prop · GX03225 · 2010-06-09 00:00:00 — Även när det gäller frågor om handläggningen i övrigt, såsom ofullständiga ansökningar, avvisning av ansökningar på grund av hinder m.m., avskrivning vid återkallelse, ogrundade ansökningar, delgivning av föreläggandet till innehavaren att yttra sig, kostnader, återvinning, överklagande, behörig domstol och bestämmelser om den fortsatta handläggningen hos tingsrätten, bör systemet utformas på motsvarande sätt som när det gäller varumärken, dvs. med den summariska processen enligt lagen om betalningsföreläggande och handräckning som förebild. En registreringsmyndighet ska i sitt avgörande om administrativ hävning kunna besluta att firmaregistreringen får stå kvar i registret som skäligen behövs för att anta en ny firma och ansöka om dess registrering. förslag stämmer i stort överens med regeringens. Se SOU 2001:26 s. 419 f. Eftersom kommittén föreslår att en firmaregistrering ska kunna hävas delvis föreslås även bestämmelser i det administrativa förfarandet som är anpassade till detta. Enligt kommitténs förslag ska vidare bestämmelsen om reservforum (24 § firmalagen) endast gälla då talan förs om hävning av en registrering (SOU 2001:26 s. 496). Vidare finns i kommitténs förslag ingen bestämmelse om att registreringsmyndigheten ska få skriva av ett ärende om sökanden återkallar ansökan. Inte heller finns någon bestämmelse om att närmare föreskrifter kan ges om vad ansökan eller föreläggandet till innehavaren ska innehålla. Likaså saknas bestämmelser som gör det möjligt för regeringen att meddela föreskrifter om avgifter i ärenden om administrativ hävning av firmaregistrering. Även i övrigt skiljer sig kommitténs förslag något från regeringens vad gäller detaljer i utformningen av förfarandet. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig över förslaget har tillstyrkt det. Det får dock antas att den kritik som från vissa håll riktats mot förslaget om administrativ hävning av varumärkesregistre- ringar (avsnitt 10.3) också avser motsvarande förslag i denna del, om inget annat sagts. och har understrukit att möjligheten att ansöka hos registreringsmyndigheten om administrativ hävning av registrering bör införas oavsett vilka bedömningar regeringen gör beträffande frågan om officialprövningen ska omfatta relativa registreringshinder. Skälen för regeringens förslag: När det gäller ensamrättens upphörande råder stor likhet mellan varumärke och firma. En olikhet är dock att registreringen av en firma i princip kan bestå . Den behöver alltså till skillnad från registreringen av ett varumärke inte förnyas. En annan skillnad är att en firmaregistrering inte kan hävas för viss verksamhet (se avsnitt 16.7.1), medan en varumärkesregistrering kan hävas för vissa varor eller tjänster som varumärket är registrerat för (25 b § och 1 § tredje stycket VML). Ytterligare en skillnad är att det inte finns något invändningsförfarande för firmor. kan alltså inte ens i skedet precis efter det att en firmaregistrering beviljats häva registreringen. Slutligen gäller för firmornas del att en domstol som har hävt en firmaregistrering har möjlighet att i domen förordna att firman får stå kvar i registret som skäligen behövs för att anta en ny firma och ansöka om dess registrering (17 § FL). Motsvarande möjlighet finns inte enligt varumärkeslagen. I de associationsrättsliga författningarna finns regler som innebär att firma avförs. En näringsidkare är t.ex. skyldig att anmäla om han eller hon upphört med sin verksamhet varvid registreringen av näringsverk- samheten och därmed också firman avförs, se t.ex. 13 § handels- registerlagen. kan också på eget initiativ avföra registreringen på den grunden att näringsidkaren upphört med sin verksamhet, se t.ex. 11 kap. 18 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar. En firma kan liksom ett varumärke hävas av domstol (16 § firmalagen). I avsnitt 10.2.2 har regeringen föreslagit ett förfarande för administrativ hävning