prop · GX03228 · 2010-06-01 00:00:00 — Filmer och videogram som hyrs ut, säljs eller som sprids till allmänheten på annat sätt än genom offentlig visning omfattas således inte av undantaget från censurförbudet. Undantaget från censurförbudet avser vidare endast rörliga bilder i fil- mer, videogram och andra tekniska upptagningar, vilket innebär att tv- sändningar som är riktade till allmänheten och rörliga bilder som tillhan- dahålls allmänheten i databaser inte får bli föremål för förhandsgransk- ning. Sådan digital bio, som innebär att den film som ska visas distribue- ras till biografen via t.ex. bredband, satellit eller på en minihårddisk och sedan lagras på biografens server från vilken filmen spelas upp vid vis- ningen, omfattas enligt Tryck- och yttrandefrihetsberedningens bedöm- ning inte av YGL och därmed inte heller av YGL:s censurförbud (se betänkandet Ett nytt grundlagsskydd för tryck- och yttrandefriheten?, SOU 2006:96, s. 147 ff.). Regeringen har i propositionen Grundlagsskydd för digital bio och andra yttrandefrihetsrättsliga frågor (prop. 2009/10:81) lagt fram ett förslag som innebär att YGL:s tillämpningsområde utvidgas till att även omfatta vissa offentliga uppspelningar ur databaser. Databasregeln i 1 kap. 9 § YGL föreslås gälla även när ett sådant massmedieföretag som där sägs med hjälp av elektromagnetiska vågor genom offentlig uppspel- ning tillhandahåller allmänheten information ur en databas. Det innebär att även digital bio där en film visas genom att spelas upp offentligt ur biografens eller distributörens server kommer att omfattas av grundlags- skyddet, om övriga förutsättningar för tillämpning av databasregeln är uppfyllda. Förslaget innebär också att det i 1 kap. 3 § andra stycket YGL görs ett tillägg så att undantaget från censurförbudet även gäller för rör- Prop. 2009/10:228 liga bilder i en sådan offentlig uppspelning ur en databas som omfattas Ett av syftena bakom undantaget från censurförbudet för filmer m.m. som ska visas offentligt är att skydda barn och ungdomar från skildringar som kan vålla dem psykisk skada. I YGL finns ytterligare bestämmelser som har till syfte att tillåta regler framför allt till skydd för barn och unga. Enligt 3 kap. 11 § YGL gäller utan hinder av YGL det som före- skrivs i lag för det fall att någon i förvärvssyfte till den som är lämnar ut filmer, videogram eller andra tekniska upptagningar med rörliga bilder med ingående skildringar av verklighetstrogen karaktär som återger våld eller hot om våld mot människor eller djur. I 3 kap. 12 § första stycket YGL anges att bestämmelserna i grundla- gen inte hindrar att det meddelas föreskrifter i lag om straff och särskild rättsverkan för den som 1) förevisar pornografiska bilder på eller vid allmän plats genom skyltning eller något liknande förfarande på ett sätt som kan väcka allmän anstöt, 2) utan föregående beställning med post eller på annat sätt tillställer någon pornografiska bilder (jfr 16 kap. 11 § ), eller 3) bland barn och ungdom sprider tekniska upptag- ningar som genom sitt innehåll kan verka förråande eller medföra annan allvarlig fara för de unga (jfr 16 kap. 12 § ). Enligt 3 kap. 12 § andra stycket YGL får det i lag meddelas föreskrifter om straff och särskild rättsverkan för den som bryter mot föreskrifter om granskning och godkännande av filmer, videogram eller andra tekniska upptagningar med rörliga bilder som ska visas offentligt (jfr 19 och 20 §§ filmgransk- ningslagen). I proposition 2009/10:81 föreslås att bestämmelsen ändras med hänsyn till förslaget om möjlighet till lagregler om förhandsgranskning av digital bio. I 3 kap. 14 § YGL medges att det meddelas föreskrifter i lag om skyldighet för den som yrkesmässigt säljer eller hyr ut filmer, videogram eller andra tekniska upptagningar med rörliga bilder att anmäla sig för registrering hos en myndighet (jfr 17 § filmgranskningslagen). I 7 kap. 5 § YGL finns en bestämmelse som medger att det i lag före- skrivs om särskild tillsyn