prop · GX03165 · 2010-03-23 00:00:00 — 14 § En kommun som i sitt fritidshem har en elev från en annan kommun ska ersättas för sina kostnader för elevens utbildning i fritidshemmet av elevens hemkommun, om elevens skolgång i den mottagande kommunens förskoleklass, grundskola eller grundsärskola grundar sig på 9 kap. 13 § första stycket, 10 kap. 24, 25 eller 26 § eller 11 kap. 24 § andra stycket 2 eller 25 §. Även i andra fall då en kommun i sitt fritidshem har en elev från en annan kommun ska hemkommunen betala ersättning till den mottagande kommunen. Om kommunerna i ett sådant fall inte kommer överens om annat, ska ersättningen bestämmas med hänsyn till kommunens åtagande och elevens behov efter samma grunder som hemkommunen tillämpar vid fördelning av resurser till sina egna fritidshem. Har en elev ett omfattande behov av särskilt stöd, behöver hemkommunen inte lämna bidrag för det särskilda stödet, om betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. Ersättningen enligt första eller andra stycket ska i förekommande fall minskas med belopp som huvudmannen tar ut enligt 12 §. Paragrafen motsvaras delvis av 2 a kap. 12 § skollag med anpassning till den ändrade regleringen av det kommunala ansvaret för att erbjuda utbildning i fritidshem. I första och andra styckena anges hur ersättningen ska bestämmas. Vidare framgår att i fall som avses i andra stycket behöver ersättning inte lämnas för särskilt stöd om detta skulle leda till betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter för kommunen. Lagrådets invändning mot uttrycket kommenteras i avsnitt 5.3.2. I tredje stycket anges att ersättningen i förekommande fall ska minskas med de avgifter som huvudmannen får ta ut enligt 12 §. Fritidshem med enskild huvudman 15 § Hemkommunen ska lämna bidrag till huvudmannen för varje elev vid skolenheten. Bidraget består av ett grundbelopp enligt 16 § och i vissa fall ett tilläggsbelopp enligt 17 §. Paragrafens första stycke motsvarar delvis 2 a kap. 17 a § första stycket skollag. I andra stycket förtydligas att bidraget består av ett grundbelopp och i vissa fall också ett tilläggsbelopp. 16 § Grundbeloppet ska avse ersättning för 1. omsorg och pedagogisk verksamhet, 2. pedagogiskt material och utrustning, 3. måltider, 4. administration, 5. mervärdesskatt, och 6. lokalkostnader. Grundbeloppet ska bestämmas efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelning av resurser till sina egna fritidshem. I paragrafen regleras vilka kostnadsslag som ingår i grundbeloppet. Första stycket motsvarar 2 a kap. 17 a § andra stycket skol- Andra stycket motsvarar 2 a kap. 17 a § fjärde stycket skol- 17 § Tilläggsbelopp ska lämnas för elever som har ett omfattande behov av Hemkommunen är inte skyldig att betala tilläggsbelopp för en elev i behov av särskilt stöd, om betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår Paragrafens första stycke motsvarar 2 a kap. 17 a § tredje stycket i 1985 Andra stycket motsvarar 2 a kap. 17 a § sjätte stycket andra meningen i För ytterligare motiv och bemötande av en av Lagrådets synpunkter på bestämmelsen, se kommentaren till 10 kap. 39 Lagrådets invändning mot uttrycket betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter kommenteras i avsnitt 5.3.2. 18 § Den kommun där en fristående skola som anordnar fritidshem är belägen har rätt till insyn i verksamheten. I paragrafen, som saknar motsvarighet skollag, regleras läges- kommunens rätt till insyn i verksamheten. Paragrafen har samma inne- börd som den som införs för t.ex. (se författningskommen- taren till 10 kap. 41 §). Lagrådets invändning mot paragrafen behandlas i 19 § Avgifter som en enskild huvudman för ett fritidshem tar ut får inte vara Paragrafen reglerar avgiftssättningen i fritidshem med enskild huvud- Kravet att avgifter för plats i ett sådant fritidshem inte får vara oskäligt höga i jämförelse med avgifterna i lägeskommunens fritidshem är inte nytt, men har varit utformat som ett villkor för kommunens bidragsskyldighet (se 2 a kap. 17 § första stycket 3 skollag). Någon ändring i sak är inte avsedd. Motsvarande bestämmelse för för- skolan finns i 8 kap. 20 § första stycket. 