prop · GY0329 · 2010-11-04 00:00:00 — startade Eurodacs verksamhet. Kommissionen antog förslag till en omarbetad Eurodacförordning (KOM(2008) 825 slutlig, jfr faktapromemoria 2008/09:FPM74). Förslaget innehåller bestämmelser för att effektivisera tillämpningen av Dublinsystemet samt att förbättra skyddet för 7EGT L 316, 15.12.2000, s. 1 (Celex 32000R2725). 8EGT C 254, , s. 1 (Celex 41997A0819). Detta förslag förhandlades i rådet och Skr. 2010/11:29 . antog kommissionen ett nytt förslag till en omarbetad Eurodacförordning samt ett förslag till rådsbeslut, i syfte att ge brottsbekämpande myndigheter åtkomst till Eurodac. I och med Lissabonfördragets ikraftträdande har dock den rättsliga grunden för förslaget till rådsbeslut upphört att gälla, och sannolikt kommer kommissionen därför att lägga fram ett nytt förslag till en ny omarbetad Eurodacförordning. Rådet antog direktiv /9/EG om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna, mottagandedirektivet.9 Mottagandedirektivet innehåller bl.a. allmänna bestämmelser om materiella mottagningsvillkor och principer gällande personer med särskilda behov. presenterade kommissionen ett förslag till omarbetning av mottagandedirektivet (KOM(2008) 815 slutlig, jfr Faktapromemoria 2008/09:FPM77) och förhandlingar om förslaget påbörjades . Syftet med förslaget är att skapa bättre och mer likvärdiga mottagandevillkor för asylsökande inom EU för att på så sätt bland annat minska problemen med sekundära förflyttningar, i den mån dessa är hänförliga till brister i och ojämlikheter mellan de nationella mottagandesystemen. I sitt förslag till omarbetat mottagandedirektiv lyfter kommissionen särskilt fram behovet av att införa tydligare bestämmelser än i det nuvarande direktivet och föreslår en precisering av miniminivåerna beträffande de materiella mottagandevillkoren. Kommissionen föreslår även utförliga bestämmelser om förfarandet och möjligheten att ta asylsökande i förvar samt procedurer för omedelbar identifiering av personer med särskilda behov. Direktivet om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare Enligt rådets direktiv /109/EG av om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning10 ska tredjelandsmedborgare kunna få en särskild status laglig vistelse i en medlemsstat. Flyktingar och alternativt skyddsbehövande undantas från direktivets tillämpningsområde. har genomfört direktivet (prop. 2005/06:77, bet. 2005/06:SfU9, rskr. 2005/06:191) på så sätt att en person som har bott i med permanent uppehållstillstånd har rätt att, under vissa förutsättningar, beviljas denna särskilda ställning (5 a kap. utlänningslagen). Eftersom en person som har bott i med permanent uppehållstillstånd i 9EUT L 31, , s. 18 (Celex 32003L0009). 10EUT L 16, 23.1.2004, s. 44 (Celex 32003L0109). normalfallet kan bli svensk medborgare har få ansökningar om ställning Skr. 2010/11:29 som varaktigt bosatt kommit in till . presenterade kommissionen ett förslag (KOM(2007) 298 slutlig, jfr Faktapromemoria 2006/07:FPM108) om att utöka direktivets räckvidd till att omfatta även personer som har beviljats internationellt skydd (dvs. flyktingar och skyddsbehövande enligt skyddsgrundsdirektivet). Förslaget har behandlats i rådet och förhandlingarna är ännu inte avslutade. har enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. ett huvudansvar för mottagandet av asylsökande från det att ansökan om asyl lämnas in till dess att ett slutligt beslut avseende asylansökan meddelas och personen tas emot i en kommun eller, vid ett avslagsbeslut, lämnar landet. ansvarar för att ordna boende för de asylsökande som inte ordnar boende på egen hand. boenden för asylsökande, s.k. anläggningsboende, är ofta utspridda i olika bostadsområden i kommunerna och består i huvudsak av lägenheter med självhushåll. Cirka hälften av de asylsökande väljer ett boende som ordnats av i anläggningsboende. Övriga bor hos t.ex. släkt och vänner främst i storstadsregionerna, s.k. eget boende. Vidare prövar behovet av dagersättning och särskilt bidrag till den asylsökande. Därutöver ansvarar för att erbjuda den asylsökande s.k. organiserad