prop · GX03164 · 2010-03-23 00:00:00 — 3 § För att biodrivmedel eller flytande biobränslen ska anses som hållbara får inte dessa bränslen produceras av råvaror från mark inom områden som eller senare har utsetts till skyddsområden för att skydda sällsynta, hotade eller utrotnings- hotade ekosystem eller arter, som är erkända i internationella avtal eller som ingår i förteckningar som har utarbetats av mellanstatliga organisationer eller av . Detta gäller oavsett om marken fortfarande har denna beskaffenhet eller ej. Första stycket gäller dock inte om produktion av råvaror till bio- drivmedel och flytande biobränslen inte påverkar de syften som gäller för ett sådant område som anges i första stycket. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om kriterier och geografisk räckvidd för de områden som anges i första stycket. För att områden som nämns i första stycket ska åtnjuta det skydd som Prop. 2009/10:164 följer av paragrafen krävs, enligt artikel 17.3 första stycket b ii i direk- tivet, att Europeiska kommissionen har erkänt området enligt artikel 18.4 andra stycket i direktivet. Först efter ett sådant erkännande kan alltså paragrafen bli tillämplig på området i fråga. Några sådana erkännanden har ännu inte ägt rum. Om så sker kommer regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att, enligt tredje stycket, meddela närmare föreskrifter om kriterier och geografisk räckvidd för det erkända området. Bestämmelsen i andra stycket har samma innebörd som 2 § andra stycket. Genom paragrafen genomförs artikel 17.3 första stycket b.ii i direk- tivet. 4 § För att biodrivmedel eller flytande biobränslen ska anses som hållbara får inte dessa bränslen produceras av råvaror från mark som utgjordes av någon av följande naturtyper, men som inte längre gör det när råvarorna skördas eller avverkas: a)våtmarker, varmed avses mark som eller en betydande del av året är täckt eller mättat av vatten, b)kontinuerligt beskogade områden, varmed avses markområden som omfattar mer än ett hektar med träd som är högre än och ett krontak som täcker av ytan eller med befintliga träd som kan uppnå dessa värden, eller c)markområden som omfattar mer än ett hektar med träd som är högre än och ett krontak som täcker mellan av ytan eller med befintliga träd som kan uppnå dessa värden. Första stycket gäller dock inte om ändrad markanvändning inom ett område som anges under c medför att kraven i 1 § uppfylls. I första stycket behandlas marktyper där kol är kemiskt bundet i marken och i vegetationen. Närmare bestämt handlar det om det kol som är organiskt bundet i marken och i vegetationen. Med detta avses kol som är bundet i levande organismer eller i materia som uppstått ur levande Kemiskt bundet kol finns dessutom i olika . dock inte av den aktuella regleringen. Det händer ibland att markanvändningen inom sådana områden ändras på så sätt att marken läggs om för jordbruksändamål eller annat odlings- Som exempel kan nämnas odling av energiskog och brytning av torv. Våtmarker dikas då ut och skogen i skogsmarker Sådana åtgärder leder till att organiskt bundet kol frigörs i form av koldioxid, som är en växthusgas. För att förhindra att sådan ändrad markanvändning genomförs i syfte att odla råvaror till biodrivmedel eller flytande biobränslen får inte bränslen som har framställts av råvaror som har skördats eller avverkats efter ändrad markanvändning anses som hållbara. Däremot får naturligtvis produktion av biomassa äga rum inom sådana områden så länge pågående markanvändning inte påverkas. gäller insamling av restprodukter. För att paragrafen ska bli tillämplig krävs att markanvändningen först ändras och att skörd eller avverkning av biomassa sker därefter. Om gröda skördas eller skog avverkas för att någon form av infrastruktur ska anläggas är således denna paragraf inte tillämplig. Om exempelvis en ledningsgata huggs upp i skogen för att dra fram en elledning innebär