prop · GX03246 · 2010-09-15 00:00:00 — Valet av ett allmänt associationsrättsligt regelverk får således inte missgynna den ömsesidiga företagsformen och åstadkomma en styrning bort från denna företagsform (jfr uttalanden om den kooperativa företagsformen, rskr. 1993/94:222 och 1993/94:NU 15). Även regleringen av ömsesidiga bolag i jämförbara länder bör spela roll i syfte att främja konkurrensneutralitet mellan verksamhetsformerna. I utlandet räknas ömsesidiga försäkringsföretag vanligtvis till föreningskategorin och inte till bolagen. Som nämnts ryms således ömsesidiga försäkringsföretag under begreppet kooperativa samman- slutningar som inte är att anse som bolag i artikel 58 (artikel 54 enligt Lissabonfördraget). I de europeiska länder där både kooperativa föreningar och ömsesidiga företag kan ges tillstånd att driva försäkringsrörelse, t.ex. i , är skillnaderna associationerna emellan mycket små. På andra håll, såsom i har det inte ansetts motiverat att på försäkringsområdet ha en särskild kooperativ associationsform. Försäkringsrörelse enligt ömsesidiga principer drivs där följaktligen av kooperativa föreningar. I de nordiska länderna tar däremot reglerna för ömsesidiga försäkringsbolag sin associations- rättsliga utgångspunkt i den allmänna bolagsrättliga lagstiftningen. Det bör dock nämnas att det i saknas en allmän associationsrättslig lag om ekonomiska föreningar (har lov om samvirke- foretak). De ömsesidiga försäkringsbolagen i regleras av associationsrättsliga bestämmelser som i huvudsak vilar på aktie- bolagsrätt. Införandet av försäkringsrörelselag, liksom före- gående lagar om försäkringsrörelse, föregicks av ett arbete vars utgångspunkt var att reglerna inte bara för försäkringsaktiebolagen utan också för de ömsesidiga försäkringsbolagen skulle anpassas till aktiebolagslag. , , , och anser de ömsesidiga försäkringsbolagen även fortsatt ska regleras med utgångspunkt i aktiebolagsrätten, framför allt med motiveringen att de ömsesidiga försäkringsbolagen även fortsatt bör behandlas på samma sätt som försäkringsaktiebolagen, att utvecklandet av aktiebolagsrätten är mer prioriterad från lagstiftarens sida och att den nuvarande ordningen inte medfört några problem. Som framgått har emellertid ett ömsesidigt försäkringsbolag större likheter med en ekonomisk förening än med ett aktiebolag. Några närmare överväganden synes inte heller ha gjorts vid valet av associationsrättslig grund vid införandet av FRL och lagstiftaren verkar ha vidhållit äldre uppfattningar om det opraktiska i att låta de skilda försäkringsbolagen vila på olika associationsrättsliga grunder (se härom SOU 1946:34 s. 234 ff.). Det kan vidare sättas i fråga om valet av associationsrättslig grund spelat någon större roll. De ömsesidiga försäkringsbolagen har varit exklusivt reglerade i FRL och de särbestämmelser som behövts för ömsesidiga försäkringsbolag har kunnat införas oavsett om föreningsrättslig eller aktiebolagsrättslig reglering utgjort associa- tionsrättslig bas. I sammanhanget kan också framhållas att föreningslag har stora likheter med den aktiebolagsrättsliga regleringen aktiebolagslag, men med anpassningar till föreningarnas specifika förutsättningar. Det är vidare av vikt att behovet av anpassningar för denna före- tagsform så långt möjligt begränsas. Det står därvid klart att behovet av särregler och avvikelser i förhållande till den aktiebolagsrättsliga lagstiftningen är mer omfattande än om föreningsrättslig reglering utgör den materia till vilken hänvisningar görs. Även om regleringen i FRL bygger på aktiebolagslagen så är de regler som riktar sig till ömsesidiga bolag ofta av en föreningsrättslig natur. Det gör att föreningslagen framstår som det mer naturliga valet av allmänt associationsrättsligt regelverk. Som påpekas av remissinstanserna kan valet av associationsrättsligt regelverk göra att skillnader uppstår mellan ömsesidiga försäkringsbolag och försäkringsaktiebolag som verkar på samma marknad. Skillnader finns