prop · GX0389 · 2010-02-11 00:00:00 — 1999/2000:135, bet. 2000/01:UbU3, rskr. 2000/01:5) beslutat att resurserna till forskning och forskarutbildning inom det utbildningsvetenskapliga området huvudsakligen ska användas till forskningsprogram och forskarskolor i nära anslutning till lärarutbildningen inom vilka universitet och högskolor ska samverka. Regeringen anser att det bör vara regeringens uppgift att fastställa huvudinriktning och finansieringsvillkor för den utbildnings- vetenskapliga forskningen. Därför föreslår regeringen att ställningstagande inte längre ska gälla. Behovet av utbildningsvetenskaplig forskning Regeringens skol- och utbildningspolitik syftar till att stärka kvaliteten i svenskt utbildningsväsende. Utbildningsvetenskaplig forskning är central för att utveckla ett större vetenskapligt förhållningssätt bland såväl lärarstuderande och lärarutbildare som lärare och pedagoger. Regeringen anser därför att det är av stor vikt att den utbildningsvetenskapliga forskningen tillförsäkras goda möjligheter att fortsätta utvecklas. Som utredaren framhåller är lärarutbildningens vetenskapliga grund och forskningsbas av stor betydelse för utbildningens kvalitet och status. Regeringen vill betona lärosätenas generella ansvar för finansiering av utbildningsvetenskaplig forskning och för att utbildningen till lärare och förskollärare vilar på vetenskaplig grund i enlighet med bestämmelsen i 1 kap. 2 § högskolelagen (1992:1434). De direkta anslagen till universitet och högskolor för forskning och utbildning på forskarnivå ökar med . Den närmare fördelningen av dessa resurser beslutas av lärosätena, men en del av ökningen kan förväntas tillfalla det utbildningsvetenskapliga området, inte minst mot bakgrund av att ett stort antal av lärosätena angett forskning om utbildning och lärande som ett högt prioriterat område i sina forskningsstrategier. Den utbildningsvetenskapliga kommittén inom I propositionen En förnyad lärarutbildning (prop. 1999/2000:135, bet. 2000/01:UbU3, rskr. 2000/01:5) gjordes bedömningen att en särskild kommitté för utbildningsvetenskap skulle inrättas inom . Enligt propositionen borde kommittén vara temporär under en uppbyggnadsfas. När forskningen hade blivit så stark att den av egen kraft kunde hävda sig gentemot annan forskning skulle kommittén avvecklas och utbildningsvetenskap integreras inom eller annan forskningsfinansiärs struktur. Att det ska finnas en utbildningsvetenskaplig kommitté regleras i instruktion. I den forsknings- och innovationsproposition (prop. 2008/09:50, bet. 2008/09:UbU4, rskr. 2008/09:160) som regeringen presenterade gjordes bedömningen att den utbildningsvetenskapliga kommittén fortsatt bör finnas kvar inom . Regeringen menade att genomförda utredningar visat att intentionerna att etablera utbildningsvetenskap som ett forskningsområde av högsta vetenskapliga kvalitet ännu inte hade förverkligats. Frågan om den utbildningsvetenskapliga kommitténs ställning har aktualiserats på nytt genom utredningens förslag att ombilda kommittén till ett ämnesråd. Enligt regeringens mening finns det åtminstone ett par faktorer som talar emot förslaget. En viktig faktor är att utbildningsvetenskap är ett relativt nytt forskningsområde som först bör uppnå en hög kvalitet innan en sådan organisatorisk förändring övervägs. En andra faktor av betydelse är att den utbildningsvetenskapliga kommittén har ett betydligt mer begränsat ansvarsområde jämfört med befintliga ämnesråd inom . Regeringen bedömer därför att den bästa organisatoriska lösningen är att den utbildningsvetenskapliga kommittén finns kvar vid Vetenskaps- rådet . Detta ger en grund för att den utbildnings- vetenskapliga forskningen fortsätter att utvecklas. De utredningar (SOU 2005:31, SOU 2008:30, SOU 2008:109) som behandlat den utbildningsvetenskapliga forskningen, liksom egna strategiska dokument, kan bidra till detta utvecklingsarbete. Enligt instruktion ska utbildningsvetenskapliga kommittén bestå av en ordförande och det antal andra