prop · GX0395 · 2010-02-08 00:00:00 — får lämna tillstånd i form av klarering och anvisningar om färdväg till Härigenom införs stöd i lag för att överlämna sådana förvaltningsuppgifter, som innefattar myndighetsutövning, till enskilda utförare av flygtrafiktjänst. Det ska framhållas att det i alla sammanhang krävs ett godkännande från Transportstyrelsen av den organisation som ska hantera det praktiska arbetet med flygtrafikledningstjänsten oavsett vem som utför den. Transportstyrelsen kommer att pröva ett god- kännande och besluta om designering av den som vill komma i fråga som tillhandahållare av flygtrafikledningstjänsterna huvudsakligen utifrån om det gemensamma luftrummet, och då i synnerhet förordning (EG) nr 550/2004. Den del av flygtrafiktjänsten som utgörs av flygräddningstjänsten regleras särskilt i 10 kap. 14 § Den som har fullgjort uppgifter inom flygtrafiktjänst får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon under uppdraget eller i sin tjänst fått veta om enskildas ekonomiska eller personliga förhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) i stället för det som sägs i första stycket. I paragrafen, som är ny, finns en bestämmelse om tystnadsplikt för den som har fullgjort uppgifter inom flygtrafiktjänst. Luftfartsskyddet på flygplatser m.m. 15 § I lagen (2004:1100) om luftfartsskydd och i EU-rättsakter som det hänvisas till i den lagen finns närmare bestämmelser om luftfartsskyddet på Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får i ett enskilt fall besluta att en anläggning eller en verksamhet vid en anläggning som används för luftfart inte får användas eller att verksamheten inte får bedrivas om inte luftfarts- skyddets krav är uppfyllda, eller ange under vilka förutsättningar anläggningen får användas eller verksamheten bedrivas. Paragrafen saknar direkt motsvarighet i gällande lag. I 6 kap. 1 § den nuvarande luftfartslagen sägs att en flygplats skall uppfylla säkerhetens krav. Som redovisats på annat håll är begreppet säkerhet vagt och mycket omfattande, och att sökt att ersätta ordet med antingen flygsäkerhet eller luftfartsskydd när det går att hänföra till ett av dessa begrepp. Regeringen har också anslutit sig till denna uppdelning av begreppet säkerhet. Själva kravet att en flygplats ska uppfylla de krav som luftfartsskyddet ställer är därför inte nytt. Det tydliggörs dock i den nya lagen att en flygplats ska uppfylla såväl flyg- säkerhetskrav (se 6 kap. 4, 6 och 8 §§) som de krav som ställs rörande luftfartsskyddet. Första stycket innehåller en hänvisning till lagen (2004:1100) om luft- fartsskydd och EU-rättsakter, som det hänvisas till i lagen. Andra stycket innehåller bestämmelser om möjligheter att förbjuda eller begränsa användningen av en flygplats som inte uppfyller krav om luftfartsskydd. Detta följer om än inte så tydligt uttalat av 6 kap. 7 § den gällande luftfartslagen. Lagrådet har efterlyst de överväganden som ligger till grund för det andra stycket. I synnerhet efter terrordåden i 2001 har luftfarts- skyddet hamnat i fokus och det har blivit ett allmänt önskemål att det uppfyller höga krav. EU-bestämmelser på luftfartsskyddets område ställer också stora krav på noggranna kontroller av passagerare och deras bagage. Vidare måste all personal som arbetar på flygsidan av en flyg- plats genomgå säkerhetskontroll innan de får tillträde till den delen av flygplatsen. All markpersonal som arbetar på flygsidan genom att lasta, städa och serva luftfartygen, röja snö från rullbanorna m.m. kontrolleras varje gång de passerar från landsidan till flygsidan. Allt detta i syfte att förhindra att det smugglas ombord bomber, vapen och annat som kan utgöra en risk för en säker luftfart. Passagerare som gått igenom säker- hetskontrollen får inte ha en möjlighet att komma i kontakt med personer som inte varit föremål för en sådan säkerhetskontroll. Kontroller sker också på cateringföretag som förser flyget med mat och dryck. Även