prop · GX03246 · 2010-09-15 00:00:00 — En aktieägares skadeståndsansvar torde i första hand kunna aktualiseras efter deltagande i bolagsstämmobeslut, och som framhållits i nämnda avsnitt ter det sig generellt sett främmande att stämman ska vara bunden av styrelsens riktlinjer. Vidare förtjänar att framhållas att överträdelser av styrelsens riktlinjer inte omfattas av skadeståndsreglerna för vare sig allmänna aktiebolag eller bank- aktiebolag. De bolagsinterna riktlinjerna i ett kreditinstitut kan vara lika viktiga som dem i ett försäkringsbolag. Till det sagda kommer att överträdelser av försäkringstekniska riktlinjer och placeringsriktlinjer kan vara oförenliga med den lagfästa principen om stabilitet eller de särskilda bestämmelserna om försäkringstekniska avsättningar eller placering av tillgångar. Detta gör att behovet av att låta försäkringstekniska riktlinjer och placeringsriktlinjer omfattas av skade- ståndsbestämmelser inte är särskilt stort. Anförda omständigheter bör föranleda att försäkringstekniska riktlinjer och placeringsriktlinjer inte längre ska särbehandlas i skadestånds- hänseende. och menar att skade- ståndsansvaret för aktuarier bör behållas. Som skäl för sin bedömning anför att till skillnad vad som är fallet i ett vanligt aktiebolag är risken stor för att andra än ägarna lider skada, nämligen försäkringstagarna och andra ersättningsberättigade. Som framgått bör aktuariebefattningen i sig enligt regeringens bedömning dock inte medföra en särskild ansvarsställning i lagstiftningen om försäk- ringsrörelse (se avsnitt 6.3.9). Såsom i andra branscher bör ansvaret för försäkringsbolagets verksamhet ligga på styrelsen och den verkställande direktören. Bestämmelsen i 16 kap. 1 § FRL, vari aktuarien omnämns, svarar mot skadeståndsregeln i 29 kap. 1 § ABL, vilken tillkommit delvis Prop. 2009/10:246 för att det ska finnas verksamma incitament för företagsledningarna att fullgöra sina uppgifter (se prop. 1997/98:99 s. 187 och 191). Som redan föreslog (se SOU 1995:87) bör alltså nuvarande bestämmelser om särskilt skadeståndsansvar för aktuarien slopas. Regeringens förslag: Utöver aktiebolagslagens bestämmelser om straff och vite ska en straffbestämmelse avseende förbudet mot att lämna ut personuppgift till förmånstagare fortsatt gälla i försäkrings- rörelselagstiftningen. ska också i fortsättningen ha möjlighet att förena förelägganden eller förbud med vite. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran. Bakgrund: Bestämmelser om straff och vite finns i 30 kap. ABL. försäkringsbolagen finns bestämmelser om straff och vite i 21 kap. FRL. I 21 kap. 1 § FRL upptas vissa straffbestämmelser som tar sikte på föreskrifter om försäkringsrörelse och därmed saknar motsvarighet i Till böter eller fängelse i högst döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet meddelar oriktiga eller vilseledande uppgifter till och den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot den i 7 kap. 20 § FRL fastslagna sekretessen i försäkringsbolags I paragrafen föreskrivs vidare straffansvar för den som bryter mot en upphävd bestämmelse om anmälnings- skyldighet vid kvalificerat förvärv av aktier. I 21 kap. 2 § FRL anges att kan förena ett föreläggande eller förbud med vite. Skälen för regeringens förslag: Enligt uttalanden i lagförarbeten bör kriminalisering som metod för att hindra överträdelser av olika normer i samhället användas med försiktighet (se prop. 1994/95:23 s. 52 f.). har också framhållits att kriminalisering inte är det enda och inte alltid det mest effektiva medlet för att motverka oönskade beteenden. hänsyn härtill har överträdelser av straffsank- tionerats endast i den utsträckning det saknas andra lämpliga sanktioner, såsom skadestånd eller vite (se prop. 2004/05:85 s. 494). ståndpunkter bör göra sig gällande även när frågor om straffansvar i lagstiftningen om försäkringsrörelse ska prövas. behov av att erhålla upplysningar