prop · GX0386 · 2010-01-19 00:00:00 — De olika bestämmelser i rådsbeslutet som anger i vilka fall utbyte av tilläggsin- formation ska ske motsvaras i flera fall av bestämmelser i ventionen. Exempelvis motsvaras rådsbeslutets artiklar 28.2 och 29 av artikel 95. 2 i konventionen, artikel 35 av artikel 98.2, artikel 37.1 och 2 av artikel 99.4 och artikel 48 av artikel 104.3. Vid genomförandet av konventionen föranledde dessa bestämmelser inte någon författningsreglering. Det kan dock konstateras att rådsbeslutets bestäm- melser i dessa delar innebär att den myndighet som är nationellt Sirene- kontor ska vara skyldig att behandla tilläggsinformation enligt vad som föreskrivs i beslutet. För att dessa bestämmelser i formell mening ska bli giltiga för i dess egenskap av Sirenekontor krävs alltså att bestämmelserna på något sätt överförs till svensk rätt. Detta kan dock i den utsträckning det behövs enligt regeringens mening ske genom förordning. Artikel 10.1 ålägger varje medlemsstat att besluta om de åtgärder som behövs för att skydda den nationella delen och de uppgifter som registre- ras i den. Enligt artikel 10.2 ska samma skydd gälla även för tilläggsin- formation. Dessa bestämmelser om säkerhetsåtgärder motsvaras i sak av artiklarna 118 och 114.1 i . Ovan har gjorts bedömning att artikeln inte kräver några lagändringar i den del de träffar uppgifter som finns i SIS (se avsnitt 5.2). Den bedömningen gäller enligt regeringens mening även beträffande tilläggsinformation. Några lagänd- Prop. 2009/10:86 ringar i denna del är alltså inte nödvändiga. Enligt artikel 11 ska medlemsstaterna tillämpa sina nationella regler om tystnadsplikt eller motsvarande sekretesskrav på alla personer och organ som arbetar med SIS-uppgifter och tilläggsinformation. Tystnads- plikten ska också gälla efter det att personerna har lämnat sin tjänst eller anställning eller efter det att organen har upphört med verksamheten. Beträffande denna artikel hänvisas till vad som har anförts ovan under avsnitt 5.2. När det gäller artikelns tillämplighet på tilläggsinformation kan noteras att bestämmelsen i 37 kap. 6 § offentlighets- och sekretesslagen kommer att gälla även för sådan information. Samma bedömning som när det gäller sekretess för uppgifter i SIS kan alltså enligt regeringens mening göras när det gäller tilläggsinformation. Artikel 11 i den del den avser tilläggsinformation medför därför inte heller något behov av författningsändringar. Regeringens förslag: I lagen om Schengens informationssystem införs bestämmelser som innebär att tilläggsinformation som utgörs av personuppgifter som har tagit emot från en annan stat får bevaras endast som behövs för att uppnå det syfte för vilket de mottogs och aldrig längre än efter det att den registrering i SIS som den avser har gallrats. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invänd- Skälen för regeringens förslag: I artikel 53 finns bestämmelser om gallring av tilläggsinformation. Personuppgifter som har registrerats hos Sirenekontoret till följd av informationsutbyte får bevaras endast som kan behövas för att uppnå det syfte för vilket de tillhan- dahölls. De får under inga omständigheter bevaras än efter det att den motsvarande registreringen i SIS gallrades. Detta ska dock inte påverka en medlemsstats rätt att i sitt nationella informations- system bevara uppgifter som rör en registrering som den medlemsstaten har lagt in eller en registrering i samband med att en åtgärd har vidtagits på dess territorium. Hur länge en sådan uppgift får bevaras ska fastställas i nationell lagstiftning. Bestämmelserna om gallringsfrister avseende tilläggsinformation saknar motsvarighet i . Lagen om Schengens informationssystem innehåller följaktligen endast gallringsbestämmelser för uppgifter som finns i SIS. För att genomföra bestämmelserna krävs en särskild författningsreglering. Med hänsyn till att det i lagen om Schengens informationssystem finns bestämmelser om gallring av upp- gifter i SIS föreslår regeringen att rådsbeslutet i denna del genomförs genom införande i lagen av kompletterande bestämmelser om gallring av tilläggsinformation. Regeringens bedömning: Rådsbeslutets bestämmelser om skadeståndsansvar och sanktioner kräver inte några författningsänd- ringar. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Instämmer i promemorians bedömning eller lämnar den utan invändningar. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 64 i rådsbeslutet ska medlemsstaterna, i enlighet med sin nationella lagstiftning, ansvara för skador som drabbar en person genom användningen av den nationella delen av SIS. Medlemsstaterna ska också ansvara för skador som orsakas av att felaktiga uppgifter har registrerats eller av att uppgifter har lagrats på ett olagligt sätt. Rådsbeslutet innehåller också bestämmelser om regressrätt mellan medlemsstater och om medlemsstaternas ansvar för skador på SIS. Bestämmelserna om skadeståndsansvar i rådsbeslutet överensstämmer i huvudsak med bestämmelser om skadestånds- ansvar (artikel 116). Konventionens bestämmelser kommer i svensk rätt till uttryck i 13 § lagen om Schengens informationssystem, som hänvisar till 48 § personuppgiftslagen. Det som skiljer rättsakterna åt är att det i rådsbeslutet har tagits in en bestämmelse (artikel 64.3) som innebär att en medlemsstat som genom underlåtenhet att uppfylla sina skyldigheter enligt rådsbeslutet har orsakat skada på SIS som regel ska anses ansvarig för skadan. Frågan torde vara av mindre praktisk betydelse. För svensk del bör dock en sådan situation kunna hanteras enligt allmänna skadeståndsrättsliga regler och principer. Regeringen gör därför bedömningen att rådsbeslutets bestämmelser om skadeståndsansvar inte kräver några författningsändringar. Enligt artikel 65 i rådsbeslutet ska medlemsstaterna se till att effektiva, proportionella och avskräckande påföljder utdöms i enlighet med natio- nell lag, om uppgifter som har lagts in i SIS missbrukas eller om utbyte av tilläggsinformation sker i strid med rådsbeslutet. Dessa bestämmelser saknar motsvarighet i . Rådsbeslutet ställer alltså nya krav på medlemsstaterna. Det har emellertid överlämnats till medlemsstaterna att besluta om hur överträdelser av bestämmelserna i rådsbeslutet ska beivras. För de förfaranden som omfattas av artikeln kan straffansvar tänkas komma i fråga enligt svenska bestämmelser. Exem- pelvis kan en person som olovligen bereder sig tillgång till systemet dömas för dataintrång i enlighet med 4 kap. 9 c § . Beroende på omständigheterna kan även ansvar för tjänstefel eller brott mot tyst- nadsplikt aktualiseras (jfr 20 kap. 1 § resp. 20 kap. 3 § ). Som exempel kan nämnas att den som i strid med 37 kap. 6 § offentlighets- och sekretesslagen lämnar ut uppgifter om en person som har registrerats i SIS kan dömas till ansvar för brott mot tystnadsplikt i enlighet med 20 kap. 3 § . Därtill kan det bli aktuellt med disciplinansvar enligt lagen (1994:260) om offentlig anställning i form av varning och löneavdrag samt ytterst avskedande eller uppsägning. denna bakgrund bedömer regeringen att det inte är påkallat med några Prop. 2009/10:86 författningsändringar för att genomföra rådsbeslutet i denna del. 6.1Två förordningar om förstapelarfrågor Förutom det rådsbeslut som har behandlats i avsnitt 5 presenterade kommissionen även två förordningar som skulle ersätta bestämmelserna i om SIS när det gäller det som då benämndes förstapelarfrågor. Dessa förordningar är dels och rådets förordning (EG) nr 1986/2006 av om tillträde till andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) för de enheter som ansvarar för att utfärda registreringsbevis för fordon, dels och rådets förordning (EG) nr 1987/2006 av om inrättande, drift och användning av andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II). Förordningarna är bindande och gäller direkt i medlemsstaterna. De ska alltså inte, som rådsbeslutet, genomföras