prop · GX0385 · 2010-01-08 00:00:00 — med ordbehandling och som är åtkomliga endast för tjänstemannen själv (och för systemadministratören) kan alltså inte anses vara gemensamt tillgängliga. Detsamma gäller digitala upptagningar av bild eller ljud, om endast den som samlar in uppgifterna har tillgång till dessa. I sådana fall är bestämmelserna i 3 kap. inte tillämpliga. Detta gäller även om syftet är att uppgifterna senare ska lagras så att andra får tillgång till dem. Det är alltså först när insamlade uppgifter görs tillgängliga för fler än ett fåtal personer i den brottsbekämpande verksamheten som bestämmelserna i 3 kap. ska tillämpas. En annan sak är att den som samlar in uppgifter, som kan antas bli gemensamt tillgängliga , redan vid insamlingstillfället bör beakta de särskilda regler som gäller för be- handling av gemensamt tillgängliga personuppgifter för att inte försvåra den fortsatta behandlingen. I vad mån uppgifter som är tillgängliga enbart för en bestämd krets av personer är att anse som gemensamt tillgängliga får bedömas med hän- syn till främst hur många personer som har tillgång till uppgifterna. En- bart det förhållandet att fler än en har tillgång till uppgifterna innebär inte att uppgifterna ska anses gemensamt tillgängliga. Behandlingar som sker exempelvis inom ramen för särskilda underrättelseprojekt i vilka endast vissa utpekade tjänstemän deltar, kan alltså falla utanför regleringen i 3 kap. Om antalet tjänstemän i en sådan grupp uppgår till fler än ett fåtal, måste dock de personuppgifter som behandlas inom gruppen, trots att den är avgränsad, anses vara gemensamt tillgängliga. Var gränsen går får bedömas med hänsyn till samtliga omständigheter i ett enskilt fall, men en tumregel kan vara att uppgifterna är att anse som gemensamt tillgäng- liga om antalet deltagare i gruppen överstiger ett tiotal. Även den tid under vilken uppgifter avses bli behandlade kan ha bety- delse för frågan om uppgifterna ska anses vara gemensamt tillgängliga eller inte. I projekt med längre varaktighet måste man räkna med att de personer som sysslar med projektet med tiden kommer att bytas ut. Som en följd av detta kommer de uppgifter som behandlas att bli tillgängliga för ett större antal personer än vad som motsvarar det normala antalet deltagare i projektet. Mot den bakgrunden kan uppgifter som behandlas i långsiktiga projekt ibland anses vara gemensamt tillgängliga, trots att antalet deltagare vid varje givet tillfälle är begränsat till en mindre grupp av personer. När det gäller frågan om huruvida en uppgift är gemensamt tillgänglig eller inte är det viktigt att framhålla att karaktären av en uppgift kan förändras som den behandlas. Uppgifter som från början har betraktats som icke gemensamt tillgängliga kan göras gemensamt tillgängliga. Det kan t.ex. bli nödvändigt att göra viss underrättelseinfor- mation tillgänglig för tjänstemän utanför det aktuella underrättelsepro- jektet. När så har skett ska de strängare bestämmelserna om behandling av gemensamt tillgängliga uppgifter tillämpas. Som exempel på existerande uppgiftssamlingar där uppgifterna måste anses gemensamt tillgängliga kan nämnas det centrala kriminalunderrät- telseregistret, det centrala brottsspaningsregistret och beslags- och ana- lysregistren. Som nämnts bör även uppgifter i större särskilda undersökningar anses vara gemensamt tillgängliga. Av andra stycket följer att bestämmelserna i 3 kap. inte gäller när per- sonuppgifter behandlas med stöd av bestämmelserna i 2 kap. 9 § om diarieföring m.m. I kommentaren till den paragrafen utvecklas närmare vilken personuppgiftsbehandling som får utföras med stöd av denna. Personuppgifter som får göras gemensamt tillgängliga 2 § Följande personuppgifter får göras gemensamt tillgängliga: 1.Uppgifter som kan antas ha samband med misstänkt brottslig verksamhet, om den misstänkta verksamheten a)innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver, eller b)sker systematiskt. 