sysselsättning, samt att bistå vid bosättning eller återvändande. Vissa insatser inom mottagandet av asylsökande åligger kommuner och landsting. Exempelvis ansvarar kommunerna för förskola, skola och skolbarnsomsorg till asylsökande barn och vissa insatser enligt socialtjänstlagen (2001:453). Landstingen ansvarar för hälso- och sjukvård åt asylsökande enligt lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. Statlig ersättning lämnas till kommunerna och landstingen. Inskrivna i mottagande, antal personer och vistelsetid 20072009 31/12, var i genomsnitt cirka 35 700 personer inskrivna i mottagande. Det är en ökning med (2 094 personer) jämfört med . Organiserad sysselsättning Skr. Organiserad sysselsättning erbjuds asylsökande . Den organiserade sysselsättningen består främst av svenskundervisning, men även av t.ex. undervisning i engelska och datorkunskap. Undervisningen upphandlas centralt av . av de asylsökande deltog i den organiserade sysselsättningen. Asylsökandes deltagande i organiserad sysselsättning För att förstärka arbetslinjen infördes från en ökad möjlighet för asylsökande att arbeta genom en ändring av bestämmelserna om undantag från kravet på arbetstillstånd (AT-UND). För att förbereda ikraftträdandet av lagen (2010:197) om etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare har regeringen uppdragit åt att förstärka kartläggningen av asylsökandes utbildnings- och yrkesbakgrund. Mottagandet av asylsökande ensamkommande barn Kommunerna har ansvar för omhändertagande av och boende för ensamkommande barn. har det övergripande ansvaret för mottagandet av ensamkommande barn och ska teckna överenskommelser med kommunerna om mottagande av barnen. har antalet ensamkommande barn ökat, vilket framgår av nedanstående tabell. Antalet ensamkommande asylsökande barn ökade från 1 510 till 2 250 . har andelen ensamkommande barn ökat från av det totala antalet asylsökande. Majoriteten () är pojkar och av dem var drygt hälften i åldern . Det har främst varit irakiska, afghanska och somaliska barn som sökt asyl i , främst pojkar i åldern . Det är inte bara i som antalet ensamkommande barn har ökat. Flera andra EU-länder och har också sett en ökning. Frågan har därför diskuterats inom EU och kommissionen presenterade en handlingsplan som tillhandahåller en gemensam EU-strategi avseende ensamkommande barn. Denna har följts upp med rådsslutsatser antagna . Det har inte funnits överenskommelser om tillräckligt många platser Skr. 2010/11:29 mellan och kommunerna för att kunna möta den kraftiga ökningen av antalet asylsökande ensamkommande barn. Det har inneburit en ökning av antalet barn i ankomstkommunernas tillfälliga boenden. På förslag av regeringen höjdes därför den statliga ersättningen till kommunerna för boendeplatser. En tillfällig höjning av grundersättningen från till genomfördes för de kommuner som tecknade en överenskommelse med om mottagande av ensamkommande barn . Därutöver infördes också en möjlighet till ersättning för vård enligt socialtjänstlagen av unga upp till , under förutsättning att vården påbörjades . Antalet kommuner som tecknar överenskommelser har, efter bland annat dessa åtgärder, ökat väsentligt, men till följd av fortsatta årliga ökningar av antalet asylsökande ensamkommande barn finns det ett fortsatt behov av fler platser i kommunerna. tog regeringen initiativ till ytterligare åtgärder i syfte att förbättra mottagandet och öka antalet platser i kommunerna. Bland annat förordnade regeringen för en tremånadersperiod en särskild koordinator för mottagandet av asylsökande ensamkommande barn. har också utökat antalet ansökningsenheter för ensamkommande barn till fler kommuner, vilket minskar belastningen på de ursprungligen fyra ankomstkommunerna. Antal asylsökande ensamkommande barn 20052009 Skolgång för barn som vistas i landet utan tillstånd Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att komplettera förslagen i betänkandet Skolgång för alla barn som ska avvisas eller utvisas (SOU 2007:34) genom att bland annat analysera förutsättningarna för och lämna förslag på hur rätten till skolgång