prop · GX03125 · 2010-03-18 00:00:00 — Det bör av lagen tydligt framgå att tillräcklig kunskap om alkohollagen och anslutande föreskrifter krävs av den som har serveringstillstånd. Kravet bör gälla såväl stadigvarande som tillfälliga tillstånd. Nivån för vad som kan anses vara tillräcklig kunskap kan dock skilja sig åt mellan olika typer av tillstånd. Till stöd för kommunernas kunskapsprövning och för att främja att bedömningen sker på ett likvärdigt sätt bör FHI ansvara för att prov tas fram som kan ligga till grund för kommunernas prövning. FHI bör även ge vägledning för hur prövningen i övrigt bör utformas. Flera remissinstanser har motsatt sig utredningens förslag att en sökande på ett annat sätt än genom den föreslagna examinationen skulle kunna påvisa tillräckliga kunskaper. Framför allt anser man att det inte bör vara tillräckligt att åberopa vana inom branschen som ett tillräckligt bevis för kunskap. Regeringen instämmer i att enbart branschvana inte är ett tillräckligt skäl för att underlåta prövning av den sökandes kunskap. Huvudregeln ska vara att kunskapsprövning ska ske. Kommunen bör dock kunna underlåta sådan prövning om det finns skäl att anta att den sökande har den kunskap som behövs, t.ex. om en person som redan har serveringstillstånd söker ytterligare tillstånd i samma kommun och det inte finns några skäl att ifrågasätta den sökandes kunskaper. Likaså bör krav på avläggande av prov kunna underlåtas om någon som har ser- veringstillstånd i en kommun ansöker om tillstånd i en annan kommun, förutsatt att den sökande kan dokumentera gedigen erfarenhet utan an- märkningar. Det är inte heller rimligt att exempelvis den som sökt och beviljats tillfälligt serveringstillstånd alltid ska krävas på nytt prov nästa gång han eller hon söker tillstånd. I sådana fall bör ett avlagt prov kunna gälla för . Regeringen eller den myndighet, som regeringen bestämmer, bör ges en möjlighet att meddela föreskrifter om kunskaps- prov och om undantag i vissa fall från skyldigheten att avlägga prov. bör också slutligen framhållas att den nya bestämmelsen inte berör den Prop. 2009/10:125 som redan har serveringstillstånd när bestämmelsen träder i kraft. Enligt nuvarande bestämmelser får inte tillstånd ges till servering året runt eller utan att yttrande från polismyn- digheten har inhämtats. Genom polismyndighetens yttrande får kommu- nen information om förhållanden i det område, där den sökande vill eta- blera serveringsverksamhet, och polisens bedömning av på vilket sätt dessa förhållanden kan antas bli påverkade av den sökta etableringen eller en utökning av densamma. Vidare lämnar polisen information om sökanden utifrån belastnings- och misstankeregister vilka uppgifter sedan, tillsammans med andra, ligger till grund för kommunens bedöm- ning av om sökanden är lämplig att anförtros servering av alkoholdrycker till allmänheten. yttrande till kommunen fyller där- med en viktig funktion. Remissförfarandet ger även värdefull informa- tion till polisen. Dessa aspekter är dock gällande i lika hög grad när det gäller tillfälliga tillstånd för servering till allmänheten, i vart fall när det gäller större tillställningar som festivalarrangemang och liknande. Kravet på yttrande från polismyndighet bör därför utvidgas till att även gälla tillfälliga till- stånd för servering till allmänheten. Det bör dock inte vara obligatoriskt vid arrangemang av obetydlig omfattning. Enligt nuvarande bestämmelser ska ett serveringsställe med tillstånd till servering till allmänheten året runt eller vara lämpligt för sitt ändamål ur brandsäkerhetssynpunkt. Bestämmelser om brandskydd i byggnader eller andra anläggningar finns visserligen även i lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. Dessa bestämmelser tar dock inte specifik hänsyn till om det ska bedrivas alko- holservering i en lokal eller inte. Det är av särskild vikt att lokaler med serveringstillstånd alltid har ett väl fungerande brandskydd eftersom människor som har förtärt alkohol kan bete sig irrationellt och ha svårare att uppfatta eventuell brandfara. