prop · GX0395 · 2010-02-08 00:00:00 — Av vad som ovan sagts följer att bestämmelserna i tredje stycket i remissförslagets 16 § om kostnader för markering av flyghinder bör tas in i en närmast följande paragraf. Det framgår inte av remissen närmare vilka kostnader för markering av flyghinder som avses. Enligt Lagrådets uppfattning bör detta utvecklas under det fortsatta lagstiftningsarbetet. Lagrådet anser vidare att de föreslagna bestämmelserna kan göras mer lättlästa och föreslår att de ges följande lydelse: I fråga om kostnader för markering av flyghinder enligt 19 § första stycket 2 gäller följande, om inte annat har avtalats. Vid inrättande eller ändring av en flygplats eller tillhörande inflyg- nings- eller utflygningsprocedurer ska kostnaderna betalas av den som inrättar eller ändrar flygplatsen eller procedurerna. Vid uppförande av en byggnad eller annan anläggning vid en befintlig flygplats och tillhörande inflygnings- eller utflygningsprocedurer ska kostnaderna betalas av den som uppför byggnaden eller anläggningen. Om Lagrådets förslag om en ändrad paragrafindelning godtas bör påföljande paragrafer givetvis omnumreras. 6 kap. 20 § I paragrafen införs en skyldighet att under närmare angivna förut- sättningar lämna en flyghinderanmälan innan vissa byggnadsarbeten påbörjas. Lagrådet har inga invändningar i sak mot bestämmelserna men kan konstatera att innehållet är påfallande detaljrikt i förhållande till andra närmast jämförbara bestämmelser i lagen. Detaljrikedomen gäller både den materiella regleringen i första stycket och den formella i andra stycket. Enligt Lagrådet kan det finnas goda skäl för att i lagen begränsa innehållet till grunderna för anmälningsskyldigheten och överlåta till regeringen att meddela närmare föreskrifter. Lagrådet vill därför peka på möjligheten att i stället ge paragrafen följande utformning: Den som för egen räkning utför eller låter utföra arbeten som avser uppförande eller tillbyggnad av en byggnad eller annan anläggning som kan utgöra fara för flygsäkerheten är skyldig att göra en anmälan om arbetena innan dessa påbörjas (flyghinderanmälan). Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om skyldigheten att göra flyghinderanmälan. 7 kap. 6 § Enligt den föreslagna paragrafen krävs tillstånd (bruksflygtillstånd) för att få utföra vissa arbeten med hjälp av luftfartyg, t.ex. lyft, bogsering, inspektioner och övervakning. Av andra stycket framgår att regeringen får föreskriva att den myndig- het som prövar frågor om bruksflygtillstånd får uppdra åt någon annan att göra prövningen. Här återkommer de frågor som Lagrådet har kommenterat redan under 1 kap. 9 § första stycket tredje meningen och 3 kap. 8 §, dvs. den oklarhet i ordalydelsen som innebär att man inte riktigt vet om den som gör prövningen ska göra denna i myndighetens eller eget namn och om det senare är fallet vad som då avses gälla för myndighetsutövning genom någon utanför myndighetssfären. Vidare finns i tredje stycket en möjlighet att i ett enskilt fall besluta om undantag från kravet på bruksflygtillstånd om verksamheten inte är av större omfattning eller om det i övrigt finns särskilda skäl. Frågan om vad som avses med uttrycket inte är av större omfattning kommenteras inte närmare i lagrådsremissens författningskommentar. Enligt Lagrådets mening bör under den fortsatta beredningen klargöras vad som avses med det här nya uttryckssättet. Detta bör kunna ske med bl.a. några exempel. 7 kap. 8 § Paragrafen innehåller flera normgivningsbemyndiganden. Lagrådet hänvisar här till det som sagts under 6 kap. 17 §. 