över att yttrandefriheten i filmer, videogram eller andra tekniska upptagningar med rörliga bilder inte missbrukas genom olaga våldsskildring och över att sådana upptagningar med våld eller hot om våld inte i förvärvssyfte sprids till den som är . Vidare medges att föreskrifter i lag meddelas om befogenhet för en till- synsmyndighet att tillfälligt ta hand om ett exemplar av en film, ett vi- deogram eller en teknisk upptagning med rörliga bilder som kan antas innehålla en framställning som innefattar olaga våldsskildring. I YGL finns vidare vissa möjligheter att meddela föreskrifter i vanlig lag beträffande innehållet i radio- och tv-program. Se vidare avsnitt 5.6. 5.5Lagen om granskning och kontroll av filmer och videogram Bestämmelser om filmgranskning finns i lagen (1990:886) om granskning och kontroll av filmer och videogram (filmgranskningslagen). innebär att framställningen i en film eller ett videogram ska vara grans- kad och godkänd av innan den får visas vid allmän sammankomst eller offentlig tillställning (1 §). Med allmän sammankomst och offentlig tillställning avses detsamma som i 2 kap. 13 §§ ordningslagen (1993:1617) (jfr prop. 1989/90:70 s. 63). Enligt dessa regler är en allmän sammankomst bl.a. biografföreställningar och andra sammankomster för att framföra konstnärligt verk. För att en sammankomst ska anses som allmän krävs att den anordnas för allmänheten eller att allmänheten har tillträde till den eller att sammankomsten med hänsyn till de villkor som gäller för tillträde till den bör anses jämställd med en sådan samman- komst. Offentliga tillställningar är andra tillställningar än sådana som är att anse som allmänna sammankomster eller cirkusföreställningar. En tillställning anses som offentlig om den anordnas för allmänheten eller om allmänheten har tillträde till den. Enligt 2 § filmgranskningslagen är vissa filmer och videogram undantagna från granskningsplikten. Undantaget gäller dels sådana filmer och video- gram som sänds i ett tv-program som omfattas av YGL, dels filmer och videogram som utgör reklam för en vara eller tjänst och som visas vid varumässa, utställning eller sportevenemang om inte själva visningen utgör en allmän sammankomst eller som visas inom ett museum som ett led i museets normala utställningsverksamhet och är en dokumentär framställning. Med film som utgör reklam avses i första hand framställ- ningar som härrör från näringsidkare och ingår som ett led i deras mark- nadsföring av varor, tjänster eller andra nyttigheter (prop. 1984/85:116 s. 34). Så kallade trailrar, dvs. korta avsnitt ur andra filmer, är däremot inte att anse som reklamfilm (a. prop. s. 15 och 34). Det har att göra med att trailrar huvudsakligen innehåller delar av andra verk som omfattas av krav på förhandsgranskning om de ska förevisas offentligt. Undantaget från granskning för videogram som visas vid varumässor, utställningar eller sportevenemang motiveras av att sådana filmer i all- mänhet har ett sådant innehåll att de inte kan väntas orsaka skadeverk- ningar på publiken. Något skäl att föreskriva förhandsgranskning finns därför inte (a. prop. s. 16). Eftersom reklamfilmer i de allra flesta fall har ett sådant innehåll att de blir barntillåtna har även förhandsgranskning av den typen av filmer bedömts som onödig. Det finns vidare enligt 3 § en möjlighet för att medge visning för personer av framställningar i filmer och videogram för en viss filmfestival eller ett visst annat konstnärligt eller ideellt evenemang, även om framställningarna inte har granskats och godkänts för visning. Undantag kan ges för såväl regelbundet återkom- mande festivaler som ett enstaka mindre evenemang med specialinriktning. Enligt förarbetsuttalanden är det väsentliga att evenemanget har en nå- gorlunda fast organisation (prop. 1989/90:70, s. 65). Om Biografbyrån anser att det är nödvändigt får ett sådant medgivande som avses här för- enas med villkor. Ofta kan det vara naturligt att ställa upp villkor avse- ende tid och plats, men även andra villkor kan behövas (a. prop. s. 65). En filmfestival eller ett annat evenemang för vilket Biografbyrån har medgett undantag från förhandsgranskning omfattas dock av Biografby- Prop. 2009/10:228 råns tillsynsverksamhet (a. prop. s. 65). 