prop · GX03220 · 2010-05-06 00:00:00 — För de betaltjänstleverantörer som är juridiska personer och överväger att utnyttja möjligheten att registrera sig kan det krävas visst administrativt arbete för att utreda huruvida företaget uppfyller kraven för att kunna registrera sig i stället för att söka tillstånd. har dock dessa företag möjlighet att ansöka om tillstånd som betalningsinstitut och behöver då inte närmare utreda om förutsättningarna för registrering föreligger. De föreslagna övergångsreglerna om att företag under vissa förutsättningar kan få automatiskt tillstånd att bedriva verksamhet som betalningsinstitut eller registrerad betaltjänstleverantör medför också att den administrativa bördan på de berörda företagen minimeras. I de fall då Prop. 2009/10:220 det redan utifrån befintlig information kan konstateras att ett visst företag tillhandahåller betaltjänster, och uppfyller kraven på att få tillstånd som betalningsinstitut, behöver detta företag då inte gå igenom en möjligen resurskrävande process för att söka tillstånd utan kan få detta på grundval av befintligt material. De nu föreslagna övergångsreglerna innebär också att vissa fysiska och juridiska personer som redan tillhandahåller betaltjänster kan fortsätta göra detta utan att registrera sig under en övergångstid. Sammantaget innebär lagstiftningens och övergångsreglernas utformning att de berörda företagens administrativa kostnader i samband med införandet av de nya rörelsereglerna minskar jämfört med vad som skulle ha varit fallet om direktivets möjligheter till såväl undantag från tillståndplikt som övergångsregler inte hade utnyttjats. Detta innebär att möjligheterna att ta hänsyn till, och minimera, reglernas negativa effekter på berörda små företag har utnyttjats vid utformningen av den nu föreslagna lagstiftningen i så stor utsträckning som direktivet medger. 14.1.3 Konsekvenser för övriga betaltjänstleverantörer Den nu föreslagna lagen om betaltjänster omfattar tillhandahållande av betaltjänster i såväl betalningsinstitut och registrerade betaltjänst- leverantörer som andra betaltjänstleverantörer. Inte minst påverkas den betaltjänstverksamhet som sköts av banker och andra kreditinstitut. Lagens krav på bl.a. information till kunder (betaltjänstanvändare) innebär att villkoren i de avtal som slutits med kunderna måste ändras. Enligt preliminära uppskattningar från branschföreträdare skulle detta kunna medföra kostnader på mellan 100 miljoner och för att skicka nya, ändrade avtalsvillkor till kunderna. Dessutom kan den rätt till återbetalning av autogirobetalningar som föreslås för att genomföra direktivets regler komma att medföra vissa kostnader för betaltjänstleverantörerna i samband med hantering av återkrav. Dessutom kan behovet av att definiera vilka konton i exempelvis en bank som utgör eller inte utgör betalkonton leda till administrativa kostnader för att klassificera befintliga och eventuellt införa nya former av konton. Vidare kommer regeländringarna att behöva åtföljas av ändringar i de IT-system som berörs av betaltjänstverksamheten, vilket kan förutses innebära relativt betydande engångskostnader för de beröra företagen. En annan följd av de nu föreslagna reglerna om längsta genom- förandetider för betalningstransaktioner, valuteringsdag och ställande av överförda medel till betalningsmottagarens förfogande är att betaltjänstleverantörer får mindre möjligheter att ha medel innestående under det att en betalningstransaktion genomförs. Detta innebär i sin tur att de får lägre ränteintäkter, eftersom de enbart får ränta på medlen så länge de är innestående och inte har överförts till betalningsmottagaren. I detta sammanhang kan nämnas att en internationell studie av 30 större banker i EU visade att bankerna förutsåg att de största kostnaderna (omkring en tredjedel av den totala kostnaden) skulle avse ändringar i avtalsvillkor. Näst störst vikt, med omkring en fjärdedel av Prop. 2009/10:220 den totala kostnaden, tillmättes IT-förändringar.7 