8 kap. 1 och 2 §§ Paragraferna har den gemensamma underrubriken och båda innehåller bestämmelser om trafik vid luftfart. Enligt Lagrådets uppfattning blir bestämmelserna mer lättlästa om de förs samman till en paragraf som ges följande lydelse: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.trafik vid luftfart, 2.vad som i övrigt ska iakttas vid luftfart för att olyckor och olägenheter ska undvikas, 3.flygvägar som luftfartyg ska följa inom svenskt område, 4.begränsningar i användningen av luftrum i anslutning till sådana flygvägar, och 5.flygningar över landets gränser. Om förslaget godtas måste övriga paragrafer i kapitlet numreras om. 8 kap. 3 § I paragrafen regleras frågor om landningsplikt. Till paragrafen ansluter en straffbestämmelse i 13 kap. 4 § första stycket 18. Enligt Lagrådets uppfattning bör första stycket första meningen formu- leras om så att den ger klart besked om att en uppmaning att landa ska riktas till föraren av luftfartyget. Av liknande skäl bör tredje stycket ges en annan utformning, förslagsvis följande: Om bestämmelserna i första eller andra stycket inte följs, får luft- fartygets fortsatta färd hindras. När det gäller sistnämnda bestämmelse vill Lagrådet tillägga att remissen saknar några kommentarer om vilka åtgärder som det i praktiken kan bli aktuellt att vidta för att hindra fortsatt färd. Enligt fjärde stycket första meningen överlämnas det åt regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva vem som får besluta om åtgärder enligt paragrafen och meddela ytterligare före- skrifter. I andra meningen sägs vidare att det också får föreskrivas eller i ett enskilt fall beslutas om att sådana åtgärder får beslutas av en enskild. Det har vid föredragningen inför Lagrådet upplysts att nyssnämnda andra meningen om enskildas beslutanderätt inte är nödvändig utan kan utgå. Mot bakgrund av vad som upplysts bör det fjärde stycket förslagsvis kunna formuleras på följande sätt: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om skyldighet att landa. Beslut i frågor som avses i denna paragraf meddelas av myndighet som regeringen bestämmer. 8 kap. 5 § Lagrådet föreslår att paragrafens senare led ges följande lydelse: föreskrifter om handlingar som ska medföras vid luftfart (luftfartygs- handlingar). 10 kap. 6 § Med hänvisning till vad Lagrådet nedan säger under 12 kap. 8 § bör en definition av tas in i andra stycket. 11 kap. 1 § Enligt paragrafen ankommer det på Transportstyrelsen eller den som myndigheten utser att i vissa fall förbjuda eller hindra ett luftfartygs avgång. Av författningskommentaren framgår att med Transportstyrelsen ska i regel avses en person som tjänstgör vid styrelsen och som bl.a. har till uppgift att utföra tillsyn av flygverksamheten eller över luftfartygs luft- värdighet samt annan tillsyn. Vidare avses en person som Transport- styrelsen särskilt befullmäktigat att vid behov vidta sådana åtgärder som regleras i paragrafen. Enligt Lagrådets mening uppkommer inte här på samma sätt som på flera andra ställen i lagförslaget tvekan om huruvida ett beslut ska fattas i Transportstyrelsens eller eget namn. I nu avsedda situationer torde besluten tas uteslutande i Transportstyrelsens namn (jfr dock Lagrådets kommentar till bl.a. 1 kap. 9 § första stycket tredje meningen och 3 kap. 8 §). 12 kap. 1 § Av andra stycket följer att regeringen får meddela föreskrifter om att en tillsynsmyndighet får anlita någon annan vid tillsynen. Vidare framgår av tredje stycket att en sådan person ska ges tillträde till luft- fartyg m.m. Regleringen innebär enligt författningskommentaren att även enskilda på myndighetens uppdrag kan fullgöra tillsynsuppgifter. Det tyder enligt Lagrådet på att uppgifter som innefattar myndighetsutövning ska få överlämnas till enskilda. Därmed väcks sådana frågor med anknytning till rättssäkerheten som Lagrådet tagit upp under bl.a. 1 kap. 9 första stycket tredje meningen och 3 kap. 8 §. I likhet med vad som sagts bör därför den närmare innebörden också av den här föreslagna bestämmelsen belysas. I fjärde stycket anges att tillsynsåtgärder får vidtas stickprovsvis om det sker på ett icke-diskriminerande sätt. Av remissen framgår att bestämmelsen baseras på ett EG-direktiv som tar sikte på sådana luft- fartyg från tredje land som använder flygplatser inom gemenskapen. I dessa fall ska tillsyn få