dock genom att de två bolagsformerna särregleras i den nuvarande försäkringsrörelselagen. En framtida försäkringsrörelselag kommer också under alla omständigheter att innehålla hänvisningar till såväl ABL som föreningslagen, eftersom det föreslås att försäkrings- aktiebolagen ska omfattas av ABL och att försäkringsföreningarna ska tillämpa FL. Behovet av att särreglera försäkringsrörelse samt en ambition av att skapa konkurrensneutrala regler leder vidare till att områden som sakligt sett skiljer sig mellan ABL och FL, genom särreglering kan likformas för försäkringsföretagen oavsett om de drivs i form av bolag eller förening. Det bör här pekas på det förhållandet att en reform påbörjats för ekonomiska föreningar (se avsnitt 4.2.2). Såsom vid tidigare större reformer kommer FL att underkastas en generell översyn i syfte att nå överensstämmande regler med de i ABL. De skillnader i fråga om anpassning till moderna förhållanden som råder mellan de båda stora associationsrättsliga lagarna är därför av övergående natur. Sammanfattningsvis föreslås att ömsesidiga försäkringsbolag fortsatt Prop. 2009/10:246 ska utgöra en egen associationsform och att FL ska utgöra det allmänna associationsrättsliga regelverk till vilket hänvisningar görs. 7.2Särskilda associationsrättsliga regler för ömsesidiga försäkringsbolag I avsnittet analyseras och redovisas behovet av associationsrättsliga särregler utifrån kapitelindelningen i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar (FL). Varje delavsnitt inleds som regel med en kortfattad be- skrivning av bestämmelserna i ett eller flera kapitel i FL åtföljt av före- kommande motsvarande regler i försäkringsrörelselagen (1982:713), FRL. Vissa särregler föreslås ska gälla utöver eller i stället för be- stämmelserna i FL. När en helt självständig reglering föreslås på vissa områden, t.ex. om bildandet av ett ömsesidigt försäkringsbolag blir utgångspunkten en analys av de eventuella förändringar som föreslås jämfört med nu gällande reglering. Regeringens förslag: De särskilda associationsrättsliga bestäm- melserna för ömsesidiga försäkringsbolag i försäkringsrörelselagen, om bl.a. delägarkretsen, ansvaret för ett ömsesidigt försäkringsbolags förpliktelser och s.k. oäkta koncerner, överförs oförändrade till den nya försäkringsrörelselagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran. Bakgrund: 1 kap. FL innehåller vissa inledande bestämmelser för ekonomiska föreningar. Där ges till en början en definition av ekonomisk förening och anges att en förening som har till ändamål att främja medlemmarnas intressen genom annan ekonomisk verksamhet än som omfattas av definitionen inte kan bli en juridisk person. Vidare framgår att en ekonomisk förening ska registreras och att medlemmarna inte är personligen ansvariga för föreningens förpliktelser. Kapitlet innehåller vidare bestämmelser om vissa begrepp, bl.a. moderförening, dotter- företag och koncern. Inledande associationsrättsliga bestämmelser av motsvarande slag som de i 1 kap. FL finns framför allt i 1 kap. FRL men även i 2 kap. 13 § första stycket och 18 § första stycket FRL. För ömsesidiga försäkrings- bolag anges som huvudregel i 1 kap. 6 § första stycket FRL att delägarna inte svarar personligen för bolagets förpliktelser. Däremot ges genom 1 kap. 6 § första stycket och 7 § tredje, fjärde och sjätte styckena FRL en möjlighet att i bolagsordningen för ett skadeförsäkringsbolag föreskriva att en delägare ska täcka skulder, avsättningar eller förluster i direkt skadeförsäkringsrörelse genom att göra kapitaltillskott till bolaget (uttaxering). Skälen för regeringens förslag: Som framgått är utgångspunkten att ömsesidiga försäkringsbolag fortsatt ska utgöra en egen associations- form. Regeringen ser inte heller några skäl till att ändra i de grundläggande associationsrättsliga bestämmelserna om vad som kännetecknar ett ömsesidigt bolag. Det innebär att det inte är aktuellt att tillämpa flertalet av de regler som finns i 