andra företag omfattas av dessa rigorösa säkerhetsregler. På en flygplats i som inte lyckas leva upp till de höga säkerhetskraven finns det en risk för att otillåtna varor kan smugglas ombord på luftfartyg och där åstadkomma skador eller annan förödelse. Vid sidan av EU- bestämmelser om luftfartsskydd har också anslutit sig till ett antal internationella konventioner som bl.a. syftar till att stärka luftfarts- skyddet, se avsnitt 6.2. Skulle en flygplats i inte leva upp till de krav som ställs på den, måste ansvariga myndigheter ingripa. Det kan ske genom att man begränsar eller förbjuder flygtrafiken på den berörda flygplatsen, eller att man stänger flygplatsen. En sådan ordning gäller som sagt . Om det beslutas om strängare åtgärder med stöd av 9 § lagen (2004:1100) om luftfartsskydd och av EU-rättsakter som det hänvisas till i lagen, måste de som ansvarar för luftfartsskyddet på en flygplats beakta dessa strängare åtgärder. Efterföljs inte ett sådant beslut kommer ansvarig myndighet att skyndsamt stoppa eller begränsa verksamheten vid flygplatsen med omedelbar verkan fram till dess rättelse vidtagits Prop. 2009/10:95 eller beslutet om strängare åtgärder löpt ut. Ordning och säkerhet m.m. 16 § Utan tillstånd av den som driver en flygplats får inte någon beträda en sådan del av ett flygplatsområde där det genom stängsel eller skyltar eller på annat liknande sätt klart framgår att allmänheten inte har tillträde. Motsvarande gäller för andra anläggningar för luftfarten. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytter- ligare föreskrifter om tillträde till flygplatser och andra anläggningar för luft- farten och om ordningen där. En befattningshavare som fullgör ordnings- och säkerhetstjänst vid en flygplats eller en annan anläggning för luftfarten får från flygplatsområdet eller anläggningen avvisa eller avlägsna den som obehörigen uppehåller sig där eller som stör ordningen eller äventyrar flygsäkerheten eller luftfartsskyddet. I första stycket, som saknar motsvarighet i nuvarande luftfartslagen, regleras det med förebild i 4 kap. 5 § ordningslagen (1993:1617) att man inte utan tillstånd av en den som driver en flygplats får beträda en sådan del av ett flygplatsområde för vilken det genom stängsel eller skyltar eller på annat liknande sätt klart framgår att allmänheten inte har tillträde. Den som bryter mot denna bestämmelse kan dömas för olaga intrång enligt 4 kap. 6 § andra stycket . Genom det andra stycket, som också saknar motsvarighet i den nuvarande luftfartslagen, ges ett bemyndigande att meddela föreskrifter om tillträde till flygplatser och ordningen där. Tredje stycket motsvarar 6 kap. 1 § andra stycket den nuvarande luft- fartslagen. Av 10 och 29 §§ polislagen (1984:387) följer att en befattningshavare har rätt att i vissa fall använda våld. Utländska luftfartygs tillträde till flygplatser 17 § En flygplats som är öppen för allmänt bruk ska på samma villkor som för svenska luftfartyg i internationell trafik vara öppen för utländska luftfartyg i sådan trafik, om dessa är registrerade i en stat som har träffat överenskommelse med om denna förmån. Paragrafen motsvarar 6 kap. 14 § den nuvarande luftfartslagen. Enligt artikel 15 i Chicagokonventionen ska i en fördragsslutande stat varje flygplats som upplåtits till allmänt bruk för nationella luftfartyg med förbehåll för bestämmelsen i artikel 68 enligt vilken varje fördrags- slutande stat kan ange vilka flygplatser som ska användas i den inter- nationella flygtrafiken på samma villkor hållas öppen för luftfartyg från alla övriga fördragsslutande stater. Frågan om en flygplats har upplåtits till allmänt bruk får avgöras i varje enskilt fall. 18 § Den som driver en flygplats och den som tillhandahåller tjänster för luft- farten får ta ut avgifter för användningen av flygplatsen, andra allmänna anläggningar och tjänsterna. I den omfattning som följer av multilaterala överenskommelse om undervägsavgifter ska Europeiska organisationen för säkrare flygtrafiktjänst (Eurocontrol) meddela föreskrifter om, påföra och driva in undervägsavgifter. Av första stycket följer att den som driver en flygplats och den som tillhandahåller tjänster för luftfarten själv får bestämma avgifterna för användningen av flygplatsen och tjänsterna. 