prop · GX03228 · 2010-06-01 00:00:00 — Enligt regeringens mening uppvägs den inskränkning i yttrandefriheten som filmcensuren innebär inte av den marginella nytta den kan antas ha när det gäller att skydda vuxna från förråande skild- ringar. Det bör också beaktas att våra nordiska grannländer inte längre har kvar bestämmelser om förhandsgranskning och möjligheter till censuringripanden beträffande film avsedd att visas för vuxna. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att kravet på förhandsgransk- ning av filmer som är avsedda att visas offentligt för personer avskaffas. Även om kravet på förhandsgranskning tas bort, innebär inte detta att det saknas möjligheter att ingripa mot förråande framställningar. Den yttersta gränsen för vad som är tillåtet att skildra i rörliga bilder kommer också i fortsättningen att läggas fast genom de straffrättsliga bestämmel- serna i YGL och . Det kommer även fortsättningsvis vara förbjudet enligt 16 kap. 10 b § att bl.a. sprida bilder av sex- uellt våld eller tvång liksom att sprida rörliga bilder med närgångna eller utdragna skildringar av grovt våld mot människor eller djur. Skillnaden blir att ingripande i fortsättningen enbart kommer att kunna ske i efter- hand. Bestämmelsen 16 kap. 10 b § föreslås i prop. 2009/10:70, bet. 2009/10:KU34, rskr. 2009/10:274 benämnas 16 kap. 10 c §. 7.2Åldersgränser för film avsedd att visas offentligt för barn 7.2.1Åldersgränser för film avsedd att visas offentligt för barn bör behållas Regeringens förslag: Åldersgränser ska även fortsättningsvis fastställas för framställning i film som är avsedd att visas för barn vid en allmän sammankomst eller en offentlig tillställning. En ny lag reglerar förutsättningarna för fastställande av åldersgränserna. Följdändringar görs i vissa andra lagar. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller lämnar förslaget utan invändningar. anser att en vuxengräns är rimlig, utöver den nuvarande 15-årsgränsen (se avsnitt 7.2.2) , Dataspelsbranschen, Svenska Tidningsutgivareföre- ningen och anser att filmbranschen i stället bör ges möjlighet att utveckla ett system för självreglering. Skälen för regeringens förslag: Kravet på förhandsgranskning för ål- dersprövning av filmer som är avsedda att visas offentligt för barn har aldrig varit föremål för ifrågasättande och diskussion på samma sätt som förhandsgranskningen av film avsedd för en vuxen publik. Ålderspröv- ningen har ansetts fylla sin uppgift att skydda barn mot psykiska skador av filmer med visst innehåll. De principiella invändningarna mot en reglering i dessa avseenden gör sig inte gällande med samma styrka som när det gäller vuxencensuren. En åldersklassificering innebär ju inte att det allmänna förhindrar att framställningar blir offentliga. erkänner barnets rätt till yttrandefrihet och rätt att ta del av information och annat innehåll i massmedier. ska kon- ventionsstaterna uppmuntra utvecklingen av lämpliga riktlinjer för att skydda barnet mot information och material som är till skada för barnets välfärd. Detta ska ske med beaktande bland annat av att föräldrarna enligt artikel 5 har såväl rättigheter som skyldigheter att ge barnet lämplig ledning och råd i utövandet av barnets rättigheter, på ett sätt som över- ensstämmer med barnets fortlöpande utveckling. Det måste alltså göras en avvägning mellan barnets behov av skydd och dess rätt till informa- tionsfrihet. Vid denna avvägning måste även barnets ålder spela in på ett sådant sätt att ju äldre barnet blir desto mindre blir dess behov av skydd och desto större tyngd ska tillmätas rätten till informationsfrihet. Ett argument som ibland förs fram mot att ha förhandsgranskning för åldersprövning av film för barn är att det inte är någon idé att begränsa barns tillgång till film, eftersom de ändå kan se allt de vill på andra sätt än på bio. Som har konstaterats i det föregående är det riktigt att endast en liten del av all film ses på biografer. Barn