1 kap. De särskilda associationsrättsliga regler som bör gälla i stället för eller utöver FL diskuteras närmare nedan. Delägare och deras ekonomiska insatser Delägarskapet i ett ömsesidigt försäkringsbolag skiljer sig markant från ett ägande i ett försäkringsaktiebolag, men även från ett medlemskap i en ekonomisk förening. En ägare i ett försäkringsaktiebolag träder in och ur bolaget genom aktietransaktioner. En medlem i en förening har rätt att säga upp sig till utträde och kan även uteslutas. FRL saknar regler om delägares möjlighet att träda in eller avgå som delägare i ett ömsesidigt försäkringsbolag. Försäkringstagarna blir med automatik delägare, se 1 kap. 7 § FRL. Det görs därför inte någon prövning av delägare annat än genom den bedömning som görs av bolaget för att bestämma om försäkring ska meddelas till en person eller inte. Möjligheten att neka att meddela en försäkring regleras genom försäkringsavtalslagens bestämmelser om kontraheringsplikt. De nya bestämmelserna, som trädde i kraft , har föregåtts av ett omfattande utredningsarbete. Det finns därför inte anledning att i detta sammanhang överväga ändringar i bestämmelserna om kontraherings- plikt. Delägarskapet i ett ömsesidigt försäkringsbolag är som framhållits en direkt följd av att ett försäkringsavtal har ingåtts med bolaget. Av detta följer även att upphörandet av delägarskapet är knutet till att försäk- ringsavtalet upphör, vilket framför allt regleras i försäkringsavtalslagen genom bestämmelserna om uppsägning av försäkringsavtalet. Det finns inte skäl att frångå denna ordning. Utöver skyldigheten för en försäkringstagare att betala för en försäkring finns inte någon skyldighet för delägarna i ett ömsesidigt försäkringsbolag att betala medlemsinsatser, vilket är obligatoriskt i en ekonomisk förening. Det finns därför inte heller samma individualiserade ekonomiska rättigheter för delägare i sådant bolag som det finns för exempelvis medlemmar i en ekonomisk förening. Försäkringstagarna i ett ömsesidigt försäkringsbolag har en ideell andel i bolaget, vilken manifesteras först vid en likvidation genom att överskottet i bolaget då ska fördelas på försäkringstagarna. Inom livförsäkring får försäkringstagarna också i samband med utbetalning av ersättningar del av överskottet i förhållande till bidraget. Det kan dock inte jämställas med den rätt till återbetalning av insatser som gäller vid avgång från en ekonomisk förening, där sådan utbetalning ska ske närhelst en medlem önskar lämna föreningen. Även om båda associationsformerna bygger på självfinansiering är därför skillnaderna i denna del principiella. Det system som gäller för ömsesidiga försäkringsbolag kan svårligen ändras utan att i grunden ändra villkoren för ömsesidiga försäkringsbolag. finns inte anledning att genomföra ändringar i delägarnas förhållanden i ömsesidiga försäkringsbolag i detta avseende. När det gäller bestämmelserna om delägare kan konstateras en avvikelse från huvudregeln att delägarna utgörs av försäkringstagarna i och med att återförsäkringstagare enligt 1 kap. 7 § första stycket FRL inte är delägare. Bestämmelsen har funnits i försäkringsrörelseregleringen . kunde en återförsäkringsgivare avtala bort delägarskapet för återförsäkringstagaren. Det finns inte någon begränsning för hur stor andel av ett bolags verksamhet som får vara mottagen återförsäkring. Ett ömsesidigt försäkringsbolag kan således ha en andel mottagen återförsäkring som är större än direktförsäkring. Det kan ifrågasättas om det är acceptabelt att återförsäkringstagare inte Återförsäkringstagarna undantogs från delägarkretsen för att de då gällande reglerna om uttaxering, dvs. skyldigheten för delägarna att genom extra bidrag täcka uppkomna förluster, även medförde en rätt för delägarna att kräva uttaxering. En sådan rätt för återförsäkringstagare ansågs inte lämplig (se prop. 1948:50 s. 332 ff.). Även om reglerna om uttaxering i FRL inte längre gäller har det inte nu framkommit några skäl för att