i svensk rätt. Däremot kan det behövas utfyllande och kompletterande bestämmelser på nationell nivå. 6.2Förordningen om tillgång till SIS II för de nationella enheter som ansvarar för att utfärda registreringsbevis för fordon Regeringens förslag: Bestämmelsen i 9 § lagen om Schengens infor- mationssystem om att den myndighet som ansvarar för utfärdande av registreringsbevis för fordon ska ha tillgång till vissa uppgifter tas bort. Detsamma gäller bemyndigandet i 9 § andra stycket för reger- ingen att meddela föreskrifter om att myndigheten ska ha direktåt- komst till registret. I paragrafen införs i stället en upplysning om förordningen om tillträde till SIS II för de nationella enheter som ansvarar för att utfärda registreringsbevis för fordon. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian har dock vid sidan av hänvisningen till förord- ningen även föreslagits en hänvisning till 7 § lagen (2001:558) om vägtrafikregister. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det i huvudsak utan invändningar. Transportstyrelsen anser dock att det i 9 § lagen om Schengens informationssystem inte bör införas en hänvisning till 7 § lagen om vägtrafikregister utan föreslår en annan författningsteknisk lösning. Transportstyrelsen motiverar sin ståndpunkt med att styrelsens uppgift att utfärda registreringsbevis inte kan sägas följa av den nämnda paragrafen utan av en kompletterande förordningsbestämmelse. Skälen för regeringens förslag: och rådets förordning (EG) nr 1986/2006 av om tillträde till andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) för de enheter som ansvarar för att utfärda registreringsbevis för fordon, här kallad fordonsförordningen, ersätter nuvarande artikel 102.a i Schengen- konventionen. Den artikeln reglerar tillgången till uppgifter i SIS för de nationella myndigheter som utfärdar registreringsbevis för vissa typer av fordon. Dessa myndigheter har tillgång till SIS för att de ska kunna förhindra registrering av fordon som är stulna, bortförda eller försvunna. Fordonsförordningen har i likhet med rådsbeslutet trätt i kraft och ska börja tillämpas som rådsbeslutet (artikel 3). Fordonsförordningens bestämmelser överensstämmer med motsva- rande regler i med den skillnaden att myndighe- terna kommer att ges tillgång till SIS i ytterligare ett syfte, nämligen att kontrollera om ett fordon är eftersökt för att användas som bevis i straff- rättsliga förfaranden (artikel 1.1). Av fordonsförordningen följer att statliga myndigheter ska ha direkt- åtkomst till registret (artikel 1.2). I övrigt ska medlemsstaterna reglera tillgången till uppgifterna i sin lagstiftning. Av artikel 1.4 framgår att den bestämmelse i rådsbeslutet (artikel 39) som reglerar skyldigheten att vid träff i registret kontakta den som lagt in registreringen inte gäller för de fall som är aktuella. I stället ska all eventuell förmedling från de enheter som avses i punkten 1 till polis eller andra rättsliga myndigheter av uppgifter som framkommit vid en sökning i SIS och som leder till misstanke om brott lyda under medlemsstatens nationella lagstiftning. Artikel 102.a i har genomförts i svensk lag genom 9 § andra stycket lagen om Schengens informationssystem. Den bestämmelsen innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om att den myndighet som ansvarar för utfärdande av regi- streringsbevis för fordon ska ha tillgång till uppgifter enligt 3 § 7 samma lag. I 9 § andra stycket förordningen om Schengens informationssystem anges att Transportstyrelsen ska ha tillgång till uppgifter som avses i 3 § 7 lagen om Schengens informationssystem för prövning av ansök- ningar om registrering av fordon av vissa särskilt angivna slag. Av 10 § tredje stycket förordningen om Schengens informationssystem följer att Transportstyrelsen får ha direktåtkomst till uppgifterna. Som har framgått ovan är fordonsförordningen bindande och gäller direkt som svensk rätt. Den ska alltså inte