prop · GX03125 · 2010-03-18 00:00:00 — Om det framkommer att en upplagshavare uppsåtligen har sålt sprit till någon som inte har rätt att inköpa varan så bör normalt godkännandet ifrågasättas. Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 12.1. Bestämmelsen, som behandlas närmare i avsnitt 12.1, anger att teknisk sprit som ska användas eller säljas inom landet, och som inte är fullstän- digt denaturerad enligt 1 § andra stycket, ska vara denaturerad på ett sätt som så långt som möjligt motverkar förtäring av spriten utan att hindra den avsedda användningen. Bestämmelserna om denaturering är av cen- tral betydelse för hanteringen av teknisk sprit. eftersträvas av Läke- medelsverket att all användning av teknisk sprit ska avse denaturerad sprit och med så kraftig och ändamålsenlig denaturering som möjligt. Tillstånd till inköp av odenaturerad sprit ges endast för det fall att annan sprit inte kan komma i fråga med hänsyn till den avsedda användningen. Detsamma ska gälla även i fortsättningen. Skillnaden mot tidigare reg- lering är att det nu tydliggörs i lagen vad som gäller beträffande denatu- rering. Till denna bestämmelse finns ett bemyndigande i 10 § att utfärda föreskrifter om denaturering. Denatureringskravet träffar all teknisk sprit som hanteras inom landet utom sprit som införs från annat EU-land och som är fullständigt denatu- rerad i enligt med den medlemsstatens krav. I paragrafens första stycke slås fast att försäljare av teknisk sprit är skyl- diga att förvissa sig om att köparen har rätt att köpa in eller sälja varan vidare. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller vid partihandel med alkoholdrycker, se 4 kap. 3 §. Vid försäljningen har säljaren också att iaktta de föreskrifter som kan finnas om denaturering, jämför 3 §. Detta kan innebära t.ex. att en skatte- befriad förbrukare som önskar köpa sprit för användning vid tillverkning av kosmetika inte kan medges sådant inköp om begäran avser sprit med annan denaturering än den som föreskrivits för tillverkning av kosmeti- kan i fråga. Motsvarande gäller vid övriga inköp, t.ex. vid inköp med stöd av föreskrifter. sker den kontrollen genom att köparen företer ett inköpstillstånd utfärdat av , där det framgår ändamålet, krav på dena- turering m.m. Regleringen i den nya lagen utgår från att det i lagen fast- slås vilka som har rätt att köpa samt vad som gäller beträffande denature- ring. Det kommer även fortsättningsvis att åligga köparen att visa att han har rätt att köpa spriten och vilken denaturering som krävs för ändamålet. I andra stycket föreskrivs att säljaren ska förvissa sig om att spriten inte kommer att användas på otillåtet sätt. Något motsvarande aktsam- hetskrav finns inte i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m., som dock i 7 § innehåller bestämmelser om förbud mot försäljning av teknisk sprit om det finns särskild anledning att anta att varan är avsedd att användas i berusningssyfte. Bestämmelsen i andra stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Till bestämmelsen i första stycket finns en straffbestämmelse i 11 kap. 3 § i dess lydelse från . Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 12.1. I paragrafens första stycke föreskrivs att den som har rätt att sälja teknisk sprit i sin verksamhet även får köpa, föra in, importera, föra ut och exportera sådan sprit. I andra stycket anges vilka som, förutom annan upplagshavare som har rätt att bedriva handel med sådan sprit, har rätt att köpa teknisk sprit. Försäljning får ske till den som har rätt att tillverka alkoholdrycker, till den som har godkänts som skattebefriad förbrukare för sådan vara enligt 31 e § lagen (1994:1564) om alkoholskatt, till apotek, till universitet eller högskola för vetenskapligt ändamål samt till sjukhus för medicinskt ändamål. Uppräkningen är dock inte uttömmande, se vidare kommen- taren under 10 §. Bland de näringsidkare som kommer att kunna köpa teknisk sprit som skattebefriade förbrukare finns bl.a. tillverkare av alkoholhaltiga preparat