genomföras enligt ett stickprovsförfarande utan att särskild misstanke föreligger om att några regler för luftfarten inte följs. Enligt Lagrådets uppfattning innebär den valda formuleringen av fjärde stycket knappast att dess tillämpning kan begränsas till de fall som avses i EG-direktivet. Bestämmelsen torde i stället innebära att varje tillsyns- åtgärd, oavsett luftfartygets nationalitet e.d., måste vidtas inom ramen för ett stickprovsförfarande. En myndighet skulle alltså inte få genomföra tillsynsåtgärder på någon annan urvalsgrund. Lagrådet är inte övertygat om att lagförslaget avses få denna innebörd. Att tillsynsåtgärder inte får vidtas på ett diskriminerande sätt torde vara en självklarhet (jfr 1 kap. 9 § regeringsformen). Någon särskild bestämmelse i den delen erfordras därför inte enligt Lagrådets mening. Däremot skulle i första stycket kunna tas in att tillsynsåtgärder får vidtas även stickprovsvis. Paragrafens fjärde stycke kan då utgå. 12 kap. 4 § I första stycket behandlas överklaganden av Transportstyrelsens beslut i frågor som rör trafiktillstånd. Lagrådet kan emellertid konstatera att enligt 7 kap. 9 § trafiktillstånd meddelas av regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer. Överklagandebestämmelsen bör därför formuleras så att den bättre knyter an till 7 kap. 9 §. Andra stycket tar upp överklaganden av och Transportstyrelsens övriga beslut. Lagrådet kan mot detta anmärka att över huvud taget inte nämns i lagen i övrigt. En annan invändning gäller att det i likhet med vad som sagts om 7 kap. 9 § i flera paragrafer föreskrivs att beslut ska fattas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer och således utan att Transport- styrelsen eller någon annan myndighet pekas ut. Enligt Lagrådets uppfattning bör paragrafen utgöra utgångspunkten för en heltäckande reglering av möjligheterna till överklagande. Det skulle också stämma bättre överens med kapitelrubriken , överklagande m.m. och underrubriken . De bestämmelser om över- klagande som återfinns på andra ställen i lagen bör därför flyttas hit eller till någon direkt påföljande paragraf. Det gäller i fråga om dels förbudet i 4 kap. 21 § sista stycket mot överklagande av beslut om omhänder- tagande av flygcertifikat, dels bestämmelserna i 4 kap. 25 § tredje stycket och 29 § andra stycket om begränsningar i rätten att särskilt överklaga vissa förelägganden och dels kravet i 4 kap. 28 § sista stycket på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten av beslut om återkallelse av flygcertifikat m.m. som länsrätt fattar som första instans. I andra stycket i remissförslaget anges att möjligheten att överklaga hos allmän förvaltningsdomstol gäller beslut vid myndighetsutövning mot enskild. Det förefaller Lagrådet mer ändamålsenligt att, om avsikten med detta citat är att normbeslut dvs. beslut om att meddela föreskrift inte ska få överklagas, i stället ha en uttrycklig överklagande- regel som gäller sådana beslut. Lagrådet bedömer vidare att läsningen skulle underlättas om över- klaganderegleringen delas upp på flera paragrafer. Mot denna bakgrund skulle bestämmelserna om överklagande kunna föras in som 46 §§ enligt följande: 4 § En förvaltningsmyndighets beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, om inte annat följer av 5 §. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten av beslut i mål som avses i första stycket och i mål som avses i 4 kap. 28 §. 5 § En förvaltningsmyndighets beslut i frågor som rör trafiktillstånd får överklagas hos regeringen. Ett beslut enligt 4 kap. 21 § om omhändertagande av flygcertifikat får Detsamma gäller beslut i ärenden som avses i 20 § första stycket 5 förvaltningslagen (1986:223). Ett föreläggande enligt 4 kap. 25 § får prövas av allmän förvaltnings- domstol endast i samband med prövning av frågan om återkallelse på grund av att föreläggandet inte har följts. Ett föreläggande enligt 4 kap. 29 § får överklagas endast i samband med ett överklagande av det beslut genom vilket målet avgörs. 