genomföras i svensk rätt. Av fordonsförordningen följer att en statlig myndighet som ansvarar för registrering av fordon, för svensk del Transportstyrelsen (jfr 7 kap. 1 § förordningen [2001:650] om vägtrafikregister), ska ha rätt till direkt- åtkomst till registret. Eftersom Transportstyrelsens rätt att få ut uppgifter kommer att följa direkt av fordonsförordningen, måste motsvarande bestämmelser i lagen om Schengens informationssystem justeras. Vissa följdändringar i förordningen om Schengens informationssystem bör också göras. För att tydliggöra vad som gäller bör det införas en upplysning om fordonsförordningen i lagen om Schengens informationssystem. Regeringen instämmer i Transportstyrelsens synpunkt att en hänvisning till 7 § lagen om vägtrafikregister inte är helt korrekt eftersom den paragrafen mer allmänt reglerar Transportstyrelsens Prop. 2009/10:86 ansvar för vägtrafikregistret. Regeringen föreslår därför att 9 § andra stycket lagen om Schengens informationssystem förses med en ren hänvisning till fordonsförordningen. 6.3Förordningen om inrättande, drift och användning av SIS II Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om Schengens infor- mationssystem (se 2 §, 3 § 2 och 9 §) om att SIS ska vara ett hjälpme- del för Schengenstaterna när det gäller frågor om inresa och uppe- hållstillstånd och om utlämnande av uppgifter ur registret till vissa myndigheter för gränskontrollverksamhet tas bort. I stället införs en upplysning om förordningen om inrättande, drift och användning av SIS II i 2 och 9 §§ i lagen. Därutöver görs vissa följdändringar i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och i utlänningslagen (2005:716). Slutligen justeras bestämmelserna i 9 § andra och tredje styckena lagen om Schengens informationssystem om rätt för regeringen att i förordning meddela föreskrifter om tillgång till uppgifter och direktåtkomst till registret. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Regeringen föreslår dock även att 9 § andra och tredje styckena ändras. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändningar. Skälen för regeringens förslag: och rådets förordning (EG) nr 1987/2006 av om inrättande, drift och användning av andra generationen av Schengens informations- system (SIS II), nedan benämnd SIS II-förordningen, ska i likhet med det rådsbeslut som har behandlats i kapitel 5, för aspekter som omfattas av fördraget, ersätta artiklarna 92119 i , med undantag för artikel 102.a. Den ska också på motsvarande sätt som råds- beslutet ersätta ett antal av den verkställande kommitténs beslut och förklaringar som kompletterar bestämmel- ser om Schengens informationssystem (artikel 52). Rådsbeslutet och SIS II-förordningen reglerar ett och samma register och innehåller därför i flera avseenden bestämmelser som är likalydande. Det som skiljer dem åt är att förordningen fastställer villkor och förfa- randen i frågor som hör till det som tidigare benämndes första pelaren (artikel 2). I artiklarna regleras under vilka förutsättningar en registrering ska få föras in i SIS II. Enligt artikel 24 ska uppgifter om en tredjelands- medborgare registreras i syfte att neka inresa till eller vistelse i en medlemsstat på grundval av en nationell registrering. Artikeln innehåller därutöver de närmare förutsättningarna för att en registrering ska få införas. Artikel 24 motsvaras av artikel 96 i och reglerar den s.k. spärrlistan. I SIS II-förordningen finns därutöver i förhållande till nya bestämmelser om registre- ring av personer som omfattas av rätten till fri rörlighet och personer som omfattas av restriktioner för inresa till EU:s territorium enligt gemen- samma ståndpunkter som rådet har antagit, s.k. sanktionslistor. Artikel 96 i har genomförts i svensk rätt genom 3 § 2 lagen om Schengens informationssystem, som anger att registret ska innehålla framställningar om att en person ska nekas tillträde till eller uppehållstill- stånd i Schengenstaterna. I 3 § förordningen om Schengens informa- tionssystem regleras de närmare förutsättningarna för en registrering av sådana framställningar. Därutöver finns en allmän bestämmelse i 2 § första stycket lagen om Schengens informationssystem om att registret ska vara ett hjälpmedel för att främja samarbete som avser frågor om inresa och uppehållstillstånd. Eftersom de förhållanden som har angetts ovan kommer att styras av SIS II-förordningen, som alltså är bindande och gäller direkt i medlems- staterna, bör de bestämmelser i svensk rätt som reglerar samma förhål- landen i lagen om Schengens informationssystem tas bort. För att förtyd- liga att det inte är fråga om ändringar i sak i dessa delar bör en upplysning om SIS II-förordningen tas in i 9 § i lagen. Lagrådet har anfört att bestämmelsen i förtydligande syfte bör preciseras i enlighet med artikel 2 i SIS II-förordningen, enligt vilken förordningens tillämpningsområde är begränsat till framställningar om att en person ska nekas tillträde till eller uppehållstillstånd i Schengenstaterna. Regeringen godtar Lagrådets förslag. SIS II-förordningen innehåller också, i förhållande till rådsbeslutet, avvikande bestämmelser i fråga om vilka myndigheter som ska ha till- gång till uppgifter i SIS. Tillgång till de registreringar som regleras i förordningen ska som huvudregel endast de myndigheter ha som ansva- rar för identifiering av tredjelandsmedborgare i samband med gränskon- troller och vissa andra kontroller (artikel 27.1). Denna artikel motsvaras i sak av artikel 101.1 i . Vidare får enligt SIS II- förordningen rätt till direktåtkomst till uppgifter i registret beviljas vissa rättsliga myndigheter (artikel 27.2). Detta är en nyhet i förhållande till som dock har sin motsvarighet i rådsbeslutet. Sådan åtkomst får även beviljas i vissa andra fall, bl.a. för myndigheter med behörighet att utfärda viseringar, granska viseringsansökningar eller bevilja uppehållstillstånd (artikel 27.3). Sådana myndigheters åtkomst till uppgifter ska dock regleras i nationell rätt. Artikel 27.3 i SIS II- förordningen motsvaras i sak av artikel 101.2 i . Konventionens bestämmelser om myndigheters tillgång till uppgifter när det gäller personer som finns på spärrlistan har genomförts i svensk rätt genom 9 § lagen om Schengens informationssystem. Den paragrafen innehåller dels en bestämmelse som reglerar vilka myndigheter som har rätt att få tillgång till uppgifter när det gäller gränskontroller, dels ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter avseende tillgång till uppgifter för myndigheter som prövar ansökningar om visering och uppehållstillstånd. Polismyndigheter, , och ska även fortsättningsvis ha tillgång till uppgifter i SIS genom direkt- åtkomst när de utför gränskontroller eller bistår vid sådan verksamhet. Eftersom rätten till tillgång kommer att följa direkt av artikel 27.1 i SIS II-förordningen, bör bestämmelserna om detta i 9 § första stycket 1 lagen om Schengens informationssystem utmönstras. Av samma skäl bör även bemyndigandet i nämnda paragrafs tredje stycke inskränkas så att det inte Prop. 2009/10:86 omfattar ovan nämnda reglering i SIS II-förordningen. innebörden av det sammanlagda regelverket bör en upplysning om SIS II-förordningen tas in i ett andra stycke i 9 §. Eftersom förordningen anger att rätten till tillgång för myndigheter som utfärdar viseringar och beviljar uppehållstillstånd ska regleras i nationell rätt, behöver bestämmelsen om detta i 9 § lagen om Schengens informationssystem inte ändras. Detsamma gäller bestämmelsen i 9 § tredje stycket om att meddela närmare föreskrifter för dessa fall. Vissa mindre följdändringar behöver dock göras i offentlighets- och sekretesslagen och i utlänningslagen. Föreskrifter om myndigheters tillgång till uppgifter i registret ligger utanför det primära lagområdet. Det finns därför inte något utrymme för att bemyndiga regeringen att meddela aktuella föreskrifter. Bestämmelserna i 9 § första