och unga tar i hög grad i många fall i högre grad än föräldragenerationen del av film via andra spridningssätt än biografföreställningar. Även när det gäller barn och unga måste det därför konstateras att krav på åldersgränser inte hindrar dem att ta del av filmer som inte är avsedda för dem annat än i begränsad utsträckning. Det är föräldrar och andra personer i barnets omgivning som styr vad de ska få ta del av. Allmänt sett får det dock anses värde- fullt med en norm för vad som, med hänsyn till barns välbefinnande, är acceptabelt att visa för barn i det offentliga rummet. Dessutom får de åldersgränser som sätts på biofilmer en viss effekt även när filmerna senare sprids för uthyrning och försäljning samt i tv-sändningar. Ålders- gränserna är vidare en hjälp för vuxna i barnets närhet när det gäller att bedöma en films eventuella skadlighet för barn i en viss ålder. Ett alternativ till en ordning där det allmänna sätter tvingande gränser för vilka åldersgrupper som ska få tillgång till en offentlig filmvisning skulle kunna vara att i stället ha ett system där filmen rekommenderas från en viss ålder. Ett sådant system bör handhas av branschorgan. Några remissinstanser har förordat att ett system för självreglering utvecklas i stället för lagreglering med åldersgränser. Det finns goda förutsättningar att i en förlängning gå över till ett sådant system. överväger dock fördelarna med att behålla ett krav på förhandsgranskning av fram- ställningen i en film som ska visas offentligt för barn . Regeringen föreslår därför att ett krav på fastställande av åldersgränser för Prop. 2009/10:228 framställningen i en film som är avsedd att visas offentligt för barn under 15 år ska finnas kvar. En ny lag som reglerar förutsättningarna för ålderspröv- ningen införs. Vissa följdändringar i andra lagar föreslås också. Regeringens förslag: De nuvarande åldersgränserna för film som är avsedd att visas offentligt behålls. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker utredningens förslag eller lämnar det utan invändningar. Kammarrätten i och Stiftelsen förordar dock att en 13-årsgräns införs som komplement till nuvarande åldersgränser. anser att en vuxengräns är rimlig utöver den nuvarande 15-års- gränsen och att den s.k. ledsagarregeln bör utvidgas till att gälla 15-års- gränsen. Skälen för regeringens förslag: Ett viktigt inslag i de tidigare förslag som lämnats om att avskaffa förhandsgranskningen av film avsedd att visas offentligt för vuxna har varit att den s.k. vuxengränsen ska höjas från 15 till (se SOU 1983:70 och SOU 1993:39). anförde (SOU 1993:39, s. 58) som ett skäl för en sådan höjning att det skulle möjliggöra ett avskaffande av den obligato- riska förhandsgranskningen och möjligheten att klippa i filmer eller total- förbjuda dem. Införandet av en 18-årsgräns betraktades alltså som en förutsättning för ett avskaffande av vuxencensuren. Bakgrunden till det var bland annat att vid en försöksverksamhet med en fiktiv 18-årsgräns funnit att de ingripanden som beslutats var gjorda med hänsyn till 16- och 17-åringarna. Ett motiv för att höja vuxengrän- sen till har sålunda varit att skydda unga i gruppen från att se sådana framställningar som de skulle ha skyddats ifrån om filmcensu- ren funnits kvar. Internationellt sett är 18-årsgränsen också vanlig. Såväl i som i finns en sådan gräns. I däremot betraktas man som vuxen på bio . Inför ett ställningstagande till frågan om en 18-årsgräns skulle ha någon effekt är det lämpligt att undersöka vad Biografbyrån har beslutat att för- bjuda och alltså ansett att en 15-åring inte ska få se. Som redogjorts för tidi- gare har Biografbyrån inte ingripit i någon film avsedd att visas för personer på bio (se avsnitt 5.5.3). Offentliga visningar av pornografiska filmer förekommer numera i mycket begränsad utsträckning. De tre icke-pornografiska videogram som Biografbyrån efter 1996 har be- slutat att delvis förbjuda var inte heller avsedda att visas