prop · GX03177 · 2010-03-23 00:00:00 — Det bör också nämnas att det vid genomförandet av andra rättsak- ter som innehåller motsvarande reglering som den i rådsbeslutet har gjorts bedömningen att de allmänna skyddsreglerna i personuppgiftsla- gen uppfyller de säkerhetskrav som ställs (prop. 1999/2000:64 s. 148 och 2006/07:33 s. 11 f.). Det finns inte skäl att göra någon annan bedömning i detta lagstiftningsärende. antog rådet för rättsliga och inrikes frågor det s.k. da- taskyddsrambeslutet. Rambeslutet utgör ett komplement till olika instru- ment om utvidgat polisiärt samarbete och rättsligt samarbete inom EU med inriktning på utökat gränsöverskridande informationsutbyte. Även vid godkännande av detta rambeslut bedömdes de allmänna skyddsreglerna i personuppgiftslagen uppfylla de säkerhetskrav som ställs (prop. s.52 f.). Enligt regeringens bedömning krävs således inga lagstiftningsåtgärder för att leva upp till rådsbeslutet i denna del. Rätten till behandling av personuppgifter är begränsad i rådsbeslutet. Av artikel 26.1 följer att behandling endast får ske för de syften för vilka uppgifterna har översänts i enlighet med beslutet. Behandling för andra syften är tillåten endast om det finns förhandstillstånd från den medlems- stat som administrerar uppgifterna, dvs. den stat som översänder uppgif- terna. Vidare begränsas kretsen av myndigheter som får hantera översän- da uppgifter i artikel 27 till behöriga myndigheter, dvs. brottsbekämpan- de myndigheter. För att en utländsk uppgift ska få lämnas vidare till en annan myndighet krävs att den översändande myndigheten på förhand lämnar tillstånd till detta och att den mottagande medlemsstatens lagstift- ning inte hindrar att uppgifterna behandlas av en annan myndighet. En- ligt artikel 14.2 får de översända personuppgifterna behandlas endast för de syften som anges i artikel 14.1, nämligen att förebygga brott och upp- rätthålla ordningen i samband med det aktuella evenemanget. I 3 § lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete finns en bestämmelse om skyldighet för svenska myndigheter att följa sådana villkor som har överenskommits med en främmande stat om hur uppgif- ter eller bevisning som har överlämnats från den andra staten får använ- das. Principen är att svenska regler om hur myndigheten ska handla i olika avseenden inte gäller i den utsträckning sådana regler strider mot villkoren i den överenskommelse som ligger till grund för beslutet. Det innebär att t.ex. både åtalsplikten och förundersökningsplikten viker för villkor av detta slag. Bestämmelsen i lagen om internationellt polisiärt samarbete kan till- lämpas på uppgifter som översänds till inom ramen för råds- beslutet. Regleringen omfattar dock endast uppgifter som överlämnas för användning i underrättelseverksamhet om brott eller vid utredning av brott. Utbyte av uppgifter med stöd av rådsbeslutet kan emellertid också komma att ske för andra syften än de nu nämnda. Uppgifter ska exem- pelvis enligt artiklarna 13 och 14 i rådsbeslutet kunna översändas för upprätthållande av allmän ordning och säkerhet vid vissa större evene- mang med gränsöverskridande verkningar. För att användningsbegräns- ningar knutna till sådana uppgifter ska gälla framför andra svenska reg- ler, krävs reglering i lag. Med hänsyn till att utvecklingen går mot ett fördjupat internationellt polissamarbete, är det lämpligt att tillämpnings- området för en sådan bestämmelse inte begränsas till Prümrådsbeslutet utan kan gälla för andra överenskommelser. Ett tillägg bör därför göras i 3 § lagen om internationellt polisiärt samarbete så att även användnings- begränsande villkor hänförliga till uppgifter eller bevisning som har översänts i syfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet blir bin- dande för svenska myndigheter. En fråga som uppkommer i detta sammanhang är möjligheten för svenska myndigheter att ställa upp villkor för uppgifter som översänds till brottsbekämpande myndigheter i andra medlemsstater. anses