prop · GX03120 · 2010-04-01 00:00:00 — Det kan i sin tur stimulera individer som värderar detta högt till att starta ett eget företag. Ur detta perspektiv gynnar de föreslagna regeländringarna kvinnors företagande och kan därmed bidra till en jämnare könsfördelning bland egenföretagare. Förslaget om ändrad beräkningsmetod för egenföretagare vid uttag av tillfällig föräldrapenning: Förslaget underlättar för både kvinnor och män som bedriver näringsverksamhet att ta ett jämställt föräldraansvar och kombinera arbete med familj, vilket är angeläget ur jämställdhets- synpunkt. Förslaget om ändrad beräkningsmetod för egenföretagare vid uttag av tillfällig föräldrapenning: Föräldrarna har ett gemensamt ansvar för barnets uppfostran och utveckling. Familjepolitiken bör underlätta för föräldrar att kombinera yrkesliv med familjeliv genom förbättrade möjligheter för båda föräldrarna att delta i arbetslivet och kunna vara hemma och ta hand om barnen, till exempel när de är sjuka. Förslaget gynnar barn till egenföretagare eftersom föräldrarna får en tillfällig föräldrapenning som bättre ersätter det inkomstbortfall som uppkommer när de vårdar barn. Detta i sin tur gynnar barnen eftersom deras föräldrar, på lika villkor som barn till anställda föräldrar, kan vara hemma och vårda barnet när det är sjukt. Konsekvenser av förslagen inom I propositionen föreslås en snävare och tydligare definition av vem som är att anse som företagare. Den innebär bland annat personer som sysslar med ren hobbyverksamhet eller verksamhet av ideell karaktär inte anses vara företagare i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring och att sådan verksamhet därför inte behöver utredas på samma sätt som De föreslagna regelförändringarna för att få en verksamhet godkänd som bisyssla vid sidan av arbetslöshetsersättningen innebär att småföre- tag som drivs vid sidan av en huvudsaklig sysselsättning i större utsträckning kan fortleva trots arbetslöshet. gynna små företag. Förslaget om utökade möjligheter att få arbetslöshetsersättningen baserad på tidigare inkomst av anställning innebär att företagare ges ökad tid att pröva sin affärsidé och etablera sitt företag. Förslaget om ändrad dagsförtjänstberäkning för företagare innebär att företagare inte drabbas av lägre ersättning om de driver företaget vidare tillfälligt går sämre. Förslaget kan även minska företagens administrativa kostnader, då det också innebär att färre uppgifter behöver Prop. 2009/10:120 lämnas till arbetslöshetskassorna inför beräkning av dagsförtjänsten. Flera av förslagen, däribland förslaget om en ny definition av före- tagares arbetslöshet och förslaget om att beräkna företagares dagsför- tjänst utifrån taxerad inkomst, kan komma att leda till enklare administ- ration och därmed kortare handläggningstider hos arbetslöshetskassorna. Detta bedöms kunna gynna företagarna som kan erhålla sin ersättning I budgetpropositionen beräknas de föreslagna förändringarna för företagare öka utgifterna för arbetslöshetsförsäkringen med 36 miljoner kronor 2010, 2011 och 2012. Utgiftsökningen beror huvudsakligen på förslaget avseende beräkning av företagares dagsförtjänst och förslaget om att utöka möjligheten att grunda ersättning på inkomster av tidigare anställning. den sökandes dagsförtjänst föreslås grundas på den inkomst från verk- samheten som framgår av den senaste taxeringen eller, om det är mer förmånligt för företagaren, på den genomsnittliga inkomsten från verk- samheten som föregår inkomståret i den senaste taxe- får ersättningen grundas på tidigare anställning om före- tagaren lägger ned sin verksamhet från det att han eller hon startade den. I propositionen föreslås att förlängs från Ytterligare två av förslagen i propositionen kan komma att påverka utgifterna för arbetslöshetsförsäkringen. Det gäller dels definitionen av vem som är att anse som företagare, dels borttagandet av inkomsttaket för beviljande av näringsverksamhet som bisyssla. definitionen av vem som ska