6 § Ett beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har medde- lats med stöd av lagen gäller , om inte annat anges i beslutet. Om detta godtas behöver 12 kap. 58 §§ i remissförslaget numreras Slutligen vill Lagrådet som har påtalats i anslutning till bl.a. 1 kap. 9 § första stycket sista meningen nämna att flera bestämmelser i remissförslaget innehåller oklarheter om vilken roll andra organ än myndigheter avses ha och vad för slags beslut som de ska kunna fatta. Det bör därför framhållas att överklagande av beslut av sådana organ förutsätter uttryckligt stöd i författning. 12 kap. 5 § (12 kap. 7 § enligt Lagrådets förslag) I denna paragraf pekas Transportstyrelsen ut på ett liknande sätt som i Regeln här tar sikte på beslut om tillstånd att inrätta flygplatser (6 kap. 4 §) och tillstånd att driva flygplatser (6 kap. 7 §). Inte i fråga om något av dessa båda lagrum namnges Transportstyrelsen. paragrafen bör enligt Lagrådet därför kunna inledas med följande ord: En förvaltningsmyndighets beslut om . 12 kap. 6 § I paragrafens första stycke ges regeringen eller myndighet som rege- ringen bestämmer ett vittgående bemyndigande att meddela föreskrifter. Lagrådet förordar att bemyndigandet ges följande utformning: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela de ytterligare föreskrifter i de avseenden som behandlas i lagen och som behövs till skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa eller 12 kap. 8 § I paragrafen beskrivs närmare vad som ska förstås med två konventioner, varav den ena () bara nämns på ett annat ställe i lagen, 10 kap. 6 § andra stycket, medan den andra (Chicago- konventionen) inte alls förekommer i lagen i övrigt. uppfattning förenklas regleringen om definitionen av Genève- konventionen i stället tas in i 10 kap. 6 § andra stycket och definitionen av Chicagokonventionen helt utgår. Paragrafen kan då slopas. I det föreslagna kapitlet finns förhållandevis vittomfattande straff- bestämmelser. När regler utformas inom straffrätten är det enligt Lagrådets mening särskilt viktigt av rättssäkerhetsskäl att principer om förutsebarhet, enhetlighet, proportionalitet, legalitet och likabehandling iakttas (jfr bl.a. 1 kap. 9 § regeringsformen). I det följande ger Lagrådet några exempel på de iakttagelser som har gjorts vid genomgång av förslaget till straffbestämmelser i lagrådsremissen. Sammantaget är Lagrådets bedömning att bestämmelserna måste bli föremål för en förnyad genomgång under den fortsatta beredningen av lagstiftnings- ärendet innan de läggs till grund för lagstiftning. Lagrådet vill här också erinra om sitt förslag att föra över bestämmel- serna i 5 kap. 6 § till detta kapitel. 13 kap. 1 § Enligt paragrafens första stycke döms den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet manövrerar ett luftfartyg på ett sådant sätt att andras liv eller egendom utsätts för fara för vårdslöshet i flygtrafik till böter eller till fängelse . Uttryckssättet bör enligt Lagrådets mening vara till böter eller fängelse (jfr t.ex. 12 kap. 1 § brotts- balken). Är brottet grovt döms enligt andra stycket till fängelse i högst . Lagrådet kan konstatera att det inte vare sig i författningstexten eller av författningskommentaren ges någon närmare ledning till frågan vad som särskilt ska beaktas vid bedömande av om huruvida brottet är grovt. I stället överlämnas till rättstillämpningen att göra en helhetsbedömning av samtliga omständigheter. Enligt Lagrådets mening förtjänar frågan att övervägas ytterligare under den fortsatta beredningen (jfr t.ex. 13 kap. 3 §). 