2.Uppgifter som behövs för övervakningen av en person, om han eller hon a)kan antas komma att begå brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver, och b)är allvarligt kriminellt belastad eller kan antas utgöra ett hot mot andras per- sonliga säkerhet. 3.Uppgifter som förekommer i ett ärende om utredning eller beivrande av brott. 4.Uppgifter som behövs för att fullgöra vad som följer av internationella åta- ganden, om det krävs för att den aktuella förpliktelsen ska kunna fullgöras. 5.Uppgifter som har rapporterats till polisens kommunikationscentraler. DNA-profiler får inte göras gemensamt tillgängliga. Att sådana uppgifter får behandlas i särskilda register följer av 4 kap. Tillgången till uppgifter som görs gemensamt tillgängliga med stöd av första stycket 2 ska begränsas till särskilt angivna tjänstemän som har till uppgift att arbeta med övervakningen. Information om att en person är föremål för övervak- ning får dock göras tillgänglig för andra. När personuppgifter görs gemensamt tillgängliga innebär det, typiskt sett, ökade risker för intrång i den personliga integriteten. Paragrafens första stycke innehåller därför en uppräkning av de slag av personupp- gifter som får göras gemensamt tillgängliga. Uppräkningen är uttöm- mande och det är alltså inte tillåtet att göra personuppgifter gemensamt tillgängliga i andra fall. I punkten 1, som har behandlats närmare i avsnitt 9.2, nämns person- uppgifter som kan antas ha samband med misstänkt brottslig verksam- het. Rekvisitet innebär att det måste finnas en misstanke om att sådan brottslig verksamhet som avses 2 kap. 7 § 1 har utövats eller kommer att utövas. Den brottsliga verksamheten måste vara på visst sätt kvalificerad. Huvudregeln är att den ska innefatta brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller däröver. Detta innebär att alla brott som enligt huvudregeln i 24 kap. 1 § kan föranleda häktning om- fattas. Även om den brottsliga verksamheten inte innefattar brott med en sådan straffskala får personuppgifter som kan antas ha samband med den brottsliga verksamheten göras gemensamt tillgängliga, om det kan antas att verksamheten sker systematiskt. Ett exempel kan vara om verksam- heten innefattar enbart bedrägligt beteende i form av s.k. snyltning, dvs. att inte göra rätt för sig på hotell och liknande. Med verksamhet som sker systematiskt avses detsamma som i 12 § första stycket 1 a lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet. I förarbetena till den bestämmelsen nämns bl.a. som exem- pel en person som för in en mindre mängd cigaretter för privat bruk. Personen i fråga gör dock så frekventa resor att den totala mängden infört gods ger anledning att anta att det inte är för privat bruk utan för återför- säljning, s.k. myrtrafik (prop. 2004/05:164 s. 71 f.). Ett liknande exempel ges i fråga om kurirer som smugglar små mängder narkotika. Att personuppgifterna kan antas ha samband med den brottsliga verksamheten innebär att de ska kunna antas ha någon direkt eller indi- rekt koppling till den brottsliga verksamheten. Det kan vara fråga om uppgifter om en misstänkt, en målsägande, ett vittne eller någon annan person som har en anknytning till brottsligheten. En affärspartner till den misstänkte kan ibland ha en sådan anknytning, exempelvis om man misstänker att den brottsliga verksamheten helt eller delvis bedrivs i samma lokal som affärsverksamheten. På samma sätt kan en anhörig till en misstänkt ha en sådan anknytning, t.ex. om den misstänkte regelmäs- sigt uppehåller sig hos personen i fråga som den brottsliga verksamheten misstänks bedrivas. Det kan också vara fråga om indirekta personuppgifter, t.ex. adressuppgifter eller uppgifter om transportmedel eller andra föremål. Det följer av 2 kap. 7 § 1 att uppgifterna alltid ska behövas i arbetet med att förebygga, förhindra eller upptäcka den brottsliga verksamheten. Punkten 2, som har behandlats närmare i avsnitt 9.2, avser personupp- gifter som behövs för övervakningen av vissa