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap anser att den koppling som har gjorts mellan brandskydd och alkoholtillstånd i nuvarande alko- hollag har bidragit till ett bättre brandskydd i utskänkningslokalerna. Genom kravet på att lokalerna ska vara lämpliga, även ur denna synvin- kel, har den lokala myndigheten fått ett mycket tydligt argument om man behöver anmärka på brandsäkerheten. Regeringen delar utredningens bedömning att brandskyddskravet i alkohollagen bör vara kvar och även omfatta lokaler som används för servering till slutna sällskap av den som har stadigvarande tillstånd för sådan servering. Slutna sällskap är i princip inte begränsade till storleken och skiljer sig egentligen inte heller i andra nu aktuella avseenden från allmänheten. Att kravet inte gäller cateringverksamhet som sker i lokaler som inte är avsedda för allmänheten, t.ex. enskilda hem, ligger i sakens natur. Olägenheter i fråga om ordning och nykterhet Kommunerna ska enligt nuvarande bestämmelser vid tillståndsgivning bedöma riskerna för eventuella olägenheter i fråga om ordning och nyk- terhet samt risk för människors hälsa. Om sådana olägenheter kan befaras får serveringstillstånd vägras även om övriga krav är uppfyllda. För att ge större eftertryck åt att det är närheten till särskilt utpekade miljöer, såsom platser där ungdomar vistas eller samlas, redan etablerade missbruks- eller brottsbelastade miljöer, trafikleder, utpräglade bostads- områden där buller från serveringsstället kan ge upphov till störningar m.m., som typiskt sett innebär risker för uppkomsten av olika alkohol- relaterade olägenheter bör bestämmelsen förtydligas genom att ser- veringsställets belägenhet särskilt framhålls. har framfört att det borde finnas möjlighet att av folkhälsoskäl avslå en ansökan med hänvisning till att antalet serveringstillstånd på orten skulle bli för högt. Detta kan dock jämföras med den formulering som bestämmelsen hade och som ändrades efter kritik av ombudsmän. Uttrycket uppfattades som alltför diffust och svårtolkat och ersattes där- för med den nuvarande formuleringen om olägenheter i fråga om ordning och nykterhet samt risk för människors hälsa. Kommunen har det primära tillsynsansvaret över efterlevanden av de bestämmelser som gäller för servering av alkoholdrycker. Länsstyrel- serna biträder med råd och stöd och följer hur kommunerna tillämpar bestämmelserna i alkohollagen. FHI meddelar allmänna råd och följer utvecklingen på nationell nivå. FHI:s uppföljning visar att antalet tillsynsbesök i kommunerna har ökat. har antalet besök varit fler än antalet serveringstill- stånd. Av FHI:s årliga undersökning framgår dock att inga kontrollbesök alls sker i av landets kommuner. Vad detta beror på är inte närmare klarlagt. Sannolikt är det i vissa fall en fråga om resurser. I en del kommuner är antalet serveringstillstånd så få att tillstånds- och till- synsavgifterna skulle bli orimligt höga om de bestämdes så att de skulle ge full kostnadstäckning för en heltidsanställd alkoholhandläggare. Alkohollagen medger dock att en kommun får träffa avtal med en annan kommun om att ombesörja kommunens uppgifter enligt lagen. Det före- kommer t.ex. att en eller flera mindre kommuner delar på en alkohol- handläggartjänst. Genom ett sådant samarbete vinner kommunerna också fördelar genom att det bidrar till en kontinuitet i arbetet och till en enhet- lig handläggning i kommuner som gränsar till varandra. För legitimiteten av systemet och för upprätthållandet av både till- ståndshavarnas och allmänhetens förtroende är det helt nödvändigt att kontrollbesök verkligen äger rum. Med anledning av de förändringar som föreslås i detta lagstiftningsärende, t.ex. ifråga om krav på köksutrustning och matutbud, är det särskilt angeläget med en aktiv och effektiv till- Det är viktigt att tillsynsverksamheten tar Prop. 2009/10:125 