ledamöter som bestämmer. ska utse ordföranden och de andra ledamöterna. Flertalet av ledamöterna ska vara forskare. Regeringen anser att den nuvarande ordningen för att utse ordförande och ledamöter bör bestå. vill regeringen framhålla vikten av att kommitténs ledamöter tillsammans har kompetens från olika vetenskapliga discipliner med relevans för den utbildningsvetenskapliga forskningen. består kommittén av forskare från andra discipliner än pedagogik. Regeringen menar att detta kan bidra till att lärdomar och strategier från andra forskningsområden sprids till utbildningsvetenskapen. Pedagogik är en självklar del av utbildningsvetenskapen, men bör forskningsområdets mång- och tvärvetenskapliga karaktär återspeglas i kommitténs sammansättning. Regeringen bedömer därför att instruktion bör innehålla en bestämmelse som innebär att kommitténs ledamöter tillsammans ska besitta kompetens från olika vetenskapliga discipliner med relevans för den forskning som den utbildningsvetenskapliga kommittén finansierar. Behovet av en bred kompetens inom kommittén är även relaterat till nedanstående bedömning om betydelsen av att forskare från många olika discipliner bedriver utbildningsvetenskaplig Prop. 2009/10:89 forskning. I instruktion finns ett s.k. relevanskrav för den utbildningsvetenskapliga kommittén. Kravet innebär att kommittén, i de ärenden som bestämmer, beslutar om fördelning av medel till forskning och utbildning på forskarnivå som bedrivs i anslutning till lärarutbildning och som svarar mot behoven inom lärarutbildningen och den pedagogiska yrkesverksamheten. Relevanskravet har delvis en koppling till den riksdagsbindning som anger att resurserna huvudsakligen ska användas i nära anslutning till lärarutbildningen inom vilka universitet och högskolor ska samverka (prop. 1999/2000:135, bet. 2000/01:UbU3, rskr. 2000/01:5). Ovan har regeringen föreslagit att denna riksdagsbindning tas bort. Regeringens bedömning är att det nuvarande relevanskravet bör förändras. Inriktningen bör vara att den utbildningsvetenskapliga kommittén, i de ärenden som bestämmer, beslutar om fördelning av medel till forskning och utbildning på forskarnivå med relevans för skolans och förskolans utveckling. Genom en sådan fokusering menar regeringen att det blir tydligare att huvudmålsättningen med den forskning som finansieras är att den bidrar till en mer evidensbaserad skola och förskola. Det förändrade relevanskravet skapar ett ökat utrymme för verksamhetsinriktad forskning av relevans för lärare och förskollärare. Även fortsättningsvis kommer forskningen att ha starka kopplingar till behoven inom utbildningarna för blivande lärare och förskollärare. Den utbildningsvetenskapliga forskningen är av avgörande betydelse för den vetenskapliga förankringen av dessa utbildningar. Med en sådan inriktning som angetts blir det också möjligt för forskare från flera olika vetenskapliga discipliner att bidra till skolans, förskolans och utbildningsvetenskapens utveckling. Regeringen avser att följa hur det förändrade relevanskravet påverkar utbildningsvetenskapens fortsatta utveckling. Vissa villkor för finansieringen av utbildningsvetenskaplig forskning I regleringsbrev finns villkor som gäller de medel som medfinansiering innebär att deltagande lärosäten ska bidra med egna resurser motsvarande minst en tredjedel av de medel som beviljats. Vidare ska medlen huvudsakligen användas till utbildningsvetenskaplig forskning i nära anslutning till lärarutbildning inom vilka universitet och högskolor ska samverka. Dessa villkor har funnits för att stödja den I syftet att öka friheten för forskarna inom det utbildningsvetenskapliga området bedömer regeringen att kravet på medfinansiering bör avskaffas. i betänkandena En hållbar lärarutbildning Stödet till utbildningsvetenskaplig forskning (SOU 2005:31). I den sistnämnda utredningen framhålls att villkoret inte fyller någon funktion när det gäller att överföra och bygga upp stabila Prop. 2009/10:89 resurser till det