samt tillgång till förskoleverksamhet och skolbarnomsorg kan utsträckas till att gälla för fler grupper av barn som vistas i landet utan tillstånd (dir. 2009:71). Utredningen överlämnade betänkandet Skolgång för alla barn (SOU 2010:5) till regeringen . I betänkandet föreslås att rätten till utbildning ska utsträckas till att gälla alla barn och ungdomar, vars vistelsetid i , med eller utan tillstånd, inte kan förväntas bli helt tillfällig. Betänkandet har remissbehandlats och förslagen bereds inom . Hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. Regeringen har utsett en särskild utredare (dir. 2010:7) som ska göra en översyn av hur den reglering som avser hälso- och sjukvård åt asylsökande, personer som håller sig undan verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning samt personer som befinner sig i utan att ha ansökt om nödvändiga tillstånd för att vistas i landet kan göras mer ändamålsenlig än . förslag som innefattar såväl vilken omfattning som på vilka villkor de berörda grupperna ska erhålla sådan vård. Utredaren ska fästa särskild vikt vid barns behov. har ansvar för att övergripande verka för att det finns en beredskap och kapacitet i landet att ta emot skyddsbehövande m.fl. som beviljats uppehållstillstånd. ska dessutom vid behov medverka vid bosättningen, teckna överenskommelser med kommunerna om mottagandet av nyanlända samt betala ut ersättning till kommuner och landsting. När lagen (2010:197) om etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare träder i kraft övergår det huvudsakliga ansvaret för arbetet med bosättning från till Arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingen ansvarar för att vid behov anvisa plats för bosättning i en kommun till de nyanlända som har rätt till en etableringsplan. Länsstyrelserna förhandlar med kommunerna om mottagande av nyanlända. Verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut Regeringen har gjort särskilda satsningar för att effektivisera återvändandet, bl.a. genom att förstärka och förvaltningsanslag. Regeringen har även gett ansvariga myndigheter , och Kriminalvårdens transporttjänst i uppdrag att samverka och effektivisera återvändandearbetet i syfte att öka antalet personer med lagakraftvunna avvisnings- eller utvisningsbeslut som återvänder. återvände cirka 7 400 personer självmant (2 053 kvinnor och 5 390 män), vilket innebär en ökning med jämfört med . Regeringen har också gett i uppdrag att verka för att ett organiserat mottagande kan ske i hemlandet av de ensamkommande barn som enligt ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning ska återvända. har redovisat hur man, , har genomfört uppdraget bl.a. enligt följande. har förstärkt sitt internationella samarbete och tagit initiativ till Return Platform for Unaccompanied MinorsERPUM, som är ett nytt europeiskt projekt i samarbete med Skr. 2010/11:29 , och . utvecklat samarbete med myndigheter i och vad gäller efterforskning av föräldrar. har även förhandlat med () vad gäller ett återintegrerings- och stödprojekt i . ska lämna en slutlig redovisning. Återetableringsstöd och insatser i hemlandet För att underlätta självmant återvändande till länder som har mycket begränsade förutsättningar för återetablering infördes ett återetableringsstöd genom förordningen (2007:640) om återetableringsstöd för vissa utlänningar. Stödet, som efter ansökan utbetalas av , uppgår till för personer och för barn . Inledningsvis beviljades stöd endast personer som skulle återvända till , , och . Efter har personer från ytterligare ett 20-tal länder och regioner beviljats återetableringsstöd. 