såsom färger, kosmetika och livsmedel. Apotek kan vara antingen öppenvårdsapotek eller sjukhusapotek. I för- slaget till ändring i läkemedelslagen (1992:859) som är avsedd att träda i kraft införs begreppet extemporeapotek, vilket avser apotek som tillverkar läkemedel. Även sådana apotek omfattas av be- greppet apotek i denna lag. Med sjukhus avses en vårdinrättning som har möjlighet att ta in patienter för sluten vård. Även djursjukhus omfattas av begreppet sjukhus. Bestämmelsen har sin motsvarighet i kraven på inköpstillstånd i 6 § lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. Kretsen av förbru- kare innebär ingen utvidgning mot vad som gäller . Försäljning i andra fall än de som anges i andra stycket eller i före- skrifter meddelade med stöd av 10 § första stycket 1 kan medföra straff- rättsligt ansvar (11 kap. 3 § i dess lydelse från ). Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 12.1. I paragrafens första stycke slås fast att det i princip gäller fri handel med alkoholhaltiga preparat. Vissa allmänna krav på preparaten, som motive- ras av skyddet för folkhälsan, har dock ställts upp i alkohollagen som förutsättning för att preparaten ska få säljas fritt inom landet, se 79 §§. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 5 § 1 mom. lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. och behandlas närmare i avsnitt 12.2 Andra stycket innehåller en upplysning att det kan finnas andra be- gränsningar än de i alkohollagen avseende handeln med varor som i denna lag definieras som alkoholhaltiga preparat, t.ex. beträffande vissa livsmedel, desinfektionsmedel eller bekämpningsmedel. Enligt paragrafen får ett alkoholhaltigt preparat inte säljas eller lämnas ut om det finns särskild anledning att anta att varan är avsedd att användas i berusningssyfte. Paragrafen motsvarar 7 § lagen (1961:181) om försälj- ning av teknisk sprit m.m. Ett straffstadgande för den som bryter mot bestämmelsen finns i 11 kap. 8 § i dess lydelse från och med den 1 janua- ri 2011. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 12.2. I paragrafen föreskrivs att alkoholhaltiga preparat som inte är avsedda att förtäras, inte får genom smak- eller färgsättning, genom sin förpackning eller på annat liknande sätt medföra risk för förväxling med alkoholdryck eller på annat sätt uppmuntra till förtäring. Syftet är i första hand att motverka konsumtion av varor som kan vara direkt hälsofarliga. Be- stämmelsen har ingen motsvarighet i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. Bestämmelsen, som behandlas närmare i avsnitt 12.2, har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen finns bestämmelserna om denaturering av alkoholhaltiga preparat. Enligt tidigare reglering, lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. och praxis, gällde att all hantering av sådan teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat som inte är avsedda för förtäring, i princip ska avse denaturerade produkter. har i sin verksamhet eftersträvat att denatureringen ska vara så kraftig och ändamålsenlig som möjligt. Även fortsättningsvis bör eftersträvas att de alkoholhaltiga preparat som inte är avsedda för förtäring är denature- rade med starkast möjliga denaturering, I paragrafen föreskrivs därför att alkoholhaltiga preparat som inte är avsedda för förtäring och som ska användas eller säljas inom landet, ska vara denaturerade på ett sätt som så långt möjligt hindrar att de förtärs. För alkoholhaltiga preparat som tillverkas i erhålls med den nya lagstiftningen viss kontroll av preparatens sammansättning redan genom inköpen av teknisk sprit. För de preparat som inte tillverkas i landet utan förs in eller importeras kan inträffa att de inte innehåller för preparatet i fråga i föreskriven denaturering. Möjligheten att meddela begränsningar för försäljningen får i sådana fall ta sikte på vil- ket sätt produkten, om den inte denatureras på föreskrivet sätt, får till- handahållas konsumenterna. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 12.2. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter avseende han- deln med teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat. Första punkten avser föreskrifter om vem som utöver de uppräknade subjekten i 5 § ska ha rätt att köpa teknisk sprit och till vilket ändamål. Dessa föreskrifter kan omfatta såväl näringsidkare som skolor på grunds- kole- och gymnasienivå, vilken mängd som får köpas och ändamålet med inköpet. Den praxis som tillämpas av för inköpstill- stånd bör lämpligen ligga till grund för vad föreskrifterna ska innehålla. Andra punkten avser föreskrifter om krav på anlitande av kontroll- bolag. Kontrollbolag är en internationell företeelse som används av säl- jare och köpare för att kontrollera och säkra leveranser av framför allt olja, etanol och andra värdefulla och volymmässigt omfattande varor. ställer ofta som villkor vid utfärdande av inför- sel- och importtillstånd att kontrollbolag ska användas. Krav på anlitande av internationellt kontrollbolag finns vidare i regelverket kring hante- ringen av vinetanol avsedd till motorbränsle (art. 38 i kommissionens förordning (EEG) nr 377/93). Tredje punkten avser föreskrifter om denaturering av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat och i vilka fall denaturering får underlåtas. finns sådana föreskrifter när det gäller teknisk sprit meddelade av Läke- medelsverket. Beträffande alkoholhaltiga preparat finns en instruktion till ledning vid godkännande av denaturering. Dessa föreskrifter m.m. bör tjäna till ledning för det kommande föreskriftsarbetet. I detta samman- hang kan erinras om att för alkohol som ingår i en vara som inte är av- sedd att ätas eller drickas och som är denaturerad enligt föreskrifter i eller ett annat EU-land betalas inte alkoholskatt (se 7 § första stycket 6 lagen (1994:1564) om alkoholskatt). Fjärde punkten avser föreskrifter i övrigt om handel med teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat som behövs till skydd för liv och hälsa. Före- skrifterna kan gälla t.ex. vissa säkerhets- och kontrollåtgärder vid försälj- ning till den som har rätt att köpa teknisk sprit, men också hanteringen av spriten hos inköparen, t.ex. genom regler om hur spriten ska förvaras för att förhindra en inte avsedd användning av varan. Beträffande alkohol- haltiga preparat kan som exempel på sådana föreskrifter nämnas att ett visst slag av alkoholhaltigt preparat endast får säljas till personer som har fyllt eller att ett visst preparat endast får säljas över disk. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragraferna motsvarar 4 kap. 811 § gamla alkohollagen (1994:1738). Paragrafen ersätter bestämmelserna i 4 kap. 11 a § gamla alkohollagen (1994:1738). I första stycket ersätts den nuvarande bestämmelsen om vad framställ- ning i bild får omfatta vid marknadsföring av alkoholdrycker genom kommersiell annons i periodiska skrifter utvidgas så att bestämmelsen också gäller annonsering i andra medier. Avsikten med utvidgningen är att bestämmelsen blir medieneutral och gäller annonsering på Internet, som vänder sig till svenska konsumenter, produktblad och annan direkt- reklam som placeras direkt på säljställen. Den tidigare begränsningen till högst tas bort eftersom denna reglering gäller all marknads- föring av alkoholdrycker, således även sådana drycker som har en alko- holhalt överstigande 15 volymprocent. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 10. Andra stycket har justerats redaktionellt, men har samma innebörd som i gamla lagen. Tredje stycket har överförts oförändrat. Bestämmelserna motsvarar 4 kap. 11 b13 §§ gamla alkohollagen (1994:1738) och har endast justerats redaktionellt. Bestämmelsen i 8 § har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelserna i första stycket motsvarar 6 kap. 1 § första stycket och 7 kap. 12 § första stycket gamla alkohollagen (1994:1738). Andra stycket motsvarar 7 kap. 12 § andra stycket gamla alkohollagen. Tredje stycket motsvarar 6 kap. 1 § andra stycket gamla alkohollagen. Fjärde stycket