prop · GX03246 · 2010-09-15 00:00:00 — En ordning som ger delägarna rätten att personligen eller genom ombud utse sina representanter torde vara fri från invändningar. Särskilt i bolag vilka saknar naturlig koppling till någon eller några intresse- organisationer kan det representativa systemet knappast tillämpas på ett annat sätt. Om delägarnas beslutanderätt utövas på stämman eller på andra möten torde från principiella synpunkter vara av underordnad be- tydelse. Frågan gäller i stället om delägarna ska kunna överlämna rätten att utse fullmäktige till organisationer eller andra personer utanför bolaget. En ordning som ger andra än delägarna rätten att utse fullmäktige innebär en begränsning av delägarnas inflytande. FL ger liksom nuvarande FRL möjlighet att låta andra än medlemmar/delägare utse representanter till fullmäktige. gällande regler ger således en frihet i fråga om val av delägarrepresentanter och som en följd av det har de skilda ömsesidiga försäkringsbolagen utformat olika representativa system. Särskilt bland de större bolagen är det vanligt att de delegerade utses av intresseorganisationer med vilka bolagen har viss samhörighet, ofta kooperativa eller fackliga organisa- tioner. , , , , och anser att bolagen, även i fortsättningen, själva ska få utforma de representativa systemen. Regeringen delar remissinstanserna uppfattning att ett representativt system måste för att fungera väl anpassas efter det enskilda bolagets förhållanden. De representativa system som finns skiljer sig åt mellan bolagen eftersom sammansättningen av delägarkretsen ser olika ut och likaså försäkringsavtalen. Det är exempelvis vanligt i försäkringsbolag som meddelar kollektivavtalad tjänstepensions- försäkring att de delegerade utses av arbetsmarknadens parter. I några av de större försäkringsbolagen är det således arbetsmarknadens parter som har det avgörande inflytandet. Det torde kunna konstateras att intresseorganisationerna ofta är väl skickade att finna lämpliga delägarrepresentanter och att de administrativa kostnaderna vanligtvis blir betydligt lägre till följd av det representativa systemet. För försäkringsverksamhet, särskilt vad avser livförsäkringsrörelse, gäller dock speciella förhållanden som gör att delägarnas behov av inflytande kan sägas vara betydligt större än när verksamheten är en annan. Livförsäkringstagarnas inbetalningar av leder normalt till en bundenhet till bolaget för mycket och medför berättigade förväntningar på utbetalningar från bolagets överskott i en omfattning som helt saknar motsvarighet för delägare eller medlemmar i andra kooperativa associationer. Dessa omständigheter talar emot att livförsäk- ringstagare genom bolagsstämmobeslut helt och hållet ska kunna ute- stängas från beslutsprocessen, vilket blir en realitet om möjligheten att utse delegerade helt överlämnas till t.ex. fristående organisationer utan koppling till de försäkrade. Delägarna kan ju därefter inte själva påverka bolagsstämmans sammansättning och därmed dess beslut. En sådan ordning kan knappast sägas vara väl förenlig med den bärande idé bakom ömsesidigheten som innebär att försäkringstagarna ska kunna ha in- flytande i bolagsverksamheten vilket gör sig särskilt starkt gällande när delägaren, såsom vid livförsäkring, gör ett betydande tillskott av risk- kapital. I linje med vad som anförts ligger det krav som uppställts i några andra länder om att delägarrepresentanter, om sådana ska förekomma, ska utses av delägarna eller ställföreträdare för dem. Ett sådant krav gäller för ömsesidiga försäkringsföretag i både och , och kravet gäller såväl livförsäkring som skadeförsäkring. Att som i skapa ett särskilt organ med uppgift att för delägarnas räkning övervaka bolagsverksamheten tillgodoser inte här angivna krav på regelsystemet. En sådan lösning skulle vidare stå i strid med strävan att så långt möjligt anpassa regelverket för försäkringsföretag till allmän associationsrätt. Utgångspunkten bör alltså vara