15 kap. Allmänna bestämmelser om gymnasieskolan 1 § I detta kapitel finns allmänna bestämmelser (220 §§), bestämmelser om betyg (2129 §§), bestämmelser om gymnasieskola med offentlig huvudman (3032 §§), bestämmelser om fristående gymnasieskola (33 och 34 §§), och bestämmelser om Rh-anpassad utbildning (3540 §§). har beslutat om omfattande ändringar skollag i enlighet med regeringens proposition Högre krav och kvalitet i den nya gymnasieskolan (prop. 2008/09:199, bet. 2009/10:UbU3, rskr. 2009/10:8) . Kommentaren utgår från den nya beslutade lydelsen. Se vidare avsnitt 19.1. Paragrafen, som saknar motsvarighet skollag, beskriver kapitlets innehåll. Som har behandlats i avsnitt 6.2.1 bygger denna lag på att regleringen av all offentligt finansierad verksamhet inom skolväsendet för barn och ungdomar och vuxna ska vara i princip gemensam, oavsett huvud- mannaskap. Genom regleringen i denna paragraf anges vilka av kapitlets bestämmelser som gäller oberoende av typ av huvudman, och vilka para- grafer som är tillämpliga bara för offentliga respektive fristående huvudmän. 2 § Gymnasieskolan ska ge en god grund för yrkesverksamhet och fortsatta studier samt för personlig utveckling och ett aktivt deltagande i samhällslivet. Utbildningen ska utformas så att den främjar social gemenskap och utvecklar elevernas förmåga att självständigt och tillsammans med andra tillägna sig, fördjupa och tillämpa kunskaper. Utbildningen i gymnasieskolan ska i huvudsak bygga på de kunskaper eleverna fått i eller i motsvarande utbildning. Paragrafen motsvarar delar av 5 kap. 3 § första och andra styckena skollag såvitt gäller offentliga huvudmän. Den har utvecklats för att tydligare bygga vidare på motsvarande bestämmelse om syfte för grund- skolan i 10 kap. 2 §. Paragrafen behandlas mer utförligt i avsnitt 19.2. Som framhålls i kommentaren till 1 § gäller paragrafen även för utbild- ning vid fristående gymnasieskolor. 3 § Utbildningen i gymnasieskolan ska utgöra en bas för den nationella och regionala kompetensförsörjningen till arbetslivet och en bas för rekrytering till högskolesektorn. Paragrafen motsvarar delvis 5 kap. 2 § skollag. Den behandlas i avsnitt 19.2. Som framhålls i kommentaren till 1 § gäller paragrafen även för utbildning vid fristående gymnasieskolor. 4 § Huvudmannen för gymnasieskolan ska samverka med samhället i övrigt. Paragrafen motsvarar delvis 5 kap. 2 § skollag. Som framhålls i kommentaren till 1 § gäller paragrafen även för utbildning vid fristå- ende gymnasieskolor. 5 § Gymnasieskolan ska vara öppen endast för ungdomar som avslutat sin grundskoleutbildning eller motsvarande utbildning och som påbörjar sin gymnasieutbildning till och med det första kalenderhalvåret det år de fyller eller, i fall som avses i 36 §, . I 17 kap. 16 § andra stycket finns bestämmelser om utbildning i gymnasie- skolan för vissa elever från grundsärskolan. Bestämmelserna om gymnasieskolan gäller bara för ungdomar som är bosatta i landet. I 29 kap. 25 §§ finns ytterligare föreskrifter om bosättning och rätten till utbildning. Paragrafen motsvarar för gymnasieskolor med offentlig huvudman i huvudsak 5 kap. 1 § skollag, dock är regleringen när det gäller elever från grundsärskolan annorlunda utformad, vilket förklaras i kommentaren till 17 kap. 16 §. För fristående skolor följer samma av- gränsning skollag genom dels kravet på att skolan ska vara öppen för alla som har rätt till motsvarande utbildning i gymnasieskola med offentlig huvudman, dels föreskriften att den fristående skolan har rätt till bidrag enbart för sådana elever som hemkommunen var skyldig att erbjuda gymnasieutbildning (9 kap. 8 § första stycket 3 respektive 9 kap. 8 a § första stycket skollag). Vissa justeringar av redak- tionell art har gjorts för att anpassa lydelsen till denna lags uppbyggnad och benämningar. 