offentligt. Det inne- bär att avskaffandet av förhandsgranskningen av vuxenfilm inte kommer att medföra att unga i åldersgruppen får tillgång till något som de inte får redan med dagens reglering. Mot denna bakgrund kan konstateras att en 18-årsgräns skulle få en mycket liten om ens någon reell betydelse för att skydda barn och unga. En annan omständighet som har betydelse för frågan om hur verkningsfull en höjning av vuxengränsen skulle bli för skyddet av barn och unga är, som nämnts, att dagens unga, särskilt i den nu berörda åldersgruppen, har tillgång till film genom så många andra kanaler än biografer. Det som inte är tillgängligt för dem på bio kan de därmed ta del av på andra sätt. Möjligheten till kontroll av vad denna åldersgrupp tar del av i medierna torde vara ytterst begränsad. Den inskränkning i yttrande- och informationsfriheten som en förhandsgranskning för åldersklassificering upp till innebär kan därför knappast anses berättigad med hänsyn till den mycket begränsade nytta som en 18-årsgräns skulle få. förordar, i likhet med i ovan nämnda utredning (SOU 1993:39 s. 58), en vuxengräns utöver nuvarande 15-årsgräns, men av andra skäl än de anfört. Biografbyrån anser att 15-årsgränsen riskerar att bli otydlig om kravet på förhandsgranskning av filmer avsedda för en publik från tas bort. En distributör kan därmed avstå från att låta förhandsgranska filmen och själv sätta åldersgränsen . I distributörens bedömning kan enligt Biografbyrån andra aspekter än frågan om filmens skadlighet komma att vägas in, såsom att filmen betraktas som olämplig eller att den inte bedöms ha något värde för en publik under . Det kan också finnas ett ekonomiskt incitament att avstå förhandsgranskning för att undvika granskningsavgiften. Biografbyrån föreslår därför att även filmer avsedda för barn ska förhandsgranskas. I de fall en film inte godkänns från eller om den inte förhandsgranskas ska den enligt Biografbyråns förslag automatiskt få åldersgränsen . De risker med att avskaffa kravet på förhandsgranskning av filmer från som Biografbyrån påtalar bör dock vara relativt små, enligt reger- ingens bedömning. Den allmänna tendensen är att distributörer ansöker om en lägre åldersgräns eller samma åldersgräns som den Bio- grafbyrån beslutar. De fall där distributören bedömer att åldersgränsen bör vara och Biografbyrån tvärtom beslutar om en lägre åldersgräns är i regel mycket få. Ett troligt skäl till detta är att distributörer i allmän- het har ett intresse av att få filmen visad för en så stor publik som möj- ligt. Regeringen bedömer därför att det generellt sett inte bör finnas nå- gon större risk för att framställningar i filmer kommer att få 15-årsgräns av andra skäl än att de kan vara till skada för barns välbefinnande. Det är dock väsentligt att granskningsavgifterna inte utformas på ett sådant sätt att filmdistributörer på grund av alltför höga kostnader avstår från att låta åldersklassificera vissa filmer. Regeringens överväganden om gransk- ningsavgifterna redovisas i avsnitt 8.3. Enligt de nuvarande bestämmelserna får barn som inte fyllt som är i sällskap med en person som fyllt , medges tillträde till visning av en framställning som är tillåten för barn . Barn som fyllt men inte och som är i sällskap med en person som fyllt , får medges till- träde till visning av en framställning som är tillåten för barn . Sta- tens biografbyrå har framfört synpunkten att denna s. k. ledsagarregel bör utvidgas till att även omfatta 15-årsgränsen. Myndigheten anser att man härigenom visar att ansvaret för bedömningen av det enskilda barnets välbe- finnande åvilar vårdnadshavaren. Utredningen diskuterar inte denna fråga. Regeringen delar myndighetens åsikt gällande föräldraansvaret men anser att 15-årsgränsen även fortsättningsvis bör vara absolut, särskilt mot bakgrund av att dessa filmer inte behöver vara föremål för någon gransk- Prop. 2009/10:228 ning. Frågan är därefter om det finns anledning