5.5.3Utgångspunkter för censur och åldersklassificering En framställning i en film eller ett videogram eller en del därav får enligt 4 § första stycket inte godkännas för visning om händelserna skildras på sådant sätt och i sådant sammanhang att framställningen kan verka förrå- ande. Vid bedömningen ska enligt andra stycket särskilt beaktas om framställningen innehåller närgångna eller utdragna skildringar av grovt våld mot människor eller djur, skildrar sexuellt våld eller tvång eller skildrar barn i pornografiska sammanhang. Införandet av filmgranskningslagen innebar att den enda censurgrund som finns i fråga om film avsedd att visas offentligt för vuxna är förråande. I 4 § andra stycket finns en exemplifiering av vad som kan anses vara förråande. Censurgrunden förråande överensstämmer i stort med området för kriminalisering, dock inte helt. Enligt förarbetsuttalanden bör bedömningen hos Biografbyrån kunna ske utifrån något andra förutsätt- ningar än dem som gäller vid prövning av om brott har begåtts (se prop. 1989/90:70 s. 52). I RÅ 1996 ref. 4 överklagade ett filmbolag biografbyrås beslut om att klippa bort två sekvenser om sammanlagt ur filmen som motiverades av att framställningarna i dessa delar kunde anses förråande. Även Kammarrätten i och Regeringsrätten ansåg att skildringen i de aktuella filmavsnitten, som innehöll närgångna och utdragna skildringar av synnerligen grovt våld mot människa, kunde verka förråande åtminstone på yngre personer i den s.k. vuxenpubliken. Regeringsrätten bedömde vidare att skildringarna inte heller kunde godtas på grund av filmens helhetsintryck eller med hänsyn till filmens syfte och inriktning. De aktuella sekvenserna kunde därför inte godkännas för visning. Efter detta beslut har inte ingripit mot någon film som varit avsedd att visas för en vuxen publik på svenska biografer. Däremot förekommer det att ingrepp görs i filmer som sannolikt torde vara avsedda endast för hemvideomarknaden. Enligt 5 § filmgranskningslagen får framställningen i en film eller ett videogram inte godkännas för visning för barn , under eller under , om den kan vålla barn i den aktuella åldersgruppen psykisk skada. De nuvarande åldersgränserna och bedömningen vid åldersklassificeringen behölls från den tidigare gällande biografförord- ningen (a. prop. s. 53 och 66 f.). Biografbyråns beslut om åldersgränser är inte någon bedömning av en viss films lämplighet för vissa åldersgrupper. I stället bygger besluten enbart på en bedömning av risken för att en film ska vålla barn i vissa åldersgrupper psykisk skada. Byrån bedömer att risk för psykisk skada är ett begrepp som måste betyda att det genomsnittliga barnet i den aktuella åldern i en biograffilm möter sådant som barnet får svårt att hantera och som på ett negativt sätt kan sätta djupa spår. Vid bedömningen tas inte hänsyn till språkbruk eftersom byrån bedömer att grovt språk kan före- komma i en film också utan att detta i sig innebär risk för psykisk skada. Vid en allmän sammankomst eller offentlig tillställning där visning av en framställning i film eller videogram förekommer får enligt 6 § film- granskningslagen tillträde inte medges någon som inte har uppnått den lägsta ålder som Biografbyrån bestämt enligt 5 §, om inte något annat följer av andra stycket. I bestämmelsens andra stycke medges möjlighet för ett barn som är i sällskap med en vuxen att få se filmer och videogram som har godkänts för barn i den närmast högre åldersgruppen. 