prop · GX03120 · 2010-04-01 00:00:00 — Med anledning av denna synpunkt konstaterar regeringen att det är reglerat i lag att sjukförsäkringsavgiften ska beräknas med hänsyn till hur karenstiden bedöms påverka försäkringens utgifter (se 3 kap. 17 § socialavgiftslagen). Denna beräkningsprincip är enligt regeringens bedömning rimlig. I promemorian föreslås att sänkningen bör uppgå till . i , som i och för sig anser att det är rimligt att kompensera för den längre karenstiden, avstyrker avgiftssänkningens nivå. Bakgrunden till detta är att den före- slagna förändringen innebär en omfördelning av allmänna medel till företagare från övriga medborgare. Med anledning av detta vill rege- ringen, till skillnad från vad Företagarna också framför, framhålla att beräkningen av avgiftssatser inom socialförsäkringen görs socialför- säkringsmässigt, det vill säga utifrån hela befolkningen. Olika avgifts- satser sätts således inte för grupper med olika risk utan risken fördelas över hela det kollektiv som omfattas av socialförsäkringen. Beroende på hur smala gränssnitt man väljer att studera kommer därför alltid social- försäkringen för vissa grupper att vara en offentligfinansiell kostnad. För andra grupper utgör försäkringen en offentligfinansiell intäkt som finansierar hela eller delar av nämnda kostnad. Egenföretagarnas sjuk- Prop. 2009/10:120 skrivningsmönster medför att förslaget att öka karenstiden och därmed sänka sjukförsäkringsavgiften leder till en offentligfinansiell kostnad. Det vore dock enligt regeringens uppfattning orimligt att av denna anled- ning ge egenföretagare en högre sjukförsäkringsavgift än vad som är motiverat utifrån en socialförsäkringsmässig beräkning av värdet av en sjukförsäkring med sju dagars karens. Sammantaget anser regeringen att det minskade försäkringsinnehållet motiverar att sjukförsäkringsavgiften i egenavgifterna sänks . För fördelar sig avgifterna således på följande sätt, där höger kolumn illustrerar egenavgifterna , dvs. den dag då sänkningen av sjukförsäkrings- avgiften föreslås börja gälla. 6,78* 6,04* * Sjukförsäkringsavgiften varierar beroende på vald karenstid. I budgetpropositionen har regeringen aviserat som sin avsikt att föreslå att egenföretagare ska ha möjlighet att få nedsättning av egenavgifterna , dock högst med (se prop. 2009/10:1, finansplan m.m. avsnitt 7.2.2.1). Inom har utarbetats en promemoria med ett sådant förslag (dnr Fi2009/7326). Promemorian har remissbehandlats. Regeringen har därefter denna dag beslutat proposition 2009/10:178 Nedsättning av egenavgifter. 7.4Generellt högkostnadsskydd för sjuklönekostnader för alla arbetsgivare Regeringens förslag: Nuvarande försäkring mot kostnader för sjuklön ersätts med ett generellt högkostnadsskydd som omfattar alla arbets- givare. En arbetsgivare vars kostnader för sjuklön under ett kalenderår överstiger den beräknade genomsnittliga årliga sjuklönekostnaden för samtliga arbetsgivare, ska kunna erhålla ersätt- ning från sjukförsäkringen enligt lagen om allmän försäkring för över- skjutande del av sjuklönekostnaden. Med kostnader för sjuklön avses även socialavgifter, allmän löne- avgift och särskild löneskatt. Till den del den överskjutande sjuklöne- kostnaden utgörs av ersättning till arbetstagare som omfattas av särskilt högriskskydd ska dock ingen ersättning betalas ut, eftersom sådan betalas ut enligt 16 § lagen om sjuklön. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om villkor för rätten till ersättning för sjuklönekostnader. Följdändringar och redaktionella ändringar görs i bestämmelserna om omprövning och överklagande av beslut i 28 § lagen om sjuklön. Regeringens bedömning: Den genomsnittliga årliga sjuklönekost- naden, i form av en procentsats, bör beräknas och fastställas . Ersättningen för sjuklönekostnader bör betalas ut kalenderårsvis i efterskott. Det bör vara möjligt att under vissa förutsättningar begära ersättning i förskott. Rätten att begära ersättning i förskott bör över- gångsvis kunna begränsas så att den inte gäller förrän efter utgången av . Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att det generella högkostnadsskyddet ska gälla först när sjuklönekostnaderna överstiger den genomsnittliga sjuklönekostnaden för samtliga arbetsgivare. Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som har yttrat sig är positiva till, eller har inte några synpunkter på förslaget. De remissinstanser som är positiva är , Jämställdhets- ombudsmannen, för näringslivsutveckling, , Akademikers , Kommuner och Landsting och . Verket för närings- livsutveckling, exempelvis, välkomnar förslaget om ett högkostnads- skydd för sjuklönekostnader. Verket har konstaterat att så kallade solo- företag, företag utan några anställda, ser en rad risker förknippade med att anställa en första person, eftersom risken för att de anställda blir sjuka uppfattas som ett stort problem. Företagarna, i , , och tar inte tydligt ställning till förslaget. efterlyser ytterligare analys i fråga om behovet av ett högkostnadsskydd och understryker att varje åtagande inom ramen för den allmänna sjukförsäkringen innebär att utrymmet för en avgiftssänkning minskar. organisation uttrycker att man inte har något generellt emot ett högkost- nadsskydd, så länge det inte uppstår en situation där arbetsgivare med höga sjuklönekostnader på grund av strukturella problem tappar incitament att satsa på förebyggande arbete på grund av att staten tar kostnaden. Statskontoret avstyrker förslaget om högkostnadsskydd för sjuklönekostnader med motiveringen att det behövs en bredare och mer grundläggande översyn av systemet med sjuklön. Lagen (1991:1047) om sjuklön trädde i kraft (prop. 1990/91:181, bet. 1990/91:SfU18, rskr. 1990/91:372). I lagstiftningen infördes även bestämmelser om en frivillig försäkring mot sjuklönekostnader. Försäkringen mot sjuklönekostnader avsåg arbets- givare med få anställda och begränsades därför till arbetsgivare med lönekostnader som inte översteg ett visst belopp. uppgick denna högsta lönekostnad till (130 prisbasbelopp). Premien för försäkringen i procent av årslönesumman har varierat mellan 0,6 () och 2,5 (). Anslutningen till försäkringen var som högst i mitten av 1992 med 13 325 företag. Därefter har intresset för försäkringen stadigt sjunkit och antalet försäkringstagare uppgick till cirka 2 600. Cirka 175 000 företag hade möjlighet att teckna försäkringen 2008. förlängdes sjuklöneperioden från 14 (prop. 2002/03:100, bet. 2002/03:FiU21, rskr. 2002/03:235). infördes ett högkostnadsskydd mot kostnader för sjuklön. Det gällde för arbetsgivare med en årlig lönesumma som högst uppgick till 160 prisbasbelopp. Ersättning gavs i olika intervaller med lägre ersättning för de större företagen. Ersättning erhölls för den del av sjuklönekostnaderna som översteg ett sjuklönetak. Detta tak utgjordes av ett belopp som motsvarade av den genomsnittliga sjuklönekvoten för samtliga arbetsgivare. Ersättning lämnades för arbetsgivares sjuklönekostnad som uppkommit från och med dag två till och med dag tjugoett, samt för arbetsgivaravgifter, allmän löneavgift och särskild löneskatt, till den del avgifterna och skatten var hänförliga till den utbetalda sjuklön som skulle ersättas. Högkostnadsskyddet ansågs emellertid strida mot och tidsbegränsades därför till att gälla /05. Skälet till att högkostnadsskyddet ansågs strida mot var att det inte omfattade alla företag. Skälen för regeringens förslag: Företag med många anställda kan sägas ha ett eget utjämningsunderlag som gör att företagets sjuklöne- kostnad inte avviker särskilt mycket från den genomsnittliga sjuklöne- kostnaden för alla företag. Små företag är däremot mer utsatta. Sjuklöneansvaret utgör ett ekonomiskt risktagande oavsett om före- taget har en god arbetsmiljö eller inte. Små och speciellt nystartade före- tag som är på väg att etablera sig på marknaden är särskilt känsliga för denna risk, eftersom de ofta har dålig likviditet och små resurser