prop · GX03224 · 2010-06-02 00:00:00 — Däremot får samarbete som innebär rapporteringsskyldighet enligt unionens miljö- lagstiftning inte avgiftsbeläggas. De åtgärder som vidtas av medlemsstaten får utöver de möjligheter till begränsningar av tillgängliggörandet eller möjligheter att ta ut avgifter eller ställa upp andra villkor inte medföra begränsningar som vid tid- punkten för utnyttjandet kan leda till praktiska hinder (artikel 17.2). Offentliga myndigheter måste lätt kunna få tillgång till relevant informa- tion och informationshanteringstjänster när de utför sina offentliga ar- betsuppgifter. Åtkomsten kan t.ex. hindras om den styrs av enskilda ad hoc-förhandlingar mellan offentliga myndigheter varje gång sådan åt- komst begärs. Medlemsstaten måste därför vidta nödvändiga åtgärder för att förebygga sådana praktiska hinder. Detta kan ske exempelvis genom att berörda myndigheter, kommuner och enskilda organ på förhand ingår överenskommelser med varandra. Lantmäteriet har genom sitt samordningsansvar inom geodataområdet också ansvar för samordningen av det praktiska genomförandet av Inspi- redirektivet. Detta sker bl.a. inom ramen för arbetet med den nationella geodatastrategin (dnr M2008/1403/H, M2009/1394/H och M2010/1971/H), vilken är den långsiktiga planen för att på nationell nivå hantera informationsförsörjning inom geodataområdet. Inom Lant- mäteriet pågår arbete för att få infrastrukturen med det sammanhängande systemet för geografisk miljöinformation på plats. Modeller för samver- kan, avtal, finansiering och prissättning samt den tekniska infrastrukturen tas fram. Användaren ska ges enkel åtkomst till den geografiska miljö- informationen och informationshanteringstjänsterna via en nationell geo- dataportal (), vilken kommer att vara Inspire-portal. Portalen kan ses som ett nav i det nätverk eller den infrastruktur för geo- grafisk information, webbtjänster och metadata som finns i . Den färdiga portalen med en teknisk lösning som fungerar tillsammans med affärsmodeller och administrativa rutiner ska vara i drift . Närmare preciseringar och förtydliganden av hur samarbetet om den geografiska miljöinformationen och informationshanteringstjänsterna ska utformas bör framgå av den kommande förordningen om geografisk mil- jöinformation, bl.a. av skäl som anges i avsnitt 7.4.6. Regeringen bör där- för få meddela föreskrifter om skyldigheter för kommuner och enskilda organ att delta i samarbetet i det sammanhängande systemet för geogra- fisk miljöinformation. Regeringen kan, med stöd av 8 kap. 13 § reger- ingsformen, meddela föreskrifter om statliga förvaltningsmyndigheters samarbetsskyldigheter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan därutöver meddela tillämpningsföreskrifter t.ex. om hur samarbetsskyldigheten närmare ska fullgöras. 6.7Upplysningar om geografisk miljöinformation och informationshanteringstjänster metadata Regeringens förslag: För att infrastrukturen och det sammanhängan- de systemet ska fungera, ska myndigheter, enskilda organ och kom- muner som är informationsansvariga ta fram och tillhandahålla meta- data för den information och de tjänster som de är informationsansvar- iga för. Metadata definieras som elektroniska upplysningar som be- skriver den geografiska miljöinformationen och de informationshan- teringstjänster som hör samman med informationen. Metadata ska be- skriva informationens innehåll, uppkomst och aktualitet, hur den pre- senteras och fungerar i systemet samt hur man kan finna och använda den och informationshanteringstjänsterna i systemet. Lantmäteriets och lagtextpromemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser, däribland Falu kommun, som har haft synpunkter angående metadata är positiva till att informations- ansvariga myndigheter åläggs skyldighet att ta fram och upprätthålla metadata. har anfört att metadata bidrar till att informa- tion av flera slag finns tillgänglig i olika sammanhang och genom olika