anses som företagare innebär att färre sökande omfattas av företagarbegreppet i arbetslöshetsförsäkringen och därmed istället omfattas av reglerna för anställda. inkomsttaket tas bort vid beviljande av näringsverksamhet som bisyssla innebär att fler kan få sin näringsverksamhet godkänd som bisyssla. Effekterna på utgifterna för arbetslöshetsförsäkringen till följd av dessa båda förslag är svåra att bedöma. dock få marginell effekt på utgifterna. Konsekvenser för berörda myndigheter, de allmänna Förslagen i propositionen ökar kraven på kontroll av att den sökande står till arbetsmarknadens förfogande, vilket leder till ökade krav på Arbets- förmedlingens kontroll i detta avseende. Detta gäller i synnerhet skrivningarna i 34 och 35 §§ lagen om arbetslöshetsförsäkring om att nödvändiga åtgärder som vidtagits på grund av oförutsedda händelser inte ska vägas in i bedömningen av om en individ är att anse som före- tagare eller vid bedömningen av om en verksamhet ska anses som Eventuella ekonomiska konsekvenser kan hanteras inom ramen för befintliga anslag. De föreslagna regelförändringarna leder till en enklare administration Prop. 2009/10:120 för arbetslöshetskassorna. Detta gäller både den snävare definitionen av vem som är att anse som företagare och beräkningen av dagsförtjänst som enligt förslaget ska grundas i stället för nuvarande . För de allmänna förvaltningsdomstolarna bedöms förslagen inte ha någon budgetpåverkan. Eventuellt kan den snävare definitionen av vem som är att anse som företagare leda till att färre sökande överklagar arbetslöshetskassornas beslut. Det kan leda till minskade kost- nader för förvaltningsdomstolarna. Mäns och kvinnors företagande skiljer sig åt. fanns det drygt 400 000 företagare i . Merparten av dessa var män, var kvinnor. Kvinnor anger i högre grad än män att ekonomisk osäkerhet och minskad trygghet avskräcker från att starta en egen verksamhet. Sammantaget kan de förslag som läggs fram i propositionen, bl.a. borttagandet av inkomsttak för beviljande av näringsverksamhet som bisyssla och möjligheten att basera ersättningen på tidigare anställning om verksamheten läggs ner , innebära en ökad ekonomisk trygghet. Det kan i sin tur stimulera individer som värderar detta högt till att starta ett eget företag. Ur detta perspektiv gynnar de föreslagna regelförändringarna kvinnors företagande och kan därmed bidra till en jämnare könsfördelning bland företagare. 12.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring Paragrafens tredje stycke ändras på så sätt att bestämmelsen om den s.k. jämförelseinkomsten tas bort i sin nuvarande utformning. Denna regel innebär att den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI) som svarar mot inkomster av annat förvärvsarbete inte får beräknas högre än skälig lön för liknande arbete för annans räkning. Ett avskaffande av bestämmelsen om jämförelseinkomsten medför att alla försäkrade kan få en SGI fast- ställd på arbetsinkomster upp till 7,5 prisbasbelopp. Vidare finns bestämmelser i detta stycke om hur SGI ska beräknas i ett uppbyggnads- skede för försäkrade som har inkomst av annat förvärvsarbete och som bedriver näringsverksamhet (i form av bland annat enskild firma och handelsbolag). Med begreppet näringsverksamhet avses detsamma som i 13 kap. 1 § inkomstskattelagen (1999:1229). De nya bestämmelserna innebär att för dessa försäkrade ska, under ett uppbyggnadsskede av näringsverksamheten , den sjukpenninggrundande inkomsten från näringsverksamheten minst motsvara en sådan sjuk- penninggrundande inkomst som en anställd med liknande arbete skulle ha. Uttrycket har inkomst av annat förvärvsarbete innebär att inkomsten vilar på annan grund än anställning. Det ligger således i sakens natur att den försäkrade inte behöver uppbära någon faktisk inkomst under det aktuella uppbyggnadsskedet. Uppbyggnadsskedets längd ska räknas från den månad då den försäkrade har gjort eller borde ha gjort anmälan för registrering enligt 3 kap. 2 § skattebetalningslagen (1997:483). I 3 kap. 2 § skattebetalningslagen anges att den som avser att bedriva näringsverksamhet och som skall registreras enligt 1 § ska anmäla sig för registrering hos . Enligt 3 kap. 1 § angiven lag ska registrera bland annat den som är skyldig att göra skatteavdrag enligt 5 kap. eller betala arbetsgivaravgifter. Vidare ska registrera den som är skattskyldig enligt mervärdesskatte- lagen (1994:200) med vissa undantag. De egenföretagare som ska bedriva näringsverksamhet, men som inte ska registreras enligt skatte- betalningslagens regler, har inte heller skyldighet att anmäla sig för registrering hos . Detta gäller exempelvis för egenföretagare som inte är skyldiga att göra skatteavdrag eller betala arbetsgivaravgifter och inte heller är skattskyldiga för mervärdesskatt. De egenföretagare som bedriver enskild firma inom området vård och omsorg (leg. sjuk- sköterskor, tandhygienister, m.fl.) har exempelvis inte någon skyldighet att anmäla sig för registrering hos . Även egenföretagare som inte har en sådan skyldighet, ska kunna omfattas av samma bestämmelser om uppbyggnadsskede som de egenföretagare som har sådan skyldighet. Mot denna bakgrund anges i bestämmelserna att i det fall den försäkrade inte har skyldighet att anmäla sig för registrering ska tiden räknas som om en sådan skyldighet hade gällt för honom eller henne. För tid efter de 24 månadernas utgång avses den individuella pröv- ningen, som görs av om ett uppbyggnadsskede anses föreligga, fortsatt gälla. Förslaget behandlas i avsnitt 7.2. Enligt ett tillägg i paragrafens första stycke 1 ska sjukpenning som svarar mot inkomst av anställning inte lämnas för , och sjuk- penning som svarar mot inkomst av annat förvärvsarbete inte lämnas om inte annat följer av 11 § i samma kapitel. Detta innebär att för försäkrad med endast inkomst av annat förvärvsarbete avser den grundläggande karenstiden , i stället för som , endast . Detta innebär att lämnas, som regel, inte sjukpenning. För personer som valt karenstid enligt 11 § gäller dock, i stället, att sjukpenning inte lämnas under det antal dagar som karenstiden avser. Det blir följden av att det anges i bestämmelserna om inte annat följer av 11 § första stycket. I bestämmelserna om det så kallade allmänna högriskskyddet i para- grafens nionde stycke görs ett tillägg på så sätt att om en försäkrad gått miste om sjukpenning som svarar mot inkomst av annat förvärvsarbete under den grundläggande karenstiden enligt första stycket 1 under fem sjukperioder utges sjukpenning även för dagar som omfattas av den grundläggande karenstiden från och med den sjukperiod som inträder efter det att den försäkrade gått miste om sjuk- penning för sammanlagt minst . Det allmänna högriskskyddet kan enligt dessa bestämmelser tidigast börja att gälla från och med den sjätte sjukperioden. Om den försäkrade, , exempelvis gått miste om sjukpenning för var och en av de fem sjukperioderna (totalt ) kan han eller hon inte få ersätt- ning för karensdagar från och med den sjätte sjukperioden, utan i ett sådant fall kan ersättning lämnas först från och med den sjunde sjuk- perioden. Om istället den försäkrade, , gått miste om sjukpenning för var och en av de fem sjukperioderna (totalt ) kan han eller hon få ersättning för karensdagar från och med den sjätte sjukperioden. Bestämmelserna om allmänt högriskskydd gäller dock inte för försäkrade med inkomst av annat förvärvsarbete som gått miste om sjukpenning under karenstid som valts med stöd av bestämmelserna i 11 §. I stycket förtydligas också vad som redan gäller för försäkrad med inkomst av anställning. För en sådan försäkrad gäller en grundläggande karenstid om . Förslaget behandlas i avsnitt 7.3.1. I paragrafen finns bestämmelser om att en försäkrad, efter ansökan hos , kan få ett beslut om s.k. särskilt högriskskydd, vilket innebär att en försäkrad, som omfattas av ett sådant beslut kan få sjuk- penning även under den grundläggande karenstiden. Bestämmelserna i första