prop · GX03152 · 2010-03-23 00:00:00 — I 23 kap. 4 § föreskrivs att straffansvar ska ådömas inte bara den som utfört gärningen utan även annan som har främjat denna med råd eller dåd. Medverkansansvaret omfattar samtliga brott i brotts- balken. Som framgår ovan är försök till både människohandel och urkundsförfalskning straffbelagda i svensk rätt. Enligt regeringens be- dömning uppfyller därför de krav på kriminalisering som före- skrivs i artikel 21. Juridiska personers ansvar (artikel 22) Enligt artikel 22 ska parterna anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder för att juridiska personer, under vissa förutsättningar, ska kunna hållas ansvariga för gärningar som straffbeläggs enligt konventionen. Enligt artikel 23.2 ska juridiska personers ansvar föranleda straffrättsliga på- följder alternativt icke-straffrättsliga påföljder eller åtgärder. Dessa artiklar överensstämmer i huvudsak med åtaganden i dels FN:s konven- tion mot gränsöverskridande organiserad brottslighet, dels artiklarna 4 och 5 i EU:s rambeslut om bekämpande av människohandel. För brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet kan nä- ringsidkaren åläggas företagsbot under förutsättning att dels brottslig- heten inneburit ett grovt åsidosättande av de särskilda skyldigheter som är förenade med verksamheten eller annars är av allvarligt slag, dels näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen kunnat krävas för att före- bygga brottsligheten (36 kap. 710 a §§ BrB). Värdet av ekonomiska för- delar som uppkommit för näringsidkare vid brott i näringsverksamhet kan förklaras förverkat (36 kap. 4 § BrB). Inför tillträde av den ovan nämnda gjordes bedömningen att konventionens bestämmelser om juridiska personers ansvar inte föranledde några lagändringar (prop. 2002/03:146 s. 42). Samma bedömning gjordes vid genomförandet av EU:s rambeslut om be- kämpande av människohandel (prop. 2003/04:111 s. 32 och 33). Bestäm- melser om juridiska personers ansvar förekommer även i andra inter- nationella instrument och genomförandet av dessa har inte heller föran- lett några lagändringar, t.ex. genomförandet av rambeslut om bekämpande av terrorism (prop. 2008/09:25 s. 29). Mot denna bakgrund anser regeringen att uppfyller de krav som uppställs om juridiska personers ansvar. Påföljder och åtgärder (artikel 23) Enligt artikel 23.1 ska de brottsliga gärningar som anges i artiklarna 18- 21 beläggas med effektiva, proportionella och avskräckande påföljder. Enligt samma punkt ska de gärningar som omfattas av kriminaliseringen av människohandel i artikel 18, när de begås av fysiska personer, föran- leda påföljd som innefattar frihetsberövande och som kan ligga till grund för utlämning. Straffskalan för människohandel är fängelse i lägst två och högst . Är brottet mindre grovt döms till fängelse i högst (4 kap. 1 a § BrB). Utlämning för brott kan ske enligt bl.a. lagen (1957:668) om ut- lämning för brott och lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. En allmän förutsättning enligt dessa lagar är att den gärning för vilken utlämning begärs motsvarar brott för vilket är föreskrivet fängelse . Utlämning inom regleras genom lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och . Enligt denna lag krävs endast att ett strängare straff än böter kan utdömas i den nordiska stat som vill ha per- sonen utlämnad. Som framgår ovan kan de gärningar som anges i artik- larna 1921 föranleda ansvar för en rad olika brott. Straffskalan för dessa brott varierar, men nästan undantagslöst ingår fängelse i straffskalan. Enligt artikel 23.2 ska även påföljderna för juridiska personer vara effektiva, proportionella och avskräckande. Företagsbot ska fastställas till lägst och högst . Vid bestämmande av före- tagsbotens storlek ska, med beaktande av straffskalan för brottet, särskild hänsyn tas till den skada eller fara som brottsligheten inneburit samt till brottslighetens omfattning och förhållande till