prop · GX03225 · 2010-06-09 00:00:00 — Det införs en bestämmelse som innebär att andra slutliga beslut av enligt varumärkeslagen ska kunna överklagas för beslutet. Kommitténs förslag överensstämmer i sak med regeringens (SOU 2001:26 s. 477 f.). Remissinstanserna har inte framfört några synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 47 § första stycket varumärkeslagen får ett slutligt beslut av överklagas av sökanden, om det har gått honom eller henne emot. Ett slutligt beslut med anledning av en invändning mot en registrering får överklagas av innehavaren av varumärket eller av invändaren, om det har gått den som vill klaga emot. (Frågan om prövning av en återkallad invändning har behandlats i avsnitt 9.3.2.) 2009/10:225 överklagandebestämmelser finns också i ärenden om internationell varumärkesregistrering (63 § varumärkeslagen). Kommitténs förslag innebar att de nuvarande reglerna, med ett undantag som behandlas nedan, skulle utformas på samma sätt i den nya varumärkeslagen. Regeringen har samma utgångspunkt. Även i fortsättningen bör slutliga beslut i ärenden om registrering av varumärken och i ärenden om att en internationell varumärkesregistrering ska gälla i endast kunna överklagas av sökanden, förutsatt att beslutet har gått sökanden emot. Att beslutet måste ha gått sökanden emot för att det ska kunna överklagas behöver dock inte anges särskilt i lagtexten, eftersom detta framgår av 22 § förvaltningslagen. Ett beslut att registrera ett varumärke i enlighet med ansökan kan alltså inte överklagas. En tredje man, t.ex. en konkurrent, som anser att beslutet är felaktigt kan i stället göra invändning mot registreringen. Som kommittén föreslog bör det inte heller göras några förändringar när det gäller vilka som får överklaga slutliga beslut i invändningsärenden. I ett annat avseende innebär dock kommitens förslag en saklig förändring. Som framgått är det , bortsett från i invändningsärenden, endast sökanden som får överklaga. Detta gäller även i andra ärenden än sådana som gäller registrering av ett varumärke, t.ex. i ärenden om anteckning av ny innehavare. Om den som var antecknad som innehavare före beslutet inte var sökande i anteckningsärendet, har denne inte någon möjlighet att överklaga Patent- och registreringsverkets beslut. Eftersom den tidigare antecknade innehavaren kan drabbas negativt av beslutet, bör det finnas en möjlighet för denne att överklaga beslutet. Regeringen delar därför kommitténs uppfattning att överklagandebestämmelserna i den nya varumärkeslagen bör ändras så att det blir möjligt också för andra än sökanden att överklaga verkets slutliga beslut i dessa situationer. Av 22 § förvaltningslagen framgår att det krävs att beslutet har gått den som vill klaga emot för att det ska kunna överklagas. 15 Singaporekonventionen om varumärkesrätt 15.1Allmänt om Singaporekonventionen om varumärkesrätt antogs (i fortsättningen benämnd TLT) vid en diplomatkonferens i . Konventionens syfte är att tillnärma och effektivisera de nationella och regionala systemen för registrering av varumärken och på så sätt göra förfarandet enklare och mer förutsebart. Konventionen är begränsad till förfarandefrågor. hade 43 länder tillträtt konventionen. har inte tillträtt den. TLT trädde i kraft . Efter att TLT antogs har ett omfattande arbete pågått inom Organization () för att vidareutveckla den internationella Prop. 2009/10:225 varumärkesrätten. Detta arbete ledde till att en reviderad varumärkeskonvention, Singaporekonventionen om varumärkesrätt (on the of Trademarks, fortsättningsvis benämnd Singaporekonventionen om varumärkesrätt) kunde antas vid en diplomatkonferens som hölls i . I samband därmed antogs också en resolution som innefattar uttalanden om bl.a. att och medlemsländerna ska bistå de minst utvecklade länderna och utvecklingsländerna med tekniskt bistånd innefattande tekniskt, rättsligt och andra former av stöd för att förbättra dessa länders möjligheter att genomföra konventionen i nationell rätt. Konventionen undertecknades av 54 stater. Singaporekonventionen om varumärkesrätt trädde i kraft . Alla stater som tillhör har rätt att ansluta sig till Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Också vissa internationella organisationer, bl.a. EU, har rätt att ingå som fördragsslutande part. hade 20 stater tillträtt konventionen. 