medier. kommun har framhållit att för att uppnå direktivets syfte bör kvaliteten på de datamängder som ska tillhandahållas inte bara be- skrivas utan informationen bör också kvalitetssäkras på en sådan nivå att den blir användbar. har anfört att en ökad användning av standarder för metadata och tjänster är en mödosam men nödvändig del av det egna kvalitetsarbetet. har anfört att söktjänster med dagens teknik är tänkta att nyttja metadata men det finns en teknikutveckling som syftar till att begränsa användandet av metadata för sökning, varför det inte är lämpligt att anvisa att metadata ska användas för sökning. Skälen för regeringens förslag: Med metadata avses elektroniska upplysningar som beskriver geografisk miljöinformation (informations- mängder) och informationshanteringstjänster, bl.a. avseende innehåll, tillgänglighet och kvalitet. Metadata är en förutsättning för att skapa de sökfunktioner som ska underlätta för användarna att hitta rätt geografisk miljöinformation. Metadata är nödvändiga för att det ska vara möjligt att finna, inventera och utnyttja information och tjänster. Enligt Inspire- direktivets artikel 5 ska medlemsstaterna skapa metadata för information och tjänster som motsvarar de teman som förtecknas i direktivets bilagor. Dessa metadata ska hållas uppdaterade. Detta innebär att alla informa- tionsmängder som faller inom direktivets tillämpningsområde ska förses med metadata. Det är alltså inte fråga om att skapa metadata enbart för nya informationsmängder. Metadata ska enligt direktivet bl.a. ange vil- ken kvalitet och giltighet informationen har, vilka offentliga myndigheter som har ansvaret för att upprätta, förvalta, underhålla och distribuera in- formationen och tjänsterna, samt vilka begränsningar som gäller för all- mänhetens tillgång till dessa. För att skapa metadata som kan användas på olika nivåer, både nationellt och på gemenskapsnivå, krävs det att dessa är i överensstämmelse med gemensamma bestämmelser. Sådana genomförandebestämmelser har antagits och trädde i kraft den 24 decem- ber 2008 kommissionens förordning (EG) nr 1205/2008 av den 3 dec- ember 2008 om genomförande av och rådets direktiv /2/EG om metadata. När metadata skapas ska det därför också anges hur de överensstämmer med genomförandebestämmelserna. För att uppfylla direktivets krav och för att det sammanhängande syste- met ska fungera bör lagen om geografisk miljöinformation ha bestäm- melser om att upplysningar ska tas fram som beskriver den geografiska miljöinformationen och de informationshanteringstjänster som hör sam- man med informationen (metadata). Dessa upplysningar ska tillhandahål- las elektroniskt av informationsansvariga myndigheter, kommuner och enskilda organ för den information och de tjänster som de är informa- tionsansvariga för. Metadata ska beskriva informationens (datamängdens) och informa- tionshanteringstjänsternas innehåll, uppkomst, aktualitet, hur de presente- ras och fungerar eller är avsedda att fungera i systemet samt hur man kan finna och använda den geografiska miljöinformationen och informations- hanteringstjänsterna i systemet. Metadata ska vara samordnade med in- formationen och tjänsterna så att sökningen och användningen av infor- mationen och tjänsterna underlättas. Direktivet innehåller, som ovan redogjorts för, ytterligare bestämmelser om vad metadata ska innehålla utöver det som ska anges i lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kommer att meddela tillämpningsföreskrifter vad avser metadata i den kommande förordningen om geografisk miljöinfor- mation. Dessutom kompletteras bestämmelserna i lagen och förord- ningen som ovan angetts av bestämmelser i kommissionens förordning om metadata. Direktivet anger olika tidpunkter för när metadata ska vara framtagna, beroende på vilka teman i direktivets bilagor den relevanta informationen motsvarar. För bilagorna I och II gäller efter dagen för antagande av genomförandebestämmelserna