detta inte att naturtypen ändras. Detta gäller vid alla mindre ingrepp i en naturtyp. Ingrepp i en naturtyp kan dock vara av sådan omfattning att naturtypen ändras. Detta blir exempelvis fallet om en stor motorväg byggs igenom en naturskog. Inte ens i detta fallet blir paragrafen tillämplig. Det beror på det faktum att när avverkningen för vägbygget äger rum har naturtypen inte ändrats i förhållande till situa- tionen . I direktivet beskrivs dessa marker som att de innehåller stora kollager. För att undvika missförstånd bör här påpekas att detta inte syftar på stora lager av stenkol och brunkol i marken utan på organiskt bundet kol som beskrivits. Våtmarker är typiskt sett myrar, mossar och kärr. Om dessa dikas ut frigörs, som nämnts, det kol som finns i marken i form av koldioxid. Dessutom kan avgången av lustgas öka. Å andra sidan kan avgången av metan minska. Skogsproduktion och därmed möjligheten att ersätta fos- sila bränslen ökar vid en, praktiskt sett, lyckad dikning. Nettoeffekten för klimatet är ändå i normalfallet negativ, även sett i ett hundraårs- perspektiv. Beskrivningen i denna punkt stämmer tämligen väl överens med defini- tionen av skogsmark i 2 § skogsvårdslagen (1979:429). Större delen av den svenska skogsmarken omfattas av beskrivningen i denna punkt. Produktion av biomassa får alltså äga rum i områden under denna punkt, oavsett om biomassan tas ut direkt i form av virke eller om restprodukter efter röjning, gallring och liknande används. Undantag gäller dock om ett område faller under beskrivningen i 2 § första stycket a. Den mark som beskrivs i denna punkt skiljer sig från mark under b endast därigenom att skogen är något glesare. Om sådan skogsmark läggs om för jordbruksändamål frigörs inte fullt ut lika mycket koldioxid som vid omläggning av mark under b. Detta beror på att marken under c innehåller färre träd och därmed mindre bundet kol. I vissa fall kan övergången från fossila drivmedel eller bränslen till biodrivmedel eller flytande biobränslen ge en större minskning av utsläppen av växthusgaser än ökningen av utsläppen på grund av ändrad markanvändning i ett område enligt c. Om det i ett sådant fall uppstår en nettominskning av utsläppen av växthusgaser som motsvarar kraven i 1 §, anses de använda biodriv- medlen eller de flytande biobränslena som hållbara, vilket anges i andra stycket. Genom paragrafen genomförs artikel 17.4 i direktivet. 5 § För att biodrivmedel eller flytande biobränslen ska anses som Prop. 2009/10:164 hållbara får inte dessa bränslen produceras av råvaror från mark som var torvmark, såvida det inte visas att odling och skörd eller avverkning av råvaran inte medför dränering av tidigare odikad mark. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om kriterier och geografisk räckvidd för de områden som avses. Syftet med bestämmelsen i första stycket är att förhindra att odikade torvmarker dräneras, eftersom detta leder till att i marken bundet kol frigörs i form av utsläpp av koldioxid, som är en växthusgas. Även utsläpp av andra växthusgaser, såsom lustgas och metan, kan påverkas. Om det kan visas att odling och skörd eller avverkning av råvaran kan ske utan att marken blir dränerad får biodrivmedel och flytande bio- bränslen som produceras av sådana råvaror anses som hållbara. Andra stycket innehåller en upplysning att närmare föreskrifter om kriterier och geografisk räckvidd för dessa områden kan komma att meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Genom paragrafen genomförs artikel 17.5 i direktivet. 