av varumärkesregistreringar, som ett komplement till det vanliga domstolsförfarandet. Frågan är om en motsvarande möjlighet bör införas när det gäller firmaregistreringar. Det har konstaterats att förhållandena är likartade när det gäller hävning av firmaregistreringar och hävning av varumärkesregistreringar, men inte riktigt desamma. Det har vidare inte framkommit att det på firmaområdet finns samma problem som på varumärkesområdet med s.k. spärr- eller defensivregistreringar. Situationen är inte heller riktigt likartad när det gäller övergivna och bortglömda kännetecken som ligger och hindrar nya registreringar eftersom registreringsmyndigheterna på eget initiativ kan avföra firmor ur registret om den verksamhet som firman betecknar har upphört. Dessa skillnader medför att det praktiska behovet av ett system för administrativ hävning av firmaregistreringar inte förefaller vara lika stort som på varumärkesområdet. Det finns ändå förhållanden som talar för att man trots detta bör införa ett sådant system också i firmalagen. Som konstaterats finns det inte någon möjlighet att göra en invändning mot en registrerad firma vid ett invändningsförfarande. Regeringen har också i avsnitt 6.3, i samband med att regeringen konstaterat att det nu inte är möjligt med ett borttagande av officialprövningen av relativa hinder vid registrering av firmor, bedömt att det inte finns skäl att inrätta ett invändningsförfarande för firmor. Den som vill få en registrerad firma hävd är alltså tvungen att vända sig till domstol med sin begäran om hävning. För många, speciellt för små och medelstora företag, framstår det sannolikt som komplicerat och kostsamt att väcka en talan om hävning vid domstol. Ofta torde det också uppfattas som onödigt formellt och krångligt att behöva vända sig till domstol när saken kan vara mer eller mindre uppenbar. Ett snabbare och enklare alternativ till det vanliga domstolsförfarandet är därför särskilt fördelaktigt för de små och medelstora företagen. Remissinstanser har påtalat att det är angeläget att införa en möjlighet till administrativ hävning också på firmaområdet. Ett införande av ett sådant förfarande skulle också uppfylla önskemålet, som bl.a. finns uttryckt i direktiven till (Dir. 1997:118), att så långt möjligt samordna firma- och varumärkesrätten. Mot denna bakgrund anser regeringen att det även på firmaområdet bör införas en möjlighet för registreringsmyndigheterna att på begäran häva firmaregistreringar i administrativ ordning. Även när det gäller själva utformningen av bestämmelserna om administrativ hävning gör sig intresset av en så stor likformighet som möjligt mellan firma- och varumärkesrätten gällande. Regeringen föreslår därför att det också i fråga om hävning av firmaregistrering införs en ordning som i sina huvuddrag överensstämmer med den summariska processen enligt lagen (1990:746) om betalningsföre- läggande och handräckning, förkortad lagen om betalningsföreläggande. Bestämmelserna bör vara tillämpliga på alla slags firmor. Den föreslagna ordningen innebär sammanfattningsvis följande. Den som vill att en firmaregistrering ska hävas ska kunna ansöka om detta hos den myndighet som har ansvar för det register i vilket firman är införd. Myndigheten ska förelägga innehavaren av registreringen att yttra sig över ansökan , vid äventyr att registreringen annars hävs i enlighet med ansökan. Föreläggandet ska delges innehavaren enligt bestämmelserna om delgivning av stämningsansökan i tvistemål. Om innehavaren medger ansökan eller inte svarar på föreläggandet, ska registreringsmyndigheten utan någon ytterligare prövning häva registreringen. Innehavaren ska sedan ha möjlighet att inom en månad ansöka om återvinning. Ansöker innehavaren om återvinning ska myndigheten överlämna handlingarna i ärendet till den tingsrätt som är behörig. Vid tingsrätten ska sedan frågan om hävning handläggas som ett vanligt tvistemål. Om innehavaren i stället bestrider ansökan hos