att ändra de övriga ålders- gränserna. Ett möjligt skäl för en förändring skulle kunna vara att ålders- gränserna för biograffilmer inte stämmer överens med de åldersgränser som tillämpas inom ramen för PEGI-systemet för åldersmärkning av dataspel. Att ha två olika system med olika gränser kan möjligen vara förvirrande. är det är fråga om olika bedömningssystem vilka svårligen kan samordnas. Åldersklassificeringen av biograffilmer är ett nationellt system med bedömningsgrunder som är accepterade i och som har funnits . De gränser som tillämpas inom PEGI-systemet är resultatet av ett paneuropeiskt samarbete och meningen är att det ska kunna accepteras av samtliga deltagande länder trots skillnader i värde- ringar och moraluppfattning. Det är därför inte helt överförbart till ett nationellt system. Eftersom inte samma bedömningskriterier används i de båda systemen skulle förvirringen kunna bli ännu större om åldersgrän- serna var desamma. Det är också skillnad mellan dataspel och offentligt visad film. Regeringen anser därför att det inte finns någon anledning att ändra de nuvarande åldersgränserna för att skapa överensstämmelse med åldersmärkningssystemet för dataspel. Kammarrätten i och Stiftelsen anser att det finns anledning att införa ytterligare en åldergräns vid . har en 13-årsgräns. En sådan gräns kan också betraktas som naturlig i den meningen att det är då barn övergår till att bli tonåringar. En ytterligare åldersgräns skulle emellertid innebära att det endast blir tvåårsintervaller mellan de tre övre åldersgrupperna. Inom varje ålderskategori finns na- turligt nog en stor spridning i fråga om barnens utveckling och mognad. När åldersgräns bestäms för en film bör bedömningen i första hand utgå från en genomsnittlig utvecklingsgrad för den aktuella åldersgruppen. Det innebär att vissa barn i en åldersgrupp ändå inte är mogna att se en film som är tillåten för den åldersgruppen. Bestämmandet av åldersgrän- ser är ett tämligen trubbigt instrument och något mer uttalat intresse inom filmbranschen för att införa ytterligare en åldersgräns har inte kommit till uttryck. Behovet av en 13-årsgräns framstår inte heller som särskilt stort. Dagens åldersgränser är dessutom väl inarbetade och kända bland all- mänheten. Sammantaget anser regeringen att de nuvarande åldersgränserna, som innebär att en film kan bli barntillåten, tillåten , tillåten eller tillåten , ska finnas kvar. Detsamma gäller de nuvarande möjligheterna för barn att se film i vuxens sällskap. 7.2.3Kriterier för fastställande av åldersgränser Regeringens förslag: Fastställande av åldersgränser ska göras utifrån en bedömning av om framställningen i en film kan vara till skada för välbe- finnandet för barn i den aktuella åldersgruppen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker utredningens förslag eller lämnar det utan invändningar. , Våra Gårdar och är dock tveksamma till bedömningsgrunden skada för välbefinnandet, eftersom det nya kriteriet riskerar att få en inskränkande effekt som varken är avsedd eller motiverad. Skälen för regeringens förslag: Kriteriet psykisk skada som grund för att godkänna offentlig visning av filmer för barn infördes (SFS 1954:512). gällde att för barn inte fick godkännas biografbilder, som äro ägnade att skadligt uppjaga barns fantasi eller eljest menligt inverka på deras andliga utveckling och hälsa. Vid införandet av det nya begreppet psykisk skada fördes inte några resonemang om hur det skulle tillämpas. Enligt är kriteriet psykisk skada en otymplig, svår- kommunicerad och odefinierad grund för bedömning av åldersgränser som därför bör ersättas av en vidare definition. Biografbyrån anser att risken med att behålla kriteriet psykisk skada är att det bidrar till en urholkning och förflackning av ett begrepp som behöver skyddas och användas exempelvis för sjukdomstillstånd som neuroser och psykoser. Att ange risk för psykisk skada som motivering för vilken åldersgräns som ska