6 kap. 13 § första stycket i den nuvarande luftfartslagen. lydelse inkluderar en rätt att meddela föreskrifter om avgifter även för användning av andra allmänna anläggningar för luftfarten. inte tagit med i sitt förslag och ingen remissinstans har haft något att invända mot detta. Lagrådet har påpekat att det inte framgår om detta är en avsiktlig begränsning eller inte. med Transportstyrelsen har det framkommit att det kan finnas anläggningar för luftfarten utanför flygplatser och som det är rimligt att man ska få ta ut en avgift av den som utnyttjar den anläggningen. Regeringen föreslår därför en justerad text i bestämmelsen så att den även täcker utnyttjande av andra allmänna anläggningar. Regeringen följer Lagrådets påpekande rörande första styckets andra mening och tar inte med den i detta förslag. Andra stycket överensstämmer med 6 kap. 13 § andra stycket den Med undervägsavgifter avses avgifter för flyg- trafiktjänst och navigeringshjälpmedel och andra hjälpmedel en route, jfr 2 § lagen (1994:2087) med anledning av tillträde till den multilaterala överenskommelsen om undervägsavgifter. 19 § Endast den får arbeta som flygledare i flygtrafikledningstjänst eller flyg- tekniker som har ett gällande certifikat för arbetet. Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om eller i ett enskilt fall besluta om undantag från kravet på certifikat när det gäller arbete som utförs inom organisationer som uppfyller flygsäkerhetens krav med hänsyn till arbetets Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- 1.att annan personal med uppgifter inom markorganisationen eller med andra uppgifter av betydelse för flygsäkerheten än som avses i 4 kap. ska ha behörig- hetsbevis, 2.att det krävs elevtillstånd och medicinskt intyg för att genomgå utbildning för certifikat och för att få certifikat och behörighetsbevis, och 3.godtagande i av utländska elevtillstånd, certifikat och behörighets- bevis. I fråga om elevtillstånd, certifikat, behörighetsbevis och medicinskt intyg gäller bestämmelserna i 4 kap. 6 och 831 §§. Denna paragraf motsvarar delvis 6 kap. 15 § den nuvarande luftfarts- och rådets direktiv /23/EG av Prop. 2009/10:95 2006 om ett gemenskapscertifikat för flygledare (flygledardirektivet) har huvudsakligen genomförts i genom föreskrifter som Transport- styrelsen utfärdat. Medlemsstaterna ska som regel erkänna certifikat som har utfärdats av en annan medlemsstats nationella tillsynsmyndighet i enlighet med bestämmelserna i direktivet. Föreskrifter angående godtagande av utländska certifikat kan avse såväl erkännande som godkännande. I första stycket slås det fast att det krävs certifikat för att arbeta som flygledare i flygtrafikledningstjänst och som flygtekniker, samt när undantag från kraven kan komma i fråga. Sådant undantag är i första hand tänkt för personal som tjänstgör inom en organisation som är godkänd av Transportstyrelsen, och det kan läggas på organisationen att ansvara för personalens kunskaper och erfarenhet. I andra stycket räknas upp ett antal situationer när regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter. I sammanhanget kan det påpekas att ett certifikat för flygledarelev enligt flygledardirektivet i detta sammanhang är att betrakta som ett elevtill- stånd. Att ett antal regler om utfärdande av flygcertifikat och ingripande mot en certifikatinnehavare som finns i 4 kap. också ska tillämpas i fråga om nu aktuella certifikat framgår av tredje stycket. Straffbestämmelser i anslutning till paragrafen finns i 13 kap. 4 § första stycket 14 och 6 § första stycket 3. Lagrådet har framfört att det vore klargörande om benämningarna flygledare och flygtekniker hade definierats i lagen, och att en beskrivning och inte en benämning av arbetsuppgifterna vore att föredra. Regeringen anser att benämningarna är väl kända för berörda i branschen och att det inte föreligger något större behov av några definitioner. Därvid ska också beaktas att en definition kan snabbt bli otillräcklig med hänsyn till utvecklingen och kräva lagändringar. I övrigt har regeringen i stort följt Lagrådets förslag till utformning av paragrafen. 