att delägarnas representanter vid bolagsstämman i första hand ska utses av delägarna själva. En ordning där varje försäkringstagare ges möjlighet att delta i val blir dock både arbetskrävande och kostsamt för bolagen och därmed också försäkringstagarna. Det går heller inte, som påpekats av flera remissinstanser, att bortse från att många försäkringstagare inte kommer att ta sin rösträtt i anspråk. För att minska risken att verksamheten påverkas negativt bör inte modell för att utse representanter som innebär att fullmäktige i ömsesidiga försäkringsbolag endast ska kunna utses genom direktval av delägare eller ställföreträdare för dessa inte följas. I stället bör det fortsatt vara möjligt för en organisation som anses representera försäkringstagarna att utse fullmäktige. Den bestämmelse som föreslås gälla för försäkringsföreningar att minst hälften av fullmäktige ska utses av föreningens medlemmar eller av organisationer som kan anses företräda medlemmarna bör kunna tillämpas även på ömsesidiga försäkringsbolag. En sådan regel finns i 35 § lagen (1972:262) om understödföreningar och ska ha fungerat väl. Att understödsföreningar som regel är mindre än de rikstäckande ömsesidiga försäkringsbolagen och att understödsföreningar varit slutna har inte någon betydelse i sammanhanget. En sådan regel bedöms möjliggöra en välbalanserad fullmäktige eftersom den beaktar att delägarkretsen ser olika ut i bolagen. Som framgått får liksom en närmare beskrivning av hur ett ömsesidigt försäkringsbolags representativa system ska utformas tas in i bolagsordningen. Nuvarande bestämmelser om innehållet i bolags- ordningen om i vilken utsträckning delägarnas rösträtt ska utövas genom fullmäktige bör kompletteras med uppgift om hur fullmäktige ska utses. Fullmäktigesystemet kommer därmed att underställas kontroll vid prövning av en ansökan om tillstånd till försäkringsrörelse eller av en ändring av bolagsordningen. Eftersom en ändring i bolagsordningen kan komma att krävas för vissa bolag finns behov av en övergångsregel. Den bör innebära att om en bolagsordning efter lagens ikraftträdande strider mot nu föreslagna bestämmelser ska styrelsen till nästa ordinarie bolagsstämma lägga fram förslag om sådan ändring av bolagsordningen att den stämmer överens med de nya reglerna. Frågan om lämpligheten av ett enskilt bolags regler om delägar- representation prövas i samband med att koncession beviljas eller att ändring av bolagsordningen stadfästs. anser att lagändringen medför en otydlighet. Vad gäller begreppet kan anses företräda delägarnas intressen torde det dock stå klart att den föreslagna bestämmelsen öppnar för att försäkringsbolag som förvaltar kollektivavtalade pensionsplaner kan ha ett representativt system där både en arbetsgivar- och arbetstagarintressen kan anses företräda delägarnas intressen. (En arbetsgivarorganisation kan anses företräda delägare i bolag där arbetsgivare är försäkringstagare och en arbetstagarorganisation kan anses företräda de försäkrade när dessa enligt bestämmelser i bolagsordningen delägare.) Det finns emellertid Prop. 2009/10:246 situationer där delägarnas koppling till en organisation inte är tydlig, såsom när det gäller försäkrade som är aktiva, dvs. pensionärer, och försäkrade som rör sig mellan olika avtalsområden. Det senare kan dock inte anses ha sådan betydelse i sammanhanget att begränsningsregeln inte kan fylla sin funktion. Någon ändring av hur arbetsmarknadens parter hanterar kollektivavtalad försäkring är inte heller avsedd. Förslaget är vidare neutralt till vilken form av juridiskt person, som vid sidan av delägarna/försäkringstagarna, ska kunna utse fullmäktige. Vidare får det ankomma på ett ömsesidigt försäkringsbolag att upplysa sina försäkringstagare om sådana bestämmelser och om deras ställning som delägare i övrigt. nuvarande föreskrifter om information till livförsäkringstagare får anpassas efter här angiven utformning av fullmäktigesystemet. Något särskilt bemyndigande