personer som kan antas komma att begå brott med fängelse eller däröver i straffskalan. Bestämmelsen anknyter till den särskilda bevakning av grovt kriminella som polisen redan bedriver. Den torde få sin främsta betydelse i fråga om personer som bedöms mer eller mindre livnära sig på allvarlig brottslig verksamhet, t.ex. organiserad brottslighet i form av grov narkotika- smuggling eller människohandel. Bedömningen av om en person kan antas komma att begå brott får i första hand göras på grund av tidigare domar. Även pågående brottsutredningar och underrättelseuppgifter kan beaktas. Enbart det faktum att en person kan antas vara brottsbenägen räcker dock inte för att uppgifter om honom eller henne ska få göras gemensamt tillgängliga. Därutöver krävs endera av två saker. Den ena är att personens tidigare brottslighet är av allvarligt slag varvid ett rikt- märke kan vara att den bedömts ha ett straffvärde fäng- else. Den andra är att personen kan antas utgöra ett hot mot andras per- sonliga säkerhet. Med det avses att han eller hon, oberoende av om vederbörande är straffad för allvarlig brottslighet eller inte, utgör ett latent hot mot andras liv, hälsa, frihet eller frid. Personen kan t.ex. genom sitt samröre med mycket våldsbenägna personer injaga fruktan i andra eller ha sådan tillgång till vapen som i sig kan uppfattas som hotfull. Med stöd av punkten 2 får också mera allmänna uppgifter om den övervakade personen göras gemensamt tillgängliga. Det behöver alltså inte till skillnad från vad som gäller enligt punkten 1 finnas något antaget samband mellan personuppgiften och viss brottslig verksamhet. Det finns därför ett större utrymme att behandla uppgifter om anhöriga, bekanta m.fl. enligt denna punkt. Uppgifterna måste dock alltid vara relevanta för övervakningen och som följer av 2 kap. 7 § 1 nödvän- diga för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. Av punkten 3, som har behandlats närmare i avsnitt 9.3, framgår att personuppgifter som ingår i ett ärende om utredning eller beivrande av brott alltid får göras gemensamt tillgängliga. Det handlar här om person- uppgifter som behandlas med stöd av 2 kap. 7 § 2. Punkten 4, som har behandlats i avsnitt 9.5, innebär att det är tillåtet att göra sådana uppgifter gemensamt tillgängliga som behövs för att fullgöra internationella åtaganden, under förutsättning att det krävs att uppgifterna görs gemensamt tillgängliga för att fullgöra detta. Om utländska uppgif- ter föranleder en svensk brottsutredning eller ett svenskt underrättelse- projekt, behandlas uppgifterna med stöd av de primära ändamålen i 2 kap. 7 § 1 eller 2 och kan då göras gemensamt tillgängliga på samma sätt som andra uppgifter som förekommer i ett sådant ärende. De person- uppgifter som får göras gemensamt tillgängliga enligt punkten 4 är bl.a. sådana internationella efterlysningar av personer eller föremål som kom- mer från andra länder. Dessa uppgifter är avsedda att spridas inom polis- organisationen. När brottsbekämpande myndigheter i bedriver brottsutredningar tillsammans med sina motsvarigheter i andra länder eller när man i flera länder bedriver parallella brottsutredningar eller samlar underrättelseinformation om samma brottslighet (exempelvis narkotikabrottslighet eller människohandel), kan det också finnas ett be- hov av att göra uppgifterna gemensamt tillgängliga. Det internationella samarbetet bygger i allt större utsträckning på att länderna har nationella kontaktpunkter för vissa typer av brådskande ärenden. En sådan kontakt- punkt ska vara tillgänglig dygnet om för att besvara förfråg- ningar, förmedla kontakter till polis och åklagare, vidarebefordra ärenden m.m. De uppgifter som lämnas till en nationell kontaktpunkt måste av bl.a. praktiska skäl vara gemensamt tillgängliga för att åtagandena ska kunna fullgöras. Uppgifterna får göras gemensamt tillgängliga enbart i den utsträckning det krävs för att fullgöra den internationella förpliktelsen. Det finns situ- ationer