En annan studie avsåg 68 europeiska banker som tillfrågades om de troliga följderna av betaltjänstdirektivet. De tillfrågade bankerna förutsåg en total kostnad på mer än till följd av införandet av direktivet, främst genom minskad vinst på grund av nya regler om valuteringsdagar. Också de banker som deltog i denna studie förutsåg att ändringar av avtalsvillkor följt av IT-ändringar utgjorde de största kostnadsposterna i samband med genomförandet av direktivets regler.8 I syfte att minska de administrativa kostnaderna för samtliga betaltjänstleverantör föreslås en övergångsregel i samband med att den nu föreslagna lagstiftningen införs. Övergångsregeln gör det möjligt att lämna information om villkorsändringar i befintliga avtal och omförhandla avtalsvillkor utan att ny information skickas ut på papper till varje enskild betaltjänstanvändare. Detta bör, med utgångspunkt i de ovan nämnda uppskattningar som gjorts av den totala kostnaden för sådana pappersutskick, medföra betydande besparingar för de berörda företagen. Dessa besparingar bör komma såväl större som mindre företag till godo. Det är däremot inte möjligt att ta fram information om exakt hur den uppkomna besparingen fördelar sig mellan de berörda företagen, eftersom det inte finns samlad information om hur många befintliga avtal som kräver pappersbaserad informationsgivning och det heller inte är genomförbart att ta fram sådan statistik om enskilda företags avtalsvillkor med sina kunder. 14.1.4 Konsekvenser för betaltjänstanvändarna De initiala och i mindre utsträckning löpande kostnader som betaltjänstleverantörerna har för att efterleva kraven i lagen om betaltjänster kommer sannolikt att föras vidare till betaltjänstanvändarna i form av högre avgifter. På något bör betaltjänstanvändarna dock kunna dra nytta av en ökad konkurrens på marknaden för betaltjänster, vilket i sin tur bör kunna leda till lägre priser för sådana tjänster. Här kan noteras att av de 30 banker som tillfrågades i den ovan nämnda studien trodde en majoritet att betaltjänstdirektivet skulle leda till ökad konkurrens avseende gränsöverskridande tjänster. Omkring en fjärdedel av bankerna trodde också att direktivet skulle leda till en ökad konkurrens på det nationella planet. Betaltjänstdirektivet är tätt sammankopplat med , som syftar till att skapa ett område med gemensamma standarder för betalningar i euro. Betaltjänstdirektivet bidrar till framskridandet i tillskapandet av SEPA genom att det rättsliga ramverket för tillhanda- hållande av betaltjänster harmoniseras i avsevärt högre grad . Enligt en studie beräknas SEPA, i det mest optimistiska Are EU Banks Underprepared for the Directive?, . 8CapGemini SIBOS Survey, 2008. scenariot, ge en vinst på över en sexårsperiod.9 Enligt Prop. 2009/10:220 rapporten blir nettoeffekterna för betaltjänstanvändarna, såväl konsumenter som företag, positiva. Betaltjänstleverantörerna får mindre vinstmarginaler och avgifterna per betalningstransaktion blir lägre. minskar betaltjänstleverantörernas kostnad per betalnings- transaktion till följd av bl.a. stordriftsfördelar i hanteringen. För del uppskattas att det mest optimistiska utfallet innebär en BNP-ökning på . För betaltjänstleverantörerna som grupp förutses i detta scenario en negativ effekt på medan betaltjänstanvändarna som grupp får en positiv effekt som motsvarar av BNP. Enligt studien innebär alltså SEPA, i detta optimistiska scenario, att betaltjänstanvändarna är de stora vinnarna. Det bör dock tilläggas att den totala välfärdseffekten i ett mer pessimistiskt scenario är negativ och motsvarar av BNP för betaltjänstleverantörer och betaltjänstanvändare . Det är dock svårt att direkt särskilja hur stora ekonomiska effekter som kan hänföras just till genomförandet av betaltjänstdirektivet, när direktivet ses som en komponent i det större . Förutsatt att de antaganden som görs i rapporten är riktiga bör den ekonomiska effekten av betaltjänstdirektivet för samtliga aktörer vara positiv, inte