vilket innebär att metadata ska finnas . För bilaga III gäller efter dagen för antagande av genomförandebestämmelserna för framtagande av metadata (dvs. Behovet av metadata gör sig dock gällande först när den geografiska miljöinformationen och tillhörande in- formationshanteringstjänster ska tillgängliggöras elektroniskt i det sam- manhängande systemet, tidigast för bilaga I och II. Direktivet förutsätter att metadata ska användas för sökning, även om det på grund av teknikens utveckling kan komma att ske en förändring av hur metadata används i söktjänster. En skyldighet för en myndighet, en kommun eller ett enskilt organ att ta fram och tillhandahålla metadata förutsätter ett utpekande av informa- tionsansvar i förordningen om geografisk miljöinformation. 6.8Avgifter och andra villkor Regeringens förslag: Den som är informationsansvarig får ta ut av- gifter för att tillhandahålla geografisk miljöinformation och informa- tionshanteringstjänster. Regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer får meddela föreskrifter om grunder för uttag av så- dana avgifter, begränsningar i rätten att ta ut avgifter och andra villkor för tillhandahållandet i det sammanhängande systemet. Kommuner får, om inte annat framgår av föreskrifter om begränsningar och andra villkor, ta ut avgifter enligt de grunder som kommunen bestämmer. Lantmäteriets och lagtextpromemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I lagtextpromemorian föreslogs ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avgifter. I regeringens förslag har det i lagen angetts att informationsansvariga får ta ut avgifter och förtydligats att be- myndigandet att meddela föreskrifter om avgifter avser grunder för och begränsningar i möjligheten att ta ut avgifter samt andra villkor. Vidare har det angetts vissa förutsättningar för kommuners avgiftsuttag. Remissinstanserna: Inga remissinstanser har haft något att erinra mot förslaget om ett bemyndigande till regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om avgifter. Några in- stanser, däribland , har haft synpunkter på hur bestämmelserna om avgifterna ska utformas i detalj och några instanser har framhållit att det är av största betydelse att man i enlighet med direk- tivets intentioner så långt möjligt undanröjer hinder av praktisk, teknisk, ekonomisk och juridisk karaktär mot en effektiv delning av data myndig- heter emellan. Skälen för regeringens förslag: Rätten att ta ut avgifter vid tillhanda- hållande av information via informationshanteringstjänster framgår mot- satsvis av Inspiredirektivets artikel 14.1 och 14.2. Avgifter får tas ut för alla nättjänster utom de som avses i artikel 11.1 a och b, dvs. söktjänster och visningstjänster. Dessa ska göras tillgängliga kostnadsfritt för all- mänheten. Visningstjänsterna får dock avgiftsbeläggas i vissa fall. Avgif- ten ska då syfta till att säkra underhåll av information och motsvarande informationshanteringstjänster, särskilt när det rör sig om mycket stora volymer av information som uppdateras regelbundet (t.ex. meteorologisk information). Direktivet fastställer i artikel 17.3 en princip om grunden för avgifts- sättning. Avgifterna måste vara till fullo förenliga med det allmänna syf- tet att underlätta delning (samarbete) av information och informations- hanteringstjänster mellan offentliga myndigheter. Avgifterna ska hållas på den lägsta nivån som krävs för att skydda den ekonomiska bärkraften hos de myndigheter som tillhandahåller information och tjänster, tillsam- mans med en rimlig avkastning på investeringar. Kravet på självfinansi- ering för offentliga myndigheter som tillhandahåller rumslig information och tjänster ska följas i tillämpliga fall. Ett undantag från dessa principer gäller dock för unionens institutioner och organ. Dessa ska inte betala av- gifter för information som medlemsstaten tillhandahåller för att fullgöra sin rapporteringsskyldighet enligt unionens miljölagstiftning. I