från befatt- ningshavare i ett försäkringsaktiebolag kan enligt gällande rätt tillgodoses med hjälp av bl.a. vitesförelägganden. Följs inte ett sådant föreläggande kan vitet dömas ut. Såsom redan skett på bankområdet bör därför föreskriften om straffansvar för oriktiga eller missvisande uppgifter till slopas. Detsamma gäller regeln om straffansvar för brott mot den upphävda bestämmelse om anmälningsskyldighet vid kvalificerat förvärv av aktier. I motiven till den föreslagna sekretessbestämmelsen i 7 kap. 20 § FRL anfördes att det inte framstår som motiverat att brott mot tystnadsplikten, när det gäller den ofta integritetskänsliga information som försäkrings- bolag hanterar, ska vara straffria. Vidare lyftes där fram att det är svårt Prop. 2009/10:246 att se någon grund för skadestånd annat än om brottet kan ses som ett angrepp på den berörda personens frid eller ära och innefattar en allvarlig kränkning. Det ansågs inte heller lätt att uppfatta hur Finans- inspektionens tillsynsverksamhet skulle kunna skydda enskilda mot att information lämnas i strid med bestämmelsen om tystnadsplikt (se prop. 2005/06:64 s. 171). Nämnda argument talar för att även den nuvarande sekretessbestämmelsen, som uppställer förbud mot att lämna ut person- uppgift till förmånsstagare, ska vara straffsanktionerad. Den bestäm- melsen skyddar andra intressen än rent ekonomiska. Det kan i sammanhanget påpekas att regeringen i förarbetena till lagen om bank- och finansieringsrörelse uttalade att det finns ett behov av en översyn av sekretessbestämmelserna för finansiella företag och att sekretessfrågorna i finansiell verksamhet bör behandlas samlat (se prop. 2002/03:139 s. 480 ff.). I ett sådant sammanhang kan det finnas skäl att mera ingående pröva behovet av att straffsanktionera bestämmelser om sekretess i försäkringsrörelse. Det bör här också uppmärksammas att förslaget att, i stället för vissa av om låneförbud, införa bestämmelser om tillhandahållande av tjänster till en jävskrets innebär att straffsanktionen i ABL avseende förbjudna lån inte blir fullt tillämplig på försäkringsaktiebolag. På motsvarande sätt som gäller för banker (se 15 kap. lagen om bank- och finansieringsrörelse som behandlar ingripanden) bör Finans- inspektionen även fortsättningsvis få förelägga vite, om inspektionen meddelar föreläggande eller förbud enligt en ny försäkringsrörelselag. Regeringens förslag: Utöver de överklagandebestämmelser som finns i aktiebolagslagen ska gälla att beslut enligt den nya försäkringsrörelselagen som huvudregel överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran. Bakgrund: I 31 kap. ABL finns föreskrifter om överklagande av beslut som meddelats av , , eller i ärenden enligt bestämmelser i . För försäkringsaktiebolag finns bestämmelser om överklagande i till- synsärenden i 19 kap. 13 och 13 a §§ FRL och i registreringsärenden i 20 kap. 7 § FRL. Bestämmelserna för överklagande i tillsynsärenden ligger nära det som gäller för banker. Sålunda överklagas Finans- inspektionens beslut vanligen hos länsrätt (numera förvaltningsrätt). Beslut som i någon mening avser en central förändring av försäkringsbolagets uppbyggnad eller den verksamhet som drivs av bolaget ska emellertid överklagas direkt till kammarrätten. Dit hör beslut om koncession och förverkande av koncession. För dessa typer av beslut har det av samhällsekonomiska skäl ansetts nödvändigt att frågorna prövas så snabbt som möjligt (se prop. 1997/98:186 s. 80 f. och 90). Skälen för regeringens förslag: Det saknas skäl att inte låta ABL:s Prop. 2009/10:246 bestämmelser om överklagande bli fullt tillämpliga på försäk- ringsaktiebolag på samma sätt som gäller för bankaktiebolag. Föreskrifterna om överklagande av beslut såvitt gäller kreditinstitut ändrades vid införandet av lagen om bank- och finansieringsrörelse på så sätt att samtliga beslut, mot vilka talan ska föras hos domstol, numera överklagas till