näringsverksamheten (36 kap. 8 och 9 §§ BrB). Enligt artikel 23.3 ska parterna anta lagstiftning och vidta andra åtgär- der så att det finns möjligheter att förverka eller på annat sätt undanröja hjälpmedel för och av brott i artikel 18 och artikel 20 a, eller egendom till ett värde som motsvarar sådan . Enligt svensk rätt kan både hjälpmedel vid brott och utbyte av brott förklaras förverkade (36 kap. 16 §§ BrB). Enligt artikel 23.4 ska parterna anta lagstiftning eller vidta andra åt- gärder som kan behövas för att man ska kunna tillfälligt eller slutligt antingen stänga en inrättning som använts för att genomföra människo- handel eller vägra gärningsmannen att bedriva sådan verksamhet inom vilken brottet förövats. För säkerställande av en brottsutredning får åtgär- der vidtas som bl.a. innebär att byggnad eller rum stängs eller tillträde till visst område förbjuds (27 kap. 15 § RB). En hyresrätt är förverkad och hyresvärden är berättigad att säga upp avtalet att upphöra bl.a. om lägenheten helt eller till väsentlig del används för verksamhet som är brottslig eller används för tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning (12 kap. 42 § första stycket 9 JB). Motsvarande reglering finns för bostadsrätt och kooperativ hyresrätt (7 kap. 18 § bostadsrättslagen [1991:614] och 3 kap. 1 § första stycket lagen [2002:93] om kooperativ hyresrätt). Enligt 23 § polislagen (1984:387) finns det också möjlighet att t.ex. stänga av eller förbjuda tillträde till hus, rum eller annat ställe om det kan anses föreligga en särskild risk för att något brott som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa kommer att förövas på viss plats. Därut- över kan näringsförbud meddelas, om det är påkallat från allmän syn- punkt, den som i egenskap av enskild näringsidkare grovt åsidosatt vad som ålegat honom i näringsverksamheten och därvid gjort sig skyldig till brottslighet som inte är ringa (lagen [1986:436] om näringsförbud). Mot denna bakgrund gör regeringen bedömningen att uppfyller åtagandena enligt artikel 23 i konventionen. Försvårande omständigheter (artikel 24) Prop. Enligt artikel 24 ska följande omständigheter anses vara försvårande vid fastställande av påföljd för människohandel: om brottet uppsåtligen eller genom grov oaktsamhet har äventyrat brottsoffrets liv (a), om brottet begåtts mot ett barn (b), om brottet begåtts av en offentlig tjänsteman i tjänsten (c) och om brottet begåtts inom ramen för en kriminell organisa- tion (d). Enligt svensk rätt anses det som försvårande bl.a. om gärningsmannen visat särskild hänsynslöshet, om gärningsmannen utnyttjat annans skyddslösa ställning eller särskilda svårigheter att värja sig, om gärnings- mannen grovt utnyttjat sin ställning eller i övrigt missbrukat ett särskilt förtroende, och om brottet utgjort ett led i en brottslig verksamhet som varit särskilt noggrant planlagd eller bedrivits i stor omfattning (29 kap. 2 § BrB). Regeringen anser därför att uppfyller de krav som upp- ställs i artikel 24 i konventionen. domar (artikel 25) Enligt artikel 25 ska parterna anta lagstiftning och vidta andra åtgärder för att möjliggöra beaktande av tidigare fällande domar i andra konven- tionsstater som rör brott enligt konventionen. Vid straffmätningen ska svensk domstol i skälig utsträckning ta hänsyn till om den tilltalade har gjort sig skyldig till brott (bl.a. 29 kap. 4 § BrB). Även tidigare utländsk dom får beaktas. Mot denna bakgrund uppfyller konventionens krav enligt artikel 25. Bestämmelse om straffrihet (artikel 26) Enligt artikel 26 ska varje part, i enlighet med de grundläggande princi- perna i dess rättssystem, se till att det finns en möjlighet att avstå från att bestraffa människohandelsoffer som tvingats att begå brott. En gärning som någon begår i nöd utgör brott endast om den med hän- syn till farans beskaffenhet, den skada som åsamkas annan och omstän- digheterna i övrigt är oförsvarlig (24 kap. 4 § BrB). Med nöd