prop · GX03139 · 2010-03-22 00:00:00 — Universiteten och högskolorna bör utgå från att de personer som antagits har förutsättningar att nå målen för utbildningen. Studenternas förutsättningar eller bakgrunder från studie- ovana miljöer kan dock ge sämre förutsättningar för en utbildning att nå mycket goda resultat, vilket är rimligt att beakta vid bedömning av utbildningen. Regeringen anser att det är viktigt att de studenter som påbörjar en utbildning ges stöd och stimulans att också slutföra utbildningen inom avsedd tid. Att följa en viss termins antagna studenter och deras fortsatta registreringar termin efter termin kan ge indikationer på utbildnings- resultaten från kvalitetssynpunkt. Data om dessa studenters prestationer kan ge ett grovt mått på vilka framsteg som görs under utbildnings- förloppet, liksom en bild av bortfallet av studenter. Det finns en mängd skäl till varför studenter avbryter sina studier eller varför det tar för studenterna att nå examen. Men genom att jämföra likvärdiga utbildningar kan stora avvikelser från genomsnittet vara en signal om brister i utbildningen. Platsbesökets roll bör vara att ge bedömargrupperna som granskar utbildningen möjligheter till kompletterande granskning med universitetens och högskolornas självvärderingar som underlag och att de därigenom får en fördjupad information om utbildningen. För utbildningar där de självständiga arbetena ännu är en relativt ny företeelse och för utbildningar med stora inslag av t.ex. kliniska och laborativa färdigheter eller scenisk framställning kan platsbesök utgöra ett väsentligt komplement till de självständiga arbetena och enkäter till tidigare studenter för att bedöma utbildningens resultat från kvalitetssynpunkt. Sådana färdigheter är centrala i många utbildningar och för studentens framtida yrkesutövning, men framgår inte alltid med självklarhet av de skriftliga självständiga arbeten som studenterna utför. För vissa utbildningar utmynnar det självständiga arbetet i t.ex. en produkt eller en konstnärlig produktion som kräver elektronisk dokumentation eller direktobservation. Observationer av detta slag kan därför vara relevant för att bedöma resultat som avser utbildningens särart. Självvärdering, i kombination med platsbesök, bör således bidra till att resultatgranskningen blir så allsidig som möjligt. De sakkunniga bör också kunna säkerställa att bedömningen av resultaten är ett uttryck för utbildningens kvalitet och inte begränsad till enskilda studenters prestationer. Enkäter till tidigare studenter för bedömning av utbildningens användbarhet Begreppet anställningsbarhet har kommit alltmer i fokus, såväl i som internationellt. Ett grundläggande syfte med högre utbildning, tillsammans med bildning och personlig utveckling, är att studenterna efter sin utbildning har de kunskaper och kompetenser som gör att de kan fungera väl på arbetsmarknaden. Det handlar exempelvis om att den examinerade studenten ska kunna verka inom ramen för en anställning, men också ges förutsättningar för andra delar av yrkeslivet såsom entreprenörskap. Även de kunskaper och kompetenser som gör att den examinerade kan fungera på en alltmer föränderlig arbetsmarknad innefattas i begreppet. Anställningsbarhet i denna breda bemärkelse, dvs. utbildningens användbarhet på arbetsmarknaden, är ett viktigt resultat som bör inkluderas i kvalitetsutvärderingarna. Kopplingen mellan högre utbildning och arbetsliv är ett av tre huvud- mål med Bolognaprocessen. Detta låg därför till grund för utformningen av de nya examensbeskrivningarna vid examensreformen . I propositionen Ny värld ny högskola (prop. 2004/05:162) angavs att examensbeskrivningarna klart bör tillgodose kravet på anställningsbarhet, dvs. att studenterna vid examen ska ha visat kompetens som gör att de kan fylla en funktion på arbetsmarknaden inom det område som utbildningen avser. Både högskolelagen och examensbeskrivningarna i bilagorna till de förordningar som ansluter till lagen innehåller således krav