20 § Bestämmelsen i 5 kap. 9 § gäller också flygledare i flygtrafiklednings- tjänst och flygtekniker. Regeringen får meddela föreskrifter om att bestämmelsen i 5 kap. 9 § ska gälla även annan personal inom markorganisationen med tjänst- som är av betydelse för flygsäkerheten. Denna paragraf motsvarar 6 kap. 16 § i den nuvarande luftfartslagen. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets yttrande. 21 § För att förebygga fara för flygsäkerheten får regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om 1.förbud mot eller annan begränsning av uppsättning av märken, belysning eller andra anordningar som kan utgöra en sådan fara, och 2.markering av byggnader, andra anläggningar och objekt som kan utgöra sådan fara (flyghinder). Föreskrifter som meddelas med stöd av första stycket får inte leda till något avsevärt men för dem som äger eller har särskild rätt till berörd mark. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om åtgärder som får vidtas när föreskrifter enligt första stycket inte följs. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 6 kap. 11 § luftfartslagen. Paragrafen har två syften. Det ena är att förebygga att märken, belysningar och andra anordningar sätts upp på ett sådant sätt att flyg- säkerheten äventyras. Paragrafens andra syfte är att befintliga flyghinder ska markeras. Hit hör t.ex. höga byggnader, vindkraftverk och radio- . Till flyghinder kan givetvis även höra naturföremål. Även tillfälliga hinder, såsom resta mobilkranar och mätmaster, kan omfattas av skyldigheten att vara markerade. Bestämmelsen i första stycket har förtydligats genom att ett antal exempel ges på hur märken, belysning och andra anordningar kan utgöra en fara för flygsäkerheten, nämligen genom att de liknar signaler för luftfarten. Enligt andra stycket, som är nytt, får föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer inte innebära avsevärt men för markägarna eller dem som har särskild rätt till marken eller anläggningar m.m. som berörs av föreskrifterna. Med det i tredje stycket, som motsvarar 6 kap. 11 § andra stycket den nuvarande luftfartslagen, upptagna bemyndigandet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva vilka åtgärder som får vidtas när bestämmelserna i paragrafen överträds, åsyftas främst föreläggande vid äventyr att åtgärd företas på den förelagdes egen bekostnad. Beträffande möjligheten att förelägga vite, se 13 kap. 13 §. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets yttrande. 22 § I fråga om kostnader för markering av flyghinder enligt 21 § första stycket 2 gäller följande, om inte annat har avtalats. Vid inrättande eller ändring av en flygplats eller tillhörande inflygnings- eller utflygningsprocedurer ska kostnaderna betalas av den som inrättar en flygplats eller ansöker om att ändra procedurerna. Vid uppförande av en byggnad eller annan anläggning vid en befintlig flyg- plats och tillhörande inflygnings- eller utflygningsprocedurer ska kostnaderna betalas av den som uppför byggnaden eller anläggningen. Paragrafen är ny, men tydliggör en princip som tillämpas . I stycket har ordet luftrum som användes av Lufträttsutredingen ersatts med uttrycket tillhörande inflygnings- eller utflygningsprocedurer. Detta uttryck omfattar även standardiserade flygvägar, cirkling och landning. Efter föredragningen för Lagrådet har man från Transport- styrelsen påpekat att det är den myndigheten som beslutar om ändrade procedurer efter ansökan av den som driver