svensk rätt regleras statliga myndigheters rätt att tillhandahålla infor- mation mot avgifter främst i avgiftsförordningen (1992:191). Avgiftsför- ordningen tillämpas om inte något annat följer av en annan förordning eller särskilt beslut av regeringen (2 §). Rätten att ta ut avgifter kan där- för även regleras i en myndighets instruktion, andra föreskrifter eller ges av regeringen genom särskilda bemyndiganden i regleringsbrev för myn- digheten. De flesta myndigheter under regeringen har inga särskilda be- myndiganden att ta ut avgifter och är därför bundna av de generella be- stämmelserna i avgiftsförordningen. Om en statlig myndighet inte har någon särskilt föreskriven rätt eller särskilt bemyndigande att ta ut avgifter för att tillhandahålla information, kan myndigheten endast ta ut den avgift som gäller enligt avgiftsförord- ningen för utlämnande av allmän handling. Enligt 4 § första stycket 9 avgiftsförordningen får myndigheter mot avgift tillhandahålla elektronisk information. Detta får ske endast om det är förenligt med myndighetens uppgift enligt lag, instruktion eller annan förordning. För avgifter som tas ut enligt 4 § får myndigheten själv, inom ramen för full kostnadstäck- ning, besluta om grunderna för avgiftssättningen, om inte regeringen har beslutat något annat (5 § andra stycket). Bestämmelsen är också avgrän- sad till verksamhet som är av tillfällig natur eller av mindre omfattning (4 § andra stycket). Tillhandahållande av sådana tjänster som avses i direktivet är inte av sådan karaktär som avses i 4 § avgiftsförordningen. Svensk rätt överensstämmer med direktivets huvudprincip om beräk- ning av avgifter. För statliga myndigheter gäller självkostnadsprincipen som innebär att avgifter ska beräknas så att full kostnadstäckning uppnås. Dessa avgifter grundas på kostnaden för att ta fram och distribuera infor- mationen, dvs. det som motsvarar marginalkostnaden för uttaget. För vissa grundläggande informationsresurser har statsmakterna bedömt att de bör vara användarfinansierade. De ansvariga myndigheterna är då skyldiga att ta ut avgifter som också finansierar upprätthållandet av grundläggande informationsresurser (prop. 1997/98:136, Statlig förvalt- ning i medborgarnas tjänst). Detta regleras i särskilda bemyndiganden för myndigheter att ta ut avgifter. Dessa kan finnas i författning, men även i regleringsbrev eller i propositioner som har antagit. Även för kommuner och landsting gäller självkostnadsprincipen vid uttag av av- gifter. Enligt 8 kap. 3 c § kommunallagen (1991:900) får avgifterna som tas ut inte vara högre än som svarar mot kostnaderna för tjänsterna eller nyttigheterna. Avgifterna ska sättas så att man undviker överskott. Kommuner och landsting får enligt 8 kap. 3 § b första stycket kommu- nallagen ta ut avgifter för tjänster och nyttigheter som de tillhandahåller inom det icke obligatoriska området. För tjänster och nyttigheter som de är skyldiga att tillhandahålla får de enligt andra stycket i samma paragraf ta ut avgifter bara om det är särskilt föreskrivet. Av rättsfallet RÅ 84 2:61 framgår att det i den lag som ålägger kommunen skyldigheten också måste finnas ett bemyndigande som ger kommuner rätt att ta ut avgifter. Hur avgifterna närmare får tas ut kan framgå av föreskrifter som reger- ingen meddelar. En bestämmelse om rätt för informationsansvariga myndigheter, kom- Prop. 2009/10:224 muner och enskilda organ att ta ut avgifter bör tas in i lagen liksom ett bemyndigande för regeringen, eller den myndighet regeringen bestäm- mer, att meddela föreskrifter om avgifter och andra villkor. Som anförts ovan är kommuner bundna av självkostnadsprincipen och kommuner bör därför få ta ut avgifter enligt grunder som de själva bestämmer, förutom om annat framgår av föreskrifter om begränsningar eller andra villkor. Detta bör anges i lagen. Enligt artikel 14.4 ska medlemsstaten se till att e-handelstjänster är till- gängliga om en myndighet tar ut