6 § För att biodrivmedel eller flytande biobränslen, som har producerats av jordbruksråvaror som odlats inom Europeiska unionen, ska anses som hållbara ska råvaran vara framställd i enlighet med a)artikel 6.1 och bilaga III i rådets förordning (EG) nr 73/2009 av om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd för jordbrukare inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare, om ändring av förordningarna (EG) nr 1290/2005, (EG) nr 378/2007 samt om upphävande av förordning (EG) nr 1782/2003, och b)de rättsakter som anges i bilaga II till förordningen, punkterna 15 och 9. Denna paragraf har en mera inskränkt räckvidd än de tidigare para- graferna i detta kapitel. De råvaror för framställning av biodrivmedel eller flytande biobränslen som berörs är endast de som härrör från jord- Dessutom omfattas endast råvaror som odlats inom unionen. Kort uttryckt innebär paragrafen att odlingen av dessa råvaror ska upp- fylla kraven i ett antal rättsakter som har antagits inom ramen för unionens gemensamma jordbrukspolitik. Förordningen, som nämns i punkten a, är direkt tillämplig i . artikel 6.1 anges i inledningen den övergripande regeln att medlems- staterna ska sörja för att all jordbruksmark, i synnerhet mark som inte längre används för produktion, hålls i enlighet med god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden. Närmare bestämmelser meddelas i artikelns fortsättning och i Bilaga III till förordningen. I punkten b nämns sex direktiv som finns upptagna i Bilaga II till Samtliga sex direktiv är genomförda i svensk lag- Direktiven berör bevarande av vilda fåglar genom att skydda, bevara Prop. 2009/10:164 och återställa tillräckligt varierande och stora livsmiljöer (fågeldirek- tivet), skydd för grundvatten mot förorening genom vissa farliga ämnen, skydd för miljön, särskilt marken, när avloppsslam används i jordbruket, skydd av vatten mot förorening orsakad av nitrater som härrör från jord- bruket, bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (habitat- direktivet), och utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden. De kriterier som regleras i denna paragraf behöver inte visas av den som är rapporteringsskyldig enligt 3 kap. 1 §. Genom paragrafen genomförs artikel 17.6 i direktivet. 1 § Rapporteringsskyldig är den som yrkesmässigt a)levererar biodrivmedel till ett eget eller någon annans säljställe i , b)använder biodrivmedel som inte erhållits via säljställe, c)använder flytande biobränsle, eller d)levererar flytande biobränsle till användare i som inte yrkesmässigt använder flytande biobränsle. Den som är rapporteringsskyldig ska till tillsynsmyndigheten rapportera den mängd hållbart biodrivmedel och hållbart flytande biobränsle, som har levererats eller använts. I rapporten ska den rapporteringsskyldige också visa att de levererade eller använda biodrivmedlen och flytande biobränslena är hållbara. Uppgifterna i rapporten ska granskas av en oberoende granskare. Granskningen ska säkerställa att uppgifterna är korrekta och tillförlitliga. Det sker genom granskning av det system som den rapporteringsskyldige använder, en utvärdering av provtagnings- metod samt provtagningens frekvens och tillförlitlighet. Systemet ska vara korrekt, tillförlitligt och skyddat mot bedrägeri. Granskaren ska i ett intyg avge ett utlåtande om rapporten. Intyget ska av den rapporteringsskyldige ges in till tillsynsmyndigheten. ska i ett särskilt beslut fastställa om de bio- drivmedel och flytande biobränslen som omfattas av rapporten är att anse som hållbara. Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från rapporte- ringsskyldigheten enligt andra stycket. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om rapportering enligt andra stycket och granskning enligt tredje stycket. I första stycket anges de ekonomiska aktörer som är rapporterings- skyldiga enligt paragrafen. I punkten a anges den som yrkesmässigt levererar biodrivmedel till eget eller annans säljställe i . Biodrivmedel är, enligt definitionen i 1 kap. 2 §, ett sådant bränsle som används för transportändamål. ställe är, enligt definitionen i 1 kap. 2 §, ett försäljningsställe för bio- drivmedel där bränslet finns tillgängligt för allmänheten genom en eller flera bränslepumpar avsedda för tankning direkt i det fordon där bränslet är avsett