återinföra återförsäkringstagarnas status som delägare. andra länder är det vanligt att återförsäkringstagare inte är delägare, låt vara att det normalt bestäms genom föreskrifter i bolagsordningen. Något kan även sägas angående bestämmelserna i nuvarande 1 kap. 7 § andra stycket FRL om möjligheten att utvidga delägarkretsen i ömsesidiga försäkringsbolag till att omfatta försäkrade. I förarbetena konstaterades att i vissa ömsesidiga för- säkringsbolag var utöver arbetsgivaren som försäkringstagare även för- säkrade arbetstagare delägare när försäkringarna grundades på kollektiv- Ett sådant delägarskap ansågs viktigt i de s.k. avtalsbolagen, vilka är uppbyggda på en lika delning av makten mellan arbetsgivare och arbetstagare (se prop. 1998/99:87 s. 322 f.). Det konstaterades vidare att en sådan lösning ger möjlighet till likabehandling vid fördelning av överskott t.ex. i samband med likvidation. Det kan mot denna bakgrund inte anses strida mot den ömsesidiga associationsformen som sådan att tillåta försäkrade att vara delägare i bolag med stark arbetsrättslig an- En sådan lösning är väl förenlig med bärande tankar bakom ömsesidigheten och bör behållas. Historiskt har det varit karakteristiskt för ett ömsesidigt försäkringsbolag att det drivs med delägarnas ömsesidiga ansvarighet som grund. vecklingen från fullt ömsesidigt ansvar för delägarna till den ordning som gäller har skett stegvis . ändringen, , motiverades med att reglerna om delägaransvar ska ge ett gott skydd för försäkringstagarnas intressen samt främja en tydlig gränsdragning mellan förpliktelser på grund av försäkringsavtal och medel som tjänar som rörelsens riskkapital (se prop. 1998/99:87 s. 290 En strävan var också att reglerna för ömsesidiga bolag skulle närma Prop. 2009/10:246 sig de regler som gäller för andra associationsformer och att ömsesidiga försäkringsbolag inte borde behandlas annorlunda än försäkringsaktie- bolag i den mån det inte är särskilt motiverat av företagsformen som sådan. Vidare konstaterades att reglerna om delägaransvar inte var sådana nödvändiga inslag i den ömsesidiga bolagsbildningen att det måste följa direkt av lag. Det finns emellertid som konstateras nedan endast begränsade möjligheter att skaffa nytt kapital i ömsesidiga försäkringsbolag. Att i skadeförsäkringsbolag kunna kräva in ytterligare kapital från delägarna vid förluster ligger helt i linje med principen om självfinansiering. Det saknas således anledning att frångå regeringens och tidigare bedömning att delägare inom skadeförsäk- ringsrörelse ska kunna åläggas att göra kapitaltillskott till bolaget i form av uttaxering om detta reglerats i bolagsordningen Den nuvarande regleringen i 1 kap. 6 och 7 §§ FRL överförs därför oförändrad till den nya lagen. Definitionerna av moderföretag, dotterföretag och koncern är desamma för ekonomiska föreningar (1 kap. 4 § FL) som för ömsesidiga försäk- ringsbolag (1 kap. 9 § FRL) och bör tillämpas genom en hänvisning till FL i den nya lagen. I sista stycket av 1 kap. 9 § FRL finns dock ett bemyndigande för regeringen, eller den myndighet regeringen be- stämmer, att föreskriva att bestämmelserna i , eller föreskrifter som meddelats med stöd av dem, om koncerner ska gälla helt eller delvis för en grupp av företag som inte utgör en koncern i FRL:s mening, men som har en gemensam eller i huvudsak gemensam ledning, s.k. oäkta koncerner. Som framgått angående försäkringsaktiebolagen tar be- stämmelsen sikte just på ömsesidiga försäkringsbolag. Bestämmelsen tillkom 1982 och avsåg det då förekommande långtgående samarbetet mellan ömsesidiga försäkringsbolag, vilket tog sig uttryck i en gemensam administration och företagsledning samt nästan identiska styrelser. Inte något av bolagen kunde sägas ha ett bestämmande inflytande över de andra eller ha någon del i deras resultat. Eftersom bolagen ingick i samma företagsgrupp borde bestämmelserna om koncernerna efter särskilt förordnande få gälla (se prop. 1981/82:180 s. 142 f.). Samma förhållanden kan förekomma och till skillnad från den bedömning som gjorts för försäkringsaktiebolag bör bemyndigandet behållas för ömsesidiga försäkringsbolag. Bestämmelserna i 1 kap. 9 a9 c, 9 e, 9 f, 9 h och 9 i §§ FRL innehåller särskilda definitioner och begrepp som föranleds av den bedrivna verksamheten försäkring. De bör av samma skäl som angetts för försäkringsaktiebolag (se avsnitt 6.3.1) gälla även fortsättningsvis för ömsesidiga bolag. 