som avser utbildningens användbarhet på arbetsmarknaden. Av högskolelagens beskrivning av utbildning framgår bl.a. att utbildning på grundnivå ska utveckla studenternas beredskap att möta förändringar i arbetslivet och att utbildning på avancerad nivå ska utveckla studenternas förutsättningar för yrkesverksamhet som ställer stora krav på självständighet (1 kap. 89 §§). I målen för olika yrkesexamina har ett stort antal av målen en direkt relevans för den framtida yrkesutövningen. studenter, som har avlagt examen och varit yrkesverksamma , kan ge svar på både hur de som yrkesverksamma anser att de uppnått förväntade utbildningsresultat och hur de upplever utbildningens användbarhet på arbetsmarknaden. Detta görs lämpligen genom enkäter till tidigare studenter. genomför återkommande enkätstudier riktade till före detta studenter efter examen. Enkäterna innehåller en kartläggning av deras arbetsuppgifter och vilka krav dessa ställer på olika typer av kunskaper, färdigheter och förhållningssätt. De tillfrågade redovisar därefter om sådana moment har ingått i utbildningen och hur de bedömer kvaliteten i denna skolning. Regeringen anser att det är ytterst viktigt att få en god bild av utbildningens användbarhet på arbetsmarknaden. studenters synpunkter kan enligt regeringens mening vara ett viktigt underlag för bedömningen av utbildningens resultat. finns det dock endast ett begränsat antal personer som har slutfört sin utbildning enligt den examensordning som trädde i kraft . I det uppdrag att genomföra kvalitetsutvärderingar av utbildningar som regeringen avser att ge bör ingå att skyndsamt genomföra ett utvecklingsarbete så att tidigare studenters synpunkter kan ingå i utvärderingen. universitet och högskolor gör även egna enkäter av liknande slag som en viktig del av det interna kvalitetssäkringsarbetet. Resultaten av dessa kan utgöra ett underlag för att redovisa utbildningsresultaten i lärosätets självvärdering. Utbildningar med ett specifikt yrke som mål finns främst bland utbildningar som leder till en yrkesexamen. I examensbeskrivningarna för dessa utbildningar finns oftast tydliga krav på kunskaper och förmågor som krävs för att bli yrkesverksam och som utbildningen bör granskas mot. Många utbildningar har emellertid en mindre specifik arbetsmarknad och från vilka de examinerade återfinns inom breda samhällssektorer. Men även för dessa utbildningar är anställningsbarhet ett viktigt resultat. För dessa utbildningar anges kraven på anställningsbarhet i stor utsträckning genom krav på kompetenser som gör att studenterna vid examen kan få användning av sin utbildning inom det område som utbildningen avser. Det handlar framför allt om kunskaper som är överförbara mellan olika ämnesområden, t.ex. kommunikationsförmåga och förmåga att söka information samt att självständigt tillägna sig nya kunskaper. Genom att utvärderingarna sker mot examensbeskrivningarna kan en anpassning ske till respektive utbildnings särart även i detta avseende. Anställningsbarhet bör således enligt regeringens mening integreras som en naturlig del i utvärderingen av hur utbildningarna uppfyller de krav som ställs på utbildningarna enligt högskolelagen och examensbeskrivningarna i de förordningar som ansluter till lagen. När examensbeskrivningarna togs fram medverkade avnämare för att anställningsbarhet skulle avspeglas i målen på ett relevant sätt. En ytterligare utgångspunkt för examensbeskrivningarna är att de ska ge utrymme för att lärosätena på eget initiativ i dialog med studenter och avnämare ska kunna genomföra förändringar av utbildningens innehåll. Det är enligt regeringens uppfattning viktigt att utbildningarnas användbarhet för arbetslivet bedöms i de kommande utvärderingarna. Därför bör bedömargrupperna ha representation från relevanta yrkes- grupper eller lärare som har en gedigen erfarenhet från verksamhet utanför högskolan. Som framgår ovan bör enkäter till tidigare studenter utgöra ett bedömningsunderlag då ett samlat omdöme om utbildningens