13 kap. 2 § I paragrafens första stycke finns bestämmelser om att den som tjänstgör ombord på ett luftfartyg efter att har förtärt alkoholhaltiga drycker kan under vissa förutsättningar dömas för flygfylleri. Vidare sägs att detsamma gäller den som utövar tjänst som anges i 6 kap. 18 §. Av författningskommentaren framgår att uttrycket tjänstgör ombord på luftfartyg avses omfatta såväl flygbesättning som kabinpersonal. Genom hänvisningen till 6 kap. 18 § inbegrips även flygledare i flyg- trafikledningstjänst och flygtekniker samt i den mån regeringen har före- skrivit det även annan personal inom markorganisationen med tjänst- som är av väsentlig betydelse för säkerheten. Lagrådet kan konstatera att vid kriminalisering av onykterhetsbrott i samband med andra trafikslag har andra lösningar valts. Ofta tar straff- bestämmelserna sikte på förare och andra personer som har uppgifter som är av väsentlig betydelse för säkerheten. T.ex. föreskrivs i 20 kap. 4 § sjölagen (2004:1009) att den som framför ett fartyg eller i övrigt på ett fartyg fullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller något annat medel, att det kan antas, att han inte på ett betryggande sätt kan utföra vad som därvid åligger honom, döms för sjöfylleri till böter eller fängelse . Det som i den här kommenterade paragrafen kan leda fel är framför allt ordet tjänstgör även om ordet har förts över från gällande rätt. I författningstexten saknas en definition av vad som avses med tjänstgör i denna lag. Enligt allmänt språkbruk menas med tjänstgöra att vara anställd, att vara i tjänst, arbeta och tjäna, fungera (jfr Svenskt språkbruk, utarbetad av , 2003). Ordet tjänstgör kan således leda tanken till någon som är anställd i allmän eller enskild tjänst eller kanske till och med bedriver egen yrkes- verksamhet. Men man kan onekligen fråga sig vad som gäller för den som berusad framför ett luftfartyg för nöjes skull på sin fritid. Sannolikt ska väl också en sådan flygförare omfattas av straffbestämmelsen, men frågan är om den beskrivna situationen täcks av författningstextens ordalydelse när nu ordet tjänstgör används. Här kan erinras om att det särskilt inom straffrätten är av största vikt av rättssäkerhetsskäl att bestämmelserna inte är utformade så att de kan ge upphov till tvekan om innebörden. En annan fråga där tvekan möjligen kan uppstå är vad som avses med uttrycket ombord på ett luftfartyg. Att en berusad befälhavare kan göra sig skyldig till och dömas för flygfylleri när han eller hon är inne i själva luftfartyget torde vara uppenbart. Men vad avses gälla för samme befälhavare om han eller hon exempelvis i stället befinner sig på en genomgång inför en flygning eller på väg ut till luftfartyget. Enligt Lagrådets mening måste frågorna uppmärksammas under den fortsatta beredningen och bl.a. övervägas om paragrafen i nu berörd del bör utformas med 20 kap. 4 § sjölagen som förebild. 13 kap. 4 § Paragrafens första stycke innehåller en omfattande brottskatalog på 19 punkter. Läser man sedan paragrafen tillsammans med främst före- slagna 5 och 6 §§, där hänvisning sker både till EG-förordningar och flertalet kapitel i lagen, står det klart att man i 13 kap. har en anmärkningsvärt omfattande kriminalisering. Gemensamt för de 19 punkterna är att här straffbeläggs med böter eller fängelse gärningar som anges direkt i lagen eller i kommande föreskrifter som har meddelats av regeringen. T.ex. följer av punkten 17 bl.a. att till böter eller fängelse döms den som uppsåtligen vid utövandet av luftfart åsidosätter de villkor som har meddelats av regeringen med stöd av 7 kap. 9 § andra stycket. Paragrafen handlar om meddelande och återkallande av trafiktillstånd för luftfart. Sådana trafiktillstånd meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Av andra stycket framgår att när ett trafiktillstånd meddelas får tillståndet förenas med villkor. Om tillståndet meddelas av regeringen får sådana villkor beslutas av den myndighet som regeringen bestämmer. Såvitt Lagrådet kan förstå av lagrådsremissen är avsikten att den som bryter mot ett trafiktillståndsvillkor som har meddelats av regeringen kan dömas till fängelse. Har däremot motsvarande villkor meddelats av en myndighet utgör överträdelsen av villkoret inget brott. I andra punkter i den här kommenterade paragrafen synes effekten