7.2.2 Bildandet av ett ömsesidigt försäkringsbolag . Regeringens förslag: De nuvarande reglerna om hur ömsesidiga försäkringsbolag bildas behålls oförändrade. Det innebär bl.a. att till- stånd att driva försäkringsrörelse ska finnas innan bolaget bildas och att ett ömsesidigt bolag inte får bildas utan garantikapital. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran med undantag för som anser att nuvarande regler om ersättningsförbudet till stiftare bör behållas. Vidare anser inspektionen att anmälan om fel vid teckning av försäkring vid bildandet även i fortsättningen ska göras till . Bakgrund: Bestämmelser om bildande av ekonomiska föreningar finns i 2 kap. De innebär att en ekonomisk förening måste ha minst tre medlemmar, vilka ska anta stadgar samt välja styrelse och revisorer. Vidare anges vad stadgarna ska innehålla, inom vilken tid föreningen ska anmälas för registrering och konsekvenser av att registrering inte sker samt vilka åtgärder som kan vidtas innan föreningen är registrerad. Bestämmelserna om bildande av ett ömsesidigt försäkringsbolag finns i 2 kap. FRL. Bestämmelserna motsvarar i princip de som gäller för bildandet av försäkringsaktiebolag med den skillnaden att stiftarna i bolagsordningen ska bestämma att ett visst antal försäkringar till minst ett visst sammanlagt belopp ska vara tecknade innan bolaget får anses Hänsyn ska då tas till arten av den planerade rörelsen och till garantikapitalets, dvs. startkapitalets, storlek. ska ske på en efter koncessionen upprättad stiftelseurkund eller på en Beslut om bolagets bildande ska därefter ske på en konstituerande stämma, till vilken de som har tecknat försäkringar och eventuella röstberättigade garanter ska kallas. Kallelse behöver inte ske om alla försäkringar tecknas vid stämman och alla de som har tecknat försäkringar samt eventuella röstberättigade garanter är ense. många försäkringar tecknats som angetts i bolagsordningen faller frågan om bolagets bildande. Bolaget är bildat om flertalet av de närvarande röstberättigade röstar för det. När det ömsesidiga försäkringsbolaget bildats ska styrelse och revisor väljas. Skälen för regeringens förslag Reglerna om bildande av ett ömsesidigt försäkringsbolag Det kan konstateras att de associationsrättsliga reglerna för bildande av ömsesidiga bolag skiljer sig avsevärt från vad som gäller för en Med utgångspunkt från att ömsesidiga bolag även fortsättningsvis ska utgöra en egen associationsform bör de regler som avser bildandet av ett ömsesidigt bolag i sin helhet regleras särskilt i den nya försäkringsrörelselagen och inte utgöra en referens till FL. överförs i stort oförändrade från FRL till den nya lagen och vissa överväganden avseende dessa regler redovisas nedan. att ett ömsesidigt försäkringsbolag bildas av en eller flera stiftare, att dessa ska ansöka om tillstånd och upprätta bolagsordning. Krav på tillstånd innan bolaget bildas För försäkringsaktiebolag har det föreslagits att de ska kunna få verksamhetstillstånd efter bildandet av ett aktiebolag. detta ska bli möjligt även för ömsesidiga försäkringsbolag. bilda ett ömsesidigt bolag fattas på en konstituerande stämma av dem som har tecknat sig för försäkring och röstberättigade garanter. som avser att verka tillsammans i bolags- eller föreningsform också är de som ska fatta beslutet om sådan samverkan är ett krav som inte kan Nuvarande regler innebär att ett bolag redan innan den konstituerande stämman hålls har medgetts tillstånd att driva försäkringsrörelse och det har därför rätt att