där uppgifter behandlas inom ramen för internationellt samarbete utan att det finns något behov av att göra uppgifterna gemensamt till- gängliga. Så kan t.ex. vara fallet vid rättslig hjälp, då det ofta förekom- mer direktkommunikation mellan myndigheterna i olika länder. I fall där den rättsliga hjälpen rör en viss bestämd fråga i ett enskilt ärende, torde det normalt inte finnas något behov av att göra de behandlade person- uppgifterna gemensamt tillgängliga. Enligt punkten 5 får även uppgifter som har rapporterats till polisens kommunikationscentraler göras gemensamt tillgängliga. Motiven för denna bestämmelse har redovisats i avsnitt 9.4. Eftersom lagen enbart gäller för den brottsbekämpande verksamheten hos polisen, är det bara rapporter som har relevans för sådan verksamhet, dvs. som omfattas av 2 kap. 7 §, som får göras gemensamt tillgängliga med stöd av denna punkt. För övrig verksamhet vid kommunikationscentralerna tillämpas personuppgiftslagen (1998:204), se avsnitt 6.3. Enligt andra stycket, som har behandlats närmare i avsnitt 9.6, får DNA-profiler inte göras gemensamt tillgängliga. Däremot får sådana uppgifter behandlas i vissa särskilda register enligt 4 kap., om förutsätt- ningarna i övrigt för en sådan behandling är uppfyllda. Vad som avses med en DNA-profil behandlas i kommentaren till 2 kap. 3 §. Bestämmel- sen hindrar inte att exempelvis utlåtanden över DNA-profiler behandlas utan tar endast sikte på behandlingen av DNA-profilen som sådan. I tredje stycket kompletteras den allmänna bestämmelsen i 2 kap. 11 § med en bestämmelse som särskilt begränsar tillgången till uppgifter som behandlas för att underlätta övervakningen av grovt kriminella personer enligt första stycket punkten 2. Endast de tjänstemän som arbetar med Prop. 2009/10:85 denna övervakning får ha tillgång till uppgifterna. gifter behöver däremot inte begränsas till tjänstemän vid en viss myn- dighet. Vid varje myndighet ska det dock i förväg bestämmas vilka tjänstemän som ska ha tillgång till uppgifterna och ha möjlighet att be- handla dem, bl.a. i analysdatabaser. I andra meningen görs ett undantag från begränsningsregeln. Information om att en person är övervakad med stöd av aktuell bestämmelse får spridas till andra. Även här gäller dock den allmänna begränsningen att mottagaren måste ha behov av uppgiften för sitt arbete. 3 § Vid behandling enligt 1 § ska det genom en särskild upplysning eller på något annat sätt framgå för vilket närmare ändamål personuppgifterna behandlas. Har uppgifterna gjorts gemensamt tillgängliga med stöd av 2 § första stycket 2 eller 5, ska detta särskilt framgå. I paragrafen ställs krav på att de närmare ändamålen med behandlingen ska framgå. Skälen till regleringen har utvecklats i avsnitt 10. Enligt första meningen ska det genom en särskild upplysning eller på något annat sätt framgå för vilket närmare ändamål personuppgifterna behandlas. Det ska vara tydligt för vilket slag av brott eller brottslig verksamhet etc. som behandlingen sker, exempelvis ett underrättelse- projekt om vapensmuggling från Y-land. I andra meningen föreskrivs att om uppgifter har gjorts gemensamt tillgängliga med stöd av 2 § första stycket 2 eller 5, så ska detta särskilt framgå. Det ska således framgå om en personuppgift har gjorts gemen- samt tillgänglig som ett led i övervakningen av en allvarligt kriminellt belastad person. Vidare ska det framgå om en uppgift behandlas för att den har rapporterats till en kommunikationscentral. De aktuella förhållandena ska framgå genom en särskild upplysning eller på något annat sätt. Detta innebär att en särskild upplysning endast behövs i de fall där förhållandet inte redan framgår av omständigheterna. Ofta framgår det av omständigheterna för vilket närmare ändamål be- handlingen sker. En personuppgift som t.ex. behandlas i ett register över övervakade grovt kriminella personer (2 § första stycket 2) behöver där- för vanligen inte kompletteras med någon särskild upplysning, vare