avgifter för andra nättjänster än sök- tjänster. Sådana tjänster får omfattas av friskrivning, klicklicenser eller vid behov licenser. Vad som avses med elektroniska handelstjänster an- ges i 2 § lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informations- samhällets tjänster (e-handelslagen). Med informationssamhällets tjänster avses tjänster som normalt utförs mot ersättning och som tillhandahålls på distans, på elektronisk väg och på individuell begäran av en tjänste- mottagare. E-handelslagen genomför och rådets di- rektiv 2000/31/EG om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (Direktiv om elektronisk handel). Detta direktiv har hämtat definitionen för tjänster från och rådets direktiv /34/EG om ett informa- tionsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter. Enligt detta direktiv omfattar informationssamhällets tjänster en mängd närings- verksamheter som bedrivs online, t.ex. försäljning av varor. Själva leve- ransen av varor eller tillhandahållande av offline-tjänster omfattas inte. Någon skyldighet för myndigheter att göra e-handelstjänster tillgängliga finns inte enligt svensk rätt. Artikel 14.4. måste införas i svensk rätt. Be- myndigandet bör därför omfatta rätt att meddela föreskrifter även om andra villkor för tillgången till geografisk miljöinformation och informa- tionshanteringstjänster. Andra villkor kan avse t.ex. licenser och e-han- delstjänster. Regeringens förslag: Även andra än informationsansvariga får, efter beslut i det enskilda fallet av regeringen eller den myndighet som re- geringen bestämmer, frivilligt medverka med sin geografiska miljöin- formation i det sammanhängande systemet. Lantmäteriets och lagtextpromemorians förslag överensstämmer Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som kommenterat förslaget är positiva till frivillig medverkan. det förefaller rimligt att möjlighet till frivillig medverkan ges. kommun har tillsammans med Lantmäteriet och andra statliga myndig- heter ambitionen att utöver vad Inspiredirektivet kräver utveckla den nationella infrastrukturen för geodata och att underlätta användningen i samhället, också för utvecklingen av informationstjänster och produkter Kommuner och Landsting har anfört att kommu- nernas medverkan i samarbetet bygger på frivillighet och är av avgörande betydelse för den totala samhällsnyttan. Lantmäteriet har anfört att reg- lerna om prövning av frivillig medverkan blir svåra att tillämpa i prakti- ken och att kostnaderna för att bygga upp och upprätthålla prövnings- verksamheten sannolikt kommer att överstiga nyttan. Skälen för regeringens förslag: Inspiredirektivet ställer krav på att frivillig medverkan ska tillåtas enligt artiklarna 3.10, 4.1 c ii och 12. Frivillig medverkan ska enligt direktivet vara möjlig för fysiska och juri- diska personer som inte är s.k. offentliga myndigheter (tredje parter en- ligt direktivet). Detta gäller om de har geografisk miljöinformation som omfattas av direktivet och under förutsättning att deras information och tjänster uppfyller kraven i direktivet och genomförandebestämmelserna, särskilt med avseende på de krav som gäller för metadata, informations- hanteringstjänster och interoperabilitet. Av direktivets ingress, skäl 12, framgår att direktivet bör tillämpas på sådan information som omfattas av direktivet och som innehas av eller förvaras för offentliga myndigheter samt för offentliga myndigheters ut- nyttjande av sådan information när de utför sina offentliga uppgifter. Under vissa förhållanden bör dock direktivet också tillämpas på sådan information som innehas av fysiska eller juridiska personer som inte är offentliga myndigheter (tredje part), förutsatt att dessa fysiska eller juri- diska personer begär detta. Bakgrunden är bl.a. att viss rumslig informa- tion och tjänster som är av betydelse för gemenskapspolitik som direkt eller indirekt rör miljön innehas av tredje part. Medlemsstaterna bör därför ge tredje part