stycket justeras därför så att en försäkrad med inkomst som svarar mot inkomst av annat förvärvsarbete kan få sjukpenning även under den grundläggande karenstiden . Ett beslut om särskilt högrisk- skydd får, enligt gällande bestämmelser, meddelas om den försäkrade lider av sjukdom som kan antas medföra ett större antal sjukperioder med rätt till sjukpenning. Vid bedömningen av om en försäkrad kan antas ha ett större antal sjukperioder med rätt till sjukpenning ska beaktas även sjukfall som bara skulle ha varat sju eller färre dagar och som sjuk- penning inte skulle ha utgivits för enligt bestämmelserna om karensdagar (se prop. 1992/93:31, s. 81 82). Försäkrade med inkomst av annat förvärvsarbete som valt karenstid med stöd av bestämmelserna i 11 § omfattas dock inte av bestämmelserna om särskilt högriskskydd. Vidare görs i samma stycke ett förtydligande av innebörd att till den del den försäkrade är arbetslös utges sjukpenning för dagar som avses i 4 § första stycket 1 med högst per dag. Förslaget behandlas i avsnitt 7.3.1. Bestämmelserna i tredje stycket justeras till följd av att den grund- läggande karenstiden för försäkrade med sjukpenning som svarar mot inkomst av annat förvärvsarbete ändras från i en sjuk- period till i denna enligt 4 § första stycket 1. Förslaget behandlas i avsnitt 7.3.1. I paragrafens tredje stycke görs en justering till följd av att den grund- läggande karenstiden för försäkrade med sjukpenning som svarar mot inkomst av annat förvärvsarbete ändras från i en sjuk- period till i denna. Förslaget behandlas i avsnitt 7.3.1. Bestämmelserna om karenstid i första stycket ändras så att en försäkrad, som har möjlighet att välja en karenstid om tre eller , nu har möjlighet att i stället välja en karenstid om 14, 30, 60 eller . Bestämmelserna innebär att för försäkrad som har valt en karenstid ska sjukpenning som svarar mot inkomst av annat förvärvsarbete inte lämnas under den aktuella karenstiden under varje sjukperiod. Bestämmelserna i detta stycke om beräkning av karenstid avseende sjukperiod som börjar efter föregående sjukperiods slut, ska gälla även i för- hållande till de nya karenstiderna. I andra stycket finns nya bestämmelser om uppsägningstid för för- säkrad som valt karenstid enligt första stycket. Av dessa bestämmelser följer att för en försäkrad som valt karenstid och som sedan väljer en kortare karenstid eller som sedan väljer att inte ha någon karenstid alls med stöd av bestämmelserna i 11 § (grundläggande karenstid enligt 4 § första stycket 1) ska en uppsägningstid gälla som motsvarar det antal dagar med vilken karenstiden förkortas. (I avsnitt 7.3.1 finns en beskriv- ning av hur bestämmelserna om uppsägningstid avses tillämpas). En förutsättning för att en försäkrad ska ha möjlighet att övergå till en kortare karenstid eller till att inte ha någon karenstid alls är att han eller hon inte har fyllt vid anmälan om ändrad karenstid. En ändring av karenstiden börjar gälla efter det att uppsägningstiden har löpt ut. Ändringen får dock inte tillämpas vid sjukdom som inträffat innan ändringen blivit gällande. Förslaget behandlas i avsnitt 7.3.1. En ändring görs i paragrafens tredje stycke på så sätt att det så kallade delningstalet ändras från 365 till 260 i de fall då tillfällig föräldrapenning ska utges på grundval av inkomst av annat förvärvsarbete. Detta innebär att den sjukpenninggrundande inkomsten i ett sådant fall ska delas med 260 vid beräkning av tillfällig föräldrapenning per dag. Vidare införs i samma stycke kompletterande bestämmelser till följd av bestämmelsen om det ändrade delningstalet, vilka närmare beskriver under vilka omständigheter tillfällig föräldrapenning i ett sådant fall utges. Tillfällig föräldrapenning med delningstalet 260 ska kunna utges under högst per sjudagarsperiod. Vid beräkning av antalet kalender- dagar ska även dag för vilken tillfällig föräldrapenning utges med tre fjärdedels, halv, en fjärdedels eller åttondels förmån, räknas som en hel dag. I de