i övrigt att hantera oväntade kostnadsökningar. Regeringen föreslår därför att den nuvarande frivilliga försäkringen mot kostnader för sjuklön ersätts med ett generellt högkostnadsskydd som omfattar alla arbetsgivare. Syftet är att särskilt de små företagen ska våga anställa fler personer. En arbetsgivare vars kostnader för sjuklön under ett kalenderår över- stiger den beräknade genomsnittliga årliga sjuk- lönekostnaden för samtliga arbetsgivare, ska kunna erhålla ersättning från sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring för överskjutande del av sjuklönekostnaden. Med kostnader för sjuklön avses även socialavgifter, allmän löneavgift och särskild löneskatt. Till den del den överskjutande sjuklönekostnaden utgörs av ersättning till arbetstagare som omfattas av särskilt högrisk- skydd föreslås dock ingen ersättning betalas ut, eftersom sådan betalas ut enligt 16 § lagen om sjuklön. efterlyser ytterligare analys om behovet av ett högkostnadsskydd. Regeringen anser att den analys om behovet av ett högkostnadsskydd som föreligger är fullt tillräcklig. Förutom betänkan- det Trygghetssystemen för företagare (2008:89) kan nämnas även de betänkanden (, SOU 1997:142 och HpH-utred- ningen, SOU 2002:5) som låg till grund för det högkostnadsskydd för arbetsgivare med ett begränsat antal anställda som trädde i kraft och som upphörde att gälla /2005. har inte något generellt emot ett högkostnadsskydd, så länge inte incitamenten att satsa på förebyggande arbete hos arbetsgivare med höga sjuklönekostnader påverkas negativt. Syftet med förslaget är att särskilt de små företagen ska våga anställa fler personer. Detta gynnar särskilt de arbetstagare vars situation TCO uttrycker oro för. Förslaget innebär inte någon förändring avseende arbetsgivares ansvar gällande arbetsmiljö och rehabilitering. Följdändringar och ändringar av redaktionell karaktär föreslås i bestämmelserna i 28 § om omprövning och överklagande av beslut som fattas med stöd av lagen om sjuklön. Skälen för regeringens bedömning: Den genomsnittliga årliga sjuk- lönekostnaden, i form av en procentsats, bör beräknas och fastställas . Den bör utgöras av arbetsgivarnas totala sjuklönesumma dividerad med arbetsgivarnas totala årslönesumma. Ersättning för sjuklönekostnader bör betalas ut kalenderårsvis i efter- skott. Det bör dock vara möjligt att under vissa förutsättningar ansöka om ersättning i förskott för sjuklönekostnad som före årets utgång har överskridit det fastställda sjuklönetaket. Regeringen anser nämligen att om det inte finns någon möjlighet att få ersättning i förskott urholkas nyttan av högkostnadsskyddet, särskilt för små och ekonomiskt sårbara företag. Detta på grund av att ersättningen då skulle kunna komma cirka efter det att de aktuella sjuklönekostnaderna som tidigast kan ha uppkommit. Antalet ansökningar om förskott per arbetsgivare bör dock, med tanke på bland annat de administrativa kostnaderna för , kunna begränsas. Det kan till exempel uppnås genom att en ansökan om förskott tidigast kan göras när förflutit sedan en tidigare ansökan gjorts. Vidare bör möjligheten att begära ersättning i förskott övergångsvis kunna begränsas så, att den inte gäller genast vid lagförslagets ikraftträdande, utan först efter utgången av . Skälet till detta är att bör ges tid att utveckla IT-stöd innan det blir aktuellt att göra utbetalningar. administrativa kostnaderna inledningsvis bli onödigt höga för myndig- Prop. 2009/10:120 heten, som risken för fel skulle öka. 7.5Ändrad beräkningsmetod för egenföretagare vid uttag av tillfällig föräldrapenning Regeringens förslag: Vid uttag av tillfällig föräldrapenning enligt 4 kap. 14 § lagen om allmän försäkring ska, för försäkrade med inkomst av annat förvärvarbete, den sjukpenninggrundande inkomsten delas med 260. Tillfällig föräldrapenning ska i dessa fall kunna utges under högst i en sjudagarsperiod. När ersättning begärs för fler än i sjudagarsperioden görs beräkningen med början från och med i en sådan period. Sjudagars- perioden ska alltid beräknas med utgångspunkt i den dag för vilken ersättning begärs, varefter de närmast föregående räknas med i perioden. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har svarat är positiva till utredningens förslag. tillstyrker förslaget att delningstalet för inkomst av annat förvärvsarbete bestäms . vill lyfta fram vikten av att delningstalet ska motsvara företagarens omfattning av arbetet. Man anser vidare att förslaget att begränsa ersättningen till borde ha förtydligats i utredningen. i anser att det är bra att man likställer årsarbetstid mellan anställda och egenföretagare så att egenföretagare inte får en lägre ersättning än anställda med jämförbar inkomst vid vård av sjukt barn. Akademikers Centralorganisa- tion tillstyrker förslaget om ändrat delningstal från 365 till 260 vid uttag av tillfällig föräldrapenning. Att nu gå över till s. k. arbetsdagsberäknad penning innebär att det blir likställigt mellan anställda och företagare. Därigenom uppnår man också neutralitet mellan olika företagsformer, vilket Akademikers anser vara positivt. delar utredningens syn på att delningstalet vid beräk- ning av tillfällig föräldrapenning bör ändras till 260 och anför att skillnaden i beräkning av ersättning i samband med tillfällig vård av barn är missgynnande för egenföretagare och behovet av förändring har fram- förts vid upprepade tillfällen utan att ha hörsammats. Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande regler betalas tillfällig föräldrapenning ut per dag när en förälder behöver avstå från förvärvs- arbete för att t.ex. vårda ett sjukt barn. Den tillfälliga föräldrapenningens storlek är inte enbart beroende av inkomstunderlaget utan även av den årsarbetstid som föräldern har. För anställda och försäkrade med inkomst av annat förvärvsarbete, främst egenföretagare, skiljer sig sätten för bestämmande av årsarbetstid åt. En anställds sjukpenninggrundande inkomst (SGI) delas med den årsarbetstid i timmar eller dagar som den anställde faktiskt har . För en anställd som arbetar heltid fastställs sålunda en årsarbetstid . tagare däremot gäller generellt att all dagersättning, inklusive tillfällig föräldrapenning, är kalenderdagberäknad dvs. SGI delas med 365. 2009/10:120 Orsaken till att egenföretagares årsarbetstid varken tim- eller dag- beräknas vid uttag av dagersättningar, är svårigheten att avgöra vilken arbetstid som kan ersättas för en näringsidkare, som har möjlighet att själv förlägga sina arbetstider på ett för honom eller henne lämpligt sätt. Mot detta kan invändas att många egenföretagare inte har den friheten, särskilt inte vid vård av sjukt barn. Det kan konstateras att i förhållande till dem som driver sitt företag i aktiebolagsform, och som därmed betraktas som anställda, kan egenföretagare vara missgynnade vid beräkningen av tillfällig föräldrapenning. Det har i olika sammanhang framförts kritik mot att egenföretagare får lägre ersättning per dag än anställda när de uppbär tillfällig föräldra- penning. Den inkomstförlust de gör anses inte stå i rimlig proportion till den ersättning de får när de avstår från förvärvsarbete för att tillfälligt vårda barn. Mot bakgrund av ovanstående kan regeringen konstatera att det inte är möjligt att tim- eller dagberäkna tillfällig föräldrapenning för egenföre- tagare. Däremot anser regeringen att det är viktigt att så långt som möjligt öka likabehandlingen mellan egenföretagare och anställda i trygghetssystemen. Regeringen föreslår därför att egenföretagares SGI ska delas med 260 vid beräkning av tillfällig föräldrapenning, vilket är en anpassning till en arbetstid motsvarande . Som en följd av detta ska tillfällig föräldrapenning kunna utges under högst i en sjudagarsperiod. Prövningen av rätten till tillfällig föräldrapenning för en enskild dag ska alltid göras utifrån den enskilda dagen för vilken ersättning begärs och de föregående sex kalender- dagarna. Vid