ska ges. Men olika aspekter på anställningsbarhet kan även inkluderas i övriga bedömningsunderlag, dvs. de självständiga arbetena och lärosätenas självvärderingar. Ett samlat omdöme om utbildningen utvärderingar bör som ovan har redovisats resultera i ett samlat omdöme om utbildningens kvalitet. Verket bör för varje kvalitets- utvärdering redovisa detta till regeringen. Resultatet av utvärderingarna bör påverka lärosätets resurstilldelning för utbildning på grundnivå och avancerad nivå enligt vad som närmare presenteras i avsnitt 5. Utvärderingarna bör även innebära att examenstillstånd kan ifrågasättas om en utbildning uppvisar allvarliga brister. Bestämmelser om tillstånd att utfärda examen och återkallelse av tillstånd finns i 1 kap. 14 § högskolelagen och lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina. Som underlag för det samlade omdömet bör studenternas självständiga arbeten, universitetens och högskolornas självvärderingar inklusive platsbesök och enkäter till tidigare studenter ingå. Det samlade omdömet bör indelas i en flergradig skala. I regeringens uppdrag till att föreslå ett nytt system för kvalitets- utvärdering angavs att utbildningarna skulle resultera i omdömen i fyra nivåer. I det förslag som verket har lämnat med anledning av uppdraget görs bedömningen att det är lämpligare att en tregradig skala används, eftersom arbetet med att ta fram och använda graderade bedömnings- kriterier är nytt och kräver metodutveckling. Mot bakgrund av vad verket har anfört gör regeringen bedömningen att utvärderingarna i den första fyraårscykeln bör resultera i ett samlat omdöme om utbildningen på en tregradig skala. Inför den andra fyraårscykeln bör dock en skala med fler steg övervägas för att nyansera bedömningarna ytterligare. De tre omdömena på skalan bör, i huvudsak, motsvara följande och resultera i nedan angivna åtgärder. 1.Utbildningen uppvisar genomgående allvarliga brister. Enligt 1 kap. 14 § högskolelagen ska lärosätet ges att avhjälpa bristerna. Finns bristerna därefter kvar, får besluta att återkalla examenstillståndet enligt samma paragraf. För enskilda utbildningsanordnare gäller enligt lagen om tillstånd att utfärda vissa examina att beslut om återkallelse av tillstånd fattas av regeringen efter framställan av Högskole- verket. Innan gör en sådan framställning ska utbildningsanordnaren ha getts tillfälle till rättelse (7 §). 2.Utbildningen har sammantaget god kvalitet. I enskilda delar kan utbildningen förbättras i relation till någon kvalitetsaspekt. 3.Utbildningen har hög kvalitet på de självständiga arbetena, självvärderingen och resultaten av enkäter till tidigare studenter. Lärosätet bör tilldelas kvalitetsbaserade resurser. Ett självständigt arbete ingår i kraven för samtliga examina och är viktigt för att visa om studenten har uppnått kraven för examen. Regeringen anser att de självständiga arbetena för merparten av utbildningarna bör utgöra den centrala delen i det samlade omdöme som ges för utbildningen. För många utbildningar kan det, som tidigare framhållits, finnas särskilda skäl att ge andra relevanta utbildningsresultat än självständiga arbeten en ökad betydelse i det samlade omdömet. Sådana resultat bör redovisas i lärosätenas självvärderingar och vid platsbesök och avse framför allt resultat relaterade till examensmål som anger utbildningens särart och som inte visas genom studenternas självständiga arbeten. Till ovanstående bedömningar av utbildningsresultat bör resultaten från enkäter till tidigare studenter läggas. Med hjälp av utfallet från enkäterna kan bedömningen av utbildningsresultat antingen bekräftas eller förstärkas. Som ovan har redovisats infördes för några examina självständiga arbeten i examensbeskrivningarna först vid examensreformen , varför det i dessa fall finns begränsad erfarenhet av sådana arbeten. Erfarenheterna kan även variera, eftersom de självständiga arbetena historiskt har haft olika tyngd inom olika utbildningsområden. I den första fyraårscykeln