för detta synes inte behövas. Det uppställs inte några krav på den person som kan utses till delegerad i FRL. Enligt 7 kap. 12 § FL kan till fullmäktig utses medlem eller den som enligt lag är ställföreträdare för en medlem, liksom styrelseledamot eller delägare i en juridisk person som är medlem i föreningen. Om föreningens stadgar anger att vissa personer kan vara styrelseledamöter utan att vara medlemmar kan även dessa personer utses till fullmäktige. Även helt utomstående personer kan alltså vara medlemsrepresentanter. Om man har möjlighet att sträcka sig utanför delägarkretsen för att finna delegerade ökar förutsättningarna, framför allt i mindre bolag, för att man ska få ett allsidigt och kompetent representantskap. Detta bör därför fortsätta att utgöra huvudregeln för ömsesidiga försäkringsbolag. Något skäl till att begränsa fullmäktiges mandattid (t.ex. på så sätt som görs 7 kap. 12 § FL) har inte framkommit. Eventuell begränsning i mandatperioden får avgöras genom frivilliga bestämmelser i bolagsordningen. 7.2.6Delägarnas rättigheter när ett representativt system tillämpas Regeringens förslag: Reglerna i lagen om ekonomiska föreningar om delägarnas rättigheter när representativt system tillämpas ska gälla ömsesidiga försäkringsbolag med följande avvikelser. Även om fullmäktige utsetts får delägarna utöva sin förslagsrätt vid bolagsstämman, om inte annat anges i bolagsordningen. Delägare har också rätt att närvara och yttra sig vid en sådan stämma (fullmäktige- sammanträde), om inte annat anges i bolagsordningen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget med undantag för och som anser att delägarna inte bör ha förslagsrätt till stämman när ett representativt system tillämpas. Bakgrund: Ett fullmäktigsammanträde anses enligt FL som förenings- stämma. om medlems rätt vid föreningsstämma gäller såldes även för fullmäktige. En skillnad är dock att en fullmäktig inte får rösta genom ombud. Enligt FL gäller att även om fullmäktige har utsetts har medlemmarna kvar vissa rättigheter till framför allt insyn. Han eller hon har rätt att få ett ärende behandlat av stämman, att före stämman ta del av redovisningshandlingar och revisionsberättelsen eller få dessa handlingar tillsända sig samt att ta del av protokoll från stämman. Medlemmarna ska dessutom underrättas om beslut av fullmäktige om vissa ändringar av stadgarna eller fusion. Underrättelsen ska ske på det sätt som stadgarna föreskriver. Enligt FRL gäller att om delägarnas rätt att besluta om försäkrings- bolagets angelägenheter ska tillkomma särskilt utsedda delegerade får delägarna enligt 9 kap. 2 § inte utöva någon beslutanderätt vid stämman. Delägarna har dock i motivuttalanden sagts ha en ovillkorlig rätt att närvara och yttra sig på bolagsstämman. Några närmare bestämmelser om skyldighet att underrätta delägare om beslut av delegerade finns inte förutom bolagsordningsändringar som berör delägarnas ansvarighet vid uttaxering. Skälen för regeringens förslag: Som har anmärkts blir, med ett system med fullmäktige, delägarnas förvaltningsrättigheter i ett ömsesidigt försäkringsbolag kraftigt begränsade. Det är endast röstberättigade, dvs. delegerade om sådana har utsetts, som har rätt att få ett ärende behandlat vid stämman (9 kap. 7 § FRL), som har rätt att kallas till stämman (9 kap. 9 § FRL) och som har frågerätt vid stämman (9 kap. 12 § FRL). Delägare har dock enligt 9 kap. 20 § FRL alltid rätt att klandra stämmobeslut. I en ekonomisk förening kan man inte kombinera en s.k. direktstämma och en fullmäktigförsamling så att föreningsstämman består av både full- mäktige och medlemmar. I en ekonomisk förening har emellertid medlemmarna kvar sin förslagsrätt även om fullmäktige har utsetts. Skäl talar således för att förslagsrätten också ska vara tillämplig på delägarna i ömsesidiga försäkringsbolag som infört ett fullmäktigesystem. Som påpekats av och kan det tyckas inkonsekvent att en medlem kan utöva både ett direkt och ett