sig enligt första eller andra meningen. Om uppgiften förekommer i en förun- dersökning behövs det inte heller någon särskild upplysning, eftersom varje förundersökning ska röra visst eller vissa angivna brott. På motsva- rande sätt behövs det normalt inte någon särskild upplysning beträffande uppgifter som behandlas i ett avgränsat underrättelseprojekt, t.ex. en sär- skild undersökning, om detta har ett tydligt definierat ändamål. Vid behandling av uppgifter i bild- eller ljudupptagningar eller i löpan- de text framgår det också i regel klart av sammanhanget varför uppgif- terna behandlas. Varje enskild uppgift måste således inte förses med en särskild upplysning, vilket inte heller torde vara praktiskt möjligt. Upp- tagningen, textfilen eller textavsnittet ska dock förses med en särskild upplysning om ändamålet, om detta inte framgår på något annat sätt. är av skäl som angetts som regel tillräckligt att det framgår att upp- tagningen härrör t.ex. från en viss angiven förundersökning. Om en uppgift har samlats in för visst ändamål och senare kommer att användas för något nytt ändamål, måste det vid den senare behandlingen framgå att behandlingen sker för ett nytt ändamål. Om uppgifter från en förundersökning avseende visst brott senare används i kriminalunderrät- telseverksamhet avseende annan brottslighet, måste det nya ändamålet således framgå. 4 § Om uppgifter, som behandlas enligt 1 §, direkt kan hänföras till en person som inte är misstänkt för brott eller för att ha utövat eller komma att utöva sådan brottslig verksamhet som avses i 2 § första stycket 1, ska det genom en särskild upplysning eller på något annat sätt framgå att personen inte är misstänkt. Uppgifter om en person som kan antas ha samband med misstänkt brottslig verksamhet ska förses med en upplysning om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak, om inte detta på grund av särskilda omständigheter är onödigt. Detsamma gäller uppgifter om personer som avses i 2 § första stycket 2. I paragrafen ställs krav på att det vid behandling av uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga ska framgå om en uppgift avser en person som inte är misstänkt. Vidare ställs krav på att viss information ska vär- deras och förses med en särskild upplysning om resultatet av värde- ringen. Frågan har behandlats i avsnitt 10. Bestämmelserna avser endast direkta personuppgifter. Om den person som uppgiften avser inte är misstänkt vare sig för något brott eller för att ha utövat eller komma att utöva sådan brottslig verksamhet som avses i 2 § första stycket 1, följer av första stycket att detta förhållande ska fram- gå genom en särskild upplysning eller på något annat sätt. Kravet gäller endast om det inte finns några som helst misstankar mot den aktuella personen. Förekommer det någon form av misstanke vare sig det hand- lar om skälig misstanke eller om någon annan misstankegrad behö- ver någon tilläggsupplysning inte lämnas. Om det framgår av sammanhanget att det inte är fråga om en misstänkt person behöver någon särskild upplysning inte lämnas. Om en person har hörts under en förundersökning men det av sammanhanget framgår att han eller hon har hörts endast som målsägande eller vittne, behöver såle- des uppgifterna inte förses med någon tilläggsupplysning. Kravet på att det ska framgå om en person inte är misstänkt innebär att det krävs ruti- ner för att följa upp om en tidigare brottsmisstanke avskrivs i sin helhet, exempelvis i samband med att en förundersökning läggs ned, eller om rätten meddelar frikännande dom. Vid behandling av uppgifter i bild- eller ljudupptagningar eller i löpan- de text framgår det som regel av sammanhanget om uppgiften rör en misstänkt eller inte. Varje enskild uppgift måste således inte förses med en särskild upplysning, vilket inte heller torde vara praktiskt möjligt. Det kan t.ex. röra sig om bilder från en viss plats, där syftet med bilden en- bart är att illustrera de geografiska förhållandena men