sådana villkor i viss utsträckning kunna ställas upp då en svensk brotts- bekämpande myndighet lämnar över en uppgift till en annan stat inom ramen för det internationella polissamarbetet. Möjligheten att ställa upp användningsbegränsande villkor torde dock förutsätta att det är upp till den svenska myndigheten att avgöra om uppgiften ska översändas och att det således inte finns en skyldighet att översända denna. I fall då infor- mationsutbytet grundar sig på en reglerad skyldighet att översända upp- giften, torde det krävas ett uttryckligt författningsstöd för att förena upp- giften med användningsbegränsande villkor. Möjligheten att ställa upp användningsbegränsande villkor är reglerad vid internationell rättslig hjälp (5 kap. 2 § lagen [2000:562] om internationell rättslig hjälp i brott- mål), internationellt tullsamarbete (2 kap. 7 § lagen [2000:1219] om internationellt tullsamarbete) och för inom ramen för gemensamma ut- redningsgrupper (6 § lagen [2003:1174] om vissa former av internatio- nellt samarbete i brottsutredningar), men däremot inte vid internationellt polissamarbete. Eftersom det kan finnas starka skäl att ställa upp villkor för användningen av uppgifter eller bevisning som lämnas till en ut- ländsk stat som ett led i internationellt polissamarbete bör bestämmelser som ger svenska myndigheter rätt att ställa upp sådana villkor införas. Förutom vid det informationsutbyte som sker med stöd av Prümrådsbes- lutet kan behov av användningsbegränsande villkor aktualiseras i sam- band med förfrågningar från t.ex. Europol. Även i det informationsutbyte som sker med stöd av förordningen (2008:1396) om förenklat uppgifts- utbyte mellan brottsbekämpande myndigheter i Europeiska unionen kan en svensk myndighet behöva ställa upp villkor för användningen av upp- gifter som utbyts. En svensk myndighet som översänder uppgifter till en annan stat eller mellanfolklig organisation föreslås därför få ställa upp villkor för användningen av uppgifterna. Behovet av att kunna ställa sådana villkor är generellt och det bör införas en regel om detta i lagen om internationellt polisiärt samarbete, där det, som framgått ovan, redan finns en bestämmelse om skyldighet för svenska myndigheter att följa sådana villkor som har överenskommits med en främmande stat om hur uppgifter eller bevisning som har överlämnats från den andra staten får användas. Villkor som står i strid med internationella åtaganden får inte ställas upp. Det innebär att om en viss överenskommelse inte tillåter att informationsutbytet begränsas genom villkor för användningen måste det respekteras. Den myndighet som har ställt ett villkor för användningen ska även kunna medge undantag från villkoret. Någon särskild bestämmelse om detta krävs dock inte enligt regeringens bedömning. har i förhållande till Prümrådsbeslutet ifråga- satt lämpligheten i ett förfarande där en myndighet medges att efter eget skön meddela villkor om det inte också uppställs vissa minimikrav för under vilka förutsättningar detta kan ske och när villkor ska ställas upp till skydd för enskilds rätt. Minimivillkor bör enligt vara dubbel straffbarhet och förbud att lämna uppgifterna till tredje land. Översändande av uppgifter enligt rådsbeslutet ska ske i enlighet med nationell lagstiftning i den medlemsstat som administrerar uppgifterna. Det finns därför i och för sig inget som hindrar att i svensk rätt föreskriva vissa obligatoriska villkor för att uppgifterna ska få översändas. Det bör framhållas att de uppgifter som det nu är fråga om redan utbyts i stor utsträckning. Syftet med rådsbeslutet är dessutom att fördjupa det gräns- överskridande samarbetet, särskilt i fråga om utbyte av information mel- lan myndigheter. Det är angeläget att det samarbete som således pågår inte försvåras. Regeringen anser därför att utgångspunkten bör vara att det material som lämnas över till en annan stat får användas enligt vad som följer av rådsbeslutet och den mottagande statens regler (jfr prop. 1999/2000:61 