är det därför särskilt viktigt att betona andra utbildningsresultat än självständiga arbeten vid bedömning av utbildningar där självständiga arbeten tidigare inte har ingått i kraven för examen. Självvärderingens syfte, förutom att redovisa utbildningsresultat, är enligt vad som ovan har sagts att förklara förutsättningar som har en mer påtaglig betydelse för utbildningens resultat, t.ex. lärarkompetens och tillgång till lärare samt studenternas förutsättningar. Helhetsomdömet om utbildningen bör, när så är befogat, kunna påverkas i positiv riktning med hjälp av en sådan förklaring. Regeringen anser att det är angeläget att det blir förutsägbart och transparent hur de olika bedömningsunderlagen kommer att tillämpas och viktas. Inför varje utbildningsutvärdering bör det vara en viktig uppgift för och dess sakkunniga att, inom ramen för fastställda kvalitetsaspekter, anpassa och konkretisera såväl aspekterna som hur det samlade omdömet bör tas fram. Utbildningar som leder till examina Utvärdering av utbildningar på grundnivå och avancerad nivå bör avse samtliga statliga universitet och högskolor som omfattas av högskole- lagen samt enskilda utbildningsanordnare som har tillstånd att utfärda examina enligt lagen om tillstånd att utfärda vissa examina. Detta överensstämmer med vilka som omfattas av utvärderingar. De utbildningar som bör utvärderas är de som leder fram till de examina som anges i examensordningarna. I examensordningarna som gäller för och Försvarshögskolan anges både generella examina och yrkesexamina. När det gäller övriga universitet och högskolor anges såväl generella examina och yrkesexamina som konstnärliga examina. Nedan följer en redogörelse för dessa. I examensordningen i bilagan till högskoleförordningen finns det sammantaget 35 yrkesexamina på grundnivå och avancerad nivå. Varje yrkesexamen har sina egna mål i examensordningen, och utbildningarna är generellt sett sammanhållna fram till examen. Det kan dock förekomma att utbildningar som leder till en yrkesexamen ges vid samma lärosäte med flera olika inriktningar. Som exempel kan nämnas specialistsjuksköterskeexamen, där mål för utbildningens inriktningar finns specificerade i examensordningen. För civilingenjörsexamen finns däremot inga mål för inriktningar angivna, men flera olika inriktningar ges av lärosätena. Enligt regeringens mening är det viktigt att utvärderingarna både lämnar utrymme för olika inriktningar och synliggör dessa i utvärderingarna. Det finns fyra generella examina på grundnivå och avancerad nivå. På grundnivå finns högskoleexamen och kandidatexamen. På avancerad nivå finns magisterexamen och masterexamen. På motsvarande sätt finns det fyra konstnärliga examina på grundnivå och avancerad nivå, som på samma sätt som de generella examina ges specifika inriktningar av examina utvärderades i den tidigare talas i stället i examensbeskrivningarna om det huvudsakliga området för utbildningen eller huvudområde. Det är bl.a. inom huvudområdet som det självständiga arbetet ska genomföras. Enligt regeringens mening är det därför ändamålsenligt att organisera kvalitetsutvärdering av utbildningar som leder till generella och konstnärliga examina efter huvudområde. Ett sätt för studenter att nå en generell examen är att studera på ett utbildningsprogram som kan vara innehållsligt breda eller tydligt inriktade mot ett specifikt yrkesområde, t.ex. vissa personalvetar- eller ekonomprogram. Ett av de utmärkande dragen och en av styrkorna med det svenska utbildningssystemet är att det finns möjlighet för studenter att själv välja de kurser som han eller hon vill ska ingå i en examen. Det ger många studenter stor frihet att på egen hand utforma sin utbildning. Inom ett utbildningsprogram kan det vara lättare att se hur utbildningen i sin helhet uppnår kraven för en generell examen. De studenter som väljer att själva sätta samman kurser måste dock kunna lita på att även deras utbildning kvalitetssäkras och att de genom valda kurser kan uppfylla