förvaltningsrätt. Ändringen var föranledd av synpunkter som framförts av Lagrådet (se prop. 2002/03:139 s. 505). Lagrådet pekade på att mål som anhängiggörs direkt hos kammarrätten genom överklagande av förvaltningsbeslut handläggs som enpartsmål, vilket innebär att inte blir part i målet hos kammarrätten och inte kan överklaga kammarrättens dom. I de mål där beslut överklagas hos förvalt- ningsrätt blir inspektionen däremot både part och klagoberättigad. De omständigheter som Lagrådet pekat på talar för att man också på försäkringsområdet bör flytta ner återstående mål till förvaltningsrätt. I den riktningen verkar även önskemålet om gemensamma bestämmelser om överklagande för finansiella företag. Det saknas anledning att i andra avseenden föreslå ändringar av nuvarande föreskrifter om överklagande. 6.3.19Aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegränsning Regeringens förslag: Bestämmelserna i aktiebolagslagen om aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegränsning görs inte tillämpliga på försäkringsaktiebolag. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Ett privat aktiebolag kan enligt ABL vara ett aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegränsning. om aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegränsning i 32 kap. ABL innebär att vinstutdelning i sådana bolag under ett räkenskapsår inte få överstiga ett belopp motsvarande räntan beräknad som statslåneräntan med tillägg av en procentenhet på det kapital som aktieägare har tillskjutit till bolaget som betalning för aktier. ska, efter det att alla bolagets kända skulder har betalats, aktieägarna tilldelas ett belopp som motsvarar det kapital som har tillskjutits till bolaget som betalning för aktier jämte den vinstutdelning som får ske. Vad som därefter återstår ska tillfalla det eller de andra aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegränsning som det likviderade bolaget har pekat ut i sin bolagsordning eller Allmänna arvsfonden. Reglerna har tillkommit för att skapa en särskild aktiebolagsform som ansetts lämplig för offentlig verksamhet som drivs i privat regi, främst på hälso- och sjukvårdsområdet. Reglerna får därför anses ha liten betydelse för här behandlade försäkringsaktiebolag. För försäkringsbolag gäller särskilda regler om vinstutdelning. livförsäkringsbolag gäller som huvudregel ett förbud mot vinstutdelning, ett förbud mot att dela ut vinst till aktieägare i försäkringsaktiebolag eller garanter i ömsesidiga livförsäkringsbolag. i bolagsordningen (12 kap. 2 § första stycket Prop. Årsvinsten i livförsäkringsbolag och belopp som förs över från bundet eget kapital till fritt eget kapital, som inte är tillgängliga för vinst- utdelning eller förlusttäckning enligt bolagsordningen, ska gottskrivas andra ersättningsberättigade som återbäring (12 kap. 5 § FRL). Bestämmelserna har sin grund i den äldre praxis som utvecklats bl.a. till följd av den s.k. skälighetsprincipen (premie- och kostnadsskälighet, villkorsskälighet och skaderegleringsskälighet). Även på skadeförsäk- ringsområdet anses skälighetsprincipen medföra en väsentlig begräns- ning i möjligheterna att dela ut vinst till aktieägarna (se prop. 1998/99:87 s 160). Skälighetsprincipen utmönstrades i samband med försäkrings- rörelsereformen 1999 (se a. och ersattes av andra skyddsregler, bl.a. genomlysningsprincipen. Skälighetsprincipen gäller dock alltjämt för sådana liv- och skadeförsäkringsavtal som tecknats före lag- ändringarnas ikraftträdande. Till följd av de särskilda reglerna om vinstutdelning för livför- säkringsbolag och mot bakgrund av att reglerna i 32 kap. ABL kan antas vara av liten betydelse för både liv- och skadeförsäkringsaktiebolag föreslås att bestämmelserna i 32 kap. ABL om aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegränsning inte görs tillämpliga på försäk- ringsaktiebolagen. Regeringens förslag: Lagen om europabolag ska gälla för europabolag