där personer syns på bilderna. kan dock upptagningen, textfilen eller textavsnittet behöva förses med en särskild upplysning som förtydligar att vissa per- soner, exempelvis personer som förekommer i en bildupptagning, inte är misstänkta. Om det finns flera personer på en bild och det av samman- hanget framgår att en av dessa är misstänkt framgår motsatsvis att de övriga inte är misstänkta. Enligt andra stycket ska uppgifter om personer som kan antas ha sam- band med misstänkt brottslig verksamhet eller som övervakas enligt 2 § första stycket 2 förses med upplysning om uppgiftslämnarens trovärdig- het och uppgifternas riktighet i sak. Kravet gäller endast för uppgifter som behandlas utan att det finns misstanke om något konkret brott, dvs. uppgifter som behandlas för ändamålet förebygga, förhindra eller upp- täcka brottslig verksamhet. Bestämmelsen är således inte tillämplig på uppgifter som behandlas i brottsutredande verksamhet. Upplysningar om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas rik- tighet i sak behöver inte lämnas om detta på grund av särskilda omstän- digheter skulle vara onödigt. Så kan exempelvis vara fallet om uppgifter om en viss person hämtas från offentliga register, t.ex. adress- och tele- fonuppgifter. Framgår det att en uppgift har lämnats av en polisman krävs det normalt inte någon värdering av eller upplysning om trovärdig- heten. Däremot ska en bedömning av riktigheten i sak alltid göras, efter- som en iakttagelse eller bedömning kan vara osäker oberoende av vem som gör den. 5 § Vid sökning i personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga får uppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filoso- fisk övertygelse, medlemskap i fackförening eller som rör hälsa eller sexualliv inte användas som sökbegrepp. Första stycket hindrar inte att brottsrubriceringar eller uppgifter som beskriver en persons utseende används som sökbegrepp. Paragrafen reglerar användningen av känsliga personuppgifter som sök- begrepp. Frågan har behandlats i avsnitt 11.2. I avsnitt 8 och i kommen- taren till 2 kap. 10 § redogörs närmare för vad som avses med känsliga personuppgifter. I första stycket föreskrivs ett förbud mot att använda känsliga person- uppgifter (dvs. uppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i fackförening eller som rör hälsa eller sexualliv) som sökbegrepp vid sökning i gemen- samt tillgängliga uppgifter. I andra stycket klargörs att förbudet inte hindrar att polisen använder brottsrubriceringar som sökbegrepp. Uppgifter som beskriver en persons utseende, t.ex. uppgifter om längd, hudfärg eller tatueringar, får också användas som sökbegrepp, även om sådana uppgifter kan ge indikationer om personens etniska ursprung. 6 § Vid sökning på namn, personnummer, samordningsnummer eller andra lik- nande identitetsbeteckningar i uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga får sådana uppgifter tas fram som anger att den sökta personen 1.är anmäld för brott, 2.är eller har varit misstänkt för brott, 3.är misstänkt för att ha utövat eller komma att utöva sådan brottslig verksam- het som avses i 2 § första stycket 1, 4. övervakas enligt 2 § första stycket 2, 5. har anmält ett brott, 6.är målsägande i ett ärende som rör ansvar för brott, 7.förekommer i ett ärende som vittne eller annan som lämnar eller har lämnat uppgifter eller yttrande, 8.har gett in eller tillhandahållits en handling, 9.är anmäld såsom försvunnen, 10.har bedömts kunna komma att möta ett polisingripande med grovt våld, Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar före- skrifter om begränsning av tillgången till sådana uppgifter som avses i första stycket. Paragrafen innehåller en allmän sökbegränsning vid sökning i gemen- samt tillgängliga uppgifter på namn, personnummer eller liknande iden- Frågan har behandlats i avsnitt 11.3. Mot bakgrund av att de informationsmängder som kan göras gemen- samt tillgängliga i polisens brottsbekämpande verksamhet sammantaget