minst för betaltjänstanvändare, även om den är svår att särskilja från effekterna av SEPA. 14.1.5 Konsekvenser för myndigheter Den nu föreslagna lagstiftningen innebär att det skapas en ny kategori av institut betalningsinstitut som står under tillsyn. Dessutom kan förutses att kan komma att få meddela föreskrifter i vissa frågor som rör verksamheten i betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer. I promemorian framförs att myndigheten därmed åläggs utökade arbetsuppgifter avseende såväl regelgivning som tillsyn, och att detta innebär ett behov av ytterligare resurser. I promemorian görs bedömningen att de tillkommande uppgifterna innebär att det uppstår ett behov av två årsarbetskrafter för att utföra de uppgifter som krävs för tillsyn och regelgivning avseende betalningsinstitut. I den nu föreslagna lagen om betaltjänster anges att ska utöva tillsyn över betalningsinstitut och över att bestämmelserna i lagen och i och rådets förordning (EG) nr 924/2009 följs. Dessutom anges att ska samråda med vid tillsynen över att lagens bestämmelser om tillträde till betalningssystem följs. Det föreslås också att och ska hantera klagomål från betaltjänstanvändare inom ramen för sin befintliga verksamhet, och att ska fungera som 9 SEPA Impact Study: Potential Benefits at , Europeiska kommissionen/CapGemini . tvistlösningsorgan vid tvister mellan betaltjänstleverantörer och Prop. 2009/10:220 konsumenter som är betaltjänstanvändare. Det nya regelverk som följer av genomförandet av betaltjänstdirektivet innebär ett utökat tillsynsansvar för och i mindre utsträckning även för . För och innebär det att myndigheterna ges i uppdrag att utföra uppgifter som ligger inom ramen för deras uppdrag. kommer att kunna ta ut avgifter av berörda aktörer inom ramen för den tillståndsgivnings- och tillsynsverksamhet som bedrivs i enlighet med lagens bestämmelser. För kommer arbetet med att lämna ut uppgifter ur belastnings- och misstankeregistren i samband med ägar- och ledningsprövning att innebära en viss ökning av arbetsbördan. De ökade kostnader som detta kan medföra ska dock hanteras inom befintliga ramar. Även för övriga berörda myndigheter gäller att de budgetära konsekvenserna av förslagen ska hanteras inom befintliga ramar. 14.1.6 Konsekvenser för domstolarna I promemorian noteras att den där föreslagna lagstiftningen innebär att ska kunna fatta ett antal överklagbara beslut, och att besluten som huvudregel får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Vidare sägs att det är svårt att bedöma hur många ärenden som kan komma att överklagas. I detta sammanhang framförs dock i promemorian att enbart ett begränsat antal aktörer är aktuella för att få tillstånd, och att det är sannolikt att domstolsväsendet har resurser att hantera detta. Den bedömning som görs i promemorian framstår som väl avvägd i denna del. Det förefaller mindre sannolikt att de nya reglerna föranleder någon större förändring i inflödet av ärenden till de allmänna förvaltningsdomstolarna. Det bedöms därför inte föreligga något behov av resurstillskott till domstolarna med anledning av den nu föreslagna lagstiftningen. 15.1Förslaget till lag om betaltjänster 1 kap. Tillämpningsområde och definitioner I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. Av första stycket framgår att lagen ska tillämpas avseende betaltjänster som tillhandahålls i och genomförs inom EES-länderna i euro eller i något EES-lands valuta. Detta innebär, såvitt avser nationella valutor i EU:s medlemsstater, att lagen som huvudregel är tillämplig på dessa. För de valutor som är nationella valutor i EES-länder som inte är medlemmar i blir lagen tillämplig först då respektive land genomför betaltjänstdirektivet i sin nationella lagstiftning. I detta sammanhang kan noteras att schweizerfranc, som är nationell valuta i EES-landet , omfattas av lagens regler efter det att har genomfört direktivet. Många av bestämmelserna i lagen är dock tillämpliga enbart på betalningstransaktioner