flygplatsen, vilket bör medföra en justering av lagtexten. Markering av flyghinder kan vara nödvändig i fall då en befintlig flygplats byggs om, eller nya procedurer börjar användas. Enligt bestämmelsen ska inte bara den som inrättar en ny flygplats, utan även den som vidtar ändringar av en befintlig flygplats eller ansöker om ändrade procedurer betala kostnaderna för markering av flyghinder. Annars gäller som huvudregel att kostnaden för markering av ett flyghinder bekostas av den som uppför hindret. De kostnader som omfattas av bestämmelsen är de som är hänförliga Prop. 2009/10:95 till anskaffning av erforderlig utrustning, installation och fortlöpande drift av markeringen och liknande. Det ska också påpekas att det kan uppföras hinder som kan behöva markeras med hänsyn till flygsäkerheten även om dessa inte uppförts i anslutning till eller i närheten av en flygplats. För sådana hinder är det den som uppför byggnaden eller anläggningen som ska stå för kostnaderna för markeringen. Paragrafen har huvudsakligen utformats i enlighet med Lagrådets yttrande. 23 § Den som för egen räkning utför eller låter utföra arbeten som avser uppförande eller tillbyggnad av en byggnad eller annan anläggning som kan utgöra fara för flygsäkerheten är skyldig att göra en anmälan om arbetena innan dessa påbörjas (flyghinderanmälan). Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om skyldigheten att göra flyghinderanmälan. Paragrafen är ny. I första stycket införs ett krav på s.k. flyghinderanmälan vilken innebär att den som för egen räkning utför eller låter utföra byggnadsarbeten oavsett om arbetena är bygglovspliktiga eller inte ska göra en anmälan (flyghinderanmälan) till den myndighet som rege- ringen bestämmer. Det är viktigt att framhålla att en flyghinderanmälan inte ersätter en ansökan om bygglov eller något annat lov och att en flyg- hinderanmälan ska göras även om lov för uppförandet har erhållits. Av andra stycket följer att regeringen får meddela ytterligare före- skrifter om flyghinderanmälan. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets yttrande. 24 § I lagen (2000:150) om marktjänster på flygplatser finns bestämmelser om tillträde till marknaden för marktjänster på flygplatser som står öppna för kommersiell lufttrafik. I paragrafen, som är ny, finns en hänvisning till lagen (2000:150) om marktjänster på flygplatser. Tillstånd att bedriva luftfart 1 § Den som vill utföra lufttransporter mot betalning åt allmänheten ska ha ett drifttillstånd. Ett drifttillstånd ska vara utfärdat i . Som drifttillstånd enligt detta kapitel får, i fråga om ett utländskt flygföretag som är hemmahörande i ett annat land som är medlem i Internationella civila luftfartsorganisationen () eller i ett land som träffat avtal med om rätt till luftfart inom svenskt område, godtas ett drifttillstånd eller en likvärdig handling som har utfärdats av det landet Prop. 2009/10:95 i enlighet med normer. Om det finns särskilda skäl, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer i ett enskilt fall besluta om undantag från första och andra styckena Ett sådant beslut får avse endast enstaka flygningar när drifttillstånd eller en likvärdig handling saknas. I första stycket, som motsvarar 7 kap. 1 § första stycket den nuvarande luftfartslagen, anges huvudregeln att det krävs ett drifttillstånd för att mot betalning få utföra lufttransporter åt allmänheten. Till följd av bestämmelserna i 1 kap. 1 § i detta lagförslag gäller kravet på drifttill- stånd för att mot betalning få utföra lufttransporter åt allmänheten även för utländska rättssubjekt vid luftfart inom svenskt område och för svenska rättssubjekt vid luftfart utanför . Ett drifttillstånd är ett flygsäkerhetsmässigt godkännande som ger innehavaren rätt att bedriva den verksamhet som tillståndet avser. Beträffande luftfart inom EU kan det utöver drifttillstånd även krävas en operativ licens, tidigare enligt licensieringsförordningen och enligt EU:s