motsvarar 5 kap. 3 § andra stycket gamla alkohollagen. Ändringarna i bestämmelserna är endast av redaktionell karaktär. Fjärde stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Lagrådet hade också föreslagit en något annorlunda formulering av första stycket. Regeringen har valt att inte följa Lagrådets förslag i den delen. Bestämmelserna i förstatredje styckena motsvarar 7 kap. 5 och 6 §§ gamla alkohollagen (1994:1738) med endast redaktionella ändringar. I fjärde stycket anges att tillstånd för provsmakning av alkoholdrycker kan ges enligt 6 och 7 §§. Detta är en ny sorts tillstånd, vilket liksom vad gäller serveringstillstånd ska kunna meddelas stadigvarande eller för enstaka tidsperiod. Fjärde stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I gamla alkohollagen finns i 7 kap. 5 § ett tredje stycke som anger att tillståndsmyndigheten får meddela villkor. Lagrådet har vid några tillfäl- len (se bl.a. yttrande ) uttalat sig beträffande villkor. En myn- dighet som på ansökan meddelar ett för sökanden positivt beslut har, utan författningsstöd, enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer rätt att till sitt beslut foga olika slag av villkor. En förutsättning är givetvis att vill- koren ligger inom ramen för de syften ska tillgodoses genom tillstånds- givningen. En bestämmelse som den i 7 kap. 5 § tredje stycket gamla alkohollagen tjänar således inte något självständigt syfte och har inte förts över i den nya lagen. Bestämmelsen i 7 kap 5 § gamla alkohollagen angav också att villkor kunde meddelas . Att meddela villkor som inskränker ett tidigare givet serveringstillstånd är att se som en återkallelse följt av ett nytt tillstånd. Således behövs inte heller denna bestämmelse. Bestämmelsen är ny och innebär att restauranger med stadigvarande tillstånd ges en rätt att krydda spritdryck för servering som snaps i den egna rörelsen. Bestämmelsen avser just snaps i den vedertagna svenska betydelsen, dvs. Brännvin är ett gammalt och veder- taget svenskt begrepp för sprit som tillverkas genom destillering av pota- tis eller säd. Avsikten är att göra det lagligt att kunna servera ställets egen snaps till julbord eller liknande tillställningar. Enligt dagens regler måste en restauratör ansöka om tillverkningstillstånd för att få göra detta. En anmälan måste dock göras till kommunen. Detta för att kommunen ska ha ett underlag för sin tillsyn av verksamheten. Se också 2 kap. 2 § tredje stycket där det anges att sådan kryddning av spritdryck som avses i denna paragraf inte är att anse som tillverkning av spritdryck. Bestäm- melsen kommenteras närmare i avsnitt 11.8. Bestämmelsen är ny och behandlas närmare i avsnitt 11.2. Innebörden är att cateringföretag inte ska behöva söka tillstånd vid varje serverings- tillfälle, utan kunna erhålla ett stadigvarande tillstånd. En anmälan ska dock ges in till kommunen inför varje serveringstillfälle så att kommunen ska kunna godkänna den lokal där serveringen kommer att äga rum. Det finns ingen begränsning till var cateringföretaget ska ha sitt säte, utan ett företag i kommun x ska kunna erhålla tillstånd för servering i kommun y. I andra stycket uppställs som villkor för stadigvarande tillstånd att cateringföretaget ska ha ett eget kök för tillredning av mat. Inte heller denna bestämmelse är begränsad till kommun. Det finns därutöver före- skrifter i livsmedelslagstiftningen om hur ett kök ska vara utrustat m.m. för att yrkesmässig tillagning av mat ska få bedrivas. Vanligt lägenhets- eller villakök torde därigenom inte kunna komma ifråga. Ett cateringföretag som har ett stadigvarande serveringstillstånd kom- mer därigenom också att kunna inhandla alkoholdrycker hos en parti- handlare, se 13 §. Paragrafen anger att på hotell som har restaurangverksamhet med ser- veringstillstånd i sina lokaler också har rätt att bedriva rumsservering. Detta har inte reglerats tidigare i alkohollagen. Det är inte ovanligt att restaurangverksamhet på ett hotell bedrivs på entreprenad av någon annan än hotellägaren. Det