fall en förälder avstår från förvärvsarbete under fler än ska tillfällig föräldrapenning med delningstalet 260 utges i sjudagars- perioden. Sjudagarsperioden ska alltid fastställas med utgångspunkt i den dag för vilken tillfällig föräldrapenning begärs. I ska sedan de närmaste föregående räknas in. I sjudagarsperioden inräknas samtliga kalenderdagar, dvs. dagar för vilka ersättning på grundval av inkomst av anställning eller annat förvärvsarbete har betalats ut, eller dagar för vilka ingen ersättning alls har betalats ut. Även dagar för vilka tillfällig föräldrapenning med delningstalet 365 (enligt 14 a §) har betalats ut räknas med i sjudagarsperioden. Begränsningen tidigare i stycket om att tillfällig föräldrapenning med delningstalet 260 ska kunna utges under högst per sjudagarsperiod gäller dock endast i förhållande till dagar under vilka tillfällig föräldrapenning, oavsett omfattning på denna förmån, betalats ut med delningstalet 260 enligt detta stycke. Förslaget behandlas i avsnitt 7.5. Ändringen i paragrafen är av följdändringskaraktär och föranleds av att ändringar görs i 14 § tredje stycket, till vilket stycke paragrafens inledning hänvisar . De bestämmelser som återfinns i nu gällande lydelse i 14 § tredje stycket lyfts in i paragrafen. Förslaget behandlas i avsnitt 7.5. I paragrafen görs en justering till följd av att den grundläggande karens- tiden för försäkrade, såvitt avser sjukpenning som svarar mot inkomst av annat förvärvsarbete, ändras från i en sjukperiod till i denna enligt 3 kap. 4 § första stycket 1. Förslaget behandlas i avsnitt 7.3.1. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Prop. Samtliga lagändringar föreslås träda ikraft . Enligt punkten 2, ska äldre bestämmelser i 3 kap. 2 § tillämpas fort- farande i fråga om beräkning av sjukpenninggrundande inkomst som avser tid före ikraftträdandet. Detta innebär att för det fall fråga om ersättning för dagar uppkommer för försäkrad efter det att de nya bestämmelserna trätt i kraft, men som avser tid före ikraftträdandet, ska ersättningen baseras på den sjukpenninggrundande inkomst som gällde före ikraftträdandet. Vidare ska tid för sådan anmälan som anges i de nya bestämmelserna i paragrafen räknas även före ikraftträdandet. Detta innebär att för en försäkrad egenföretagare som har gjort eller borde ha gjort anmälan för registrering enligt 3 kap. 2 § skattebetalningslagen (1997:483) före ikraftträdandet , ska tiden räknas med utgångspunkt i denna tidpunkt. Enligt punkten 3, gäller att för ersättningsfall som påbörjats före ikraftträdandet ska bestämmelserna i 3 kap. 4 § första stycket 1 och 3 kap. 11 § i dess äldre lydelse gälla. Detta innebär t.ex. att för försäkrad med inkomst av annat förvärvsarbete, som inte har valt karenstid enligt 11 §, och som har ett ersättningsfall som påbörjats före ikraftträdandet, ska endast en karensdag gälla för den aktuella sjukperioden. Enligt punkten 4, gäller att vid tillämpning av bestämmelserna i 3 kap. 4 § nionde stycket ska, för försäkrade som gått miste om sjukpenning som svarar mot inkomst av annat förvärvsarbete till följd av bestämmel- serna i första stycket 1 enligt den äldre lydelsen av dessa bestämmelser, inom även beaktas sjukperioder och dagar som infallit före ikraftträdandet. Detta innebär att om en försäkrad gått miste om sjukpenning som svarar mot inkomst av förvärvsarbete under sjuk- perioder som infallit före ikraftträdandet, då den grundläggande karens- tiden omfattat endast (karensdag), ska i beaktas även sådana sjukperioder och sådana dagar under vilka sjuk- penning inte lämnats. Enligt punkten 5, ska, för en försäkrad med sjukpenning som svarar mot inkomst av annat förvärvsarbete, ett beslut som fattats före ikraft- trädandet enligt 3 kap. 4 b § gälla i en sjukperiod. Bestämmelserna innebär att ett beslut om särskilt högriskskydd som fattats före lagens ikraftträdande och som därför avsett den tidigare, enligt 4 § första stycket 1 gällande grundläggande karenstiden om , nu