lufttrafikförordning. När det gäller luftfart som inte omfattas av EU:s lufttrafikförordning kan det utöver ett drifttillstånd även krävas ett trafiktillstånd för att mot betalning få utföra lufttransporter åt allmän- heten (se 8 §). Begreppet allmänheten ska tolkas vitt, vilket innebär att i stort sett alla som inte ingår i utövarens närmaste bekantskapskrets innefattas. Vidare är det tillräckligt att det har avtalats om att någon form av betalning ska utgå för att en lufttransport ska vara tillståndspliktig. Det föreligger således inget krav på vinst eller vinstsyfte. Det finns inte heller något krav på att en verksamhet ska ha en viss omfattning för att den ska vara tillståndspliktig, utan en enda flygning kan medföra tillståndsplikt. I andra stycket anges vilka drifttillstånd som får godtas i . Första punkten innehåller den grundläggande bestämmelsen att ett drift- tillstånd ska vara utfärdat i . I andra punkten regleras vilka utländska drifttillstånd som får godtas beträffande utländska flygföretag som vill bedriva luftfart inom svenskt område. Chicagokonventionens bilaga 6 innehåller regler och rekommendationer av operativ karaktär. Ett flygföretag som förvärvsmässigt vill bedriva internationell luftfart (commercial air transport operations) ska ha ett drifttillstånd (AOC air operator certificate) eller en likvärdig handling som har utfärdats av det land där flygföretaget är hemmahörande. Tillståndet ska utvisa att före- taget har lämplig organisation, metod för egenkontroll, utbildnings- program och underhållsarrangemang som är anpassade för den verk- samhet som ska bedrivas. Stadgandet i andra punkten innebär att ett drifttillstånd eller en likvärdig handling som har utfärdats av ett land som är medlem i och som utvisar att det utländska flygföretaget uppfyller normerna i Chicagokonventionens bilaga 6 får godtas. Stadgandet innebär vidare att ett drifttillstånd som inte är utfärdat i enlighet med de normer som har ställt upp inte behöver godtas. På samma skäl som anfördes under 1 kap. 6 § bör bestämmelsen kompletteras så att även drifttillstånd som utfärdats av länder som inte är medlemmar av , men som ingått luftfartsavtal med om rätt till luftfart inom , ska godtas. I tredje stycket ges en möjlighet att meddela dispens från första och Prop. 2009/10:95 andra styckena. En straffbestämmelse som ansluter till paragrafen finns i 13 kap. 4 § första stycket 15. 2 § Ett drifttillstånd får beviljas endast om det visas att verksamheten kan bedrivas på ett från flygsäkerhetssynpunkt betryggande sätt med hänsyn till sökandens kompetens och organisation samt förutsättningarna i övrigt. I denna paragraf, som delvis har sin motsvarighet i 7 kap. 2 § andra stycket den nuvarande luftfartslagen, anges de materiella förutsätt- ningarna för att erhålla ett drifttillstånd. Drifttillståndet är ett flygsäker- hetsmässigt godkännande av ett flygföretag. Tillståndet ska visa att inne- havaren från flygsäkerhetssynpunkt kan bedriva den aktuella verksam- heten på ett betryggande sätt och ger företaget rätt att bedriva den verksamhet som tillståndet avser. Prövningen avser i första hand om sökanden har den organisation och de kunskaper som krävs för att verksamheten tekniskt och operativt ska kunna bedrivas på ett betryggande sätt. I uttrycket förutsättningarna i övrigt ligger bl.a. att det ska ske en viss prövning av sökandens ekonomiska förutsättningar att upprätthålla den flygsäkerhetsstandard som krävs. När någon ansöker om ett drifttillstånd och en operativ licens enligt EU:s lufttrafik- förordning vid ett och samma tillfälle bör den ekonomiska prövningen kunna samordnas. I tillståndsprövningen ingår även att pröva företags- ledarens och övriga nyckelpersoners lämplighet vad avser kompetens och vandel. 3 § Ett drifttillstånd får ges endast till 2.svenska kommuner eller landsting, 3.medborgare i ett land inom Europeiska unionen (EU-land) som har sitt hemvist i eller till dödsbo efter en sådan person,