stycket innebär att med stöd av 8 kap. 14 § regeringsformen har beslutat om normer inom regeringens primärområde. Det finns emellertid alltjämt möjlighet för regeringen att med stöd av 8 kap. 13 § första stycket 2 regeringsformen meddela föreskrifter inom området. De nuvarande bestämmelserna i 9 § andra och tredje stycket bör därför ändras så att de inte längre ger intryck av att innehålla bemyndiganden utan i stället upplysningar om att det finns föreskrifter i förordning. I SIS II-förordningen regleras vidare tredjelandsmedborgares rätt till information om registreringar i SIS (artikel 42). Dessa bestämmelser saknar motsvarighet i och därmed i svensk rätt och föranleder inga svenska författningsändringar. 7 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Lagförslagen träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Lagen om Schengens informationssystem förses med övergångsbestämmelser som innebär följande. Äldre bestämmelser får fortsätta att tillämpas på uppgifter som redan finns inlagda i Scheng- ens informationssystem, dock längst efter ikraftträdandet. Om en uppgift ändras eller nya uppgifter förs in efter ikraftträdandet ska dock de nya bestämmelserna tillämpas på den framställning som uppgifterna hör till. De nya bestämmelserna ska också tillämpas om det blir träff i registret på en framställning som fanns i registret när denna lag trädde i kraft. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändningar. Skälen för regeringens förslag: Som har framgått ovan (avsnitt 3) är det inte fastställt från vilken dag rådsbeslutet ska börja tillämpas. Detsamma gäller de två EU-förordningarna. Det går därför heller inte att nu ange något datum för lagändringarnas ikraftträdande. Regeringen föreslår därför i likhet med promemorian att lagen träder Prop. i kraft den dag regeringen bestämmer. Artikel 70 i rådsbeslutet innehåller bestämmelser om hur uppgifter som finns i SIS ska behandlas när rådsbeslutet träder i kraft och vad som ska gälla för registrering av uppgifter . Bestämmelsen i rådsbeslutet om att samtliga uppgifter i registret ska vara förenliga med rådsbeslutet senast efter det att rådsbeslutet ska börja tillämpas bör genomföras genom en övergångsbestämmelse. Detsamma gäller rådsbeslutets bestämmelser om att äldre bestämmelser under vissa förutsättningar får fortsätta att tillämpas på uppgifter som redan finns inlagda i systemet efter ikraftträdandet och vad som ska ske när uppgifter ändras eller en framställning kompletteras (artikel 70.1a). Slutligen innehåller artikel 70 en bestämmelse om skyldighet att för de fall det blir träff efter rådsbeslutets ikraftträdande på en registrering som fanns i SIS innan rådsbeslutet trädde i kraft undersöka om registreringen är förenlig med rådsbeslutet och vad som ska gälla för en sådan undersökning (artikel 70.1b). föreslogs en övergångsbestämmelse med den innebörden. konstateras att bestämmelsen i artikel 70.1b inte innehåller något uttryckligt krav på att undersöka om en registrering är förenlig med Den enda rimliga tolkningen av bestämmelsen är dock enligt regeringens mening att medlemsstaterna ska tillämpa de nya bestämmelserna i rådsbeslutet om det blir träff och att medlemsstaterna, om framställningen ska stå kvar i registret, också ska se till att den är i överensstämmelse med rådsbeslutet. Detta bör framgå av Regeringen föreslår därför en i förhållande övergångsbestämmelse i denna del. Lagrådet har anfört att denna bestämmelse bör förtydligas, särskilt vad gäller uttrycket att en person eller ett föremål påträffas. Regeringen beaktar Lagrådets synpunkt. Kostnaderna för inrättande, drift och underhåll av de nationella delarna av SIS II ska enligt såväl rådsbeslutet som enligt och rådets förordning (EG) nr 1987/2006 av om inrättande, drift och användning av andra generationen av Schengens informationssystem belasta varje medlemsstats budget (artikel 5). paparlamentet och rådets förordning (EG) nr 1986/2006 av den 20