hänsyn till den administrativa börda som läggs på tillståndshavarna i samband med tillsyn i enlighet med de riktlinjer som ställs upp i rege- ringens skrivelse till om en tydlig, rättssäker och effektiv till- syn (skr. 2009/10:79) Enligt FHI:s undersökning uppgav ca två tredjedelar av kommunerna 2008 att de arbetade utifrån en årlig tillsynsplan. av pla- nerna hade antagits genom politiska beslut. För att betona vikten av ett effektivt tillsynsarbete bör tillsynsplaner finnas i alla kommuner. En väl genomtänkt tillsynsplan utgör ett grundläggande verktyg för inventering, prioritering och uppföljning av verksamheten. Det ökar förutsättningarna för att tillsynsverksamheten fungerar på ett effektivt sätt över hela landet och det ges mindre utrymme för utebliven eller otillräcklig tillsyn. Till- synsplanerna kan vara årliga eller fleråriga men bör revideras vid behov. De ska tillställas efter att de upprättats eller reviderats och fungera som ett stöd i dialogen mellan länsstyrelserna och kommunerna. Arbetet med att ta fram planerna och att kommunicera dessa med länssty- relsen bör dock inte ta mer resurser i anspråk än vad som är rimligt inom de ramar som finns. Det centrala är att den direkta tillsynen faktiskt be- drivs i den utsträckning som behövs för en effektiv kontroll av att be- stämmelserna efterlevs. Det primära syftet med tillsynsplanerna är att de ska fungera som ett stöd för den direkta tillsynsverksamheten och där- med bidra till ökad kostnadseffektivitet. Regeringens förslag: Ett cateringföretag som bedriver verksamhet för slutna sällskap ska kunna få ett stadigvarande serveringstillstånd. Varje serveringstillfälle ska anmälas till kommunen. Samma villkor beträffande matutbud och eget kök som gäller restauranger ska gälla för cateringföretag. Dock behöver företaget inte ha ett kök och tillag- ningsställe i varje kommun där det söker tillstånd. För att undvika onödig byråkrati och tidsutdräkt bör kommunerna hitta smidiga sam- arbetsformer för tillståndshanteringen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks bl.a. av i och några av kommunerna, bl.a. , och kommuner. Även Kammarrätten i , Tillväxtver- ket, , Hotell- och Restaurangföre- tagare (SHR) och tillstyrker förslaget, men anser att tillstånd inte ska behöva sökas för varje kommun i vilken före- taget bedriver verksamhet. Andra instanser avstyrker förslaget, bl.a. (), länsstyrelserna i , och , flera kommuner, , , Kommu- nala alkoholhandläggares förening och landsråd för alkohol- och narkotikafrågor. Ett återkommande argument mot förslaget är att det uppfattas som tveksamt ur ett ansvars- och tillsynsperspektiv. Skälen för regeringens förslag: För cateringföretag gäller att de i avsaknad av fast serveringslokal inte kan komma i fråga för stadig- varande serveringstillstånd. De är därför hänvisade till att söka tillfälliga serveringstillstånd inför varje leverans av mat och dryck till kund. Med catering förstås här servering av färdiglagad mat och av alkoholdrycker på beställning av slutna sällskap som sker antingen i för tillfället förhyrd lokal eller i hemmet. Reglerna om tillfälliga serveringstillstånd är närmast utformade med tanke på festivalarrangemang och andra evenemang som inte typiskt sett återkommer vid upprepade tillfällen och passar därför inte för cateringbranschen där servering av alkohol sker med täta mellanrum till en rad olika slutna sällskap och där serveringslokalen vanligtvis skif- tar från gång till annan. Det är en krånglig och dyr procedur för företagen att för varje beställning från kund tvingas söka tillfälligt tillstånd. Att ge cateringföretag möjlighet till stadigvarande tillstånd skulle såle- des innebära en betydande förenkling för alla inblandade. Har en cate- ringföretagare som söker serveringstillstånd en gång bedömts uppfylla de krav på personliga och ekonomiska förhållanden m.m. som gäller för serveringstillstånd finns inte anledning att pröva detta på nytt varje gång vederbörande ska anordna