s. 147). Dessa bestämmelser kommer dessutom att kom- pletteras av de krav som ställs i dataskyddsrambeslutet. I exempelvis artikel 13 i rambeslutet anges att medlemsstaterna ska begränsa möjlig- heterna att överföra personuppgifter som överförts eller gjorts tillgäng- liga av en myndighet i en annan medlemsstat till tredjestater eller interna- organ. Personuppgifter ska bl.a. få överföras till tredjestater eller internationella organ endast om berörd stat eller organ sörjer för en ade- kvat skyddsnivå för den avsedda databehandlingen. Sammanfattningsvis finns det enligt regeringens bedömning inte behov av att införa några obligatoriska villkor som föreslår. Korrigering och bevarande av personuppgifter Rådsbeslutet anvisar flera metoder för att säkerställa att uppgifter som utbyts är korrekta och aktuella. Översändande stat och mottagande organ har enligt artikel 28.1 en ömsesidig skyldighet att underrätta varandra, om det visar sig att uppgifterna var felaktiga eller om de inte borde ha översänts. Uppgifterna ska då rättas eller utplånas av berörda medlems- stater. Även i övriga fall ska översända personuppgifter rättas om det framgår att de är felaktiga. I artikel 28.3 anges att översända personupp- gifter ska utplånas om de inte borde ha översänts eller mottagits. Även uppgifter som har översänts och mottagits korrekt ska i vissa fall utplå- nas. Detta gäller om de är nödvändiga för det syfte för vilket de översändes. Utplåning av korrekt översända uppgifter ska även ske efter det att den tidsfrist som fastställts för lagring av uppgifterna enligt den översändande medlemsstatens nationella lagstiftning har löpt ut, när det översändande organet har informerat det mottagande organet om denna maximala lagringstid i samband med att uppgifterna översändes. I artikel 14.2 finns en särskild regel för uppgifter som översänds i sam- band med större evenemang med gränsöverskridande verkningar. När det syfte för vilket uppgiften översändes har uppnåtts eller kan uppnås, ska uppgifterna utplånas, dock senast . Om det finns skäl att anta att en utplåning skulle skada den berörda personens intressen ska uppgifterna enligt artikel 28.3 inte utplånas, utan i stället spärras, dvs. förses med anteckning om att uppgifterna inte får användas fritt. Uppgifter som har spärrats får därefter endast översändas eller användas i det syfte som ledde till att uppgifterna spärrades i stället för att utplånas. Det närmare förfarandet vid spärrning ska enligt rådsbe- slutet regleras nationellt. Om en berörd person bestrider att personuppgif- terna är korrekta och det inte är möjligt att fastställa om så är fallet, kan uppgifterna enligt artikel 28.2 på begäran av den personen i stället mär- kas i enlighet med nationell rätt. En sådan märkning får avlägsnas endast under vissa förhållanden. Märkning hindrar, i motsats till spärrning, inte att uppgifterna används. Skyldigheten att informera om att översända uppgifter är felaktiga, eller inte borde ha översänts, är ett av flera moment i rådsbeslutet som syftar till att säkerställa att de uppgifter som utbyts är korrekta och aktu- ella. Underrättelseskyldigheten bör därför komma till direkt uttryck i författning men kan, enligt regeringens bedömning, regleras i förordning. Att utplåna personuppgifter på den grunden att uppgifterna är felaktiga motsvaras delvis av skyldigheten enligt 9 § första stycket h personupp- giftslagen (1998:204) att vidta alla rimliga åtgärder för att utplåna sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ända- målet med behandlingen. Av 28 § samma lag framgår också att person- uppgifter som inte har behandlats i enlighet med lagen ska utplånas på begäran av den registrerade. Däremot finns det inte någon regel om utplåning av uppgifter som inte borde ha sänts. Enligt rådsbeslutet ska vidare uppgifter utplånas om de i och för sig översänts korrekt, men är nödvändiga för det syfte för vilket de översändes. Enligt 13 § polisdatalagen (1998:622) ska personuppgifter gallras