att förbrukas. Den som levererar biodrivmedel till ett säljställe är i de flesta fall ett oljebolag, som levererar exempelvis etanol eller rapsmetylester (), som båda är flytande biodrivmedel, till säljstället. Det vanliga är att sådana leveranser sker till såväl bolagets egna säljställen som säljställen ägda av andra bolag. Exempel på andra aktörer som levererar biodrivmedel till ett säljställe är företag som driver uppgraderingsanläggningar för biogas, som är ett gasformigt biodrivmedel. Termen leverera syftar inte på den som transporterar biodrivmedlet till säljstället utan på den som säljer det färdiga biodrivmedlet. I en sådan försäljning ligger också regelmässigt ett åtagande att transportera eller låta transportera biodrivmedlet till säljstället. Denna transport kan ske i egen regi eller genom en entreprenör, vanligtvis ett åkeri. Då leveransen sker till ett eget säljställe innehåller transaktionen ingen försäljning men beslutet att leverera biodrivmedlet till det egna säljstället har fattats av leverantören och inte en eventuell entreprenör som utför själva transporten. I punkten b nämns den som yrkesmässigt använder biodrivmedel som inte erhållits via säljställe. De kategorier som här åsyftas är framför allt företag med en stor fordonspark, exempelvis bussbolag. Dessa fordon tankas inte vid ett säljställe utan centralt i en depå eller liknande på före- tagets område. I punkten c nämns den som yrkesmässigt använder flytande biobränsle. Yrkesmässigt användande av flytande biobränsle sker i fjärrvärme- anläggningar, elproduktionsanläggningar men också i viss mån inom I punkten d nämns den som yrkesmässigt levererar flytande biobränsle till användare i som inte yrkesmässigt använder flytande bio- bränsle. Exempel på icke-yrkesmässig användning av flytande biobränslen är privatpersoners användning av biooljor för uppvärmningsändamål. I andra stycket anges rapporteringsskyldighetens innebörd. Rapporte- ringen ska dels innehålla uppgift om den levererade mängden, dels inne- hålla en redovisning av hur hållbarhetskriterierna har uppfyllts. Vad gäller mängden är det bara mängden biobränsle som ska rapporteras även om bränslet ingår i en blandning. Den andra delen i redovisningen, dvs. den del där det ska visas att de använda biodrivmedlen och flytande biobränslena är hållbara, blir mer omfattande. Den rapporteringsskyldige ska alltså visa att biobränslena uppfyller hållbarhetskriterierna enligt 2 kap. 15 §§. Däremot behöver det inte visas att de hållbarhetskriterier som anges i 6 § är uppfyllda. Den första typen av hållbarhetskriterier är den som regleras i 2 kap. 1 §, som innebär att utsläppen av växthusgaser i hela produktionskedjan ska minska i förhållande till om fossila bränslen i stället hade använts. Frågan har behandlats i författningskommentaren till 2 kap. 1 §. För att kunna visa att detta hållbarhetskriterium är uppfyllt måste den rapporte- ringsskyldige införskaffa uppgifter om utsläppen av växthusgaser i hela produktionskedjan. Det enklaste sättet att införskaffa dessa uppgifter torde vara att avtala om detta i de avtal som den rapporteringsskyldige ingår med sina affärspartner. De övriga hållbarhetskriterierna, som regleras i 2 kap. 25 §§, gäller bara om biobränslet är producerat av råvaror från jord- och skogsbruk. I dessa fall får inte råvaran härröra från vissa marktyper. För att kunna visa detta måste den rapporteringsskyldige införskaffa uppgift om att råvaran inte är producerad på en sådan marktyp som nämns i de nämnda para- graferna. Även detta torde enklast uppnås genom avtal med den rapporte- ringsskyldiges affärspartner. Det räcker inte med att bara visa dessa uppgifter utan de måste också framstå som trovärdiga. Några bestämmelser om hur detta ska visas ges inte i lagen utan den frågan får den rapporteringsskyldige lösa utifrån sitt omdöme. Ytterst blir det den praxis som tillsynsmyndigheten och de allmänna förvaltningsdomstolarna