möjlighet att bidra till de nationella infrastruktur- erna, förutsatt att det inte medför sämre samstämmighet och användar- vänlighet hos den rumsliga information och tjänster som omfattas av in- frastrukturen (skäl 18). Även andra än informationsansvariga bör därför efter beslut i det en- skilda fallet av regeringen, eller den myndighet som regeringen bestäm- mer, kunna frivilligt medverka med sin geografiska miljöinformation i det sammanhängande systemet. En bestämmelse med denna innebörd bör tas in i lagen om geografisk miljöinformation. Regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer kommer att meddela tillämpningsföre- skrifter vad avser frivillig medverkan enligt 7 §. 7Säkerhet, sekretess och personuppgifter i det sammanhängande systemet 7.1Enskilda organs möjligheter att begränsa tillgänglig- görandet av geografisk miljöinformation Regeringens förslag: I lagen om geografisk miljöinformation anges att ett enskilt organs fullgörande av informationsansvar genom olika informationshanteringstjänster eller dess deltagande i samarbete om geografisk miljöinformation, får begränsas endast på särskilt angivna grunder. Fullgörandet av informationsansvaret får dock inte begränsas med stöd av de angivna grunderna om det är uppenbart att uppgiften har sådan betydelse från miljösynpunkt att intresset av allmän känne- dom om uppgiften väger tyngre än de intressen som anges. Begräns- ning av informationsansvar avseende utsläpp i miljön får endast ske på vissa av de angivna grunderna. Lantmäteriets och lagtextpromemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens, men regeringens förslag har fått en annan lagteknisk utformning genom att de bestämmelser som förs in i lagen om geografisk miljöinformation bara behandlar de grunder som enskilda organ, som inte omfattas av offentlighets- och sekretesslagen, får åberopa för att begränsa allmänhetens tillgång till informationshanteringstjänster eller organets deltagande i samarbete om geografisk miljöinformation. De motsvarande bestämmelser som avser myndigheter, kommuner och sådana enskilda organ som omfattas av offentlighets- och sekretesslagens reglering ska föras in i sistnämnda lag. Möjligheten att begränsa fullgör- andet av informationsansvaret eller deltagandet i samarbetet vad gäller immateriella rättigheter regleras för samtliga informationsansvariga aktö- rer i lagen om geografisk miljöinformation. Remissinstanserna: Datainspektionen har anfört att författningsförsla- gen bl.a. innebär att myndigheter åläggs långtgående skyldigheter att göra rumslig information elektroniskt tillgänglig för allmänheten och andra myndigheter information som bl.a. rör förhållandet mellan miljö och människors hälsa, dvs. information som kan vara mycket integritets- känslig och som är omgärdad av särskilt restriktiva regler i personupp- giftslagen. Enligt Datainspektionen finns det en risk att förslagen får långtgående konsekvenser för den personliga integriteten. Datainspektio- nens uppfattning är att utgångspunkten vid genomförandet av Inspire- direktivet är att dataskyddsdirektivet (95/46/EG) gäller. Det innebär att även om det i artikel 17 inte finns någon uttrycklig begränsning med hän- visning till sekretess som omfattar personuppgifter, kan datadelning mel- lan myndigheter begränsas om dataskyddsdirektivets bestämmelser inte skulle vara uppfyllda. Säkerhetspolisen menar att författningsförslaget innebär att en ny och omfattande möjlighet till direktåtkomst införs och har anfört att förutom att direktåtkomsten innebär att myndigheterna i förväg måste göra en sekretessprövning beträffande all information som görs tillgänglig ger direktåtkomsten ger upphov till frågan om hur sam- körningen förhåller sig till den s.k. finalitetsprincipen, som innebär att en personuppgift endast får behandlas för det ändamål den ursprungligen samlades in. Enligt har båda dessa frågor stor betydelse för bland annat skyddet av den personliga integriteten.