beräkning av tillfällig föräldrapenning för den situationen där föräldern styrker att han eller hon har avstått från förvärvsarbete under fler än i en sjudagarsperiod ska antalet dagar som kan ersättas, räknas från och med i perioden. På det sättet likställs villkoren för egenföretagare så långt som möjligt med de anställdas och kommer att innebära en högre ersättning per dag för de flesta egenföretagare. I de medräknas endast dagar med tillfällig föräldrapenning som beräknas enligt det nya delningstalet 260 för egenföretagare. Enligt gällande regler ska tillfällig föräldrapenning i vissa situationer beräknas på så sätt att SGI delas med 365. Denna beräkning gäller både för anställda och egenföretagare. Detta gäller när förmånen utges för tid då annars havandeskapspenning, föräldrapenning eller rehabiliteringspenning skulle ha uppburits, s.k. utbytesdagar. Antalet dagar med delningstal 365 ska inte påverka prövningen av rätten till de som kan betalas ut med delningstalet 260. Däremot ska utbytesdagarna medräknas i sjudagarsperioden. Ändringar i socialförsäkringsbalken och lagen (2010:111) om införande av socialförsäkringsbalken Regeringens förslag: Följdändringar ska göras i socialförsäkringsbalken och lagen om införande av socialförsäkringsbalken med anledning av de lämnade förslagen i lagen om allmän försäkring, lagen om ersättning och ledighet för närståendevård och lagen om ersättning till smittbärare. Utredningens förslag: Utredningen innehöll inte några förslag till ändringar i socialförsäkringsbalken eftersom något förslag till en sådan balk, för utredningens överlämnande till regeringen, inte lämnats till . Promemorians förslag: I promemorian angavs att till följd av de förslag som lämnades i denna kunde, inför ikraftträdandet av social- försäkringsbalken, ändringar i förslaget till socialförsäkringsbalk komma att behöva göras i ett antal paragrafer, vilka där angavs. Remissinstanserna: Ingen remissinstans kommenterar frågan. Skälen för regeringens förslag: har beslutat att anta regeringens förslag till socialförsäkringsbalk och förslag till lag om införande av socialförsäkringsbalken (prop. 2008/09:200, prop. 2009/10:69, bet. 2009/10:SfU11, rskr. 2009/10:194). Socialförsäkrings- balken ersätter bl.a. lagen (1962:381) om allmän försäkring och träder i kraft . Med hänsyn härtill föreslås behövliga följd- ändringar. 8 Företagare i arbetslöshetsförsäkringen 8.1Definitionen av företagare i arbetslöshetsförsäkringen Regeringens förslag: Med företagare avses i lagen om arbetslöshets- försäkring fysisk person som bedriver sådan näringsverksamhet som avses i 13 kap. 1 § första stycket inkomstskattelagen, och som han eller hon personligen utför arbete i och har ett väsentligt inflytande över. Verksamheten ska vara varaktig, självständig och bedrivas med vinstsyfte. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Övervägande delen av de remissinstanser som har yttrat sig är positiva till förslaget, eller har inte några synpunkter. De remissinstanser som är positiva är Länsrätten i , , Statskontoret, Arbetslöshetskassornas , Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, , Akademikers , , , FöretagarFörbundet, Småföretagarnas Arbetslöshetskassa, Kommuner och Landsting, och Den Nya välfärden. Även i anser att det är positivt att förslaget medför en harmonisering av företagarbegreppet så att associationsformen inte är avgörande för vilka regler som gäller. 