15.1.2En överblick över innehållet i Singaporekonventionen om varumärkesrätt Regelverket i Singaporekonventionen om varumärkesrätt är, i enlighet med etablerad teknik för utformning av internationella konventioner, fördelat på ett antal grundläggande artiklar (Articles) och en uppsättning tillämpningsföreskrifter (Regulations). av bestämmelser som var och en betecknas regel (Rule). konventionen om varumärkesrätt består av totalt 32 artiklar vilka kompletteras av tio regler i tillämpningsföreskrifterna. föreskrifterna är fogade tolv modellformulär, som kan användas av Det står avtalsparterna fritt att välja om dessa ska användas obligatoriskt eller inte. Om det finns ett modellformulär för en viss typ av ansökan (eller annan begäran) ska avtalsparterna enligt artikel 8.5 emellertid alltid godta en ansökan (eller annan begäran) som är utformad i enlighet med formuläret. En ändring av artiklarna i konventionen kan bara göras av en samman- kallad diplomatkonferens (artikel 25). däremot ändras genom beslut av konventionsstaternas generalförsamling (artikel 23.2 ii). I sammanhanget bör nämnas att flera sakligt sett viktiga regler finns i tillämpningsföreskrifterna. I vissa delar kompletterar innehållet i tillämpningsföreskrifterna artiklarna i sådan utsträckning att denna normgivning går utöver vad som skulle kunna regleras i en svensk Det kan nämnas att under förhandlingarna arbetade för en ändring bestående i att flytta sakligt viktiga bestämmelser från majoriteten av de förhandlande staterna föredrog vad gäller denna fråge- ställning bedömdes dock i slutskedet av förhandlingarna som acceptabel. Det övergripande syftet med Singaporekonventionen om varumärkes- rätt är att skapa ett modernt internationellt regelverk för att harmonisera reglerna för varumärkesregistrering. Det är alltså inte fråga om någon ventionen om varumärkesrätt reglerar i stället huvudsakligen frågor kring Prop. 2009/10:225 förfarandet för att registrera ett varumärke och frågor om rättsmedel. Konventionen är enligt artikel 2 tillämplig på de kännetecken som kan bli registrerade som varumärken enligt den nationella lagstiftningen. Bestämmelserna i konventionen är normalt uppbyggda så att tillåtna och otillåtna formaliakrav räknas upp. En mängd för sökanden betungande krav förbjuds. Den övervägande delen av artiklarna och tillämpningsföreskrifterna behandlar vilka formkrav m.m. som konventionsstaterna får ställa upp för ansökningar och andra handlingar som ges in till de nationella registreringsmyndigheterna. Sådana bestämmelser finns för ansökningar om varumärkesregistrering (artikel 3), delning av en ansökan eller registrering (artikel 7), namn- och adressändring (artikel 10), anteckningar av ny innehavare (artikel 11), förnyelse av en registrering (artikel 13) samt anteckning av licens (artiklarna ). Vidare finns i artikel 8 en generell regel om vilka krav som får ställas på handlingar och andra meddelanden som ges in till registreringsmyndigheten. Här finns bestämmelser om bl.a. elektronisk kommunikation. I konventionen finns också bestämmelser som i huvudsak tar sikte på registreringsförfarandet. Dit hör regler om ingivningsdag för en registreringsansökan (artikel 5), klassificering av varor och tjänster och därmed sammanhängande frågor (artiklarna 6 och 9), rättelse av felaktiga uppgifter (artikel 12), rättsmedel för en sökande som missat en förelagd frist (artikel 14) samt rätten att yttra sig innan ett beslut om avslag på en begäran meddelas (artikel 21). Även ombuds- och fullmaktsfrågor regleras (artikel 4). Därutöver finns bestämmelser som rör (artiklarna ). Slutligen finns sedvanliga bestämmelser om tillämpningsföreskrifter, upprättande av en generalförsamling m.m., hur ändringar i konventionen ska gå till samt regler om tillträde, utträde, reservationer m.m. (artiklarna ). En närmare beskrivning av innehållet i de flesta av artiklarna och de tillämpningsföreskrifter som hör till dessa finns i avsnitt 15.215.16. 