kraven för att få en examen. En konsekvens av att utvärdera utbildningar som leder till olika examina blir att en mindre andel av den högre utbildningen inte kommer att ingå i den nu planerade fyraårscykeln. Så var fallet också under utvärderingscykeln 20012006. Regeringens uppfattning är dock att all högre utbildning på grundnivå, avancerad nivå och forskarnivå bör kunna bli föremål för kvalitetsutvärdering. Utvärderingar av utbildningar eller kurser som inte leder till någon examen bör dock ske i annan ordning. har därför fått i uppdrag att klarlägga vilka utbildningar som inte leder till någon examen och granska dessa utifrån de kvalitetskrav på högre utbildning som uttrycks i 1 kap. högskolelagen (U2009/427/UH). Uppdraget innefattar även att föreslå sanktioner för lärosäten med utbildningar och kurser som inte uppfyller kraven. Det är enligt regeringens uppfattning angeläget att utvärderingsmodellen återkommande blir föremål för extern kvalitetssäkring och att den kan utvecklas löpande. En extern och oberoende part bör därför få i uppdrag att genomföra en utvärdering av den första fyraårscykeln med utbildningsutvärderingar som underlag för ställningstaganden av vilka förändringar som eventuellt kan behöva göras inför kommande fyraårscykel. Såväl berörda parters erfarenheter som internationella erfarenheter bör vägas in. Grunden bör fortsatt vara inriktningen mot ökad autonomi för universitet och högskolor. Därutöver förutsätts säkerställa en kontinuerlig kvalitetssäkring av sitt arbete med utbildningsutvärderingar. Några större förändringar bör dock inte genomföras av verket under den första fyraårscykeln för att garantera stabilitet och likvärdighet mellan Utvärdering av utbildning på forskarnivå har i uppgift att utvärdera utbildning på Detta presenterades i propositionen Studentinflytande och 1999/2000:28, 1999/2000:UbU12, 1999/2000:180). Med anledning av propositionen Forskarutbildning med profilering och kvalitet (prop. 2008/09:134) beslutade om en ny ordning för tillstånd för högskolor som inte är universitet att utfärda examina på forskarnivå (bet. 2008/09:UbU18, rskr. 2008/09:276). innebär bl.a. att högskolor som inte är universitet kan få tillstånd att utfärda examen på forskarnivå inom ett visst angivet område. verket beslutar om sådana tillstånd. För tillstånd att utfärda konstnärlig examen på forskarnivå beslutar även i fråga om Vidare innebär den nya ordningen att även för universiteten kan besluta om att en viss examen på forskarnivå inte får utfärdas, om kraven för examen inte är uppfyllda (1 kap. 11 § Kvalitetssäkringen av utbildning på forskarnivå har med denna ordning skärpts och kommit att i högre utsträckning än tidigare motsvara vad som gäller för utbildning på grundnivå och avancerad nivå. En skillnad jämfört med utbildning på grundnivå och avancerad nivå är dock att det för utbildning på forskarnivå finns en särskild bestämmelse med krav på att utbildningen och forskningen vid högskolan har en En annan skillnad är att forskarutbildningen inte ingår i samma resurstilldelningssystem som utbildning på grundnivå och Av bl.a. dessa skäl omfattas inte utbildning på forskarnivå av de förändringar av utvärderingsmodellen och resurstilldelningen som presenteras i denna proposition. bör dock som löpande utvärdera bör få besluta att organisera dessa utvärderingar med kortare periodicitet än om det bedöms vara mer Till exempel kan det vara lämpligt att utvärdering av utbildning på forskarnivå samordnas med utvärdering av utbildning på grundnivå och avancerad nivå inom samma utbildningsområde. Tillstånd att utfärda examen och återkallelse av sådana tillstånd genomför både prövningar av ansökningar om tillstånd att utfärda examen och, inom ramen för kvalitetsutvärdering av utbildningar, granskningar av huruvida universiteten och högskolorna uppfyller kraven för de examina som de utfärdar. Om kraven för en viss examen inte uppfylls, kan ett tillstånd att utfärda examen återkallas. Av bestämmelserna i 1 kap. 12 § högskolelagen framgår att det är som beslutar om tillstånd att utfärda examina på grund- nivå och avancerad nivå för universitet och högskolor och på forskarnivå för högskolor som inte är universitet. För tillstånd att utfärda konstnärlig forskarexamen beslutar även i fråga om universiteten. 