15-årsgränsen är dock absolut. Ett barn kan alltså inte tillåtas se en barnför- bjuden film ens i sällskap av en vuxen. Däremot kan ett barn i vuxens sällskap få tillträde till en 7-årsfilm och ett barn som fyllt 7 men inte i sällskap av vuxen få se en film som är tillåten . Denna möjlighet var en nyhet i filmgranskningslagen jämfört med den tidigare gällande biografförordningen. Bakgrunden till uppmjukningen av regleringen var att regeringen ansåg att det fanns starka skäl för att öka utrymmet för föräldrarnas ansvar i fråga om vilka filmer ett barn ska få se (prop. 1989/90:70 s. 53). Det framhålls att det är föräldrarna som har den bästa kunskapen om de egna barnens mognad och när det gäller filmer och tv i hemmet är det föräldrarna som har bestämmanderätten över vad barnen ska få se. Det ansågs också vara av kulturpolitisk vikt att inte tv och hemvideo skulle ta över biograffilmen. I RÅ 1994 ref. 48, som gällde frågan om filmen kunde godkännas för visning för barn , slog Regeringsrätten fast att det avgörande vid bedömningen av om en framställning kan anses vålla psykisk skada är framställningens verkan på barn inom den åldersgrupp som är aktuell. Något lagligt utrymme för att ta hänsyn till en films in- formationsvärde eller historiska värde finns däremot inte. Det är själva innehållet i en film eller ett videogram som ska granskas. Tidi- gare granskades varje exemplar av en film. är det tillräckligt att endast ett exemplar av en film eller ett videogram granskas. Det är sedan distributören som har ansvar för att visningskopiorna av filmen eller vi- deogrammet redigeras i enlighet med Biografbyråns beslut (prop. 1989/90:70 s. 54 och 66). Granskningen utförs av särskilt förordnade censorer (5 § förordningen [2007:1182] med instruktion för ). Ett gransknings- ärende prövas av en av censorerna. Om censorn anser att framställningen helt eller delvis bör förbjudas ska ytterligare en censor delta i pröv- ningen. Är censorerna inte eniga ska en tredje censor också göra en prövning. När det gäller film som önskas tillåten även för barn ska frågan om godkännande alltid göras av två censorer. Minst en av dem ska ha kvalificerad utbildning och erfarenhet i barnpsykologi, sociologi, pedagogik, barnpsykiatri eller något annat ämne som är av värde vid prövningen. Kan censorerna inte enas om beslutet ska även en tredje censor pröva framställningen (6 § i instruktionen). När en film som granskats och godkänts av Biografbyrån visas vid en allmän sammankomst eller offentlig tillställning ska tillståndskort som utfär- dats av Biografbyrån finnas tillgängligt (8 § filmgranskningslagen). Be- stämmelsen innebär att det måste finnas ett tillståndskort till varje vis- ningskopia av en film. Kortet ska återge Biografbyråns beslut om god- kännande eller censur av vissa delar av framställningen (a. prop. s. 54). Av kortet ska också distributörens namn framgå, framställningens regi- streringsnummer, en kortfattad beskrivning av framställningen och vad som eventuellt har uteslutits, speltid och eventuell åldersgräns, se 3 § förordningen (1990:992) om granskning och kontroll av filmer och vi- deogram (filmgranskningsförordningen). Filmer och videogram som har lämnats in till Biografbyrån för gransk- ning ska enligt 7 § filmgranskningslagen lämnas åter till den som har begärt granskningen. Om en framställning har godkänts delvis ska Bio- grafbyrån spela av de delar som inte har godkänts och bevara dessa av- spelningar. Om framställningen är en film får Biografbyrån i stället klippa av icke godkänt material och bevara detta. Biografbyråns granskning och tillsyn finansieras över statsbudgeten. Myndigheten tar ut avgifter för sin filmgranskning. Intäkterna från avgifterna disponeras inte av Biografbyrån, utan redovisas på stats- budgetens inkomstsida under inkomsttitel. Avgifternas storlek bestäms så att de i princip motsvarar Biografbyråns kostnader för granskningsverk- samheten (prop. 1989/90:70, s. 57). Fördelningen av kostnaderna sker genom att en framställnings spridningsgrad och längd påverkar avgiftens storlek. Avgiften består av en grundavgift (), en tidsavgift (, dock ) och en avgift för varje tillståndskort utöver det första (). För dokumentärskildringar tas inte någon