utbildningsvetenskapliga området som det har en uteslutningseffekt när det gäller vissa forskares möjlighet att söka medel från . Även några remissinstanser har kommenterat kravet på medfinansiering och tillstyrker att det avskaffas. Regeringen vill som ovan redovisats betona lärosätenas generella ansvar att finansiera utbildningsvetenskaplig forskning. Detta påverkas inte av att villkoret om medfinansiering avskaffas. Ansvaret kan ytterst härledas till den bestämmelse i 1 kap. 2 § högskolelagen (1992:1434) som anger att högskoleutbildning ska vila på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt på beprövad erfarenhet. Det är regeringens bedömning att även villkoret om samverkan bör tas bort från regleringsbrev. Regeringen vill fortfarande framhålla betydelsen av samverkan mellan forskare vid olika lärosäten, men bedömer att detta avgörs bäst av forskarna själva. Något motsvarande krav finns inte heller för något annat forskningsområde som finansieras av . Ett argument för samverkanskravet har varit att bygga upp forskningen vid högskolor som saknat vetenskapsområde. I propositionen Ett lyft för forskning och innovation (prop. 2008/09:50, bet. 2008/09:UbU4, rskr. 2008/09:160) presenteras dock ett system som innebär att ges lärosätena en basfinansiering för forskning. Lärosätena ges därmed förutsättningar att såväl koppla forskningsresurser till utbildningen som att avsätta resurser för tydliga forskningsprofiler. Regeringen avser att följa hur de förändrade villkoren gällande medfinansiering och samverkan påverkar utbildningsvetenskapens fortsatta utveckling. Regeringens förslag och bedömning: Lagen om ändring i högskolelagen (1992:1434) ska träda i kraft . De föreskrifter som bör meddelas till följd av regeringens bedömningar och som bl.a. avser examensbeskrivningarna i högskoleförordningen (1993:100) bör träda i kraft . Utredarens förslag i SOU 2008:109: Överensstämmer inte med regeringens förslag och bedömning. Utredaren föreslår att lagändringen ska träda i kraft och de nya examina kan börja utfärdas från . Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. , , , , Stiftelsen , kommun, , och anser att det behövs en rimlig tid för förberedelser till en ny lärarutbildning. De flesta av dessa remissinstanser, bl.a. , och , anser inte att ett ikraftträdande av de nya utbildningarna kan ske tidigare än . Skälen för regeringens förslag och bedömning: Regeringen . 2009/10:89 bedömer, i likhet med de remissinstanser som kommenterat förslaget, att universitet och högskolor måste få en rimlig tid för förberedelser så att de nya utbildningarna kan starta på ett rättssäkert sätt för studenterna och hålla en hög kvalitet. konstaterar i reformuppföljningen av den nuvarande lärarutbildningen (2005:17 R) att den korta tid som stod till buds mellan riksdagsbeslut och antagning av den första kullen studenter säkert bidrog till att de tvingande organisatoriska frågorna om utbildningsområden, poängfördelning m.m. kom att prioriteras framför de mer djupgående frågorna om övergripande målsättning och verksamhetsidé, vad den gemensamma lärarkunskapen egentligen innefattar och vad det egentligen innebär att utbildningen ska vila på vetenskaplig grund. I noteras också ett närmast paradoxalt förhållande: ju större och mer resursstarkt ett lärosäte är, desto svårare tycks det med några enstaka undantag ha varit att på så extremt få hela programmet att fungera med avseende på progression, samverkan och integration mellan olika delar, fungerande samspel mellan de lärosätesförlagda delarna och den verksamhetsförlagda delen, samsyn med avseende på den vetenskapliga grunden, kravnivå osv. Den korta omställningstiden för universiteten och högskolorna bidrog sannolikt, enligt , till initiala problem för lärosäten som drabbade studenterna. Regeringen föreslår därför att lagen om ändring i högskolelagen (1992:1434) ska träda i kraft . Regeringens bedömning är att de nya utbildningarna till lärare och förskollärare bör kunna starta , vilket innebär att de