avses att det förelegat fara för liv, hälsa, egendom eller något annat viktigt av rättsordningen skyddat intresse. Den som har gjort mer än vad som är medgivet, ska ändå vara fri från ansvar, om omständigheterna var sådana att han svårligen kunde besinna sig (24 kap. 6 § BrB). Utöver dessa möjligheter till ansvarsfrihet finns även andra möjligheter att beakta gärningsmannens utsatta situation. Har någon förmåtts att medverka till brott genom tvång, svek eller missbruk av hans eller hennes ungdom, oförstånd eller beroendeställning, eller medverkat endast i mindre mån, ska straffet sättas ned, eller i ringa fall inte dömas till ansvar (23 kap. 5 § BrB). Vid bedömningen av straffvärdet ska, såsom förmildrande omständigheter, beaktas bl.a. om brottet föranletts av någon annans grovt kränkande beteende eller om gärningen, utan att vara fri från ansvar, är sådan som avses i 24 kap. (29 kap. 3 § BrB). Åklagaren har möjlighet att underlåta att åtala för brott om det av särskilda skäl är uppenbart att det inte krävs någon påföljd för att avhålla den misstänkte från vidare brottslighet och om det med hänsyn till omständigheterna inte Prop. 2009/10:152 heller av andra skäl krävs att åtal väcks (20 kap. 7 § RB). också möjlighet att meddela åtalsunderlåtelse efter det att åtal väckts, om det kommit fram sådana förhållanden som, om de förelegat eller varit kända vid tiden för åtalet, skulle ha föranlett åtalsunderlåtelse (20 kap. 7 a § RB). I sådana fall där åtalsunderlåtelse kan meddelas får förunder- sökningen begränsas (23 kap. 4 a § RB). Sammanfattningsvis gör regeringen bedömningen att de möjligheter som finns i svensk rätt att underlåta att bestraffa människohandelsoffer som tvingats begå brott uppfyller de åtaganden som ställs i konventionen. Utredning, åtal och processrätt Regeringens bedömning: För att ska kunna tillträda konven- tionen krävs en lagändring i syfte att skydda uppgifter om offrets privatliv under en domstolsförhandling. konventionens åtaganden när det gäller utredning, åtal och processrätt. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: delar utredningens bedöm- Övriga remissinstanser yttrar sig inte i denna del. Skälen för regeringens bedömning Ansökan ex parte och ex officio (artikel 27) Enligt artikel 27.1 ska varje part se till att utredningar av eller åtal för brott enligt konventionen ska vara oberoende av brottsoffrets anmälan eller anklagelse, åtminstone i de fall brottet har begåtts helt eller delvis inom partens territorium. I ska förundersökning inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att brott förövats (23 kap. 1 § RB). De brott som straffbeläggs enligt kon- ventionen hör till brott under allmänt åtal och kräver inte angivelse av Enligt artikel 27.2 ska varje part se till att offer för ett brott som begåtts inom en annan parts territorium än det där brottsoffret uppehåller sig får klaga till de behöriga myndigheterna i den stat där de stadigvarande Enligt samma punkt ska myndigheten som tar emot an- mälan, i den mån den inte själv är behörig, utan dröjsmål hänskjuta den till behörig myndighet i den stat inom vars territorium brottet begicks. svensk polismyndighet är skyldig att ta emot brottsanmälningar. följer av myndigheternas allmänna serviceskyldighet i 4 § förvaltnings- Om en anmälan gäller en händelse utomlands så ska polismyndig- heten, i de fall det bedöms som ändamålsenligt att utländsk myndighet underrättas om brottet, kontakta Interpolsektionen vid för samråd och beslut om hur underrättelse ska ske (följer bl.a. av ICPO- Det finns rutiner för hur anmälningar som görs i olika länder ska hanteras och vidarebefordras. Om en svensk medborgare ut- sätts för brott utomlands kan en anmälan göras där och en anmälan göras till svensk polis vid hemkomsten. Anmälan skickas till , Stock- holm, där den översätts och vidarebefordras till i det berörda landet för åtgärd som överensstämmer med det landets lagstiftning. Enligt