servering av alkohol. Stadigvarande serveringstillstånd för cateringverksamhet bör dock kombineras med en skyldighet att för varje tillfälle anmäla den lokal där serveringen ska äga rum. Lokalen bör också godkännas av tillstånds- myndigheten. I vissa fall torde denna vara känd, medan man i andra fall måste göra en kontroll. Man kan därför inte helt komma tillrätta med de olägenheter som dagens handläggningstider ger upphov till för catering- företagen. Rutiner för hur ett sådant godkännande ska gå till avgörs lämpligen av kommunen själv. Såsom SHR har anfört är cateringverksamhet till sin natur sådan att ett företag ofta har engagemang i flera olika kommuner. Detta gör sig sär- skilt gällande i storstadsområden där flera kommuner omger centralorten. Det vore därför, enligt regeringens mening, orimligt att kräva att ett cate- ringföretag måste ha sitt säte och sitt kök i den kommun där verksam- heten bedrivs. Detta bör framgå tydligt av lagen. Vad gäller frågan om att ett tillstånd ska kunna gälla även i en annan kommun än i den kommun, där tillståndet har utfärdats, kan regeringen förstå bevekelsegrunderna för detta. Det är emellertid inte, enligt regeringens bedömning, varken lämp- ligt eller möjligt att genom lagstiftning införa ett sådant system. Däremot kan kommuner på frivillig väg samarbeta i sådana fall för att undvika onödig byråkrati och tidsutdräkt. Kammarrätten i har anfört att det borde gå att åstadkomma någon form av gemensam handläggning så att det räcker med en ansökan utan att det inkräktar på respektive kom- muns bestämmanderätt. Det finns inget lagligt hinder för att göra så, men det är något som de berörda kommunerna i så fall får komma överens om och finna formerna för. Vad gäller de invändningar som har framförts av bl.a. FHI samt ett antal kommuner, länsstyrelser och nykterhetsorganisationer om att för- slaget skulle medföra oklarheter när det gäller tillsynen framför allt vid servering i privata hem, vill regeringen framhålla följande. Förslaget innebär ingen skillnad mot vad gäller ansvars- och tillsynsfrågor. Förslaget handlar om att göra det enklare och smidigare för företagen och även för kommunerna. Genom anmälningsskyldigheten får kommunen Prop. 2009/10:125 kännedom om var och när servering ska ske och kan utöva den tillsyn man anser befogad. Inte heller , då det krävs tillstånd för varje till- fälle, bedrivs någon tillsyn i enskilda hem. En ytterligare konsekvens av den föreslagna förändringen är att en cateringföretagare med serveringstillstånd inte längre kommer att enbart vara hänvisad till Systembolaget för inköp av alkoholdrycker, utan kan göra sina inköp hos partihandlare på samma sätt som andra innehavare av stadigvarande serveringstillstånd. Det kan slutligen också anföras att förslaget torde medföra en minskad administrativ börda för kommunerna jämfört med nuvarande system. Regeringens förslag: Tillstånd ska kunna ges för flera tillstånds- havare att utnyttja ett gemensamt serveringsutrymme. Varje tillstånds- havare ska, då ett sådant tillstånd har meddelats, svara för att ordning och nykterhet samt vad som i övrigt gäller enligt lagen, iakttas han eller hon bedriver servering. Vid misskötsamhet, som inte kan härledas till en viss restauratör, kan det gemensamma tillståndet komma att återkallas. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks av bl.a. Kommuner och Landsting, , och Hotell- och Restaurangföretagare. är de dock tveksamma till eller avstyrker förslaget om kollektiv återkallelse av tillstånd. Andra instanser avstyrker förslaget helt, bl.a. (), länsstyrelserna i , , och , flertalet kommuner, Kommunala alkoholhandläggares förening, IOGT- NTO och . Svårigheter med tillsyn och ansvar framförs som de huvudsakliga skälen. i tillstyrker förslaget endast för tillfälliga arrangemang. anser att ansvarsfrågorna i de fall flera tillståndshavare delar på ett gemensamt serveringsutrymme bör förtydligas. Kammar- rätten i anser att förslaget verkar väl