions- stats territorier eller på det fria havet omfattas av regleringen. En skillnad är dock att atomansvarighetslagen inte varit tillämplig om en radiologisk olycka inträffar utanför svenskt territorium under transport mellan icke-konventionsstater och skada uppkommer i . Denna situation omfattas numera av tillämpningsområdet eftersom skadan har uppkommit här i landet. I första stycket 3 anges lagens tillämpningsområde i de fall den radio- logiska skadan har uppkommit i ett land som inte är konventionsstat. I punkten a) utvidgas tillämpningsområdet till att också omfatta en stat som har tillträtt och det gemensamma protokollet. Det gemensamma protokollet länkar samman Paris- och Wienkonven- tionens ersättningssystem genom att utvidga det geografiska tillämp- ningsområdet för båda konventionerna till att omfatta skador även i en stat som hör till det andra konventionssystemet. Av punkten b) följer att skadelidande i ett land som saknar kärntek- niska anläggningar på sitt territorium, i sin ekonomiska zon eller i en annan maritim zon som landet har inrättat enligt internationell rätt, om- fattas av lagens tillämpningsområde. Bestämmelsen har motiverats med att sådana stater inte för egen del kan utgöra någon potentiell risk för att förorsaka annan radiologisk skada (punkt 10, Exposé des Motifs). Frågan om en stat kan omfattas av denna reglering, och betraktas som en icke- kärnkraftsstat, avgörs av den behöriga domstolen (punkt 9, Exposé des Prop. 2009/10:173 Motifs). I punkten c) utvidgas tillämpningsområdet till sådana länder som har en motsvarande lagstiftning och som tillerkänner de skadelidande samma ersättningsförmåner och bygger på samma principer som Paris- och tilläggskonventionen.