tidsavgift ut. Om filmen eller videogrammets speltid un- derstiger respektive är avgiften för extra tillståndskort kraftigt reducerad. Det är som utövar tillsyn över att filmgranskningsla- gen efterlevs. Tillsynen avser även 16 kap. 10 b och 10 c §§ när det gäller rörliga bilder (10 § filmgranskningslagen). Regeringen före- slår i prop. 2009/10:70 (bet. 2009/10:KU34, rskr. 2009/10:274) att paragraferna 10 b och 10 c i 16 kap. ska benämnas 10 c och 10 d §§. Det föreslås också att 10 § filmgranskningslagen ändras så att kommer att ha tillsyn över att 10 c och 10 d §§ efterlevs när det gäller rörliga bilder. Lagändringarna avses träda i kraft . Ändringen innebär endast en ny benämning på paragraferna och inte någon ändring i sak. För att kunna utöva tillsyn över videogrammarknaden för ett register över samtliga videogramdistributörer. Den som yrkesmässigt säljer eller hyr ut videogram ska anmäla sig för registrering i registret (17 § filmgranskningslagen). En sådan anmälan ska innehålla bl.a. uthyrarens namn eller firma, postadress, person- eller organisationsnummer och adress till uthyrnings- och försäljningsställen, kontor, lager och andra ställen där verksamheten bedrivs (8 § filmgranskningsförordningen). För sin tillsyn har Biografbyrån rätt att få tillträde till lokaler och andra utrymmen där filmer och videogram försäljs eller hyrs ut eller visas för konsumenter, samt till lokaler och andra utrymmen som huvudsakligen används för lagring eller förvaring av filmer och videogram (11 § film- Vidare har Biografbyrån rätt att av den som i yrkesmäs- Prop. 2009/10:228 sig verksamhet eller annars i förvärvssyfte sprider filmer eller videogram på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen (12 § filmgranskningslagen). Biografbyrån har rätt att under högst ta hand om ett exem- plar av en framställning som kan antas spridas i strid med bestämmelsen i om olaga våldsskildring (13 § filmgranskningslagen). Om det behövs för utövande av tillsynen får Biografbyrån be polismyndig- heten om hjälp (14 § filmgranskningslagen). Tillsynen har fram till utgången av 2009 skett med hjälp av en regional tillsynsorganisation med en eller flera kontrollörer i varje län (4 § i Bio- grafbyråns instruktion). Den regionala tillsynsorganisationen är dock numera avvecklad (se avsnitt 9.1.2). I 19 § filmgranskningslagen finns en straffbestämmelse som innebär att böter eller fängelse kan bli straffet för den som upp- såtligen eller av oaktsamhet offentligt visar en framställning i film eller videogram som omfattas av granskningsplikt utan att den har godkänts för visning, bryter mot villkor enligt 3 §, bryter mot 6 § om åldersgränser för tillträde till visning, bryter mot 8 § om tillståndskort eller underlåter att fullgöra sin skyldighet att anmäla sig för registrering enligt 17 §. Filmer, videogram och utrustning som använts i strid med 1 § ska en- ligt 20 § förklaras förverkade, om det inte är uppenbart oskäligt. Biografbyråns beslut enligt filmgranskningslagen som gäller gransk- ning av film och videogram får överklagas hos Kammarrätten i (21 § filmgranskningslagen och 1 § förordningen [1977:937] om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet). I övrigt får Biografbyråns beslut inte överklagas. Kammarrätten ska vid prövning av mål enligt filmgranskningslagen bestå av tre lagfarna ledamöter och två särskilda ledamöter. Av de särskilda ledamöterna ska en ha särskilda kunskaper om film och en i beteendevetenskap (22 § filmgranskningslagen). För filmer och videogram som inte visas offentligt, utan sprids genom försäljning eller uthyrning, finns inte något krav på förhandsgranskning. Sådan förhandsgranskning har dock förekommit i stor utsträckning på frivillig basis. Utgångspunkten för bedömning är alltid bestämmelserna i filmgranskningslagen, dvs. att filmen eller videogram- met ska visas offentligt. En videodistributör som lämnar in ett videogram för granskning hos och får videogrammet godkänt för offentlig visning kan