föreskrifter som bör meddelas till följd av regeringens bedömningar och som bl.a. avser examensbeskrivningarna i högskoleförordningen (1993:100) bör träda i kraft . För att skapa ett flexibelt system för studenterna anser regeringen att de som påbörjat en utbildning till lärare före så långt det är möjligt bör erbjudas att få en examen enligt de nya bestämmelserna. Regeringen anser också att de studenter som påbörjat en utbildning till lärare före dock bör ha rätt att få examen enligt äldre bestämmelser, under förutsättning att de ansöker om en examen och uppfyller kraven för examen före den tidpunkt som anges i övergångsbestämmelsen, . De förändringar som föreslås i denna proposition påverkar bland annat längden för vissa delar av utbildningen till lärare och förskollärare. Medan förskollärarutbildningen föreslås vara lika lång som tidigare, förlängs utbildningen för lärare med inriktning mot årskurser 13 med en termin. minskar utbildningens längd för en del av studenterna med inriktning mot årskurs 46 med en termin (se avsnitt 5.2 och 5.3). Strukturen inom utbildningen påverkas även genom att den utbildningsvetenskapliga kärnan ersätter det s.k. allmänna utbildningsområdet. I dagens lärarutbildning innehåller det allmänna utbildningsområdet en gemensam del för alla lärarstudenter om 90 högskolepoäng, i vilken även ingår verksamhetsförlagd utbildning. Den verksamhetsförlagda utbildningsdelen kan variera i omfattning beroende på upplägget inom det allmänna utbildningsområdet och med antalet inriktningar i dagens lärarutbildning. I de nya examina som föreslås i denna proposition bör studier inom den utbildningsvetenskapliga kärnan omfatta 60 högskolepoäng och den verksamhetsförlagda delen av utbildningen bör omfatta 30 högskolepoäng (se avsnitt 7.1 och 7.3). Detta bedöms leda till att kursklassificeringarna inom utbildningen till lärare och förskollärare förändras i och med att ämneskurser får en större tyngd i den nya utbildningen och att utbildningsområdet Övrigt kommer att användas i en något mindre utsträckning. Sammantaget bör därmed statens genomsnittliga ersättning till lärosätena per helårsstudent för de nya utbildningarna till lärare och förskollärare minska jämfört med dagens lärarutbildning. Avhopp inom utbildningen till lärare och förskollärare av nybörjarna på lärarutbildningen /02 har tagit ut en examen och har avbrutit lärarutbildningen före examen (SCB, UF 20 ). I förhållande till flera andra utbildningar inom högskolan är detta högt. Av de som avbröt sina lärarutbildningsstudier gjorde det . lämnade lärarutbildningen efter att ha varit registrerade på utbildningen i fyra läsår eller mer. Det är en betydligt större andel män än kvinnor som inte fullföljer utbildningen. Till viss del hänger detta samman med att männen framför allt återfinns på lärarutbildningen med inriktning mot senare år (, Statistisk analys 2008/6). Enligt (Statistisk analys 2007/3) fanns det dock en rörlighet inom högskolesystemet. av de som avbröt lärarutbildningen före examen mellan och fortsatte inom andra högskoleutbildningar. Det var främst de som valt en inriktning på lärarutbildningen mot senare år som fortsätter på en annan utbildning inom högskolan. av de som avbröt lärarutbildningen mellan och varken fortsatte inom högskolan eller började arbeta inom skolan. Av den resterande andelen som avbröt lärarutbildningen utan att ta ut en examen var anställda i skolan till och med . Regeringen bedömer att de nya lärar- och förskollärarexamina med en tydlig struktur kommer att leda till färre avhopp och en ökad genomströmning bland både män och kvinnor. En minskad avhoppsfrekvens bör inledningsvis leda till att kostnaderna för lärar- och förskollärarutbildningarna ökar då fler studenter väljer att vara kvar inom utbildningen. Kostnadsökningen beräknas dock inte slå igenom fullt ut . De som lämnar lärarutbildningen och börjar arbeta i skolan innan de tar ut sin examen kommer troligtvis att stanna kvar inom högskolan för att slutföra sina studier i högre