kommer att utveckla som avgör vad som kommer att krävas. Tredje stycket behandlar granskning av rapporten av en oberoende granskare. Dennes granskning ska säkerställa att uppgifterna är korrekta och tillförlitliga. Det sker genom granskning av det system som de ekonomiska aktörerna använder, en utvärdering av provtagningsmetod samt provtagningens frekvens och tillförlitlighet. Systemet ska vara korrekt, tillförlitligt och skyddat mot bedrägeri. Det system som nämns avser det sätt på vilket den rapporterings- skyldige visar att hållbarhetskriterierna är uppfyllda. Det syftar närmast på från vem uppgifterna inhämtas, om uppgifternas tillförlitlighet styrks genom någon form av utomstående kontroll eller intyg och i så fall av vem och om den rapporteringsskyldige låter göra någon form av stick- provskontroll och i så fall hur den går till. Några krav på granskaren anges inte i lagen, annat än att han ska vara oberoende, dvs. stå fri från intressen som kan påverka hans opartiskhet. Närmare krav kan dock komma att meddelas i de föreskrifter som nämns i sjätte stycket. Vissa krav kommer också att utvecklas i tillsynsmyndighetens och de allmänna förvaltningsdomstolarnas praxis. I fjärde stycket anges att tillsynsmyndigheten i ett särskilt beslut ska fastställa huruvida de biobränslen som omfattas av rapporten är att anse som hållbara. Detta beslut blir för många av de rapporteringsskyldiga av stor vikt. De flesta av dem är skattskyldiga enligt lagen (1994:1776) om skatt på energi. Enligt 7 kap. 3 § den lagen kan en skattskyldig göra avdrag för skatt på bränsle som han har förbrukat eller sålt som bränsle för uppvärmning och som utgör en energiprodukt av visst angivet slag. Som har nämnts i avsnitt 8 kommer senare en ändring att föreslås i lagen om skatt på energi som innebär att denna möjlighet till avdrag bara kommer att tillåtas för bränslen som uppfyller hållbarhetskriterierna i lagen om hållbarhetskriterier för biodrivmedel och flytande biobränslen. I femte stycket bemyndigas regeringen att föreskriva undantag från rapporteringsskyldigheten för vissa ekonomiska aktörer. Då flera av de företag som kan beröras av kraven på rapportering är små företag, vars administrativa börda bör begränsas, kommer dessa företag att befrias helt eller delvis från rapporteringsskyldigheten. Enligt en upplysning i sjätte stycket kommer regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om hur rapporteringen av levererade eller använda mängder biodriv- medel och flytande biobränslen ska fullgöras. Dessa föreskrifter kommer att bygga på det massbalanssystem som nämns i artikel 18.1 i direktivet, som därigenom genomförs i svensk lagstiftning. Närmare föreskrifter Prop. 2009/10:164 kommer också att meddelas om granskningen enligt tredje stycket. Föreskrifterna kommer också att reglera beräkningen av den minskning av utsläppen av växthusgaser som anges i 2 kap. 1 §. Föreskrifterna kommer att bygga på bestämmelserna i artiklarna 19.1 och 19.3 i direk- tivet, vilka därigenom genomförs. Andra och tredje styckena i paragrafen träder i kraft , vilket anges i punkten 1 i ikraftträdandebestämmelsen. Genom paragrafen genomförs artiklarna 18.1 och 18.3 i direktivet. 2 § Den som är rapporteringsskyldig enligt denna lag ska anmäla detta till tillsynsmyndigheten. En anmälan ska göras senast efter det att rapporteringsskyldigheten har inträtt. Den som upphör att vara rapporteringsskyldig ska anmäla detta till tillsynsmyndigheten senast efter det att rapporterings- skyldigheten har upphört. Denna paragraf syftar till att underlätta tillsynsmyndighetens arbete med att finna de rapporteringsskyldiga. En anmälan ger också förutsättningar för tillsynsmyndigheten att redan på ett tidigt stadium informera om rapporteringsskyldighetens innebörd. Första stycket i paragrafen träder i kraft , vilket anges i punkten 1 i ikraftträdandebestämmelsen. 