15.2Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt Regeringens förslag: ska tillträda Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Den nya varumärkeslagen ska utformas så att detta blir möjligt. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (se Ds 2008:28 s. 100 f.) Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. har tillagt att i och andra internationella forum bör verka för att konventionen får bredast möjliga uppslutning. Skälen för regeringens förslag: Det övergripande syftet med Singaporekonventionen om varumärkesrätt är som framgått i föregående avsnitt att skapa ett modernt internationellt regelverk för att harmonisera och förenkla reglerna för varumärkesregistrering och andra åtgärder som innehavare kan behöva vidta efter registreringen. Singaporekonventionen om varumärkesrätt innebär att flera omotiverat betungande och godtyckliga regler och krav förbjuds. Förfarandet blir därigenom enklare, mer förutsebart och rättssäkert. För de svenska företag som agerar internationellt och som har behov av att skydda sina varumärken i många länder innebär det att onödigt merarbete kan undvikas och att företagens kostnader för att registrera sina varumärken minskar. Särskilt gäller detta för de företag som är verksamma i länder där myndighetsutövningen i högre grad präglas av formalism. För har det av dessa skäl varit naturligt att stödja och aktivt delta i det harmoniseringsarbete som lett fram till Singapore- konventionen om varumärkesrätt. Bestämmelserna i konventionen ligger i linje med svenska förvaltningsrättsliga principer och är i de flesta fall okontroversiella. De förändringar som behöver göras i svensk rätt är relativt begränsade och innebär inte några avsteg från dessa principer. Som påpekat kan ett tillträde till konventionen vara till fördel för svenska företag genom att det blir enklare och mindre kostsamt att ansöka om varumärkesregistrering i de länder som är anslutna till konventionen. Detta stämmer väl överens med regeringens övergripande målsättning att de regler som styr företagandet ska vara utformade så att det blir enklare att starta och driva företag. Även inom EU finns det en samsyn om att konventionen är viktig. Mot denna bakgrund anser regeringen, som föreslogs i promemorian, att bör tillträda Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Lagen bör därför utformas så att ett sådant tillträde möjliggörs. Regeringen har tidigare i denna proposition, med utgångspunkt i Varu- märkeskommitténs förslag, lämnat förslag till hur den nya varumärkes- lagen bör vara utformad. I den fortsatta framställningen görs en genomgång av hur den föreslagna lagregleringen förhåller sig till Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Behovet av lagändringar till följd av konventionen är relativt begränsat. Generellt är det så att flera av de frågor som omfattas av konventionen i svensk rätt regleras på förordningsnivå; dessa frågor behandlas inte närmare här. Det är dock nödvändigt att göra vissa lagändringar i förhållande till kommitténs lagförslag. I det följande behandlas även de bestämmelser där konventionen föranleder lagänd- ringar utöver de som omfattas av kommitténs förslag. Vid PRV:s handläggning av varumärkesärenden tillämpas även förvaltningslagen (1986:223). Också denna lag kommer därför att beaktas i det följande när det gäller att bedöma om förfarandet i varumärkesärenden av olika slag stämmer överens med förpliktelserna enligt Singaporekonventionen om varumärkesrätt. Detsamma gäller förstås annan relevant lagstiftning. 15.3Tillämpningsområdet för Singaporekonventionen om varumärkesrätt artikel 2 Regeringens bedömning: Inga ändringar behöver göras i förslaget till ny varumärkeslag till följd av artikel 2 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt om konventionens tillämpningsområde. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens (se Ds 2008:28 s. 102 f.). Remissinstanserna har antingen instämt i eller inte haft någon erinran mot promemorians bedömning. () har anfört att konventionen visserligen inte är tillämplig på internationella registreringar enligt Madridsystemet, men att dessa regler i den utsträckning det är möjligt bör vara utformade på samma sätt som för nationella registreringsansökningar. Skälen för regeringens bedömning: Frågan om konventionens tillämpningsområde regleras i artikel 2 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt. I artikel 2.1 anges att konventionen ska tillämpas på alla kännetecken som kan registreras som varumärken enligt nationell rätt. Vidare följer av artikel 2.2 a att den ska tillämpas på kännetecken för såväl varor som tjänster. Den valda konstruktionen skiljer sig från vad som gäller enligt TLT, i vilken det specificeras vilka slags kännetecken som den är tillämplig respektive inte tillämplig på. Tillämpningsområdet för Singaporekonventionen om varumärkesrätt är alltså mer generellt definierat och innebär att konventionsstaterna inte i sina nationella rättsordningar får ha bestämmelser som står i strid med konventionen för vissa särskilda typer av kännetecken. Om en konventionsstat exempelvis accepterar registrering av hologram eller ljud- och doftmärken ska registreringsbestämmelserna stämma överens med konventionen. (Som framgår av nästa avsnitt kan det däremot ställas olika slags krav på vilka handlingar som ska ges in beroende på vilken typ av varumärke det är fråga om.) I detta sammanhang bör det vidare uppmärksammas att de stater som är anslutna till konventionen enligt artikel 16 måste tillåta registrering av varumärken för tjänster och för sådana märken tillämpa de bestämmelser i som avser varumärken för varor. Enligt artikel 2.2 b ska konventionen däremot inte tillämpas på kollektiv-, kontroll- och garantimärken. Registreringsförfarandet enligt gällande svensk ordning är utformat på ett enhetligt sätt och går till på i princip samma sätt oavsett vilket slags varumärke det är fråga om. Det finns inte några särregler för registreringsförfarandet för vissa slags varumärken. Som konstaterades i promemorian överensstämmer alltså den nuvarande varumärkeslagen (1960:644), VML, med artikel 2. Regeringens förslag till ny varumärkeslag innebär inte några sakliga förändringar i detta avseende. Även i den nya varumärkeslagen föreslås registreringsförfarandet vara utformat på ett enhetligt sätt oavsett vilket slags varumärke registreringen avser. Den föreslagna regleringen står således i överensstämmelse med artikel 2. Inga ändringar i förslaget till ny varumärkeslag behöver därför göras till följd av artikel 2 i konventionen. Som PRV har anmärkt är konventionen inte tillämplig på Prop. 2009/10:225 internationella varumärkesregistreringar. Regeringen har i avsnitt 11.4 behandlat frågan om hur regleringen avseende internationella registreringar bör vara utformad. Regeringen har därvid haft som utgångspunkt att en enhetlig utformning av regleringen för internationella och nationella registreringar bör eftersträvas. 15.4Formella krav på en ansökan om registrering artikel 3 Regeringens förslag: Den nuvarande bestämmelsen om krav på hemlandsbevis förs inte över till den nya varumärkeslagen. I övrigt behöver inga ändringar göras i förslaget till ny varumärkes- lag till följd av artikel 3 i Singaporekonventionen om de formella krav som får ställas på en ansökan om registrering. Kommitténs förslag innebär att det i den nya varumärkeslagen föreskrivs att en sökande som är hemmahörande i en stat som är ansluten till eller i en stat eller i ett område som är anslutet till ska vara undantagen från kravet på hemlandsbevis. Kravet på hemlandsbevis ska inte heller gälla om sökandens hemland tillerkände den som driver näringsverksamhet i motsvarande förmåner vid ansökan om registrering i det landet. Förslaget behandlar inte Singaporekonventionen och innehåller därför inget undantag från kravet på hemlandsbevis för en sökande vars hemland är anslutet till konventionen (se SOU 2001:26 s. 453 f.). Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med kommitténs, dock med tillägget att även en sökande vars hemland är anslutet till Singaporekonventionen om varumärkesrätt undantas från kravet på hemlandsbevis. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på förslagen. Skälen för regeringens förslag: I artikel 3 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt anges vilka formella krav som får ställas upp i nationell rätt på en ansökan om registrering av ett varumärke. Bestämmelserna i artikel 3 kompletteras av tillämpningsföreskrifter i regel 3. I artikel 3.1 anges utförligt vilka uppgifter som en konventions- stat får kräva att en ansökan ska innehålla eller som ska bifogas ansökan. Av artikel 3.4 följer att en konventionsstat inte får ställa upp några andra krav i sin nationella lagstiftning. En konventionsstat får kräva att det i ansökan lämnas vissa upplysningar om sökanden och eventuellt ombud (se artikel 3.1 a iivi). I promemorian konstaterades att de nuvarande reglerna om detta i 17 § VML och 9 § varumärkesförordningen (1960:648) (VMF) i sak överstämmelser med artikel 3.1 a ii-vi i konventionen. Regeringen har ingen annan uppfattning. I avsnitt 9.2.2 föreslår regeringen att dessa bestämmelser ska tas in i den nya varumärkeslagen utan några ändringar i sak. Några ändringar i de föreslagna bestämmelserna behöver inte göras. Av artikel 3.1 a vii följer att en konventionsstat får kräva att en sökande som vill åberopa prioritet från en tidigare ansökan, s.k. konventionsprioritet, ska ge in en begäran om detta och den utredning som åberopas till stöd för begäran i enlighet med vad som följer av artikel 4 i . Vidare anges i artikel 3.1 a viii att en sökande som åberopar prioritet för varor och/eller tjänster som visats på en internationell utställning, s.k. utställningsprioritet, ska uppfylla de krav som ställs i nationell rätt. Frågan om prioritet har behandlats i avsnitt 9.9.2. Som konstaterades i promemorian medför konventionen inte något behov av sakliga ändringar i de gällande prioritetsbestämmelserna. Regeringens förslag innebär att dessa bestämmelser, som i huvudsak finns i förordning, med vissa förändringar förs över till den nya varumärkes- lagen. Inte heller dessa bestämmelser i förslaget till ny varumärkeslag behöver ändras till följd av konventionen. I artikel 3.1 a ixxii finns bestämmelser om vilken dokumentation som får krävas av sökanden vid registrering av olika slags varumärken. I dessa bestämmelser hänvisas i huvudsak till tillämpningsföreskrifterna, där de materiella reglerna återfinns. Bestämmelserna är relativt detaljerade och beskrevs närmare i promemorian. Generellt kan sägas att konventionsstaterna har större handlingsfrihet att ställa upp regler när det gäller vilka avbildningar etc. som ska ges in vid registrering av icke- traditionella varumärken, exempelvis hologram, färgmärken och ljudmärken (se regel 3.5 och 3.6). För mer traditionella varumärken samt tredimensionella varumärken är regleringen mer detaljerad (se regel 3.2 3.4). I svensk rätt finns bestämmelser om hur ett varumärke ska återges i 17 § VML. Här anges att märket tydligt ska anges i ansökan. Denna bestämmelse är i överensstämmelse med konventionen. Regeringens förslag innebär att en i huvudsak motsvarande regel ska tas in i den nya varumärkeslagen. I övrigt finns den närmare regleringen om hur ett sökt varumärke ska avbildas m.m. i varumärkesförordningen. Även fortsättningsvis bör dessa frågor regleras i förordningsform. Regeringen återkommer därför till dessa frågor i samband med utfärdandet av förordningsbestämmelser till den nya varumärkeslagen. Enligt artikel 3.2 får en ansökan avse registrering för flera olika varor och/eller tjänster, oberoende av om varorna eller tjänsterna faller under en eller flera