om de inte längre behövs för sitt ändamål. För uppgifter i förundersökningar gäller i stället arkivlagen (1990:782). I förslaget till ny polisdatalag (prop. 2009/10:85) föreslås att får behandla uppgifter i ett internationellt register bl.a. om det behövs för att ta emot och besvara ärenden som rör internationellt polissamarbete. Uppgifter i registret ska enligt förslaget gallras senast efter utgången av det kalenderår då ärendet i vilket uppgifterna behandlades avslutades. Även om gällande lagstiftning och förslaget till ny polisdatalag inne- håller gallringsbestämmelser som till vissa delar motsvarar rådsbeslutets krav ger den utrymme för att uppgifter kan bevaras även efter det att syftet med behandlingen har tillgodosetts. Detta gäller bl.a. uppgifter i förundersökningar som i stället gallras enligt arkivlagstiftningen. För att uppfylla kraven i rådsbeslutet bör bestämmelser införas med krav på att utplåna uppgifter som inte längre behövs för det ändamål för vilket de översändes samt den särskilda tidsfrist som föreskrivs i artikel 14.2. För att få en samlad reglering bör en bestämmelse införas som ger tydligt stöd för att utplåna översända uppgifter i alla de nu aktuella situationer- na. Enligt regeringens mening kan frågorna regleras i förordning med hänsyn till att de får anses utgöra specialreglering för Prümsamarbetet och därmed enbart kompletterar befintliga bestämmelser. När det gäller uppgifter som har överskridit den längsta tillåtna tiden för bevarande i artikel 28.3 rör det sig om ett villkor som är känt redan vid översändandet och som därmed kan sägas utgöra ett villkor för att uppgifterna ska få användas. Därmed torde svenska myndigheter vara skyldiga att utplåna uppgifterna enligt 3 § lagen (2000:343) om interna- tionellt polisiärt samarbete. Svensk lagstiftning uppfyller därmed rådsbe- slutets krav i detta hänseende. Det finns inga regler i svensk rätt som motsvarar rådsbeslutets be- stämmelser om spärrning och märkning. Även dessa förfaranden kan enligt regeringens bedömning regleras i förordning. Tillsyn och enskildas rätt till information Enligt artikel 31.1 har en registrerad person rätt att på begäran informeras om de uppgifter om vederbörande som är eller har varit föremål för be- handling. De närmare formerna för information, däribland frågan i vilken utsträckning sekretess kan begränsa rätten till information, regleras na- tionellt. I 2327 §§ personuppgiftslagen (1998:204) finns generella bestämmel- ser om information till den registrerade. på behandling av personuppgifter i polisens verksamhet, eftersom det inte finns några särbestämmelser i polisdatalagen (1998:622). I förslaget till ny polisdatalag (prop. 2009/10:85) finns en uttrycklig hänvisning till dessa bestämmelser i personuppgiftslagen. Enligt 26 § personuppgiftslagen har berörda personer som huvudregel rätt att få information om de uppgifter som finns registrerade om dem. Var och en som ansöker om det har rätt att en gång gratis få information från den personuppgiftsansvarige om vilka personuppgifter som behandlas, varifrån de har hämtats, ändamålen med behandlingen och till vilka mottagare eller kategorier av mottagare uppgifterna läm- nats. Rätten till information gäller dock enligt 27 § samma lag inte om uppgifterna omfattas av sekretess eller tystnadsplikt. Eftersom rådsbeslu- tet medger att rätten till information begränsas i enlighet med nationell lagstiftning behövs det enligt regeringens bedömning inte några lagänd- ringar i detta avseende. Medlemsstaternas dataskyddsmyndigheter eller, i förekommande fall, de rättsliga myndigheterna i medlemsstaten, ska enligt artikel 30.5 över- vaka utbytet av personuppgifter ur ett rättsligt perspektiv. Var och en ska hos en sådan myndighet, i enlighet med nationell rätt, kunna ansöka om att få lagligheten av personuppgiftsbehandlingen granskad. Myndighe- terna ska även genom stickprov kontrollera lagligheten. Den person som uppgifterna berör ska vidare ha rätt att kräva att felaktiga