förhållandet ska inte utgöra hinder för tillåt- ligheten av rumsservering. Det avgörande är att restaurangverksamheten bedrivs i hotellets lokaler och att det finns ett serveringstillstånd som omfattar de drycker som erbjuds i rumsserveringen. För rumsservering ska inte gälla några begränsningar , utan det får ankomma på restau- ratören och hotellet att besluta om detta. Övriga bestämmelser i alkohol- lagen om åldersgräns för servering, serveringsansvarig person m.m. gäller självfallet även för rumsservering. I paragrafen finns också en bestämmelse om minibar på hotell, vilken motsvarar 7 kap. 8 § femte stycket gamla alkohollagen (1994:1738), dock med den ändringen att bemyndigandet i andra meningen har tagits bort. Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 11.6. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 11.7. Genom denna reglering blir det tillåtet att anordna vinmässor och liknande arrangemang med provsmakning av spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkohol- drycker. Vad som är liknande arrangemang kan exemplifieras med i , Mat- och köksmässan på Stock- holmsmässan, provsmakningar som anordnas i vinkällare m.m. I begrep- pet provsmakning ligger att det handlar om små mängder av olika pro- dukter för att kunna få en uppfattning om kvalitet och smak. Det uppställs två olika möjligheter för att kunna anordna sådan prov- smakning. En person eller ett företag med ett stadigvarande ser- veringstillstånd, som omfattar de drycker och den lokal där provsmak- ningen avses äga rum kan, inom ramen för detta tillstånd anordna prov- smakning. Den andra möjligheten är att de partihandlare som deltar an- söker enskilt eller gemensamt om ett tillfälligt tillstånd för provsmakning av de drycker som avses erbjudas. Att begreppet partihandlare används, beror på att det endast är sådana som (förutom Systembolaget) har rätt att idka handel med alkoholdrycker och således också ha anledning att marknadsföra sina varor. I andra stycket anges att en tillståndshavare enligt första stycket 1 ska ge in en anmälan till kommunen innan arrangemanget äger rum. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen ges tillverkare av alkoholdrycker från egenproducerade råvaror möjlighet att erbjuda provsmakning vid tillverkningsstället av de egentillverkade dryckerna. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 11.7. Två möjligheter att erbjuda provsmakning ges. Den tillverkare som också har en serveringsrörelse i anslutning till tillverkningsstället och för denna ett stadigvarande serveringstillstånd har rätt att inom ramen för detta, och efter anmälan till kommunen, erbjuda provsmakning av de egna gårdsproducerade dryckerna. Producenter som inte har någon restaurangrörelse kan i stället ansöka hos kommunen om ett särskilt till- stånd för provsmakning. Provsmakning har samma innebörd som anges i kommentaren till 6 §. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 6 kap. 1 a § gamla alkohollagen (1994:1738). I tredje stycket har förtydligats att servering inte får påbör- jas innan anmälan till kommunen har gjorts. Bestämmelsen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, behandlas i avsnitt 8.2. I bestämmelsen anges att kommunen ska tillhandahålla information om vad som gäller enligt alkohollagen och anslutande föreskrifter samt rikt- linjer för tillämpningen av föreskrifterna i kommunen. Dokumentet bör innehålla en sammanställning av vad som gäller enligt lag och andra författningar samt i övrigt i kommunen för serveringstillstånd. Rikt- linjerna ska säkra en förutsebarhet och ska också utgöra en information till dem som har för avsikt att ansöka om serveringstillstånd. Det är vik- tigt att framhålla att riktlinjerna naturligtvis inte får avvika från lagen eller anslutande föreskrifter eller ersätta den prövning som ska ske i det enskilda fallet. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 11.1. Paragrafen motsvarar 7 kap. 13 och 14 a §§ gamla alkohollagen (1994:1738). Lagrådet har beträffande bemyndigandet i fjärde stycket anfört föl- jande. Lagrådet erinrar om att Lagrådet i sitt yttrande i prop. 2008/09:187 s. 277 framhöll att bemyndigandet i tredje stycket (lagråds- remissens lagförslag) inte var erforderligt, eftersom det gällde förfarandet hos de förvaltningsmyndigheter som handlade ärenden om serveringstill- stånd. Enligt Lagrådets mening kunde föreskrifterna följaktligen beslutas inom ramen för regeringens restkompetens. Se härtill Lavin, Lagrådet och den offentliga rätten 20072009 s. 67 f. Lagrådet har inte ändrat ståndpunkt härvidlag. Såsom Lagrådet anför, har denna fråga varit föremål för övervägande i ett tidigare lagstiftningsärende. Lagrådets yttrande föranleder inte rege- ringen att frångå det ställningstagande som regeringen gjorde i prop. 2008/09:187 s. 91 f. Paragrafen motsvarar i huvudsak 7 kap. 14 § gamla alkohollagen (1994:1738). I första stycket har ett tillägg i förhållande till den gamla bestämmelsen gjorts innebärande att det ska vara obligatoriskt att in- hämta polismyndighetens yttrande även vid tillfälliga arrangemang som inte är av obetydlig omfattning. Bestämmelsen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, behandlas i avsnitt 11.1. Första stycket motsvarar 7 kap. 7 § gamla alkohollagen (1994:1738). Andra stycket anger att den som ansöker om serveringstillstånd ska avlägga ett prov för att visa att han eller hon har de kunskaper om denna lag och anslutande föreskrifter som krävs för att på ett författningsenligt sätt kunna utöva serveringsverksamheten. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.1. I tredje stycket ges ett bemyndigande till regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om sådant prov och om undantag i vissa fall från skyldigheten att avlägga prov. Sådana undantag kan t.ex. vara att sökande har lång väldokumenterad erfarenhet av att utöva serveringsverksamhet från någon annan kommun. Bestämmelsen motsvarar 6 kap. 5 § gamla alkohollagen (1994:1738) och reglerar var innehavare av serveringstillstånd får göra sina inköp av alkoholdrycker. Bestämmelsen har förtydligats så att det nu framgår att den som har tillstånd för servering till allmänheten eller stadigvarande tillstånd för servering i slutna sällskap får köpa de alkoholdrycker som behövs för rörelsen endast av partihandlare eller av detaljhandelsbolaget. Den sakliga förändring som har skett är en följd av att cateringföretag numera ska kunna erhålla stadigvarande tillstånd för servering i slutna sällskap (8 kap. 4 §). Därigenom får de också rätt att göra sina inköp av alkoholdrycker direkt hos partihandlare. Första stycket motsvarar 7 kap. 10 § gamla alkohollagen (1994:1738). I andra stycket regleras vad som gäller om flera tillståndshavare vill utnyttja ett gemensamt serveringsutrymme. Det ska utfärdas ett särskilt tillstånd för detta som omfattar samtliga tillståndshavare som ska utnyttja utrymmet. En förutsättning ska vara att samtliga som omfattas av den gemensamma ansökan har ett eget serveringstillstånd som omfattar den egna lokalen. Varje tillståndshavare ska svara för ordning och nykterhet inom serveringsutrymmet han eller hon be- driver servering, samt att vad som i övrigt gäller enligt alkohollagen iakttas. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag och behandlas i avsnitt 11.3. Paragrafen ersätter 7 kap. 8 § förstafjärde styckena gamla alkohollagen (1994:1738). I första stycket föreskrivs vad som ska gälla med avseende på matser- vering för att få serveringstillstånd. Serveringsstället ska ha ett eget kök i anslutning till serveringslokalen, det ska tillhandahållas lagad eller på annat sätt tillredd mat och gästerna ska kunna erbjudas ett flertal maträt- ter av varierat slag. Den förändring som har gjorts i lagtexten i förhål- lande till den gamla alkohollagen syftar till att möjliggöra även för t.ex. vegetariska restauranger och restauranger med mat från andra delar av världen att få serveringstillstånd. Att maten ska vara lagad eller tillredd innebär att råvaror på något sätt ska ha förädlats.