i vissa valutor och geografiska områden. De centrala reglerna i 4 och 5 kap. som rör informationsgivning, rättigheter och skyldigheter i samband med tillhandahållande av betaltjänster är som huvudregel inte tillämpliga i fråga om alla betaltjänster som tillhandahålls inom EES, utan enbart på sådana betalningstransaktioner där både betalarens och betalningsmottagarens betaltjänstleverantör hör hemma inom EES. Dessa regler behandlas närmare i avsnitt 6.2.3. Dessutom är bestämmelserna om genomförandetid och valuteringsdag i 5 kap. 1823 §§ enbart tillämpliga på en snävare krets av betalnings- transaktioner. Dessa regler är, enligt huvudregeln i direktivets artikel 68.1, tillämpliga på betalningstransaktioner i euro och nationella betalningstransaktioner i valutan i den berörda medlemsstaten utanför euroområdet (exempelvis en betalning med svenska kronor i ). Reglerna är dessutom tillämpliga på vissa betalningstransaktioner som innebär växling mellan euro och valutan i ett EES-land utanför euroområdet. Förutsättningen är dock att växlingen sker i landet utanför euroområdet. Om betalningstransaktionen är gränsöverskridande, dvs. om betalaren och betalningsmottagaren finns i olika länder, omfattas den av direktivets regler om genomförandetid bara om den gränsöverskridande betalningstransaktionen sker i euro. Dessa bestämmelser behandlas närmare i avsnitt 9.10.2. Av andra stycket framgår att lagen innehåller bestämmelser om betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer. De bestäm- melser som avser deras verksamhet och de krav som ställs på rörelsen återfinns i 2 och 3 kap. samt såvitt avser tillsyn i 8 kap. Förslaget har behandlats i avsnitt 6.1.2. I paragrafen definieras vad som utgör betaltjänster. Definitionen av Prop. 2009/10:220 betaltjänster utgår från direktivets bilaga 1. Förslaget har behandlats i avsnitt 6.1.3 och 6.2.2. I paragrafen anges vilka organ och fysiska eller juridiska personer som utgör betaltjänstleverantörer. Det kan noteras att vissa aktörer betalningsinstitut och i viss mån registrerade betaltjänstleverantörer omfattas av såväl rörelsereglerna som reglerna om hur betaltjänster ska tillhandahållas och genomföras. Andra aktörer exempelvis kreditinstitut och pengar omfattas inte av lagens rörelseregler men däremot av reglerna om tillhandahållande och genomförande av betaltjänster. Statliga, kommunala och andra offentliga myndigheter omfattas enbart av lagens bestämmelser om tillhandahållande och genomförande av betaltjänster när de inte agerar i egenskap av offentlig myndighet. I direktivets artikel 1.1 e anges uttryckligen att dess regler inte ska gälla såvitt avser och nationella centralbanker när dessa agerar i egenskap av monetära myndigheter. När det gäller sådana postgiroinstitut som är betaltjänstleverantörer enligt direktivets artikel 1.1 c synes det inte finnas några som omfattas av definitionen. Däremot kan sådana postgiroinstitut från andra EES-länder komma att tillhandahålla betaltjänster i i enlighet med direktivets bestämmelser. Det anges därför att även sådana utländska institut från andra EES-länder är betaltjänstleverantörer. Dessutom anges att filialer till kreditinstitut från länder utanför EES är betaltjänst- leverantörer. Förslaget har behandlats i avsnitt 6.1.3. Paragrafen innehåller definitioner av begrepp som används i lagen. Förslaget har behandlats i avsnitt 6.1.3. Förslaget har behandlats i avsnitt 6.2.4. I paragrafen räknas upp ett antal olika typer av tjänster som inte omfattas av lagens bestämmelser. Yrkesmässig, fysisk transport av sedlar och mynt enligt punkten 1 från lagens tillämpningsområde. Detta undantag omfattar exempelvis värdetransporter och den kontanthantering som är förknippad med sådana transporter. Sådan verksamhet där ett värdetransportföretag hämtar eller levererar kontanter för räkning och insättning på ett annat företags, exempelvis en butiksägares, konto omfattas också av undantaget. Enligt punkten 2 undantas tjänster som innebär att