grad än vad som är fallet i Prop. 2009/10:89 dag. Detta leder dock bara till en marginell kostnadsökning eftersom det är rimligt att anta att de endast har enstaka poäng kvar till en examen eller att de har fullgjort de poäng som krävs, men ändå inte tagit ut en examen. Det är dock inte troligt att förvänta sig att en så stor andel som av dem som hoppar av skulle välja att sluta efter att ha varit registrerade på utbildningen i fyra läsår eller mer för att komma ut till en oviss framtid med minskad möjlighet att få anställning som lärare. På bedöms en minskad avhoppsfrekvens och en ökad genomströmning leda till minskade kostnader genom att en högre andel av de studenter som påbörjar studier till lärare och förskollärare även avslutar sina studier. Färre studenter behöver därmed antas för att uppnå samma volym examinerade som . kan alla lärosäten som har rätt att utfärda en lärarexamen utbilda lärare för hela skolsystemet. Examenstillstånd för lärarexamen finns vid 24 lärosäten spridda över landet. Regeringen bedömer att det är osannolikt att alla lärosäten kommer att ansöka eller få examenstillstånd för samtliga de examina med respektive inriktningar som föreslås i denna proposition. Detta medför sannolikt en behövlig reducering av utbudet av inriktningar som lärosäten kan komma att ge. Exempelvis återfanns många av de lärarutbildare som var engagerade i lärarutbildning med inriktning på förskola, vid tiden för utvärdering , inom det allmänna utbildningsområdet. Kunskapsinnehållet relaterat till förskolan var på flera lärosäten begränsat. Den generella lärarexamensrätten medförde också att lärarutbildning med inriktning på förskolan och startats vid lärosäten med uppenbart begränsad lärarkompetens på förskoleområdet. kan regeringen komma att behöva omfördela medel mellan lärosäten eller dra tillbaka medel beroende på t.ex. beslut om examenstillstånd, förändringar i utbildningsstrukturen och som en effekt av att färre avhopp sker inom utbildningen. Den nya utbildningsstrukturen och en effektivare lärar- och förskollärarutbildning uppskattas innebära besparingar som kan finansiera insatser för att stärka lärar- och förskolläraryrkets roll. Regeringens bedömning av förslagen i propositionen är att dessa kommer att leda till att kostnaderna för utbildning till lärare och förskollärare blir något lägre än vad som gäller för dagens lärarutbildning. Regeringen bedömer vidare att kostnaderna för studiemedel kommer att minska något med anledning av att dagens lärarexamen ersätts med fyra nya examina. Regeringen avser att noga följa utvecklingen inom dessa utbildningar och återkomma med förslag hur den effektiviseringspotential som finns i de nya utbildningarna omhändertas. Förslaget till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434) 2 kap. 5 § Ändringarna i paragrafen innebär att kravet i högskolelagen (1992:1434) på ett särskilt organ med ansvar för lärarutbildning och för forskning som knyter an till sådan utbildning utgår. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. Lagändringen träder i kraft . Ikraftträdandet behandlas i avsnitt 11.1. Sammanfattning av betänkandet En hållbar lärarutbildning (SOU 2008:109) Utredningen om en ny lärarutbildning (HUT 07) överlämnade sitt betänkande med titeln lärarutbildning (SOU 2008:109) . Nuvarande utformning av lärarutbildningen, med en enda gemensam lärarexamen, härrör från en reform . Utbildningen har i flera utvärderingar fått kritik för bland annat bristande vetenskaplig grund, alltför stor valfrihet för de studerande och för att viktiga kunskapsområden saknas. Lärarutbildningen är högskolans volymmässigt största utbildning och bedrivs på 26 lärosäten. Utbildningen har problem att locka sökande, och andelen studerande som avbryter utbildningen är stor. Som underlag för sina förslag har utredningen tagit fram ett omfattande bakgrundsmaterial på flera områden. Den historiska bakgrunden har belysts, och en genomgång har gjorts av det regelverk som styr högskole- och