klasser enligt Niceklassifikationen. Detta stämmer överens med vad som gäller enligt svensk rätt (se 17 § och 1 § tredje stycket VML. Regeringens förslag till ny varumärkeslag innebär inte någon förändring i detta avseende. Av artikel 3.4 följer att konventionsstaterna inte får ställa upp några krav på en ansökan som inte har stöd i artikel 3.1, 3.3 eller 8 i konventionen. Här räknas också särskilt upp fyra förbjudna krav. Av relevans för svensk rätt är förbudet i artikel 3.4 iv mot att konventionsstat kräver att en sökande ger in ett s.k. hemlandsbevis som visar att varumärket har registrerats i en annan konventionsstat eller i en stat som är part till . gäller enligt 28 § VML och 9 § tredje stycket VMF att en utländsk sökande som inte bedriver näringsverksamhet i ska visa att märket är registrerat för honom eller henne i hemlandet för de varor ansökningen avser här i . Enligt 28 § andra stycket VML får regeringen, under förutsättning av ömsesidighet, föreskriva att första stycket inte ska tillämpas beträffande viss främmande stat. Sådana föreskrifter har meddelats i förordningen (1970:495) om utländska varumärken m.m., för stater som är anslutna till , se 1 §. I paragrafen räknas också vissa stater upp särskilt; samtliga dessa stater är emellertid numera anslutna till . Ett svenskt tillträde till Singaporekonventionen om varumärkesrätt kräver att därutöver också undantar sökande från stater som är anslutna till den konventionen från kravet på hemlandsbevis. föreslog att bestämmelserna om bl.a. hemlandsbevis skulle anges direkt i den nya varumärkeslagen och inte som delvis finnas på förordningsnivå. I sak innebar kommitténs förslag en viss förändring såtillvida att det, på samma sätt som när det gäller bestämmelserna om prioritet, i bestämmelsen uttryckligen angavs att även en sökande som är hemmahörande i en stat eller i ett område som är anslutet till skulle vara undantagen från kravet på hemlandsbevis. Förslaget innehöll inte någon regel om att regeringen under förutsättning av ömsesidighet skulle få meddela undantag från kravet på hemlandsbevis för sökande från en viss stat. I stället innehöll kommitténs förslag en regel om att kravet på hemlandsbevis inte skulle gälla om sökandens hemland tillerkände den som driver näringsverk- samhet i motsvarande förmåner vid ansökan om registrering i det landet. Som framgått kräver artikel 3 i Singaporekonventionen om varumärkesrätt en saklig förändring på så sätt att det inte är möjligt att i den nya varumärkeslagen föreskriva krav på hemlandsbevis som träffar en sökande från en stat som är ansluten till den konventionen. Frågan är dock om det finns behov av att över huvud taget behålla kravet på hemlandsbevis (förutom när det är fråga om s.k. telle quelle-registrering). De flesta stater är anslutna till . Detsamma gäller i fråga om . Eftersom sökanden från samtliga dessa stater är undantagna från kravet på hemlandsbevis tillämpas den nuvarande bestämmelsen i praktiken nästan aldrig. Inte heller i de undantagsfall där bestämmelsen skulle kunna bli aktuell finns det något behov av att fortsättningsvis ställa krav på att hemlandsbevis ska ges in. Regeringen anser mot denna bakgrund att det i den nya varumärkes- lagen inte bör tas in någon bestämmelse om krav på hemlandsbevis. Förbudet mot krav på hemlandsbevis enligt Singaporekonventionen om varumärkesrätt gäller inte om sökanden åberopar artikel 6quinquies i och begär att varumärket ska registreras såsom det är registrerat i hemlandet (s.k. telle-quelle-registrering). Utformningen av dessa regler, vilka har behandlats i avsnitt 14.5.2, påverkas därför inte av konventionen. I artikel 3.5 finns en bestämmelse om konventionsstaternas möjligheter att kräva att bevisning ges in till registreringsmyndigheterna från sökanden. Bestämmelsen innebär att bevisning till stöd för en uppgift i en ansökan får krävas in endast om det finns rimliga skäl att betvivla uppgiftens riktighet. Varken i den nuvarande varumärkeslagen eller i förslaget till ny Prop.