betalnings- mottagaren förser betalaren med kontanter som en del av en betalningstransaktion efter uttrycklig begäran av betalaren före verkställandet av en betalningstransaktion som sker vid betalning för inköp av varor eller tjänster. Detta undantag omfattar alltså uttag av kontanter i samband med inköp, t.ex. när en kund vid inköp i en livsmedelsaffär tar ut i kontanter vid köp av matvaror för och debiteras totalt . Valutaväxlingsverksamhet, s.k. cash-to-cash-verksamhet, undantas enligt punkten 3. Undantaget avser kontantbaserad växlingverksamhet, dvs. där kontanter i en eller flera valutor växlas mot kontanter i en eller flera andra valutor utan att någon debitering eller kreditering av ett betalkonto sker i samband med växlingstransaktionen. Lagen är inte heller enligt punkten 4 tillämplig på tekniska stödtjänster som exempelvis tillhandahållande av terminaler eller annan utrustning, behandling, lagring och autentisering av uppgifter, integritetsskyddande tjänster och IT-tjänster. En förutsättning för att dessa tjänster ska undantas från lagens tillämpningsområde är att tjänsteleverantören inte har besittning över de medel som ska överföras. Ett exempel på sådana tjänster är tillhandahållande av teknisk infrastruktur som används vid betalningar, exempelvis kortterminaler och mjukvara som gör det möjligt för en betaltjänstanvändare att initiera en betalningsorder via Internet. Tjänster som baseras på betalningsinstrument som enbart kan utnyttjas inom ett begränsat nätverk av leverantörer, hos en leverantör i dennes affärsställe eller i fråga om ett begränsat varu- eller tjänsteutbud, omfattas enligt punkten 5 inte av lagens bestämmelser. Det fastställs inte några kvantitativa kriterier för när ett nätverk ska anses som begränsat. När det gäller betalningsinstrument som kan användas för betalningar inom ett nätverk av leverantörer får en bedömning av undantagets tillämplighet göras avseende varje nätverk. Utgångspunkten är att ju större omfattning nätverket har, desto mindre sannolikt är det att undantaget är tillämpligt på de tjänster som tillhandahålls. Dessutom undantas, enligt punkten 6 vissa tjänster avseende uttag av kontanter i uttagsmaskiner (bankomater). Det innebär att den som tillhandahåller fristående uttagsmaskiner men inte några andra betaltjänster, och heller inte är part i ramavtalet med den person som nyttjar uttagsautomaten, inte omfattas av lagens bestämmelser. Det ramavtal som avses i detta sammanhang är det ramavtal som ger den person som nyttjar uttagsautomaten möjlighet att disponera det betalkonto från vilket uttaget görs. Förslaget har behandlats i avsnitt 6.2.4. I paragrafen anges vissa typer av betalningstransaktioner som inte omfattas av lagens bestämmelser. Från lagens tillämpning undantas enligt punkten 1 betalnings- transaktioner med en rad olika pappersbaserade betalningsinstrument som exempelvis papperscheckar och utbetalningsavier. Av punkten 2 framgår att insamling och leverans av kontanter som inte bedrivs yrkesmässigt och som sker inom ramen för ideell verksamhet eller välgörenhet undantas från lagens tillämpningsområde. Av punkten 3 framgår att bestämmelserna i lagen inte heller ska tillämpas på betalningstransaktioner som utförs inom ett system för avveckling av betalningar eller värdepapper. De system som omfattas av detta undantag är sådana där avvecklingsagenter, centrala motparter, clearingorganisationer, centralbanker, andra medlemmar samt betaltjänst- leverantörer sinsemellan avvecklar transaktioner. Undantaget är Prop. 2009/10:220 tillämpligt på Euroclear (tidigare VPC AB:s) system för värdepappersavveckling, RIX-system, Bankgirocentralen BGC:s betalningssystem, Svenska Bankföreningens Dataclearing samt den motpartsclearing av standardiserade derivat som utförs av . Dessa system tillhandahåller inte några betaltjänster till enskilda betaltjänstanvändare. Lagen (1999:1309) om system för avveckling av förpliktelser på finansmarknaden gäller för flertalet av de