skolväsendena. Lärarutbildningens uppläggning i några andra länder har studerats, liksom synen på lärarens uppdrag i viss forskning. Från de myndigheter och organisationer utredningen samrått med har värdefulla synpunkter inhämtats. Utredningen har vidare med hjälp av genomfört en enkätstudie riktad till en stor del av de personer som genomgått den nuvarande lärarutbildningen. Tidiga utgångspunkter för utredningen har varit att lärarutbildningen ska vara en akademisk yrkesutbildning lärarutbildningen ska präglas av långsiktighet, professionalitet, effektivitet och hög kvalitet lärarutbildningen ska ge de blivande lärarna en gedigen grund som under yrkeslivet byggs på med kontinuerlig kompetensutveckling lärarutbildningens attraktionskraft och status behöver höjas. Utredningen har analyserat kompetensbehovet för lärare för olika ålderskategorier och skolformer. Denna analys har resulterat i en uppdelning av innehållet på tre nivåer: övergripande perspektiv som ska prägla hela lärarutbildningen centrala kunskaper och färdigheter som alla lärare behöver kunskaper och färdigheter som är specifika för verksamhet i en viss ålderskategori eller skolform Utredningen föreslår en lärarutbildning med en gemensam utbildningsvetenskaplig kärna och ett antal tydliga inriktningar. Två nya yrkesexamina, grundlärare och ämneslärare, föreslås ersätta den nuvarande lärarexamen. Detta innebär att samtliga universitet och högskolor som vill bedriva lärarutbildning kommer att få ansöka hos om rätt att utfärda de nya examina. I likhet med flera andra länder får enligt utredningens förslag två lärarexamina. Grundlärarna lägger den helt nödvändiga grunden i fråga om i första hand läs-, skriv-, och räkneutvecklingen, men även på andra områden. Dessa lärare med bred ämneskompetens arbetar i förskola, förskoleklass, årskurs 16 och fritidshemmen. Grundlärarutbildningen får fyra inriktningar: förskoleklassen och årskurs 13 Inriktningen på förskolan blir 3-årig, med möjlighet till påbyggnad. De tre övriga inriktningarna blir 4-åriga. Grundlärarna med inriktning på fritidshemmen får även kompetens att undervisa i ett eller två ämnen i årskurs 16. Ämneslärarna får uppgiften att fördjupa elevernas kunskaper i årskurs 79, gymnasieskolan och vuxenutbildningen. De får därför en smalare ämneskompetens. Till denna kategori räknas även lärare i praktiska och estetiska ämnen, som utbildas för hela skolan. Ämneslärarutbildningen får fyra inriktningar: allmänna ämnen, årskurs 79, allmänna ämnen, gymnasieskolan och vuxenutbildningen, yrkesämnen, gymnasieskolan och vuxenutbildningen, praktiska och estetiska ämnen. Inriktningen på allmänna ämnen, årskurs 79 blir 4- årig och ger kompetens i två ämnen, med möjlighet till påbyggnad för undervisning i ett tredje ämne eller i gymnasieskolan. Inriktningen på allmänna ämnen, gymnasieskolan och vuxenutbildningen blir 5-årig och ger kompetens i två ämnen, även för årskurs 79. För ämneslärarna i allmänna ämnen rekommenderar utredningen, utifrån skolans behov, fasta ämneskombinationer med det dubbla syftet att öka anställningsbarheten och möjligheterna att samla de ämneslärarstuderande i större sammanhållna grupper. De studerande kan avvakta till utbildningens tredje år med val mellan årskurs 79 och gymnasieskolan. För ämneslärare i yrkesämnen föreslås en tre terminer lång utbildning med krav på tidigare relevant yrkeserfarenhet eller akademiska studier. Utbildningen av lärare i praktiska och estetiska ämnen blir 4- årig. Lärare i praktiska ämnen i får kompetens även i ett allmänt ämne, medan lärare i idrott i gymnasieskolan istället studerar en fördjupning inom ämnesområdet. Lärare i estetiska ämnen studerar en fördjupning inom sitt ämnesområde eller ett andra ämne för . Samtliga inriktningar kommer att leda till en generell examen förutom Förslaget om dubbla examina, som innebär att den studerande efter avslutad lärarutbildning erhåller såväl en yrkesexamen som en generell examen, kan antas vara attraktivt för många potentiella lärarstuderande.