drastiskt mot tillstånds- havarna om den gemensamma serveringen inte fungerar och det blir aktuellt att återkalla tillstånden och föreslår istället att, om ett arrange- mang med gemensamt serveringsutrymme inte fungerar tillfreds- ställande, tillståndet till det gemensamma utrymmet återkallas och att de medverkande företagen som en följd av det får inhägna sina egna ut- rymmen och svara för ordningen där. Skälen för regeringens förslag: Serveringstillstånd ska enligt nuva- rande bestämmelser avse viss lokal eller annat avgränsat utrymme. Med lokal menas utrymme inomhus. Med annat avgränsat utrymme avses del av serveringsställe som är beläget utomhus och där alkoholservering förekommer, dvs. i vanligt tal uteservering. Ett grundläggande krav för såväl serveringslokaler som avgränsade serveringsutrymmen är att de ska vara överblickbara för att serveringspersonalen ska kunna kontrollera vilka gäster som får tillgång till alkoholdrycker samt kunna se om olägenheter uppstår. I tillståndsbeslutet ska noga anges vilka av ser- veringsställets utrymmen som får användas som serveringslokal. Behov av gemensamt serveringsutrymme uppkommer framför allt i samband med festivaler och andra tillfälliga arrangemang, där flera restauranger deltar. Sådana arrangemang har blivit allt vanligare och mycket uppskattade av besökarna. De förutsätter som regel att deltagarna får använda ett gemensamt serveringsutrymme. Tillstånd till detta har givits ibland och i andra fall har man kringgått reglerna genom diverse konstruktioner. Det finns knappast skäl att motarbeta ofta åter- kommande evenemang som festivaler, mässor och liknande med mat och alkoholservering som är populära bland befolkning och turister och, såvitt känt, som regel inte har medfört några allvarligare ordnings- problem. Även andra fall kan tänkas då det kan vara motiverat att flera restauranger använder ett gemensamt utrymme, som t.ex. mattorg (s.k. food courts) i köpcentra. har det givits ett sådant tillstånd (Kungshallen i ). Såvitt känt har det inte förekommit några ingripanden eller anledningar till återkallelse av det tillståndet. Frågan om möjligheten att utnyttja ett gemensamt serveringsutrymme har tidigare behandlats av (SOU 2000:59). Utred- ningen konstaterade att det varken i alkohollagen eller dess förarbeten fanns något hinder mot att flera serveringsställen kunde ha samma ser- veringslokal. I den proposition som följde på (prop. 2000/01:97) gjorde regeringen bedömningen att det även fortsättningsvis borde vara möjligt för två eller flera tillståndshavare att dela på en gemensam serveringsyta samt att det inte behövdes några ytterligare klarlägganden i denna fråga. I handboken med kommentar till alkohol- lagen uttalar dock FHI att det av reglerna om bl.a. ansvar för och tillsyn av serveringsverksamheten följer att en och samma serveringsyta inte kan användas av flera restaurangföretag. Man kan alltså kon- statera att det föreligger en diskrepans mellan FHI:s uppfattning och regeringens uttalande i prop. 2000/01:97 i denna sak. Även bland kom- munerna råder olika uppfattningar. Ett förtydligande i lagen av tillåtlig- heten av gemensamt serveringsutrymme är därför påkallat. En förutsättning för att erhålla tillstånd att nyttja gemensamt ser- veringsutrymme ska vara att varje sökande har ett eget serveringstillstånd för sin verksamhet. Flera tillståndshavare kan sedan gemensamt ansöka om att få nyttja ett gemensamt serveringsutrymme. Med tanke på de komplikationer som ett gemensamt serveringsutrymme kan medföra bör tillstånd till detta föregås av särskilt noggrann prövning. Det är sålunda viktigt att lokalen eller platsen som helhet är överblickbar och att till- ståndsmyndigheten uppställer sådana villkor att förutsebara problem i möjligaste mån undviks. Invändningarna mot en sådan möjlighet gäller främst svårigheter att utreda ansvarsfrågan vid ordningsstörningar av olika slag. Huvudprinci- pen bör vara att varje tillståndshavare ansvarar för