3 § Regeringen meddelar föreskrifter om att myndigheter som utövar tillsyn över efterlevnaden av lagar där uppfyllda hållbarhets- kriterier utgör ett villkor för att komma i fråga för vissa rättigheter ska, på begäran från tillsynsmyndigheten enligt denna lag, över- lämna uppgifter som kan bidra till att identifiera rapporterings- skyldiga enligt denna lag. Skälet bakom denna bestämmelse är att tillsynsmyndigheten kan ha behov av att ta del av uppgifter som finns t.ex. hos om vilka som gjort avdrag i deklarationen enligt lagen (1994:1776) om skatt på energi och som därmed också är rapporteringsskyldiga enligt denna lag. Om den rapporteringsskyldige inte rapporterar om uppfyllda hållbarhets- kriterier kan han ändå göra avdrag för skattebefrielse för förnybar energi. kan genom en begäran till erhålla uppgift om vilka företag som är rapporteringsskyldiga. På samma sätt kan upplysningar om elcertifikatberättigade elproducenter från konto- föringsmyndigheten enligt lagen om elcertifikat bidra till att alla rapporteringsskyldiga elproducenter blir kända för tillsynsmyndigheten för hållbarhetskriterier. Med hänsyn till att nya styrmedel för förnybar energi kan tillkomma, bör regeringen föreskriva om skyldighet att över- lämna upplysningar till tillsynsmyndigheten enligt denna lag. Paragrafen bygger på 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), där det föreskrivs att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen utövas av den myndighet som regeringen bestämmer (tillsynsmyndigheten). Tillsynen avser efterlevnaden av denna lag och av anslutande före- skrifter, vilket innefattar såväl förordningar som myndighetsföreskrifter. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. har rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. förenas med vite. Genom paragrafen ges tillsynsmyndigheten rätt att få de upplysningar och att ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. begränsad till de upplysningar som myndigheten behöver för att kunna utöva sitt tillsynsansvar. I normalfallet kan detta förväntas ske med samarbetsvilja, men tillsynsmyndigheten kan ha behov av att i tvingande ordning få de upplysningar eller få ta del av de handlingar som behövs En begäran från myndigheten ska således kunna förenas får meddela de förelägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter som omfattas av Ett föreläggande får förenas med vite. Paragrafen omfattar sådana förelägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter som omfattas av tillsynen. lägganden får förenas med vite. 1 § beslut enligt denna lag får överklagas hos Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. kan meddela tre typer av beslut enligt lagen, vilka samtliga får överklagas enligt första stycket. Den första typen är beslut enligt 3 kap. 1 § fjärde stycket. myndigheten ska, efter det att den som är rapporteringsskyldig enligt 3 kap. 1 § första stycket har gett in sin rapport, i ett beslut fastställa om de biodrivmedel och flytande biobränslen som omfattas av rapporten är att anse som hållbara enligt lagen. Endast om biobränslena är att anse som hållbara kan den rapporteringsskyldige komma i åtnjutande av den skattenedsättning som regleras i lagen (1994:1776) om skatt på energi. Denna nedsättning har stor ekonomisk betydelse för den rapporterings- Därför måste tillsynsmyndighetens beslut kunna överklagas. Dessutom kan tillsynsmyndigheten, enligt 4 kap. 2 och 3 §§, dels begära att få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen, dels meddela de förelägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter som omfattas av tillsynen. 2009/10:164 myndigheten kan förena sin begäran respektive sitt föreläggande med Dessa två typer av beslut brukar regelmässigt kunna överklagas och detta gäller även enligt denna lag. Enligt andra stycket krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft i fråga om 3 kap. 2 § första stycket, i fråga om 3 kap. 1 § andra stycket och i övrigt .