2009/10:120 för näringslivsutveckling, , , Ekobrotts- myndigheten, Justitiekanslern och Arbetsdomstolen har inget att invända mot förslaget. , och Konstnärliga och ser vissa problem med förslaget. Skälen för regeringens förslag Behovet av ett ändrat företagarbegrepp Med företagare avses enligt 34 § lagen (1997:238) om arbetslöshets- försäkring personer som, direkt eller indirekt, äger eller är delägare i näringsverksamhet som de är personligen verksamma i och som de har ett väsentligt inflytande över. Denna definition av företagare uppfattas som otydlig och har gett upphov till tolkningsproblem samt onödig administration. Som exempel på detta kan anges att företagarbegreppet i arbetslöshetsförsäkringen har kommit att omfatta personer som inte är att betrakta som företagare enligt lagens intentioner. Detta gäller t.ex. föräldrar i kooperativa barndaghem och personer som äger en fastighet som skatterättsligt betraktas som näringsfastighet men som inte i någon egentlig mening utgör näringsverksamhet. Begreppet har också upplevts som oklart när det gäller huruvida en person som bedriver verksamhet som inkomstskatterättsligt klassificeras som hobby är före- tagare i den mening som avses i lagen om arbetslöshetsförsäkring. Mot denna bakgrund anser regeringen att det behövs tydligare regler och föreslår därför att det införs en ny definition av företagare i lagen om arbetslöshetsförsäkring. Kriterierna i definitionen av företagare Utgångspunkten i regeringens förslag är att en person som betraktar sig som företagare och redovisar inkomst av näringsverksamhet enligt inkomstskattelagen bör anses vara företagare i den mening som avses i lagen om arbetslöshetsförsäkring. Regeringen föreslår att det huvud- sakliga kriteriet för att betraktas som företagare blir att personen bedriver näringsverksamhet enligt 13 kap. 1 § första stycket (1999:1229) inkomst- skattelagen. Sökanden måste därmed uppfylla de kriterier som ställs på näringsverksamhet i inkomstskattelagen, nämligen att det ska handla om en varaktig och självständig verksamhet som drivs med vinstsyfte. Nuvarande förutsättning avseende att den sökande ska ha varit person- ligen verksam i företaget bör ersättas med att den sökande personligen utför arbete i verksamheten, i syfte att tydliggöra att det för att bedömas som företagare krävs att den sökande faktiskt arbetat i verksamheten. Kriteriet att den sökande måste ha ett väsentligt inflytande över verk- samheten för att anses som företagare bör bibehållas. Med väsentligt inflytande avses att den sökande har ett inflytande på verksamheten som varit så starkt att det ekonomiska utfallet till stor del berott på dennes kompetens samt de åtgärder och ställningstaganden som han eller hon har gjort i verksamheten (se prop. 1992/93:150 bilaga 8 s. 65). avgöra om så har varit fallet måste en sammanvägning av samtliga rele- vanta omständigheter göras i varje enskilt ärende. Regeringen avser inte att ändra på den sakliga bedömningen av vad som avses med väsentligt inflytande. Regeringen anser att gränsen mellan hobbyverksamhet och närings- verksamhet blir tydlig genom att företagarbegreppet i arbetslöshets- försäkringen knyts till kriterierna i inkomstskattelagen. Majoriteten av de remissinstanser som har yttrat sig ställer sig positiva till förslaget och flera av dessa instämmer i att det blir en tydligare gränsdragning. Arbetslöshetskassornas påtalar i detta sammanhang att Arbetsförmedlingens kontroll av att den enskilde står till arbets- marknadens förfogande blir viktig för att avgöra gränsdragningen mellan hobbyverksamhet och näringsverksamhet. Regeringen vill framhålla att Arbetsförmedlingen är den myndighet som säkerställer att den arbets- sökande står till arbetsmarknadens förfogande. Även den enskildes ansvar för att meddela arbetslöshetskassan om ändrade förhållanden som kan komma att påverka rätten till arbetslöshetsersättning bör framhållas i detta sammanhang. Arbetslöshetskassornas anför vidare att kopplingen till inkomstskattelagen utökar arbetslöshetskassornas behov av uppgifter från . Arbetsförmedlingen anser det angeläget att arbetslös- hetskassorna informerar Arbetsförmedlingen i de fall en sökande klassi- ficerats som företagare och att det också eventuellt bör åläggas arbetslös- hetskassorna en informationsskyldighet avseende detta. Regeringen instämmer i dessa uppfattningar och bedömer att utbytet av information även fortsättningsvis kan ske på samma sätt som , genom blanketthantering (se prop. 2007/08:160 s. 101102).