ordningen för sin servering varvid vanliga regler gäller och att det så långt det är möjligt bör utredas vilken tillståndshavare som bär ansvaret för en eventuell överträdelse av alkohollagens regler. Om detta misslyckas är det dock varken rimligt eller rättssäkert att utdela någon form av sanktion till samtliga tillståndshavare. Såsom Kammarrätten i har anfört bör det rimliga vara att återkalla tillståndet för det gemensamma ser- Prop. 2009/10:125 veringsutrymmet. Varje restauratör kan sedan inhägna sitt eget ser- veringsområde och fortsätta verksamheten där. Regeringen delar denna uppfattning. Om det rör sig om ett tillfälligt arrangemang kan det inte heller komma ifråga att återkalla de stadigvarande tillstånd som delta- garna eventuellt har för sin vanliga rörelse. Vid upprepade eller allvarliga incidenter bör man däremot, om det handlar om återkommande arrange- mang, överväga om gemensamt tillstånd bör ges . I lagen bör således föreskrivas att tillståndshavare ska kunna ges till- stånd till servering på gemensamt serveringsutrymme. Vid ordningsstör- ningar avseende ordning och nykterhet, där det inte går att fastställa någon ansvarig bland tillståndshavarna är det det gemensamma tillstån- det som kan komma att återkallas. 11.4Köksutrustning, matutbud och lokal Regeringens förslag: För att serveringstillstånd ska medges för ser- vering till allmänheten året runt eller ska krävas att ser- veringsstället har ett eget kök i anslutning till serveringslokalen samt tillhandahåller lagad eller på annat sätt tillredd mat. Gästerna ska kunna erbjudas ett flertal maträtter av varierat slag. För servering efter får matutbudet begränsas. gällande krav på lokalen i övrigt bibehålls. Tillstånd för servering till allmänheten eller ett enstaka tillfälle kan medges om någon form av tillredd mat tillhandahålls. Bestämmelsen om att lättdrycker ska finnas att tillgå i tillfredsställande urval och omfattning tas in i alkohollagens avsnitt om servering. Kravet på matservering gäller inte vid provsmakning av alkohol- drycker i samband med mässor eller liknande arrangemang eller av egenproducerade alkoholdrycker vid tillverkningsställe. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna är delade i denna fråga. Flera instanser stöder ut- redningens förslag, bl.a. länsstyrelserna i och , flera kommuner, Kommunala alkoholhandläggares förening och Motor- männens helnykterhetsförbund. De flesta anser dock att förslaget behöver kompletteras med förtydliganden av innehåll och begrepp. Hotell- och Restaurangföretagare tillstyrker förslaget men ifrågasätter kravet på eget kök. Förslaget avstyrks bl.a. av (), länsstyrelserna i , och län, några kommuner, och . Det främsta skälet är att man uppfattar formuleringarna som alltför otydliga och befarar att det medför en oacceptabel ökning av antalet ser- Förslaget att ta in bestämmelsen om tillgång till lättdrycker i alkohol- lagens kapitel om servering får stöd av flera remissinstanser. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande bestämmelser får tillstånd för servering till allmänheten året runt eller under viss tidsperiod meddelas endast om serveringsstället har ett kök för allsidig matlagning och tillhandahåller lagad mat. Serveringsstället ska ha ett med hänsyn till omständigheterna tillräckligt antal sittplatser och even- tuell drinkbar får endast vara en mindre del av stället. Kravet på matservering som förutsättning för alkoholservering har funnits . Det har motiverats med att berusningseffekten blir mindre om alkoholen intas med mat än om den intas på fastande mage. fanns ett direkt mattvång, dvs. alkohol- drycker fick serveras endast tillsammans med mat. I samband med att detta tvång togs bort uppställdes mer generella krav på de rörelser som ville servera alkohol. En koppling mellan mat- och dryckes- servering har i princip behållits. Detta har bidragit till att begränsa antalet serveringsställen med tillstånd att servera alkoholdrycker till allmän- heten.