artikel 27.3 ska parterna ge varje grupp, stiftelse, förening eller icke-statlig organisation möjlighet att hjälpa och stödja offer för brott enligt artikel 18 i konventionen. Som framgår ovan har brottsoffer rätt till målsägandebiträde och stödperson. De brottsbekämpande myndigheterna och domstolarna samarbetar också med icke-statliga organisationer som stödjer brottsoffer. Sammantaget gör regeringen bedömningen att uppfyller åta- gandena i artikel 27. Skydd av personer som samarbetar med rättsliga myndigheter (artikel 28) Enligt artikel 28 ska varje part anta lagstiftning och vidta andra åtgärder som kan behövas för att ge personer som samarbetar med de rättsliga myndigheterna lämpligt skydd mot repressalier och hot. Skyddet ska om- fatta brottsoffer, anmälare, vittnen till brott enligt artikel 18 och medlem- mar av vissa icke-statliga organisationer som hjälper människohandels- offer samt anhöriga till brottsoffren och vittnen (punkten 1 och 4). Skyddet kan innefatta fysiskt skydd, förflyttning, identitetsbyte och hjälp med att skaffa anställning (punkten 2). Särskilt skydd ska ges till barn (punkten 3). Parterna ska också överväga att ingå avtal med andra stater för att tillämpa denna artikel (punkten 5). När det gäller fysiskt skydd mot repressalier och hot under rättegången kan följande nämnas om svenska förhållanden. I samband med förhand- ling i domstol är det möjligt att genomföra säkerhetskontroll av besökare till domstolen (lagen [1981:1064] om säkerhetskontroll i domstol). finns möjligheter för målsägande, vittnen och andra som ska höras i rättegången att delta i förhandlingen genom videokonfe- rens, bl.a. om förhörspersonen känner påtaglig rädsla för att vara när- varande i rättssalen (5 kap. 10 § RB). Om en part eller ett vittne inställer sig personligen vid förhandlingen, och det finns anledning att anta att personen av rädsla eller annan orsak inte fritt berättar sanningen på grund av en parts eller åhörares närvaro, finns det möjlighet att låta personen avge sin utsaga utan den andres närvaro (36 kap. 18 § RB). Såväl den misstänkte som andra parter har emellertid rätt att få del av vad som sägs under ett sådant förhör. Vid de allmänna domstolarna bedrivs vidare verksamhet med vittnesstöd. Vittnesstödjarens uppgift är att bl.a. hjälpa vittnen och målsägande till rätta i domstolens lokaler och vid behov för- klara hur en rättegång går till. När det gäller brottsoffers och bevispersoners identitet kan följande nämnas. En person som av särskilda skäl kan antas bli utsatt för brott, förföljelser eller allvarliga trakasserier, får vid flyttning medges vara folkbokförd på sin gamla folkbokföringsadress, s.k. kvarskrivning (16 § folkbokföringslagen [1991:481]). Kvarskrivning får även avse den ut- satte personens medflyttande familj. Dessutom kan en person som riske- rar att bli utsatt för allvarlig brottslighet mot dennes liv, hälsa eller frihet medges att använda fingerade personuppgifter (lag [1991:483] om finge- rade personuppgifter). Förbud får meddelas för en person att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person (lagen [1988:688] om besöksförbud). Besöksförbud får meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera den som förbudet avser att skydda. I detta sammanhang kan också nämnas att den som med våld eller hot om våld angriper en anmälare, brottsoffer eller bevisperson, döms för övergrepp i rättssak (17 kap. 10 § BrB). Polisen får bedriva särskilt personsäkerhetsarbete beträffande vittnen och andra hotade personer (2 a § polislagen [1984:387]). Särskilt person- säkerhetsarbete får bl.a. bedrivas beträffande bevispersoner som med- verkar eller har medverkat i en förundersökning eller rättegång som rör grov eller organiserad brottslighet. Den som blir föremål för särskilt personsäkerhetsarbete ska få hjälp med de säkerhetsåtgärder som bedöms möjliga och nödvändiga att genomföra. Det kan vara fråga om rena säkerhetsåtgärder som flyttning