i jämförbara enskilda fall kunna bli likartad, dvs. att den som bryter mot villkor meddelat av regeringen kan komma att dömas till fängelse medan motsvarande över- trädelser av villkor meddelat av en myndighet i en del fall inte utgör brott och i andra fall som mest kan föranleda böter (jfr 13 kap. 4 och 6 §§). Enligt Lagrådets mening bör t.ex. en näringsidkare som i här nämnt fall dömts till fängelse på grund av överträdelse av ett villkor meddelat av regeringen kunna hävda att sådan lagstiftning strider mot inledningsvis nämnda principer i och med att en annan näringsidkares överträdelse av motsvarande villkor utfärdat av en myndighet är straffri. Under den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet måste mot denna bakgrund enligt Lagrådets mening en förnyad genomgång göras av paragrafen och de paragrafer till vilka det hänvisas. En annan fråga som uppkommer vid granskning av paragrafens första stycke är att bakom de 19 punkterna ligger enbart uppsåtliga gärningar. Av andra stycket framgår emellertid att samtliga punkter utom en också avser den som av oaktsamhet bryter mot vad som sägs i punkterna i första stycket. Vidare hänvisas i andra stycket till en punkt 20, trots att någon sådan punkt inte finns. Enligt Lagrådets mening bör man redan i första stycket ta med oaktsamhetsbrotten och skriva den som uppsåtligen eller av oaktsamhet Med en sådan lösning kan man i andra stycket nöja sig med att göra undantag för den punkt (punkten 9) som enligt remissen endast tar sikte på uppsåtliga gärningar. Andra exempel som motiverar en ytterligare genomgång av paragrafen är att det i punkten 1 talas om förbud när det sannolikt är mera korrekt att använda ordet föreskrifter. Vidare bör i punkten 2 inte bara anges villkor, utan även förbud och föreskrifter. Vad gäller punkten 7 skulle den bli tydligare om den fick följande lydelse: tillverkar eller utför underhålls-, reparations- eller ändringsarbeten på luftfartyg eller tillbehör eller reservdelar till luftfartyg utan tillstånd. Dessutom behöver punkterna 11 och 12 kompletteras så att beskriv- ningen inte bara sker genom hänvisning till lagrum (jfr övriga punkter). Beträffande punkten 14 kan ifrågasättas om hänvisningen till 6 kap. 17 § första stycket ska gälla även styckets andra mening, dvs. om de som vill genomgå utbildning till flygledare men inte har elevtillstånd också ska omfattas. Till detta kommer frågan i punkten 16 om med utövar luftfart egentligen avses utövar luftfartsverksamhet. Vidare finns i punkten 19 en hänvisning till 9 kap. 3 § där fråga är om inte hänvisningen rätte- ligen bör göras till 9 kap. 2 eller 3 §. 13 kap. 6 § Enligt punkten 1 döms den till böter som uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktiga uppgifter i ett ärende som rör innehav av certifikat eller behörighetsbevis eller frågan om annan behörighet eller vid prov, kontroller eller annan tillsyn över behörigheten. Av författningskommentaren, i vilken för övrigt tas upp och kommen- teras fem punkter trots att lagtexten bara innehåller tre punkter, är det svårt att finna någon ledning för hur punkten 1 och oriktig uppgifts- lämning vid prov ska förstås. Uttrycket vid prov är enligt Lagrådets mening alltför allmänt hållet varför frågan bör uppmärksammas under den fortsatta beredningen. 13 kap. 9 § Enligt den föreslagna paragrafen döms inte till ansvar enligt denna lag om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i brotts- balken, eller om gärningen utgör en överträdelse av ett föreläggande eller förbud som förenats med vite. Paragrafens första del har sin förebild i 13 kap. 5 § första stycket luft- Enligt vad som föreskrivs i det stycket ska inte dömas till ansvar enligt denna lag för gärning som är belagd med straff enligt Av författningskommentaren till paragrafen finns inte någon närmare förklaring till den citerade ändringen som görs i förhållande till gällande rätt och inte heller om frågor kan uppkomma med anknytning till 5 §