registreringsmyndigheten, ska myndigheten bereda sökanden tillfälle att begära att ärendet överlämnas till tingsrätten. Begärs detta ska myndigheten skicka handlingarna i ärendet till behörig tingsrätt, där saken sedan handläggs enligt regler. Till skillnad från vad som gäller för varumärken där det finns möjlighet för PRV att häva registreringen för vissa av de varor eller tjänster som registreringen avser bör det inte vara möjligt för registreringsmyndigheten att häva en firmaregistrering för viss del av verksamheten (se också avsnitt 16.7.1). har föreslagit att fristen för att begära att ett tvistigt ärende överlämnas till domstol bör bestämmas i stället för en månad, som kommittén har föreslagit. Regeringen anser dock att fristen bör vara lika lång som motsvarande frist i den nya varumärkeslagen, dvs. en månad (se avsnitt 10.3.1). Enligt den av regeringen föreslagna bestämmelsen om ansökans innehåll när det gäller administrativ hävning av varumärken ska ansökan, utöver vad som föreskrivs i bestämmelsen, uppfylla de föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. På motsvarande sätt ska föreläggandet för innehavaren att yttra sig över ansökan, utöver vad som föreskrivs i bestämmelsen om föreläggandets innehåll, uppfylla de föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen har även föreslagit att det ska finnas ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om avgifter enligt den nya varumärkeslagen. Firmalagen innehåller ingen bestämmelse om avgifter. I stället finns bestämmelser i de olika associationsrättsliga författningarna om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter, se t.ex. 27 kap. 9 § första stycket aktiebolags- lagen. Även när det gäller bestämmelser som upplyser om att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om t.ex. detaljer rörande handläggning av olika frågor finns bestämmel- serna i de associationsrättsliga författningarna. Ett exempel är att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om ingivning av anmälningar i registreringsärenden, se t.ex. 15 kap. 1 § fjärde stycket lagen om ekonomiska föreningar. föreslog inte någon bestämmelse i firmalagen eller på annan plats om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter rörande förfarandet för administrativ hävning av firmaregistreringar och inte heller något bemyndigande rörande avgifter. Det är lämpligt att på samma sätt som föreslagits rörande den nya varumärkeslagen ta in uttryckliga bestämmelser i firmalagen om att ansökan respektive föreläggandet till innehavaren ska uppfylla de närmare föreskrifter som regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer beslutar. Så bör därför ske. Vidare gör regeringen bedöm- ningen att det är nödvändigt med ett bemyndigande som gör det möjligt för regeringen att meddela föreskrifter om avgifter i ärenden om administrativ hävning av firmaregistrering. Bemyndigandet bör placeras i firmalagen. Regeringen delar uppfattning att bestämmel- sen om att hävning av registrering ska föranleda att firman avförs ur registret bör ändras så att det klargörs att även en hävning som gjorts av en registreringsmyndighet enligt förfarandet för administrativ hävning ska medföra avförande av firmaregistreringen. Kommittén föreslog också att om innehavaren begär att en firmaregistrering ska hävas helt eller delvis ska det antecknas i registret. Med att innehavaren begär att firmaregistreringen ska hävas synes kommittén ha menat att innehavaren begär dess avförande ur registret (jfr 27 § andra stycket VML). Eftersom regeringen gjort bedömningen att firmor inte ska kunna hävas för viss del av verksamheten (se avsnitt 16.7.1), blir det heller inte aktuellt med ett delvis avförande. Det återstår emellertid att bedöma om det över huvud taget ska finnas en bestämmelse i firmalagen om att innehavare kan begära att firmor avförs ur registret. Enligt nuvarande ordning finns bestämmelser om avförande av registrering av olika företagsformer och