med säte i som driver försäkringsrörelse, om inte annat är särskilt föreskrivet i den lagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget med undantag för anser att särreglering för försäkringsbolag bör tas in i den nya försäkringsrörelselagen och inte i lagen om europabolag. Bakgrund: Europabolag som är en europeisk associationsform för gränsöverskridande samverkan i aktiebolagsform regleras av bestämmelserna i rådets förordning (EG) nr 2157/2001 av om stadga för europabolag, SE-förordningen. SE-förordningen innehåller bestämmelser om bl.a. hur ett europabolag ska bildas och hur det ska vara organiserat. På flera punkter överlåter dock förordningen den närmare regleringen till medlemsstaterna. Enligt artikel 9.1 i förordningen ska europabolag med säte i omfattas av samma regler som svenska publika aktiebolag, om inte annat följer av SE- förordningen eller annan unionsrätt, samt av kompletterade svenska regler som specifikt avser europabolag. De svenska regler som kompletterar SE-förordningen har i första hand tagits in i lagen (2004:575) om europabolag. Där framgår att ska föra ett särskilt register över europabolag med säte i . Vidare finns bestämmelser om europabolag som tillämpar s.k. dualistisk organisationsstruktur samt bestämmelser om vad som ska gälla om ett Prop. 2009/10:246 europabolag vill flytta sitt säte från till en annan medlemsstat. Av artikel 9.3 i SE-förordningen framgår vidare att om det finns särskilda bestämmelser i nationell lagstiftning för den typ av verksamhet som ett europabolag driver, ska dessa bestämmelser gälla fullt ut för europabolaget. Förordningen förutsätter alltså att de särskilda associationsrättsliga och näringsrättsliga regler som gäller för försäkringsaktiebolag tillämpas även på europabolag. I konsekvens härmed gäller bestämmelserna i om publika försäkringsaktiebolag för europabolag som har beviljats koncession att driva försäkringsrörelse, när det gäller frågor som inte regleras i SE-förordningen. Skälen för regeringens förslag: Mot bakgrund av förslagen i avsnitt 6.1. i denna proposition föreslås att lagen om europabolag blir direkt tillämplig även på europabolag hemmahörande i som har tillstånd att driva försäkringsrörelse. De särbestämmelser beträffande försäkringsrörelse som ansågs nödvändiga vid införandet av lagen om europabolag 2004 och som därefter i mindre mån ändrats ska fortsatt gälla. (Om motiven till de bestämmelserna, se prop. 2003/04:112 s. 60 ff. och 93 ff. samt prop. 2005/06:150 s. 218 f.) Dessa särregler föreslås införas i lagen om europabolag. har anfört skiljer sig lagstiftningsmetoden från den som använts för europabolag som driver bank- eller finansieringsrörelse, där motsvarande särreglering i förhållande till lagen om europabolag tagits in i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Regeringen menar dock att det finns flera fördelar med den nu valda lagstiftningsmetoden. En fördel är att ett hänvisningsled kunnat elimineras, vilket gör regelverket mer överskådligt och lättillämpat. En annan fördel är att antalet bestämmelser i försäkringsrörelselagen kunnat nedbringas. Några förändringar i sak i förhållande till det som gäller i 1 a kap. FRL föreslås inte. 7Associationsrättsliga regler för ömsesidiga försäkringsbolag Ömsesidiga försäkringsbolag ska fortsatt utgöra en Regeringens förslag: Ömsesidiga försäkringsbolag ska fortsatt utgöra en egen associationsform. regler ska, till skillnad mot gällande rätt, inte uttryckas som självständiga bestämmelser i den nya lagen. I stället ska en lagstruktur som bygger på hänvisningsteknik användas. ekonomiska föreningar ska utgöra det allmänna associationsrättsliga regelverk till vilket hänvisningar görs. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att de ömsesidiga försäkrings- bolagen ska regleras i en särskild lag. , och avstyrker förslaget att ömsesidiga försäkringsbolag ska omfattas av lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, FL. De menar att den associationsrättsliga regleringen för ömsesidiga bolag bör baseras på aktiebolagslagen (2005:551), ABL. Övriga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I den nya försäkringsrörelselagen ska, som framgår i avsnitt 5.4, en lagstruktur väljas som främjar en utveckling i takt med förändringarna i det allmänna associationsrättsliga regelverket. Vidare framgår att avvikelser kan motiveras bl.a. av företagsformens särart. En viktig uppgift är följaktligen att klargöra vad den ömsesidiga företagsformens särart består i. Ett ömsesidigt försäkringsbolag kan allmänt beskrivas som en frivillig och öppen sammanslutning för fysiska eller juridiska personer med det huvudsakliga syftet att tillgodose dessa personers försäkringsbehov. De ömsesidiga försäkringsbolagen liknar den ideella föreningen i så motto att den saknar andelsägare och att de har till syfte att främja gemensamma intressen, men detta främjande sker liksom beträffande ekonomiska föreningar genom att driva ekonomisk verksamhet. Den ömsesidiga verksamhetens inriktning och utformning bygger på en historisk och internationell utveckling. Traditionerna i de skilda europeiska länderna varierar i någon mån, men den ömsesidiga associa- tionsformen har genomgående utvecklats utifrån några mera universella grundsatser. En sådan grundsats är att ett ömsesidigt försäkringsbolag ägs gemen- samt av de personer som utgör sammanslutningen och att delägarna har ett gemensamt intresse av att verksamheten drivs på ett sätt som är till fördel för dem som försäkringstagare. Målet är därför inte i första hand att generera vinst till en från verksamheten fristående ägare, men en strävan om vinstmaximering sammanfaller ofta med delägarnas gemen- samma intresse. En följd av försäkringstagarnas dubbla roller är att antalet delägare i ett ömsesidigt försäkringsbolag kan variera över tiden utan att bolagsordningen ändras. Nya försäkringstagare blir delägare och när en försäkring upphör att gälla upphör försäkringstagaren att vara del- ägare. Var och en som uppfyller eventuella villkor i bolagsordningen kan bli försäkringstagare och därmed delägare. Vidare har ansetts att ett ömsesidigt försäkringsbolag bör stå i princip oberoende av utomstående intressenter. Självfinansiering är därför en annan viktig grundsats för ömsesidig verksamhet. Denna grundsats inne- bär att behovet av riskkapital i första hand ska tillgodoses genom in- betalning av och fondering av överskottsmedel. Främmande kapital kan i form av garantikapital tillskjutas såväl vid bolagets bildande som under rörelsens gång, men detta kapital ska betalas tillbaka när det inte längre behövs för verksamhetens ändamålsenliga drivande. Det inflytande genom rösträtt på bolagsstämman som garanter kan ha i ett ömsesidigt försäkringsbolag är alltså tänkt att vara mera kortvarigt. Delägarnas, tillika försäkringstagarnas, inflytande i bolaget kommer normalt till uttryck i en rätt att rösta på bolagsstämman. Det faktiska inflytandet kan emellertid inskränkas genom bestämmelser i bolags- ordningen om särskilt utsedda delegerade. En närmare beskrivning av företagsformen finns i avsnitt 4.3.1. angivna principer svarar i stort mot de grundsatser som gäller för ekonomiska föreningar och de ömsesidiga försäkringsbolagen har följ- aktligen till såväl form som syfte likheter med sådana föreningar. Det kan därför vara motiverat att, som skett i skilda lagstiftningssammanhang på associationsrättens område, i systematiskt hänseende räkna in de ömsesidiga försäkringsbolagen bland de kooperativa föreningarna. Det bör även i det sammanhanget särskilt noteras att ömsesidiga försäk- ringsföretag ryms under begreppet kooperativa sammanslutningar som inte är att anse som bolag i artikel 58 (artikel 54 enligt Lissabonfördraget). Detta eftersom de inte drivs i vinstsyfte. Det finns emellertid skillnader som bör lyftas fram. En viktig skillnad