systemen. Betalningstransaktioner som genomförs mellan betaltjänstleverantörer, deras ombud eller filialer för egen räkning är enligt punkten 4 undantagna från lagens tillämpning. Vidare omfattas inte enligt punkten 5 rena kontanttransaktioner direkt mellan betalare och betalningsmottagare, utan några mellanhänder. Enligt punkten 6 är lagen bestämmelser inte heller tillämpliga på en betalning från en betalare via en handelskommissionär till en betalningsmottagare, när handelskommissionären har åtagit sig att för betalarens eller betalningsmottagaren (kommittentens) räkning men i eget namn sälja eller köpa lös egendom enligt bestämmelserna i kommissions- lagen (2009:865) . Betalningstransaktioner som avser förvaltning, inlösen eller försäljning av finansiella instrument undantas från lagens tillämpningsområde enligt punkten 7. Dessa betalningstransaktioner undantas förutsatt att de genomförs av de personer som deltar i sådana avvecklingssystem som nämns i punkten 3 eller av värdepappersföretag, kreditinstitut, fondbolag, förvaltningsbolag som tillhandahåller investeringstjänster eller andra personer som har tillstånd att förvara finansiella instrument. Även betalningstransaktioner mellan företag i samma företagsgrupp, där ingen utomstående betaltjänstleverantör medverkar som mellanhand, undantas från lagens tillämpningsområde enligt andra stycket. Betalningar som görs inom en företagsgrupp, exempelvis av en central funktion som ansvarar för koncerninterna betalningsflöden, omfattas av detta undantag. Lagen är alltså inte tillämplig på sådana koncerninterna betalningar. En förutsättning är att den centrala betalningsfunktionen inte gör några betalningar till utomstående eller till enskilda anställda inom koncernen. 2 kap. Tillståndsplikt för tillhandahållande av betaltjänster Förslaget har behandlats i avsnitt 7.1.2. Av paragrafens första stycke framgår att det som huvudregel krävs tillstånd av för att få tillhandahålla betaltjänster. Sådant tillstånd får ges ett svenskt aktiebolag eller en svensk ekonomisk Avgränsningen till dessa associationsformer motsvarar vad som gäller i fråga om bedrivande av finansieringsrörelse enligt 3 kap. 1 § andra stycket lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. I andra stycket erinras om att särskilda bestämmelser om utländska företag hemmahörande inom EES finns i 3 kap. Förslaget har behandlats i avsnitt 7.1.2. Paragrafen innehåller en uppräkning av företag och myndigheter som Prop. 2009/10:220 får tillhandahålla betaltjänster utan att behöva ansöka om tillstånd för detta enligt lagen. Förslaget har behandlats i avsnitt 7.1.2. Paragrafen anger vilka kriterier som ska vara uppfyllda av betaltjänst- leverantörer med mindre omfattande verksamhet för att ska kunna bevilja ett undantag från tillståndsplikten enligt 1 §. De ifrågavarande betaltjänstleverantörerna benämns registre- rade betaltjänstleverantörer (se 1 kap. 4 §). Av första stycket framgår att ska registrera dem som har beviljats undantag från tillståndsplikt. Underrättelse som kan behöva lämnas enligt paragrafens andra stycke avser exempelvis en förestående expansion av verksamheten som innebär att omfattningen av betaltjänstverksamheten kan komma att överstiga det gränsvärde som anges i 3 § första stycket 1. styrelsens sammansättning, avseende posten som verkställande direktör eller som ansvarig för betaltjänstverksamheten torde innebära en skyldighet att underrätta . När en fysisk person tillhandahåller betaltjänster är han eller hon också ansvarig för När det gäller juridiska personer är det den person inom företaget som har det övergripande ansvaret för betaltjänstverksamheten som är ansvarig för betaltjänstverksamheten. Vem detta är kan skilja sig åt i olika företag beroende på deras interna I tredje stycket erinras om att bestämmelser om register finns i 8 kap. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Förslaget har behandlats i avsnitt 7.1.2. Paragrafens första stycke motsvarar artikel 26.5 i direktivet och anger