därmed också dess firmor i de associationsrättsliga författningarna. Endast om en firmaregistrering har hävts av domstol enligt bestämmelserna i firmalagen återfinns bestämmelser om anteckning i registret i firmalagen (17 § första stycket FL), se t.ex. 15 § första stycket handelsregisterlagen. De fall då innehavaren själv begär ett avförande av registreringen av verksamheten (och därmed också av firman) i anledning av t.ex. att han eller hon ska upphöra med sin näringsverksamhet omhändertas alltså av de associationsrättsliga bestämmelserna. Regeringen gör därför bedöm- ningen att det inte bör införas en bestämmelse i firmalagen om att innehavaren kan begära att firmaregistreringen avförs. Enligt 17 § FL kan, som beskrivits, en domstol som har hävt en firmaregistrering i domen förordna att firman får stå kvar i registret som skäligen behövs för att anta en ny firma och ansöka om dess registrering. Regeringen delar kommitténs uppfattning att motsvarande möjlighet bör ges registreringsmyndigheten, så att den i ett avgörande om administrativ hävning ska kunna besluta att firmaregistreringen får stå kvar i registret som skäligen behövs för att anta en ny firma och ansöka om dess registrering. När det gäller frågan om behörig domstol för det fall det inte finns någon behörig domstol enligt (24 § FL) föreslog att bestämmelsen fortsättningsvis endast skulle gälla talan om hävning av registrering. Detta eftersom kommittén föreslog att bestämmelsen om förbud mot användning av vilseledande näringskännetecken (15 § första stycket FL) och bestämmelsen om fastställelsetalan (23 § FL) skulle utmönstras ur firmalagen (se avsnitt 14.1.2 och 13.2). ansåg vidare att det var tillräckligt att tillämpa de allmänna reglerna i när det gäller firmaintrång och att något reservforum för sådana mål därför inte behövdes i firmalagen. Som angetts i avsnitt 10.3.1 har påtalat att bestämmelsen om reservforum i den nya varumärkeslagen inte bör vara begränsad till tvister om hävning av registrering på sätt som den nuvarande bestämmelsen är (26 § andra stycket VML) och som också förslag till reservforum i den nya varumärkes- lagen var utformat. Den nuvarande bestämmelsens utformning har nämligen, enligt samfundet, lett till att det bl.a. vid import av varumärkesförfalskat gods i transit, rått osäkerhet hos kärandena och domstolarna om vilken domstol som är behörig för det fall innehavarens inte haft hemvist i . I avsnitt 10.3.1 har regeringen betonat att regeringen delar utgångspunkt att allmänna civilprocessuella regler så långt det är möjligt ska tillämpas på varumärkesrättsliga tvister. Detsamma gäller givetvis för firmarättsliga tvister. Målsättningen måste emellertid vara att underlätta för parter att finna behörig domstol och för domstolar att tillämpa de processuella reglerna vid uppkommen tvist. Mot bakgrund av samfundets påpekanden har regeringen föreslagit att bestämmelsen om behörig domstol i den nya varumärkeslagen ska gälla såväl i mål där talan förs om hävning av registrering, som i mål där talan förs om varumärkesinstrång respektive om fastställelse (inkluderande talan om bättre rätt). Därmed anpassas bestämmelsen om behörig domstol i den nya varumärkeslagen till vad som redan nu gäller på firmaområdet och också på mönster- och växtförädlarrättsområdet. När det gäller frågan om fastställelsetalan har i samma avsnitt gjorts bedömningen att trots att den bestämmelsen inte förs över till den nya varumärkeslagen finns skäl att erbjuda reservforum i mål där fastställelsetalan förs enligt regler (13 kap. 2 § ). Detsamma bör gälla på firmaområdet. Mot denna bakgrund bör bestämmelsen om behörig domstol i firmalagen inte begränsas på sätt som föreslog. I stället bör den kvarstå oförändrad förutom såvitt avser mål om förbud mot användning av vilseledande näringskännetecken, som bör tas bort ur paragrafen som en konsekvensändring. Även när det gäller frågor om avvisning av ofullständiga ansökningar, avvisning av