gälla kan enligt Biografbyrån vara vilseledande och framstå som ansvarslöst. Utredningen instämde i bedömningen. Regeringen instämmer i utredningens överväganden och anser att Bio- grafbyråns kritik mot den nuvarande bedömningsgrunden måste tas på största allvar eftersom sakkunskapen på området finns hos myndigheten. Begreppet psykisk skada kan bli missvisande eftersom det kan ge intryck av att det ska vara fråga om en skada som kräver behandling för att det ska vara uppfyllt. Begreppet har emellertid funnits och såvitt framkommit tillämpats på ett väl avvägt sätt. Vidare är be- dömningsgrunden i de övriga nordiska länderna formulerad på ett likartat sätt. I görs en värdering av om innehållet skadligt kan påverka psyket eller rättskänslan, i bedöms om innehållet är skadligt för barns utveckling (t.ex. på grund av våld, sex, skräck e.d.) och i om innehållet är skadligt för barn i den aktuella åldersgruppen. Även där är det alltså fråga om skadebegrepp om än formulerade på något annor- lunda sätt än i den svenska regleringen. Åldersklassificeringen av filmer bör även fortsättningsvis utgå från i vilken utsträckning en framställning kan vara skadlig för barn i olika åldrar. Det finns dock, mot den ovan redovisade bakgrunden, skäl att ändra begreppet psykisk skada till ett begrepp som på ett tydligare sätt motsvarar den bedömning som censorerna gör vid åldersprövningen. Ett nytt begrepp bör vara flexibelt i den meningen att det kan anpassas till utvecklingen och det bör också vara förankrat i ett modernt barnrättsori- enterat synsätt på det sätt som uttrycks i arti- kel 17 (e). Där anges att konventionsstaterna ska uppmuntra utveck- lingen av lämpliga riktlinjer för att skydda barnet mot information och material som är till skada för barnets välfärd, med beaktande av bestäm- melserna i artiklarna 13 och 18. I den engelska versionen talas om bar- nets well-being, dvs. Begreppet har översatts till svenska som välfärd men det begreppet passar, enligt såväl utred- ningen som regeringen, sämre i förevarande sammanhang. Enligt Biografbyrån utgår prövningen i huvudsak från om en Prop. 2009/10:228 framställning kan medföra stark rädsla/skräck/panik, oro eller förvirring. Sådana reaktioner är i allmänhet till skada för barns välbefinnande och ryms således inom begreppet. Utgångspunkten för åldersklassificeringen bör därför vara om fram- ställningen i en film kan vara till skada för välbefinnandet för barn i den aktuella åldersgruppen. Regeringen anser således att begreppet psykisk skada ska ersättas av skada för välbefinnandet. Avsikten är som ovan angivits att begreppet på ett tydligare sätt ska motsvara den bedömning som redan görs. 7.2.4Vad ska omfattas av granskningsplikten? Regeringens förslag: Framställningar med rörliga bilder i filmer och videogram samt i uppspelningar ur en databas ska omfattas av kravet på granskning för fastställande av åldersgräns, om de är avsedda att visas för barn vid en allmän sammankomst eller en of- fentlig tillställning. En film eller ett videogram som har lämnats in för granskning ska liksom tidigare återlämnas till den som har begärt granskningen. En framställning som har lämnats in elektroniskt ska i stället raderas. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Granskningsplikten formuleras så att den omfattar framställningar med rörliga bilder i filmer och andra tekniska upptagningar samt i uppspel- ningar ur databaser. Remissinstanserna: och till- Övriga instanser har inte yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen i 1 kap. 3 § andra stycket YGL medger att det i lag införs föreskrifter om förhandsgransk- ning och godkännande, trots det generella förbudet mot censur. get omfattar rörliga bilder i filmer, videogram och andra tekniska upp- Enligt punkt 4 övergångsbestämmelserna till lagen (1976:871) om ändring i regeringsformen i dess lydelse enligt lagen (1985:862) om ändring i regeringsformen får föreskrifter om förhandsgranskning av