indirekt inflytande; dels genom sin förslagsrätt, dels genom att utse fullmäktige. Enligt riskerar också en sådan ordning för samtliga delägare i större försäkringsbolag att bli ohanterlig och kostsam för bolaget och dess kunder. För att fortsatt möjliggöra en kostnadseffektiv förvaltning i ömsesidiga försäkringsbolag som väljer att införa ett fullmäktigesystem föreslås en särregel innebärande att förslagsrätten enligt 7 kap. 6 § FL ska kunna inskränkas i bolagsordningen i ett ömsesidigt försäkringsbolag om fullmäktige utsetts. Även om det i fortsättningen ställs krav på att delägarna själva eller en organisation som kan anses företräda delägarnas intressen utser minst hälften av representanterna finns det ingen anledning att i grunden försämra delägarnas rättigheter att delta i och yttra sig på bolagsstämman. är en absolut närvaro- och yttranderätt för delägarna inte lika angelägen. Det bör därför i fortsätt- ningen finnas en möjlighet för de enskilda bolagen att i bolagsordningen Prop. 2009/10:246 reglera frågor om närvaro- och yttranderätt för delägarna. lösning överensstämmer med vad som gäller inom föreningsrätten, med den skillnaden att presumtionen för de ömsesidiga bolagen ska vara att närvaro och yttranderätt finns. Att fullmäktigsammanträde ska anses som föreningsstämma kan inte i sig anses utgöra hinder mot sammankomster där t.ex. bolagsledningen informerar samtliga fullmäktige om ny lagstiftning inom försäkrings- området eller om andra frågor av grundläggande betydelse för att fullmäktige ska kunna utföra uppdraget. Det saknas således behov av någon regel för att möjliggöra detta. Underrättelse om beslut m.m. finns inga närmare bestämmelser om skyldighet att underrätta delägare om beslut av delegerade. Endast vid bolagsordnings- ändringar som berör delägarnas ansvarighet vid uttaxering ska delägare vars postadress är känd av bolaget enligt 9 kap. 18 § FRL underrättas om beslutet efter det att det registrerats och har, om han eller hon inte har samtyckt till beslutet, rätt att häva försäkringsavtalet. Informationskrav avseende information som är av betydelse för försäkringstagarna finns dock både för skadeförsäkring och livförsäkring (2 kap. 5 § respektive 10 kap. 5 § försäkringsavtalslagen [2005:104]). Tillgång till information är grundläggande för att tillförsäkra delägarna inflytande och höja medvetenheten hos dessa. De huvudsakliga reglerna om information i försäkringsavtalslagen bör dock kunna till- godose detta behov. En särskild underrättelseskyldighet riskerar leda till ökade administrationskostnader. Nyss nämnda regel i FRL föreslås därför inte överföras till den nya lagen. Några särregler i förhållande till reglerna om underrättelseskyldigheten i FL behöver inte heller införas. Delägarna bör liksom medlemmar i ekonomiska föreningar tillförsäkras rätt att ta del av och rekvirera redovisningshandlingarna och revisionsberättelsen. Utskick till delägare eller dennes ställföreträdare av redovisningshandlingar enligt 7 kap. 8 § fjärde stycket FL föreslås dock få ersättas med ett elektroniskt tillhandahållande av handlingar genom publicering på föreningens webbplats, om det finns bestämmelser om detta i bolagsordningen. Detta för att minska administrationskostnaderna. Vidare bör samtliga delägare också fortsättningsvis ha rätt att ta del av stämmoprotokoll och att genom klandertalan angripa stämmobeslut. Motsvarande rättigheter medges inom föreningsrätten. Regeringens förslag: Ömsesidiga försäkringsbolag ska få tillämpa reglerna om förlagsinsatser i lagen om ekonomiska föreningar med följande avvikelser. Summan av förlagsinsatser som tillskjuts från andra än delägarna får högst uppgå till ett belopp som motsvarar övrigt eget kapital i bolaget när insatsen gjordes. Om det finns synnerliga skäl får i ett enskilt fall ge tillstånd till ett större tillskott. Det tidigare förbudet för ömsesidiga försäkringsbolag att använda finansieringsformerna vinstandelslån och kapitalandelslån slopas. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har ingen erinran mot förslaget. och välkomnar förslaget till utvidgade möjligheter till kapitalanskaffning i ömsesidiga försäkringsbolag. anser dock att det bör räcka med särskilda skäl för att ska kunna ge tillstånd till högre förlagsinsatser. avstyrker förslaget att tillåta förlagsinsatser i ömsesidiga försäkringsbolag, eftersom förlagsinsatser som tas emot från andra än försäkringstagarna enligt inspektionen strider mot den ömsesidiga tanken om krav på självfinansiering och oberoende. Om detta ändå föreslås anser att det bör föreskrivas i vilken form som förlagsinsatser får tillskjutas. Inspektionen anser vidare att bestämmelserna om inlösen av förlagsinsatser behöver kompletteras med särskilda bestämmelser om vinstandelslån och kapitalandelslån till den del de avser eget kapital. anser att det bör anges vilket bolagsorgan som kan besluta om att ta upp vinstandelslån och kapitalandelslån. Skälen för regeringens förslag Behovet av externt kapital Försäkringstagarnas inflytande i ett ömsesidigt försäkringsbolag kan enligt gällande rätt begränsas inte bara genom vissa delegeradesystem utan också som en följd av ordningen med garantikapital. Garanti- kapitalet, som ska redovisas som eget kapital, har till funktion att tillföra det ömsesidiga försäkringsbolaget erforderligt rörelsekapital vid rörelsens start eller under dess gång. Det kan tillskjutas av såväl delägare som utomstående personer, och genom bestämmelser i bolagsordningen kan garanter ges rösträtt i bolaget. Garantikapitalet ska emellertid återbetalas när det inte längre behövs för rörelsens ändamålsenliga drivande och en återbetalning är förenlig med bestämmelserna om kapitalbasens sammansättning. Återbetalningskravet är motiverat av önskemålet att begränsa garanternas inflytande i ömsesidiga försäkringsbolag. Detta utomstående inflytande är alltså tänkt att vara mera kortvarigt (se prop. 1998/99:87 s. 296 ff.). Bestämmelserna om garantikapital ansluter väl till den i avsnitt 4.3.1 berörda principen om självfinansiering vilken lägger grunden för det ömsesidiga försäkringsbolagets oberoende. Det saknas därför skäl att ändra dessa bestämmelser. Utöver tillskott av garantikapital kan extern finansiering i ett ömsesidigt försäkringsbolag ske genom emittering av förlagslån, även då under förutsättning att det är motiverat av försäkringsrörelsens ända- målsenliga drivande. Upplåningen måste även ske under de begräns- ningar som följer av 5 kap. 1 § FRL. Ömsesidiga försäkringsbolag har i övrigt tillgång i huvudsak bara till internt riskkapital, dvs. Det mest närliggande sättet för ett sådant bolag att öka rörelsekapitalet är därför att försöka öka marginalerna vilket ger effekt endast i ett längre perspektiv. Förändringar i regelverket som underlättar riskkapitalanskaffningen skulle kunna leda till en rad positiva effekter för försäkringstagarna i ömsesidiga försäkringsbolag. Fördelarna uppstår i den ökade finansiella flexibilitet som introduktionen av alternativa kapitalkällor skulle medföra. Tillgång till externt riskkapital minskar normalt risken för potentiellt kostsamma beståndsöverlåtelser eller obeståndsfall. I en allvarlig men tillfällig krissituation skulle en kapitalinjektion kunna möjliggöra ett bolags fortlevnad, vilket troligen skulle gynna försäkrings- tagarna. Alternativa finansieringskällor ökar även möjligheterna till tillväxt och kan underlätta satsningar på nya produkter. Också den följden kan gagna försäkringstagarna . Förbättrade möjligheter att ta in externt kapital kan även skapa positiva bolagsstyrningseffekter. Styrelsen i ömsesidiga livförsäkringsbolag har stort handlingsutrymme bl.a. på grund av det utspridda ägandet, in- formationsasymmetrier mellan styrelsen och delägarna samt det för- hållandet att livförsäkringsavtal sträcker sig över med be- gränsade möjligheter till utträde ur associationen. Blotta förekomsten av externa, initierade investerare skulle kunna