ansökningar på grund av hinder m.m., avskrivning vid återkallelse, hanteringen av ogrundade ansökningar, delgivning av föreläggandet till innehavaren att yttra sig, kostnader, återvinning, Prop. 2009/10:225 överklagande och bestämmelser om den fortsatta handläggningen hos tingsrätten bör systemet utformas på motsvarande sätt som när det gäller varumärken, dvs. med den summariska processen enligt lagen om betalningsföreläggande som förebild och ännu närmare den lagstiftningen än kommitténs förslag. För de närmare övervägandena bakom utformningen av förslaget hänvisas till avsnitt 10.3.110.3.3. Det kan tilläggas att Lagrådet har haft synpunkter på vilken myndighet som bör utses att företräda det allmänna i de fall en talan om hävning får föras av den myndighet som regeringen bestämmer (16 § andra stycket FL). Regeringen har inte utsett någon myndighet att föra sådan talan, men vilken myndighet som ska få göra detta bör, liksom är fallet på varumärkesområdet, framgå av förordning. Det kan konstateras att olika aspekter kan behöva beaktas när denna fråga övervägs. Regeringen kommer att ta ställning till frågan i samband med att förordning beslutas. 16.8Vissa andra ändringar i firmalagen Regeringens förslag: Några ytterligare justeringar görs i firmalagen så att en bättre samordning uppnås med regleringen i den nya varumärkeslagen. Kommitténs förslag: Liksom för regeringen är utgångspunkten för kommittén att bestämmelserna i firmalagen så långt det är möjligt ska samordnas med motsvarande bestämmelser i den nya varumärkeslagen. Eftersom vissa av kommitténs förslag på varumärkesområdet skiljer sig från regeringens, förekommer motsvarande avvikelser mellan kommitténs och regeringens förslag även på firmaområdet. Se SOU 2001:26 s. 421 f. Remissinstanserna har tillstyrkt förslagen eller lämnat dem utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Som redan konstaterats har firmor och varumärken i många fall samma funktion i näringslivet. Det är mycket vanligt att företag använder sin firma som varumärke eller annat kännetecken för sina varor och tjänster. Firmalagen bör därför vara utformad på ett sätt som stämmer överens med varumärkeslagens motsvarande reglering om det inte finns sakliga skäl för en annorlunda ordning. Sådana sakliga skäl kan finnas med hänsyn till firmans associationsrättsliga funktion eller dess användning som offentligrättsligt individualiseringsmedel. Som framgått i det föregående gör sig sådana hänsyn gällande exempelvis i frågan om precision i verksamhets- beskrivningen och partiell hävning av registrering. På följande områden, där inga sådana hänsyn talar emot, bör dock som kommittén föreslagit firmalagens reglering justeras för att uppnå en bättre överensstämmelse med varumärkeslagen. När det gäller ensamrättens uppkomst bör bestämmelserna om skydd på grund av inarbetning utformas på samma sätt som motsvarande bestämmelser i den nya varumärkeslagen (se avsnitt 7.1.3). gäller beträffande det firmarättsliga skydd som finns i firmalagen för namn och varumärke (se avsnitt 7.2.3). När det gäller det sistnämnda innebär det att skyddet för varumärke bör utvidgas och i stället avse varukännetecken, dvs. även inarbetade varukännetecken. Också i fråga om regleringen av ensamrättens innebörd och företrädes- rätt mellan kolliderande ensamrätter bör bestämmelserna utformas på i allt väsentligt motsvarande sätt som i den nya varumärkeslagen. Kommitténs förslag innebar att det i firmalagen skulle införas en passivitetsregel också beträffande registrerade firmor, utformad i enlighet med motsvarande bestämmelse i förslaget till ny varumärkeslag. Någon sådan passivitetsregel finns inte i firmalagen, vilket beror på att det vid firmaregistrering inte finns något invändningsförfarande. I och med att något invändningsförfarande inte införs bör det inte heller införas någon passivitetsbestämmelse beträffande registrerade firmor. De nuvarande bestämmelserna i firmalagen om ensamrättens innebörd