uppgifter korri- geras och att uppgifter som behandlats på ett otillbörligt sätt utplånas. Medlemsstaterna ska också enligt artikel 31.1 säkerställa att personer, vars rätt till dataskydd har kränkts, har möjlighet att överklaga hos en oavhängig domstol eller hos en oberoende tillsynsmyndighet och att personen kan kräva skadestånd eller annan ersättning. Förfarandet för att hävda dessa rättigheter och skälen till eventuella begränsningar följer nationell rätt i den medlemsstat där personen hävdar sina rättigheter. Datainspektionen är tillsynsmyndighet enligt personuppgiftslagen (2 § personuppgiftsförordningen [1998:1191]) och granskar myndigheters behandling av personuppgifter, bl.a. efter anmälan från enskilda. Datain- spektionens befogenheter enligt 4347 §§ personuppgiftslagen gäller vid den behandling av personuppgifter som omfattas av rådsbeslutet. Datain- spektionens beslut enligt personuppgiftslagen får överklagas till förvalt- ningsdomstol. Enligt 52 § samma lag får en myndighets beslut om in- formation och rättelse, underrättelse till tredje man samt upplysningar till allmänheten överklagas till förvaltningsdomstol. Denna bestämmelse är tillämplig på behandling av personuppgifter som sker med stöd av polis- datalagen. Därutöver har till uppgift att granska Säkerhetspolisens behandling av uppgifter enligt polisdatalagen (1 § lagen [2007:980] om tillsyn över viss brottsbekäm- pande verksamhet). Det ingår i nämndens uppgifter att på begäran av enskild kontrollera bl.a. om han eller hon har varit föremål för otillåten personuppgiftsbehandling hos . Nämnden är skyldig att utföra kontrollen och att underrätta den enskilde som begärt kontrollen om att den har utförts. I promemorian konstateras att svensk lagstiftning redan lever upp till kraven på tillgång till rättsmedel enligt och rådsbe- slutet. och Datainspektionen har dock ifrågasatt denna bedömning mot bakgrund av Europadomsto- lens dom i målet m.fl. mot . 2009/10:177 det målet fann domstolen att varken ombudsmän, kanslern, den dåvarande eller Datainspektionen, ens sammantagna, uppfyllde kravet på effektiva rättsmedel enligt artikel 13 i i fråga om Säkerhetspolisens registrering. Europa- domstolens dom var ett av huvudskälen till att Säkerhets- och integritets- skyddsnämnden inrättades. I förslaget till ny polisdatalag (prop. 2009/10:85) föreslås att även den personuppgiftsbehandling som före- kommer i öppna polisens brottsbekämpande verksamhet bör stå under tillsyn av både Datainspektionen och Säkerhets- och integritetsskydds- nämnden. Denna reglering föreslås träda i kraft . Reger- ingen har i prop. 2007/08:83 gjort bedömningen att svensk lagstiftning lever upp till kraven på tillgång till rättsmedel. Därtill kommer att Säker- hets- och integritetsskyddsnämnden får ett utvidgat mandat genom före- slaget till ny polisdatalag. Några lagändringar krävs inte för att leva upp till kraven på tillgång till rättsmedel. När det gäller skadestånd finns det i 48 § personuppgiftslagen allmän- na bestämmelser om enskildas möjlighet att kräva skadestånd för den kränkning av den personliga integriteten som en behandling av person- uppgifter i strid med lagen har orsakat. Skadestånd kan komma i fråga vid varje brott mot lagen och ska utgå trots att ingen har skadats fysiskt eller ekonomiskt. Det krävs inte heller att den personuppgiftsansvarige har haft uppsåt att göra fel eller varit försumlig vid behandlingen. Rätten till skadestånd gäller dock enbart fysiska personer. En juridisk person som anser att behandlingen av uppgifter har vållat skada har möjlighet att vända sig till Justitiekanslern eller till allmän domstol och begära ska- destånd av staten enligt allmänna regler. Dessa regler omfattar även upp- giftsbehandling i polisens register och polisens personuppgiftsbehandling i allmänhet. I den utsträckning ersättningsfrågan inte berörs i person- uppgiftslagen, t.ex. hur ersättningen för en skada ska beräknas, tillämpas de allmänna reglerna i skadeståndslagen. Regeringen anser mot denna bakgrund att svensk rätt uppfyller rådsbeslutets bestämmelser i fråga om skadestånd. 