6 § Ungdomar som har gått igenom en utbildning på ett nationellt program eller likvärdig utbildning eller har avlagt International Baccalaureate (IB) är inte längre behöriga för gymnasieskolan. Paragrafen motsvarar 5 kap. 22 § andra stycket skollag såvitt gäller offentliga huvudmän. 7 § Utbildningen i gymnasieskolan består av nationella program som är yrkesprogram eller högskoleförberedande program. I gymnasieskolan finns också utbildning i form av introduktionsprogram. Närmare bestämmelser om de nationella programmen finns i 16 kap. och om introduktionsprogrammen i 17 kap. Paragrafen motsvarar delvis 5 kap. 4 § skollag. Tredje stycket innehåller en upplysning om var i lagen det finns be- stämmelser som är specifika för de båda olika typerna av program i 8 § Varje kommun ska informera om de nationella programmen och om Prop. 2009/10:165 möjligheterna att få utbildning på introduktionsprogram. Paragrafen motsvarar delvis 5 kap. 4 § tredje stycket skollag i den lydelse som lagrummet hade fram till och med februari månads ut- gång 2010. Lydelsen har anpassats till att specialutformade program inte längre förekommer i gymnasieskolan och att individuella program ersatts av introduktionsprogram. Utbildning anpassad för elever med vissa funktionsnedsättningar 9 § För ungdomar med ett svårt rörelsehinder får de kommuner som regeringen beslutar anordna speciellt anpassad utbildning (gymnasieskola med Rh-anpassad utbildning) i sin gymnasieskola. För dessa utbildningar gäller särskilda be- stämmelser i 3540 §§. Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om sådan utbildning. Regeringen får meddela föreskrifter om utbildning i gymnasieskolan för elever som är döva, hörselskadade eller dövblinda eller har en språkstörning. Föreskrifter enligt första och andra styckena får innebära undantag från vad som annars gäller för utbildning i gymnasieskolan. Första stycket, som hänvisar till de särskilda bestämmelser som finns om den utbildning som anordnas för elever med svåra rörelsehinder, mot- svarar 5 kap. 7 § skollag. Bemyndigandet i sista meningen motsvarar delvis 5 kap. 61 § andra stycket och 62 § andra stycket skollag. Andra stycket, som saknar motsvarighet skollag, innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om utbildning som är särskilt anpassad för de elevgrupper som anges i stycket. Sådan utbildning finns reglerad i 9 kap. gymnasieförordningen (1992:394). 10 § Utbildningen ska bedrivas under läsår, som omfattar en hösttermin och en vårtermin. Regeringen får meddela föreskrifter om läsårets längd och om när läsåret ska börja och sluta. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. Att utbildningen en- ligt första stycket ska fördelas på en hösttermin och en vårtermin, vilka tillsammans bildar ett läsår följer av 3 kap. 1 § första stycket gymnasieförordningen (1992:394). Motsvarande regler för övriga skol- former, t.ex. , finns i denna lag. Andra stycket ger regeringen rätt i förordning föreskriva närmare om läsåret. Sådana föreskrifter finns i 3 kap. 1 och 2 §§ gymnasieför- ordningen. 11 § Utbildningen i gymnasieskolan ska, med undantag för gymnasial lärlingsutbildning som avses i 16 kap. 11 §, i huvudsak vara skolförlagd. introduktionsprogrammen programinriktat individuellt val, yrkesintroduktion och Prop. 2009/10:165 individuellt alternativ får utformas så att de inte är i huvudsak skolförlagda. Paragrafen motsvarar delvis 5 kap. 6 § första stycket skollag. När det gäller undantagen i andra meningen för vissa av introduktions- programmen behandlas utformningen av dessa i avsnitt 21.4.3 (programinriktat individuellt val), 21.5.3 (yrkesintroduktion) och 21.6.2 (individuellt alternativ). 12 § Huvudmannen ansvarar för antagningen till de olika utbildningar som anordnas av huvudmannen. I 38 § finns särskilda bestämmelser om antagning till Rh-anpassad utbildning. Paragrafen motsvarar 5 kap. 45 § första och andra styckena skollag såvitt gäller offentliga huvudmän. Paragrafens lydelse har an- passats till att den också omfattar fristående huvudmän, vilket framgår av 1 §. 