2009/10:139 Regeringen meddelar föreskrifter om vilka examina som får utfärdas vid För enskilda utbildningsanordnare lämnar regeringen, efter prövning av , tillstånd att utfärda examina. Detta regleras i lagen om tillstånd att utfärda vissa examina. För att få tillstånd att utfärda en examen ska utbildningen uppfylla de krav som ställs i 1 kap. högskolelagen och de särskilda krav som finns i förordningsbestämmelser. Med sådana förordningsbestämmelser avses kraven i examensbeskrivningarna som regleras i bilagor till högskoleförordningen, förordningen för och förordningen för Försvarshögskolan. Regeringen anser att en fortsatt viktig del i arbete för hög kvalitet inom högre utbildning är att pröva ansökningar om examenstillstånd. Regeringen bedömer att det inte behöver göras några ändringar av de bestämmelser i högskolelagen eller i lagen om tillstånd att utfärda vissa examina som reglerar examenstillstånd. Regeringen vill dock understryka vikten av att prövningar av examens- tillstånd har samma utgångspunkter som kvalitetsutvärdering av utbildningar. Prövningarna bör således ge svar på om lärosätena når eller har förutsättningar att nå de av riksdag och regering uppställda målen för den utbildning som leder fram till en viss examen, medan lärosätena ansvarar för hur utbildningen ska genomföras för att nå upp till dessa mål. Om vid kvalitetsutvärdering av utbildningar finner att kraven för en viss examen inte är uppfyllda, ska verket enligt 1 kap. 14 § högskolelagen uppmana eller högskolan att avhjälpa bristerna. Finns bristerna helt eller till väsentlig del därefter kvar, får besluta att lärosätet inte längre får utfärda en sådan examen som bristerna avser. Gäller bristerna en utbildning som ges av eller Försvarshögskolan fattas beslut om återkallelse av examenstillstånd av regeringen efter framställan av . För enskilda utbildningsanordnare gäller enligt lagen om tillstånd att utfärda vissa examina att beslut om återkallelse av tillstånd fattas av regeringen efter framställan av . Innan gör en sådan framställan ska utbildningsanordnaren ha getts tillfälle till rättelse. Inom ramen för Bolognaprocessen har den europeiska sammanslutningen för utvärderingsorganisationer, ENQA, utvecklat riktlinjer för bl.a. nationella utvärderingsorgan. Enligt dessa riktlinjer ska nationella utvärderingsorgan genomgå extern granskning för att få medlemskap i . utvärderingsverksamhet har granskats av ENQA och 2006 beslutade dess styrelse att godkända som medlem. I beslutet konstateras att bristen på överklagandemöjlighet av beslut om examenstillstånd behöver klargöras och övervägas. har därför uppmärksammat regeringen på detta och föreslagit att frågan om överklagandemöjlighet bör utredas (U2007/302/UH). Regeringen avser att se över denna fråga i särskild ordning. Det nuvarande resurstilldelningssystemet för universitet och högskolor infördes /94 och bygger på ett anslag för grundläggande högskoleutbildning bestående av ett s.k. takbelopp och ersättning för särskilda åtaganden. Ersättningen för takbeloppet utgör den maximala ersättningen som ett lärosäte kan få och bygger på antalet studenter och deras prestationer i form av helårsstudenter respektive helårsprestationer. Ersättningen för helårsstudenter och helårsprestationer skiljer sig åt mellan olika utbildningsområden, t.ex. samhällsvetenskap, medicin eller teater. Principerna för resurstilldelningssystemet godkändes av med anledning av propositionen Universitet och högskolor Frihet för kvalitet (prop. 1992/93:1, bet. 1992/93:UbU3, rskr. 1992/93:103). Den närmare utformningen av resurstilldelnings- systemet presenterades i propositionen Högre utbildning för ökad 1992/93:169, 1992/93:UbU14, 1992/93:363).