disciplinera styrelsen, minska utrymmet för opportunistiskt beteende och effektivisera den löpande förvaltningen. Under förutsättning att de externa investerarnas intresse sammanfaller med delägarnas intresse får delägarna sålunda hjälp att övervaka styrelsens och ledningens beteende. Sådana effekter är naturligtvis till försäkringstagarnas fördel. Dessa positiva följder av förbättrade möjligheter att skaffa externt riskkapital måste dock vägas mot intresset av att ett ömsesidigt försäkringsbolag, såsom anför, står oberoende mot utomstående. Det intresset har såväl här som i andra länder i princip ansetts väga tyngre än önskemålet att få externt riskkapital. Följaktligen medges utländska ömsesidiga försäkringsgivare i regel inte möjligheten att erbjuda andra utomstående aktörer än garanter beslutanderätt i bolaget; knappast under några omständigheter kan externa investerare ges inflytande i en omfattning som svarar mot deras riskkapitalbidrag. Det ska här påpekas att det förhållandet att det ömsesidiga försäkringsbolaget drivs utan ett tydligt vinstmaximerings- syfte begränsar utrymmet att tillskapa finansieringsmöjligheter som ger investerare en avkastning som på ett normalt sätt avspeglar deras riskkapitalbidrag. De begränsade möjligheterna för ömsesidiga försäkringsbolag att få tillgång till externt kapital har i en del länder lett till att ömsesidiga bolag ombildats till aktiebolag. Den bristande tillgången till externt riskbärande kapital lär vara en av de främsta orsakerna till att det i inte längre finns något ömsesidigt livförsäkringsbolag; samtliga där tidigare förekommande sådana bolag har på olika sätt om- bildats till aktiebolag. Det är dock klart att ett ökat utnyttjande av externt kapital som medför att bolagets oberoende minskar inte är förenligt med den ömsesidiga associationsformen. Utökade möjligheter till inflytande för utomstående skulle innebära ett olyckligt avsteg från grundläggande principer för ömsesidigheten och därmed ett fjärmande från den renodling av de skilda bolagsformerna på försäkringsområdet som eftersträvas. Den internationellt vedertagna principen om självfinansiering bör således inte nu överges. I ett framtida regelverk för ömsesidiga försäkringsbolag bör emellertid förutsättningarna för god kapitalförsörjning förbättras. Frågan blir därför hur man inom ramen för oberoendekravet ska kunna tillgodose de ömsesidiga försäkringsbolagens behov av externt riskkapital. Regler om förlagsinsatser i ekonomiska föreningar FL finns bestämmelser om förlagsinsatser, vilket är kapital som tillskjuts för att kunna användas som rörelsekapital i föreningar och som får skjutas till av såväl medlemmar som andra. De som skjutit till förlags- insatser har vid en förenings upplösning högre prioritet än medlemmarna. Enligt 5 kap. 15 § årsredovisningslagen (1995:1554) utgör förlagsinsatser bundet eget kapital. En förening kan enligt 5 kap. 1 § FL i stadgarna föreskriva att förlagsinsatser får skjutas till även av andra än medlemmar. För att inte för stor andel av det egna kapitalet ska utgöras av kapital från andra än medlemmarna begränsas dock storleken på förslagsinsatserna från icke- medlemmar. Summan av förlagsinsatserna från andra än medlemmar får, när de skjuts till, uppgå till högst summan av inbetalda medlemsinsatser och sådana som tillgodoförts genom insatsemission. I stadgarna kan enligt 5 kap. 2 § FL begränsningar tas in om vem som har rätt att skjuta till förlagsinsatser och vem som har rätt att genom överlåtelse förvärva de rättigheter som är förenade med förlagsinsatserna (förlagsandelar), men det är inte möjligt att införa strängare begräns- ningar än vad som gällde när insatsen gjordes. Om någon förvärvar förlagsandelar i strid med en sådan stadgebegränsning är förvärvet ogiltigt. Vid en förenings upplösning har förlagsandelsinnehavarna enligt 5 kap. 3 § FL rätt att så långt överskottet räcker få förlagsinsatserna inlösta med belopp motsvarande insatsernas storlek.