förse videogrammet med ett intyg om godkän- nandet. En detaljist som hyr ut ett sådant videogram riskerar inte att bli åtalad för olaga våldsskildring när det gäller detta videogram, se av- snitt 5.8.2. Syftet med lagstiftningen är att främja frivillig granskning av videogram som hyrs ut för att på så sätt förbättra möjligheterna att komma till rätta med olämpliga skildringar i videogram (se prop. 1984/85:116 s. 22 ff.). Undantaget från censurförbudet i YGL omfattar inte tv- och radiopro- gram. Det är alltså inte tillåtet att ställa upp krav på förhandsgranskning av program som ska sändas i t.ex. tv eller ljudradio. Tvärtom är det enligt 3 kap. 4 § YGL i fråga om sådana program den som sänder som själv- ständigt ska avgöra vad som ska förekomma i programmen. Emellertid ges vissa möjligheter att ställa krav på innehållet i etersända radio- och tv-program. Enligt 3 kap. 2 § YGL får nämligen rätten att sända radio- program på annat sätt än genom tråd regleras genom lag som innehåller föreskrifter om tillstånd och villkor för att sända. I fråga om en sådan begränsning av sändningsrätten som avses gäller enligt 3 kap. 3 § YGL vad som föreskrivs om begränsningar av grundläggande fri- och rättigheter i 2 kap. 12 § andra femte styckena och 13 § RF. Regler om tillstånd och villkor för trådlös sändning av ljudradio- och tv-program finns i radio- och TV-lagen (1996:844). Regeringen beslu- tade en proposition med förslag till en ny radio- och tv-lag (prop. 2009/10:115). Nedan hänförs till bestämmelserna i den föreslagna lagen, som är avsedd att träda i kraft . För att sända tv och sökbar text-tv med hjälp av radiovågor krävs tillstånd om sändningen sker på frekvenserna 87,5108, 174240 eller 470790 me- gahertz (4 kap. 2 §). För att sända ljudradioprogram med hjälp av radio- vågor krävs tillstånd inom samma frekvensområden som för tv och sök- bar text-tv och på frekvenser under som enligt internatio- nella överenskommelser som omfattas av är avsedda för rundra- diosändningar (10 kap. 1 §). Regeringen beslutar om tillstånd att sända tv, sökbar text-tv och ljudradioprogram om sändningsverksamheten finansieras med radio- och tv-avgiften och av Myndigheten för radio och tv i övriga fall (4 kap. 3 § och 11 kap. 1 §). Ett tillstånd att sända tv, sökbar text-tv och ljudradioprogram får förenas med villkor i de fall som anges i lagen. Villkor får exempelvis innebära skyldighet för tillståndshavaren att ta hänsyn till ljudradions och televisionens särskilda genomslagskraft när det gäller programmens ämnen och utformning samt tiden för sändning av programmen (4 kap. 9 § p. 9 och 11 kap. 3 § p. Med stöd av denna punkt kan tillståndsmyndigheten föreskriva villkor som ålägger ett programföretag att visa varsamhet när det gäller att t.ex. sända våldsinslag eller inslag med sexualskildringar, program som kan verka skrämmande på barn, program som på ett felaktigt sätt speglar bruk av alkohol eller narkotika och program som är uppenbart kränkande mot ettdera könet eller mot människor med viss hudfärg, nationalitet eller reli- gion (prop. 1990/91:149 s. 141 f.). För sändning av ljudradio- och tv-program genom tråd gäller etable- ringsfrihet (3 kap. 1 § första stycket YGL). Tillstånd krävs därför inte för att sända tv i kabel- eller annat trådnät. Det har endast ansetts motiverat att inskränka etableringsfriheten genom tillståndskrav beträffande tråd- lösa sändningar inom de traditionella rundradioområdena. För sändningar som sker på andra frekvenser, t.ex. satellitsändningar, krävs således inte tillstånd. Det är därför endast de allmänna innehållsreglerna i 5 kap. radio- och tv-lagen som är tillämpliga för dessa sändningar. En ytterli- gare förutsättning är att den som sänder programmen är etablerad i (se 1 kap. 3 §). De satellitsända kanaler som i och för sig är till- gängliga i men som sänds av någon som inte är etablerad i landet faller utanför svensk jurisdiktion och ska i stället följa de bestämmelser som gäller i etableringslandet.