filmer och videogram som ska visas offentligt meddelas i lag utan hinder av regeringsformens bestämmelser om tillåtna begränsningar i mötesfrihe- Enligt den nuvarande filmgranskningslagen omfattar gransknings- plikten framställningar i filmer och videogram. Framställningar i filmer och videogram bör även i fortsättningen om- fattas av granskningsplikten om de är avsedda att visas för den som är I detta hänseende görs alltså inte någon ändring i förhållande till vad som redan gäller. Den fråga som i stället bör övervägas är om granskningsplikten ska vidgas till att omfatta s.k. digital bio. I sin nuvarande utformning gäller YGL inte för digital bio som består i offentlig uppspelning ur en databas. Regeringen har i propositionen Grundlagsskydd för digital bio och andra yttrandefrihetsrättsliga frågor 2009/10:81) lagt fram ett förslag som innebär att YGL:s tillämp- ningsområde utvidgas till att även omfatta vissa offentliga uppspelningar Ändringen innebär dock inte att det införs något automa- tiskt grundlagsskydd för all digital bio och andra offentliga uppspel- ningar. I enlighet med regleringen i databasregeln i 1 kap. 9 § YGL krävs för grundlagsskydd bland annat att biografen antingen har utgivningsbe- vis eller att den som anses driva verksamheten utgör ett företag för yr- kesmässig framställning av tekniska upptagningar eller är ett annat så- dant traditionellt massmedieföretag som avses i 1 kap. 9 § första stycket YGL. Förslag har också lämnats till ändring av 1 kap. 3 § andra stycket YGL så att det undantag från censurförbud som finns där även kommer att omfatta rörliga bilder i en sådan offentlig uppspelning ur en databas som omfattas av databasregeln. Sedan filmgranskningslagen tillkom har de tekniska möjligheterna att visa film utökats. Inom en relativt snar framtid kommer sannolikt digita- liseringen av landets biografer att vara helt genomförd. En lag om ålders- gränser för film som ska visas offentligt bör därför så långt det är möjligt vara anpassad till den nya tekniken. Regeringen föreslår därför att skyl- digheten att fastställa åldersgränser i framställningar som ska visas för personer utöver framställningar med rörliga bilder i filmer och videogram också ska gälla för rörliga bilder i en uppspelning ur en databas. Ett sådant förslag innebär att den nya lagens tillämpningsområde kommer att omfatta även vissa framställningar med rörliga bilder som inte omfattas av YGL ens efter ett genomförande av regeringens förslag till ändring. I de fall en film visas offentligt genom att den spelas upp ur en databas utan att biografen har utgivningsbevis och det inte heller i övrigt finns förutsättningar att tillämpa databasregeln i 1 kap. 9 § YGL omfattas biovisningen inte av grundlagsskyddet. Om ett yttrande inte omfattas av YGL gäller den generella principen om rätt till yttrandefrihet i 2 kap. 1 § RF. Begränsningar i yttrandefriheten och informations- fri- heten får dock enligt 2 kap. 12 och 13 §§ RF göras under förutsättning att det sker i lag och om det är föranlett av särskilt viktiga skäl. Att sådana skäl föreligger såvitt avser offentlig visning av film m.m. för den som är har tagit ställning till genom att det redan finns ett undantag i YGL som tillåter förhandsgranskning av film m.m. som ska visas offentligt och genom filmgranskningslagen. Det kan knappast väcka några betänkligheter att utvidga granskningsplikten till att också omfatta sådan digital bio som inte omfattas av YGL:s tillämpningsom- råde. Som har framgått i det föregående bör de framställningar som ska ål- dersklassificeras omfattas av bestämmelserna i punkt 4 i övergångsbe- stämmelserna till lagen (1976:871) om ändring i regeringsformen i deras lydelse enligt SFS 1985:862. Regeringen har, i ovan nämnda proposition 2009/10:81, föreslagit att bestämmelsen ändras så att sådana föreskrifter om obligatorisk förhandsgranskning får meddelas även beträffande of- fentlig uppspelning av rörliga bilder ur en databas.