skiljer sig åt i ett par avseenden från vad som gäller enligt varumärkes- lagen. I firmalagen finns en särskild begränsningsregel i 3 § första stycket FL om att ensamrätten till en registrerad firma innebär att användning av ett förväxlingsbart näringskännetecken inom det område där den registrerade firman gäller inte är tillåten, om det inte visas att innehavaren inte kan lida skada av detta. Denna begränsningsregel har inte någon motsvarighet i varumärkeslagen. Kommitténs förslag innebar att bestämmelsen skulle finnas kvar i firmalagen, vilket ingen av remissinstanserna har framfört några invändningar mot. Regeringen ser inte någon anledning att göra någon annan bedömning. Bestämmelsen bör därför finnas kvar. Ytterligare en skillnad är att firmalagen inte innehåller några bestämmelser som direkt motsvarar de bestämmelser om begränsning av ensamrätten som finns i 3 § första stycket och 15 § första stycket i den nuvarande varumärkeslagen. Kommitténs förslag innebar att det i firmalagen skulle införas bestämmelser i detta avseende utformade i huvudsak i enlighet med bestämmelserna i den nya varumärkeslagen. Någon bestämmelse om undantag för reservdelsanvändning föreslogs inte. Däremot föreslogs att det skulle införas en bestämmelse om att ensamrätten till ett näringskännetecken inte skulle hindra att någon annan, när det stämmer överens med god affärssed, i näringsverksamhet använder ett allmänt brukat ortsnamn, vilket inte hade någon motsvarighet i förslaget till ny varumärkeslag. Ingen av remissinstans- erna har haft någon invändning mot förslaget i denna del. Regeringen ansluter sig till kommitténs uppfattning att firmalagen även i denna del bör anpassas till den nya varumärkeslagen, dock att någon bestämmelse om undantag för reservdelsanvändning inte behövs. Regeringen delar också kommitténs uppfattning att det är lämpligt att ta in en särskild bestämmelse om rätten för andra att använda ett allmänt brukat ortsnamn, särskilt som det är vanligt förekommande att ortsnamn finns intagna i firmor. Kommittén gjorde bedömningen att de firmarättsliga bestämmelserna om straff, skadestånd, förbud och säkerhetsåtgärder som beslag m.m. generellt borde överensstämma med motsvarande bestämmelser i den nya varumärkeslagen. Eftersom kommittén föreslog en ändring av de varu- märkesrättsliga bestämmelserna om skadestånd och om förutsättningar för åtal, kom kommittén fram till att också de firmarättsliga reglerna om åtal och skadestånd borde ändras. Skadeståndsbestämmelserna i såväl varumärkes- som firmalagen har ändrats. Regeringen har bl.a. mot denna bakgrund nu gjort bedömningen att de nuvarande varumärkesrättsliga reglerna på dessa områden bör flyttas över oförändrade till den nya varumärkeslagen (se avsnitt 12.2.2 och 12.3.2 om skälen för detta). Därför bör också de nuvarande firmarättsliga reglerna om åtal och skadestånd bibehållas. I övrigt delar regeringen kommitténs uppfattning att de firmarättsliga sanktionsbestämmelserna så långt möjligt bör vara anpassade till motsvarande bestämmelser i den nya varumärkeslagen. Endast mindre ändringar av övervägande redaktionell natur är i detta ärende aktuella i dessa bestämmelser. I avsnitt 14.1.2 föreslår regeringen att bestämmelserna som möjliggör vitesförbud mot vilseledande användning av varukännetecken m.m. inte ska föras över till den nya varumärkeslagen. Bakgrunden till detta är att det numera finns en heltäckande reglering av frågor i den marknadsrättsliga lagstiftningen. Denna lagstiftning omfattar även de fall som regeln om förbud mot viss användning av firma som finns i 15 § första stycket firmalagen. Även bestämmelsen i 15 § första stycket bör därför upphävas. Därutöver bör alltså inga ändringar göras i de firmarättsliga sanktionsbestämmelserna. Det som anförts om kravet på förfång vid talan om hävning av varumärkesregistrering gör sig gällande även i fråga om kravet på förfång vid talan om hävning av firmaregistrering (se avsnitt 10.4.3).