meddela försäkringar. ömsesidigt försäkringsbolag ska kunna bildas innan det har fått tillstånd att driva försäkringsrörelse måste det vara möjligt för de blivande delägarna att teckna försäkring trots att verksamhetstillstånd saknas. innebär att försäkringsrörelse skulle bedrivas utan tillstånd. ett sådant fall skulle försäkringstiden åtminstone inte kunna börja löpa förrän efter det att tillståndet har getts och bolaget har registrerats. Eftersom anmälan för registrering ska ske senast efter tillståndet, kan det innebära en lång tidsutdräkt för försäkringstagaren innan försäkringsskyddet börjar gälla. Den prövning som ska göras av en ansökan om tillstånd att driva försäkringsrörelse kan dessutom medföra att de försäkringar som har tecknats inte kommer att vara tillåtna för Detta är inte en acceptabel ordning. Det kan vidare sättas i fråga om det finns något behov av att bilda ett ömsesidigt försäkringsbolag innan ett verksamhetstillstånd har Associationsformen finns endast inom försäkringsområdet. De som vill bilda ett ömsesidigt bolag kan därför inte förvärva ett redan befintligt bolag som har haft annan verksamhet och därefter ansöka om tillstånd att driva försäkringsrörelse. Att inte göra bolagsbildningen möjlig för tiden innan verksamhetstillstånd har getts kan därför inte motverka uppkomsten av nya ömsesidiga försäkringsbolag. skäl talar således för att behålla nuvarande ordning. Ett försäkringsbolag ska enligt 2 kap. 1 § första stycket FRL bildas av en eller flera stiftare. Med den bedömning som gjorts ovan, att tillstånd att driva försäkringsrörelse måste ges innan en konstituerande stämma tar ställning till bolagsbildningen, finns det även i fortsättningen behov av För aktiebolag finns en möjlighet till undantag från den person- krets som kan vara stiftare, vilket har föreslagits även ska gälla för Detta är avsett framför allt för att möjliggöra undantag från gällande bosättningskrav. Det finns inte anledning att ställa större krav på stiftare av ömsesidiga försäkringsbolag, varför en sådan möjlighet bör införas även för dessa. Krav på stiftelseurkund infördes 1995 som en del av genomförandet i svensk rätt för banker och försäkringsbolag av EU:s första, andra, tredje och tolfte bolagsdirektiv. för bolag som inte drivs i vinstsyfte (jfr artikel 58 i , Prop. 2009/10:246 nuvarande artikel 54 enligt Lissabonfödraget).13 Det kan därför i och för sig sättas i fråga om dessa direktiv är tillämpliga på ömsesidiga försäkringsbolag. I förarbetena till det svenska genomförandet för försäkringsbolag har denna fråga inte särskilt berörts (se prop. 1994/95:70). Det första bolagsdirektivet kräver offentliggörande av vissa dokument, bl.a. stiftelseurkund. De som deltar i bildandet av ömsesidiga försäkringsbolag är blivande försäkringstagare och eventuella garanter. För dessa personer måste en stiftelseurkund anses vara en betydelsefull informationskälla. Även om direktivets krav på sådana dokument inte skulle vara tillämpligt på ömsesidiga försäkringsbolag gör sig därför behovet av konsumentskydd gällande och kravet på upprättande av stiftelseurkund bör därför kvarstå. Även med hänsyn till det särskilda behovet av konsumentskydd på försäkringsområdet finns skäl att närmare reglera bolagets bildande på samma sätt som enligt gällande regler. Ett par förändringar föreslås dock av nuvarande regler. Om teckningen av en försäkring inte gjorts på rätt sätt kan den inte göras gällande av bolaget och om den tecknats med villkor är den i vissa fall ogiltig, allt under förutsättning att den som tecknat sig för försäkringen anmäler felet till (2 kap. 8 § FRL). anser att anmälan fortsatt ska göras till myndigheten, eftersom de har tillsynsansvaret och är den myndighet som beslutar om tillstånd. En sådan anmälan torde emellertid inte kräva några särskilda försäkringsrelaterade överväganden. Enligt regeringens mening är således det mest naturliga att sådana anmälningar i stället sker till registreringsmyndigheten, vilken är utan .