13 § Regeringen meddelar föreskrifter om urval bland mottagna sökande. Paragrafen, som informerar om att urvalsregler följer av förordning, motsvarar 5 kap. 47 § skollag såvitt gäller offentliga huvud- män. 14 § får vara gemensam för gymnasieskolan och vuxenutbildning på gymnasial nivå. får vara gemensam för gymnasieskola anordnad av kommuner, landsting och enskilda huvudmän. Paragrafen motsvarar till sitt innehåll 5 kap. 46 § skollag. Utformningen har anpassats till att den, vilket följer av 1 §, även omfattar fristående gymnasieskolor. 15 § När en elev börjar eller slutar vid en gymnasieskola med annan huvudman än hemkommunen, ska huvudmannen meddela detta till hemkommunen. Paragrafen motsvarar, med en språklig justering, 5 kap. 27 § tredje stycket skollag. Elevers närvaro och information om frånvaro 16 § En elev i gymnasieskolan ska delta i den verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbildningen, om eleven inte har giltigt skäl att utebli. Om en elev i gymnasieskolan utan giltigt skäl uteblir från den verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbildningen, ska rektorn se till att elevens vårdnadshavare informeras om att eleven har varit frånvarande. Om det finns särskilda skäl behöver elevens vårdnadshavare inte informeras . Paragrafen saknar motsvarighet skollag. Första stycket lägger fast principen att den elev som har valt att börja en gymnasieutbildning också ska delta i undervisningen. Lagrådet har önskat att exempel lämnas på vad som kan vara giltigt skäl för frånvaro. Sådana skäl kan enligt regeringens mening bl.a. vara sjukdom eller be- viljad ledighet för enskilda angelägenheter, se vidare avsnitt 19.4. Andra stycket, som bara gäller omyndiga elever, innebär att före- skriften i 6 kap. 20 a § gymnasieförordningen (1992:394) dels lyfts upp i lag, dels förtydligas. Även andra stycket behandlas i avsnitt 19.4. 17 § Utbildningen i gymnasieskolan ska vara avgiftsfri. Eleverna ska utan kostnad ha tillgång till böcker och andra lärverktyg som behövs för en tidsenlig utbildning. Huvudmannen får dock besluta att eleverna ska hålla sig med enstaka egna hjälpmedel. Avgifter i samband med ansökan om plats får inte tas ut. Till sitt innehåll motsvarar första stycket delvis föreskrifterna för offent- liga gymnasieskolor i 5 kap. 52 § skollag och för fristående gymnasieskolor delvis föreskrifterna i 9 kap. 10 § första stycket skollag. Lydelsen har anpassats dels till att den avser alla gymnasie- skolor oberoende av huvudman, dels till utformningen av motsvarande bestämmelse för övriga skolformer. Andra stycket är nytt i skollagen för offentliga gymnasieskolor, även om det i praktiken gäller då nödvändigt bemyndigande för avgiftsuttag saknas. Beträffande fristående gymnasieskolor motsvarar stycket delvis 9 kap. 10 § tredje stycket skollag. Paragrafens innehåll behandlas i avsnitt 19.5. 18 § Trots 17 § får det förekomma enstaka inslag som kan medföra en obetydlig kostnad för eleverna. I samband med skolresor och liknande aktiviteter får det, trots övriga bestämmelser i denna lag, i enstaka fall under ett läsår förekomma kostnader som ersätts av eleven eller dennes vårdnadshavare på frivillig väg. Sådana aktiviteter ska vara öppna för alla elever. Ersättningen får inte överstiga huvudmannens självkostnad för att eleven deltar i aktiviteten. Första stycket motsvarar i sak 5 kap. 52 § fjärde meningen och 9 kap. 10 § första stycket fjärde meningen skollag för offentliga respektive fristående gymnasieskolor. Andra stycket är nytt. Till utformning och innehåll överensstämmer det med motsvarande bestämmelse för flera andra skolformer, se 10 kap. 11 § beträffande och kommentaren till det lagrummet. Be- stämmelsen behandlas också i avsnitt 19.5. 