6 Ikraftträdande och kostnader Regeringens förslag: De föreslagna ändringarna i lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete ska träda i kraft . Skälen för regeringens förslag: De nu aktuella delarna av Prümråds- beslutet skulle börja tillämpas . Ändringen i lagen om internationellt polisiärt samarbete bör därför träda i kraft . Lagändringarna bedöms inte medföra några ökade kostnader. Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:343) om internatio- nellt polisiärt samarbete 3 § Har en svensk myndighet fått uppgifter eller bevisning från en annan stat för att användas i underrättelseverksamhet om brott, vid utredning av brott eller för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet, och gäller på grund av en överens- kommelse med den andra staten villkor som begränsar möjligheten att använda uppgifterna eller bevisningen, ska svenska myndigheter följa villkoren oavsett vad som är föreskrivet i lag eller annan författning. Första stycket gäller också i fråga om överenskommelser med mellanfolkliga organisationer. Paragrafen reglerar användningsbegränsande villkor som ställs upp när uppgifter eller bevisning överlämnas till en svensk myndighet. Liksom tidigare innebär bestämmelsen att svenska myndigheter är skyldiga att följa sådana villkor som ställts upp för användningen. Villkoren gäller inte bara för den myndighet som tog emot informationen, utan även för alla andra svenska myndigheter som senare får tillgång till denna (jfr. 1990/91:131 s. 23 och JO 2007/08 s. 57). har användningsbegränsningar endast gällt när uppgifter eller bevisning har överlämnats för underrättelseverksamhet om brott och utredning av brott. Genom tillägget i första stycket kommer användnings- begränsande villkor också att gälla för uppgifter eller bevisning som har överlämnats för upprätthållande av allmän ordning och säkerhet. Uttrycket upprätthålla allmän ordning och säkerhet inbegriper att vaka över att allmän ordning och säkerhet inte störs eller angrips genom brott eller på annat sätt liksom att ingripa när sådana störningar eller angrepp ändå sker. Bestämmelsen kan aktualiseras bl.a. i samband med översändande av personuppgifter inför större evenemang med gränsöverskridande verkningar (artikel 14 i Prümrådsbeslutet). Vissa redaktionella ändringar har vidare gjorts i paragrafen. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen behandlas i avsnitt 5. 3 a § En svensk brottsbekämpande myndighet får i enskilda fall ställa upp villkor som begränsar möjligheten att använda uppgifter eller bevisning som lämnas till en annan stat, om det krävs med hänsyn till enskilds rätt eller från allmän syn- punkt. Sådana villkor får inte strida mot en internationell överenskommelse som är bindande för . Första stycket gäller också i fråga om uppgifter eller bevisning som lämnas till en mellanfolklig organisation. Paragrafen, som är ny, reglerar i första stycket möjligheten att ställa upp användningsbegränsande villkor när en svensk brottsbekämpande myn- dighet lämnar uppgifter eller bevisning till en annan stat. En förutsättning för att en svensk brottsbekämpande myndighet ska få ställa upp användningsbegränsande villkor är att detta krävs med hänsyn till enskilds rätt eller från allmän synpunkt. Villkoren får inte heller strida mot internationella åtaganden. Bestämmelsen är avsedd att Ett exempel på när villkor kan krävas är om det pågår en brottsutredning eller bedrivs underrättelseverksamhet som riskerar att skadas om informationen används före en viss tidpunkt. Andra exempel är att uppgifterna får användas i en förundersökning eller som bevis i en rättegång endast beträffande viss brottslighet eller att sekretess motsvarande den som gäller i för uppgifterna ska gälla även i den mottagande staten. Eventuella villkor måste ställas upp när uppgifterna sänds över. Det går således inte att ställa upp villkor i efterhand.