i stället gäller . I punkten 6 anges att en försäkrad som vid ikraftträdandet har fyllt får till anmäla försäkring med kortare karenstid eller utan karenstid enligt de nya bestämmelserna i 3 kap. 11 § andra stycket. Dessa övergångsbestämmel- ser innebär en möjlighet för försäkrade som före lagens ikraftträdande har fyllt att anmäla försäkring med kortare karenstid (enligt 3 kap. 11 §) eller utan karenstid (grundläggande karenstid enligt 3 kap. 4 § första stycket 1) till . Efter- som en hänvisning görs till 3 kap. 11 § andra stycket gäller, även för dessa försäkrade, att en anmälan om ändrad karenstid (kortare karenstid och utan karenstid) först börjar gälla efter uppsägningstiden och att ändringen inte får tillämpas vid sjukdom som inträffat innan ändringen Prop. 2009/10:120 blivit gällande. Av punkten 7 framgår att för det fall en försäkrad begär tillfällig föräldrapenning enligt de nya bestämmelserna i 4 kap. 14 § ska vid beräkningen av sjudagarsperioden hänsyn inte tas till dagar under vilka han eller hon har fått tillfällig föräldrapenning före ikraftträdandet. Förslagen behandlas i avsnitt 10.1. 12.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård I paragrafens första stycke görs en justering till följd av att den grund- läggande karenstiden för försäkrade med sjukpenning som svarar mot inkomst av annat förvärvsarbete ändras från i en sjuk- period till i denna enligt 3 kap. 4 § första stycket 1 lagen (1962:382) om allmän försäkring. Förslaget behandlas i avsnitt 7.3.1. 12.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare I första och andra styckena i paragrafen görs justeringar till följd av att den grundläggande karenstiden för försäkrade med sjukpenning som svarar mot inkomst av annat förvärvsarbete ändras från i en sjukperiod till i denna enligt 3 kap. 4 § första stycket 1 lagen (1962:382) om allmän försäkring. Förslaget behandlas i avsnitt 7.3.1. 12.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön Paragrafen ändras i sin helhet och innehåller nya bestämmelser som beskriver under vilka förutsättningar en arbetsgivare har rätt till ersätt- ning för kostnader för sjuklön. gällande system med försäkring mot kostnader för sjuklön, som det nu återfinns bestämmelser om i para- grafen, tas bort i samband med att de nya bestämmelserna träder i kraft. Emellertid kommer försäkringen kunna gälla under en övergångstid, se Som en följd av de nya bestämmelserna ändras även rubriken över paragrafen. Av första stycket framgår att när en arbetsgivare under ett kalenderår haft kostnader för sjuklön, inklusive avgifter och skatt som belöper på detta kostnadsunderlag, som med överstiger den beräknade genomsnittliga årliga sjuklönekostnaden för samtliga arbets- givare, kan han eller hon efter ansökan hos få ersätt- ning från sjukförsäkringen för den överskjutande delen av sjuklöne- Emellertid gäller detta med den begränsning som framgår av 17 a § första stycket. Med avgift avses, enligt andra stycket, avgifter enligt socialavgifts- lagen (2000:980) och lagen (1994:1920) om allmän löneavgift. Med skatt avses, enligt samma stycke, skatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på visa förvärvsinkomster. Förslaget behandlas i avsnitt 7.4. Paragrafen är ny. Första stycket innehåller en begränsningsregel avseende ersättning för sjuklönekostnader. Sådan ersättning lämnas inte för en arbetsgivares sjuklönekostnader avseende arbetstagare som omfattas av bestämmelserna om särskilt högriskskydd i 13 § lagen om sjuklön. Andra stycket innehåller en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om villkor för rätten till ersättning för sjuklönekostnader enligt bestämmel- serna i 17 §. Förslaget behandlas i avsnitt 7.4. I första stycket görs redaktionella ändringar. I andra stycket görs också en redaktionell ändring och vidare en följdändring som föranleds av att 17 § ändras och således inte längre innehåller bestämmelser om försäkring mot kostnader för sjuklön. Lagändringarna föreslås träda ikraft .