till skyddat boende och installerande av larm, men även andra mer praktiska åtgärder som t.ex. myndighets- kontakter. Även har ansvar för att hjälpa brottsoffer och bevisper- soner som utsatts för våld eller hot (bl.a. 5 kap. 11 § socialtjänstlagen). Vid tillämpningen av ovan nämnda bestämmelser får det anses åligga berörda myndigheter och domstolar att ta särskild hänsyn till om person- en i fråga är ett barn. Det finns också andra bestämmelser om brottmåls- förfarandet enligt vilka barn ska visas särskild hänsyn (bl.a. 5 kap. 1 § RB). Som framgår av redovisningen i avsnitt 4 ingår internationellt sam- arbete som ett led i arbete med förebyggande och bekämpande av människohandel. Mot denna bakgrund anser regeringen att uppfyller åtagandena enligt artikel 28. Specialiserade myndigheter och samordningsorgan (artikel 29) Enligt artikel 29.1 ska varje part se till att det finns personer eller enheter som är specialiserade på att bekämpa människohandel och att skydda brottsoffer. Sådana personer eller enheter ska vara självständiga och ha tillräckliga resurser för sina uppgifter. Enligt artikel 29.2 ska parterna också i lämpliga fall inrätta samordningsorgan. Enligt artikel 29.3 ska varje part tillhandahålla eller förbättra utbildning hos de behöriga tjänste- männen i förebyggande och bekämpande av människohandel. Enligt artikel 29.4 ska parterna också överväga att tillsätta nationella rapportör- er om människohandelsfrågor för övervakning av statliga institutioners brottsbekämpning och tillämpning av nationella lagstiftningskrav. Som framgår av redovisningen i avsnitt 4.2 arbetar sektors- övergripande i sitt arbete med att förebygga och bekämpa människo- handel. I detta arbete ingår bl.a. upprättande av en nationell handlings- plan och inrättande av en nationell rapportör. Ett annat exempel är genomförandet av en särskild utbildning för personal inom Domstolar, Polisen, och . Mot denna bakgrund uppfyller åtagandena i konventionen i denna del. Domstolsförhandlingar (artikel 30) Enligt artikel 30 ska parterna anta lagstiftning eller vidta andra åtgärder för att i domstolsförhandlingar säkerställa skyddet av brottsoffrens privatliv och vid behov deras identitet samt offrens säkerhet och skydd Enligt artikeln ska även parterna sörja för barnens behov och trygga deras rätt till särskilt skydd. Dessa åtgärder ska vidtas med beakt- ande av konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de Som beskrivits ovan finns det en rad rättegångsbestämmelser som tar sikte på att skydda brottsoffrens privatliv och säkerhet, bl.a. deltagande i förhandling genom videokonferens. Det finns även bestämmelser som särskilt fokuserar på barns behov och rätt till särskilt skydd (bl.a. 36 kap. 4 § RB). Utgångspunkten enligt svensk rätt är dock att domstolsförhandlingar ska vara offentliga. I vissa mål föreskrivs sekretess för uppgift om en- skilds personliga förhållanden, bl.a. i mål om sexualbrott (35 kap. 12 § Uppräkningen i denna bestämmelse innefattar dock inte mål om Mot denna bakgrund anser regeringen att det behövs en lagändring för att tillgodose åtagandet om att skydda uppgifter om brottsoffrens privatliv under en domstolsförhandling. åtagandet lämpligen bör uppfyllas behandlas i avsnitt 7.4. Regeringens bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de åtaganden som ställs upp i konventionen när det gäller bör dock avge en förklaring om att vi förbehåller oss rätten att inte utöva domsrätt enbart på den grunden att brott enligt konventionen förövats mot en svensk medborgare (artikel 31.1 e). Utredningens bedömning: I fråga om behovet av lagändringar över- ensstämmer utredningens bedömning med regeringens. Som en följd av sitt förslag till ändring i de svenska domsrättsreglerna (2 kap. 3 § BrB) anser dock utredningen att inte behöver utnyttja möjligheten att reservera sig mot artikel 31.1 e. Remissinstanserna yttrar sig inte i denna del. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 31.1 ska varje part anta lagstiftning och vidta andra åtgärder som kan behövas för att utöva domsrätt över brott som avses i konventionen när brottet begåtts inom dess territorium (a), ombord på ett fartyg som för den partens flagg (b), ombord på ett luftfartyg som är registrerat enligt den partens lagar (c), av någon av dess medborgare eller av en statslös person med fast bostadsort inom dess territorium, om brottet är straffbart enligt straffrätten där det begicks eller om brottet begås utanför en stats territoriella jurisdiktion (d), eller mot någon av dess medborgare (e). Enligt artikel 31.2 kan parterna förbehålla sig rätten att inte tillämpa eller endast i särskilda fall eller under särskilda förhållanden tillämpa jurisdiktionsgrunderna som anges i punkterna d) och e). Svensk straffrättslig domsrätt föreligger om brottet har begåtts i Prop. 2009/10:152 (2 kap. 1 § BrB). Svensk domstol är också behörig att döma för brott som har begåtts utomlands, bl.a. om brottet har begåtts av en svensk medborgare eller av utlänning med hemvist i . För att svensk domstol ska vara behörig i dessa fall krävs dock normalt att gärningen är straffbar även där den begicks (2 kap. 2 § andra stycket BrB). Vidare gäller svensk domsrätt om brottet förövats på svenskt fartyg eller luft- fartyg (2 kap. 3 § 1 BrB). Härutöver har svensk domstol en formellt vid- sträckt behörighet att döma för brott begångna utanför , bl.a. avseende brott med ett minimistraff om fyra års fängelse (2 kap. 3 § 7 BrB). Åtal för brott begångna utomlands får dock normalt sett väckas endast efter förordnande av regeringen eller den regeringen bemyndigat (2 kap. 5 § BrB). Av redovisningen ovan följer att svensk rätt uppfyller åtagandena en- ligt artikel 31.1 ad. Svenska domstolar torde visserligen med stöd av bestämmelserna i 2 kap. , särskilt med beaktande av det för- slag som läggs i avsnitt 5.3.5, i praktiken ha behörighet att i de allra flesta fall kunna döma över de människohandelsbrott som begås utom- lands. Det finns dock ingen uttrycklig bestämmelse som innebär att svensk domsrätt föreligger enbart på den grunden att brottet förövats mot en svensk medborgare (jfr artikel 31.1 e). bör därför förbehålla sig rätten att inte tillämpa bestämmelsen i artikel 31.1 e. När det gäller utredningens förslag till ändring i 2 kap. 3 § hänvisas till av- snitt 5.3.5. Enligt artikel 31.3 ska varje part vidta de åtgärder som kan behövas för att utöva jurisdiktion över brott enligt konventionen när en person som misstänks för brott vistas inom dess territorium och parten inte utlämnar personen till en annan part enbart på grund av personens nationalitet, sedan en begäran om utlämning mottagits. Svensk domstol är behörig att döma för brott som begåtts utom riket om brottet begåtts av en utlänning som finns här i riket och på brottet enligt svensk lag kan följa fängelse (2 kap. 2 § första stycket 3 BrB). Svensk rätt upp- fyller således åtagandet i artikel 31.3. Artikel 31.4 stadgar att om fler än en part gör anspråk på jurisdiktion över ett påstått brott enligt konventionen, ska de berörda parterna vid behov samråda för att bestämma den lämpligaste jurisdiktionen för åtal. Enligt artikel 31.5 ska, utan att tillämpning av allmänna internationella rättsprinciper påverkas, konventionen inte utesluta att straffrättslig juris- diktion utövas av part i enlighet med dess nationella lag. Enligt regering- ens bedömning påkallar dessa punkter inte några lagstiftningsåtgärder. Sammantaget gör regeringen bedömningen att bestämmelserna om domsrätt i konventionen inte kräver någon ändring i svensk lag men att bör reservera sig mot tillämpningen av artikel 31.1 e. Regeringens bedömning: Det krävs inte några lagändringar för att tillgodose de åtaganden som ställs upp i konventionen när det gäller internationellt samarbete och samarbete med det civila samhället. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte i denna del.