är förhållandet att det i en ekonomisk förening finns en andelsrätt i tillgångsmassan för varje medlem, medan tillgångarna i ett ömsesidigt försäkringsbolag ägs av försäkringstagarna som kollektiv. Vidare kan framhållas den olikheten att personligt ansvar inte kan förekomma i en ekonomisk förening (genom stadgereglering kan emellertid avgifter som beror på särskilt beslut om uttaxering låta medlemmarna bidra till att täcka kostnaderna i den löpande verksamheten). Delägarkretsens möjliga sammansättning gör också att ömsesidiga bolag inte direkt kan omfattas av definitionen av en ekonomisk förening som finns i 1 kap. 1 § FL. Ett annat skäl som talar mot att de ömsesidiga försäkringsbolagen in- ordnas i det allmänna regelverk som gäller för ekonomiska föreningar är att särregleringen av de ömsesidiga försäkringsbolagens verksamhet vilat på främst aktiebolagsrätten. Att associationsrättsligt helt föra över de ömsesidiga försäkringsbolagen till det allmänna för- eningsrättsliga regelverket skulle kunna förändra dessa bolags verksam- hetsbetingelser så att en ändrad legal identitet uppstår. En sådan för- ändring skulle i så fall få bl.a. avtalsrättsliga, fordringsrättsliga och skatterättsliga konsekvenser. En så grundläggande ändring skulle också kunna få följder för hur utomstående värderar ett ömsesidigt försäk- ringsbolag. Målet är att skapa ett modernt associationsrättsligt regelverk för de ömsesidiga försäkringsbolagen som är funktionellt och tydligt. Förslagen ska inte medföra en ändring av principerna för ömsesidig försäk- ringsrörelse som sådan. Inte heller ska de legala verksamhetsförut- sättningarna för sådan rörelse påverkas eller skattemässiga konsekvenser uppstå. Det är också olämpligt att skapa en situation som kan medföra tveksamheter och oklara avtalsförhållanden, något som varken ligger i de ömsesidiga försäkringsbolagens eller i deras avtalsparters och andras intresse. Det föreslås därför att de ömsesidiga försäkringsbolagen även fortsättningsvis ska utgöra en egen associationsrättslig företagsform. Mot bakgrund av att ömsesidiga försäkringsbolag är en associations- form som saknar motsvarighet inom andra områden skulle en helt självständig reglering kunna vara ändamålsenlig. En sådan reglering skulle kunna skapas inom ramen för den nya försäkringsrörelselagen eller, som förordar, tas in i en egen lag. En självständig reglering skulle förvisso ge ett enhetligt och mer överskådligt regelverk för just det slaget av försäkringsföretag. Nackdelen är dock att en sådan reglering riskerar att inte ändras i samma takt som mer central lagstiftning och därför lätt blir föråldrad. I stället bör även i detta avseende väljas en lagstiftningsmetod som är i linje med övriga förslag i detta lagstiftningsärende och som bygger på hänvisningar till allmänna associationsrättsliga regelverk. Till skillnad mot bör således allmänna associationsrättsliga regler för ömsesidiga försäkringsbolag inte uttryckas som självständiga bestämmelser i den nya lagen. Vilket allmänt associationsrättsligt regelverk ska väljas? Flera omständigheter bör ges betydelse när val av allmänt associa- tionsrättsligt regelverk som grund för den associationsrättsliga reglering- en av ömsesidiga bolag ska träffas. Det ömsesidiga bolagets rättsliga struktur och därmed ett sådant bolags likheter och skillnader i för- hållande till aktiebolag och ekonomiska föreningar är av vikt vid be- dömningen av vilka allmänna associationsrättsliga regler som ska gälla för företagsformen. Viktigt är också hur omfattande hänvisningarna till de olika allmänna associationsrättsliga lagarna blir och när självständiga regler behövs. En utgångspunkt, som framhållits vid den senaste större reformen på försäkringsrörelseområdet (se prop. 1998/99:87 s. 290), är att ömsesidiga försäkringsbolag inte bör behandlas annorlunda än försäkringsaktiebolag i den mån det inte är särskilt motiverat av företagsformen som sådan.