19 § En elev som har en vårdnadshavare med ett annat modersmål än svenska ska erbjudas modersmålsundervisning i detta språk om 1. språket är elevens dagliga umgängesspråk i hemmet, och 2. eleven har goda kunskaper i språket. Modersmålsundervisning i ett nationellt minoritetsspråk ska erbjudas även om språket inte är elevens dagliga umgängesspråk i hemmet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om modersmålsundervisning. Sådana föreskrifter får innebära att modersmålsundervisning ska erbjudas i ett språk bara om ett visst antal elever önskar sådan undervisning i det språket. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. Med språkliga och redaktionella justeringar motsvarar första och andra styckena vad som följer av 5 kap. 7 § första och andra styckena gymna- sieförordningen (1992:394) såvitt gäller offentliga gymnasieskolor och 2 kap. 7 § första stycket förordningen (1996:1206) om fristående skolor och viss enskild verksamhet inom skolområdet såvitt gäller fristående gymnasieskolor. Bemyndigandet i tredje stycket ger möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter som preciserar huvudmannens skyldighet att erbjuda modersmålsundervis- ning. Sådana föreskrifter får innebära att skyldigheten begränsas t.ex. beroende på hur många elever som önskar undervisning i ett visst modersmål (jfr 5 kap. 12 § andra stycket gymnasieförordningen). Regleringen av modersmålsundervisningen behandlas i avsnitt 19.6. 20 § Minst en gång varje termin ska rektorn se till att eleven ges en samlad information om elevens kunskapsutveckling och studiesituation (utvecklings- samtal). En elevs vårdnadshavare ska få sådan information som avses i första stycket. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. Med språkliga justeringar motsvarar paragrafen delvis 7 kap. 19 § gymnasieförordningen (1992:394) beträffande offentliga gymnasie- skolor. Andra stycket gäller inte för myndiga elever då dessa saknar vårdnadshavare. Av 1 § följer att bestämmelserna i denna paragraf gäller även för fristående gymnasieskolor. 21 § Allmänna bestämmelser om betyg och betygssättning finns i 3 kap. 1321 §§. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. Den hänvisar till de bestämmelser om betygssättning som finns i den del av lagen som inne- håller bestämmelser som är gemensamma för flera skolformer. De be- tygsregler i lagen som är specifika för gymnasieskolan finns i följande paragrafer. 22 § Betyg ska sättas på varje avslutad kurs gymnasiearbete samt vid utbildning på introduktionsprogram även i ämnen. Regeringen får meddela föreskrifter om hur betygssättningen ska gå till. Föreskrifterna får innebära undantag från bestämmelsen i 3 kap. 15 § om vem som beslutar om betyg. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. Första stycket motsvarar i huvudsak 7 kap. 1 § gymnasieförordningen (1992:394), vilken enligt hänvisning i 2 kap. 9 § förordningen (1996:1206) om fristående skolor och viss enskild verksamhet inom skolområdet även gäller för fristående skolor. Lydelsen har anpassats till att gymnasiearbetet ersätter projektarbetet. Bemyndigandet i andra stycket ger möjlighet att meddela föreskrifter t.ex. om att läraren inte ensam ska sätta betyg vid utbildning som är 23 § Betyg för godkända resultat betecknas med A, B, C, D eller E. betyg betecknas med A och lägsta betyg med E. Betyg för icke godkänt resultat betecknas med F. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. I paragrafen anges vilka betygsbeteckningar som ska användas vid be- tygssättning i gymnasieskolan. Den har utformats i enlighet med riks- dagens beslut om ny betygsskala för de skolformer inom det offentliga skolväsendet där betyg sätts (prop. 2008/09:66, bet. 2008/09:UbU5, rskr. 2008/09:169). 24 § Som betyg på en kurs ska någon av beteckningarna A, B, C, D, E eller F Betyg ska bestämmas med hjälp av de kunskapskrav som har före- skrivits för en kurs. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar före- skrifter om kunskapskrav. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. tygssättning på kurser. I första stycket anges vilka av de betygsbeteckningar som framgår av föregående paragraf som ska användas. Att betyget ska bestämmas med hjälp av de kunskapskrav som har föreskrivits för kursen motsvarar vad som följer av 7 kap. 4 § första stycket gymnasieförordningen (1992:394), dock har begreppet betygskriterier bytts mot kunskapskrav. Andra stycket innehåller en upplysning om att föreskrifter om de kun- skapskrav som anges i första stycket meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 25 § Som betyg på gymnasiearbetet ska någon av beteckningarna E eller F Om en elev har nått målen för gymnasiearbetet i examensmålen ska betyget E användas. I annat fall ska betyget F användas. Paragrafen, som saknar motsvarighet skollag, behandlar be- tygssättningen av gymnasiearbetet. Den anger vilka av de betygsbeteck- ningar som framgår av 23 § som ska användas. För ett godkänt resultat ska betyget E sättas och för ett icke godkänt resultat betyget F. Att be- dömningen av gymnasiearbetet bara ska avse om betyget godkänt eller icke godkänt ska sättas behandlas i propositionen Högre krav och kvalitet i den nya gymnasieskolan (prop. 2008/09:199 s. 118 f.). utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 26 § Om det finns särskilda skäl får det vid betygssättningen bortses från enstaka delar av kunskapskraven. Med särskilda skäl avses funktionsnedsättning eller andra liknande personliga förhållanden som inte är av tillfällig natur och som utgör ett direkt hinder för att eleven ska kunna nå ett visst kunskapskrav. kunskapskrav som rör säkerhet och de som hänvisar till lagar, förordningar eller myndigheters föreskrifter ska dock alltid uppfyllas. Paragrafen motsvarar till sitt sakliga innehåll 7 kap. 4 § tredje stycket gymnasieförordningen (1992:394). Den har språkligt anpassats till denna Någon saklig ändring är inte avsedd. Lagrådets kritik mot be- stämmelsen bemöts i kommentaren till 10 kap. 21 §. 27 § Om det saknas underlag för bedömning av en elevs kunskaper på grund av elevens frånvaro, ska betyg inte sättas. Till sitt innehåll överensstämmer paragrafen väsentligen med 7 kap. 3 § tredje stycket gymnasieförordningen (1992:394). Om en elev har varit frånvarande i så stor utsträckning att betygssättaren därför saknar möjlig- het att bedöma elevens kunskaper, ska något betyg inte sättas. tionen En ny betygsskala (prop. 2007/08:66, bet. 2008/09:UbU5, rskr. 2008/09:169) utvecklas närmare vilka överväganden som ska göras i dessa situationer och det framhålls att när betyg inte kan sättas på denna grund, ska detta i betygshandlingarna markeras med ett horisontellt 28 § Den som vill ha betyg från gymnasieskolan har rätt att genomgå prövning. Regeringen får meddela föreskrifter om prövning. innebära inskränkning av rätten till prövning. I paragrafen anges att det ska finnas rätt till prövning i gymnasieskolan. Det har tidigare bara framgått av 7 kap. 14 § gymnasieförordningen (1992:394). De närmare förutsättningarna för prövning kommer även fortsättningsvis att regleras i förordning som meddelas med stöd av Föreskrifterna kan komma att innebära att rätten till pröv- ning inskränks på olika sätt, t.ex. att prövning bara kan ske av nuvarande eller tidigare elev eller vid viss skolenhet. 29 § Regeringen meddelar föreskrifter om möjlighet för rektor att i vissa fall ge betyg utan prövning till en elev som inte följt undervisningen. I paragrafen erinras om att föreskrifter om rektors möjlighet att i vissa fall ge betyg utan prövning finns i förordning. En sådan reglering finns i dag i 7 kap. 16 § gymnasieförordningen (1992:394). Gymnasieskola med offentlig huvudman 30 § Varje kommun ansvarar för att ungdomarna gymnasieutbildning av god kvalitet. Kommunen kan erbjuda utbildning som den själv anordnar eller utbildning som anordnas av en annan kommun eller ett landsting enligt samverkansavtal med kommunen eller . Kommuner som har ingått ett samverkansavtal bildar ett samverkansområde för utbildningen. Vilka utbildningar som erbjuds och antalet platser på dessa ska så långt det är möjligt anpassas med hänsyn till ungdomarnas önskemål. Paragrafen motsvarar 5 kap. 27 § första och andra styckena skollag.