1 700 personer återetableringsstöd, främst personer som skulle återvända Regeringen beslutade att ge Statskontoret i uppdrag att följa upp om det införda återetableringsstödet har underlättat Statskontoret har i rapporten återetableringsstödet (2010:4) bland annat bedömt att det finns en mycket begränsad kunskap om stödets effekt och föreslog i rapporten att regeringen bör förtydliga uppdrag att följa upp stödet och hur det påverkar asylsökande och återvändare. Det är även viktigt att främja insatser i hemlandet. har ingått avtal med IOM om reintegreringsinsatser i och Svenska Röda Korset driver i samarbete med bl.a. systerorganisationer i norra , och Kosovo ett projekt för stöd till återvändandes reintegrering. uppföljning (monitoring) efter återvändandet. svarat för huvuddelen av finansieringen. Enligt folkrätten har alla stater en skyldighet att ta tillbaka sina För att underlätta återvändandeprocessen och som ett verktyg för närmare bilateralt samarbete har dock ingått bilaterala återtagandeavtal med vissa länder, bl.a. och 2008. När det gäller EU-samarbetet har rådet gett kommissionen mandat att ingå återtagandeavtal med tredjeländer för att effektivisera Dessa avtal förhandlas av kommissionen och beslutas av rådet och parlamentet. Unionsavtalen har företräde framför eventuella bilaterala återtagandeavtal. Återtagandeavtal på EU-nivå har slutits med , , , , , , f.d. jugoslaviska republiken , Bosnien , , och . Avtalen med Skr. 2010/11:29 och förväntas träda i kraft . Kommissionen förhandlar även med och . Kommissionen har också fått mandat från rådet att ingå återtagandeavtal med och , men formella förhandlingar har ännu inte inletts. En särskild utredare fick i uppdrag att lämna förslag till hur parlamentets och rådets direktiv /115/EG av om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsländerna, återvändandedirektivet,11 ska genomföras i svensk rätt (dir. 2009:1). Utredningen, som antog namnet , gavs även i uppdrag att genomföra en övergripande analys av utlänningslagens bestämmelser om förvar samt lägga fram nödvändiga förslag till författningsändringar eller andra åtgärder. Utredningen har beträffande genomförandet av återvändandedirektivet lämnat ett delbetänkande (SOU 2009:60). Betänkandet bereds inom . ska lämna sitt slutbetänkande . 2.7 Ramprogrammet för solidaritet och förvaltning av migrationsströmmar Europeiska flyktingfonden (ERF III) och Europeiska återvändandefonden (573/2007/EG och 575/2007/EG)12 omfattar perioden 20082013. Tillsammans med gränsfonden och integrationsfonden ingår dessa fonder i det allmänna ramprogrammet Solidaritet och hantering av migrationsströmmar. Det regelverk som styr fondarbetet består av parlamentets och rådets beslut om inrättande av respektive fond, de strategiska riktlinjerna som fastställs av kommissionen, samt de nationella fleråriga och årliga program som ansvarig myndighet i respektive medlemsstat utarbetar och som godkänns av kommissionen. En viss andel av fondmedlen är avsatta för gemenskapsåtgärder samarbete mellan medlemsstaterna för vilka kommissionen utarbetar program. är nationellt ansvarig och attesterande myndighet för flyktingfonden och återvändandefonden. ansvarar för de nationella åtgärder som krävs för att åtnjuta och förvalta medel ur fonderna. Fondernas medel ska förvaltas i enlighet med regelverken och utnyttjas på ett effektivt sätt. ska därvid samverka med 11EUT L 348, , s. 98 (Celex 32008L0115). 12EUT L 144, , s. 1 (Celex 32007D0573) och EUT L 144, , s. 45 (Celex 32007D0575). kommissionen, andra EU-organ, den nationella revisionsmyndigheten . 2010/11:29 () och de myndigheter som är ansvariga för övriga fonder inom ramprogrammet (och ). Samarbete bör också ske med andra relevanta myndigheter och aktörer på migrationsområdet, till exempel frivilligorganisationer och UNHCR. För det nationella samarbetet har en nationell samrådskommitté och en expertgrupp inrättats. har organiserat sitt arbete som nationellt ansvarig och attesterande myndighet för fonderna så att inte bryter mot jävsreglerna när verket ansöker och tilldelas fondmedel. Flyktingfondens allmänna mål är att stödja och uppmuntra medlemsstaternas insatser för att ta emot flyktingar och fördrivna personer och bära följderna av detta genom att medfinansiera de föreskrivna åtgärderna med hänsyn till gemenskapslagstiftningen inom området. Fondmedel ska särskilt främja genomförandet av bestämmelserna i befintlig och framtida gemenskapslagstiftning på asylområdet, exempelvis mottagandedirektivet, asylprocedurdirektivet och skyddsgrundsdirektivet. Flyktingfondens budget för perioden 20082013 omfattar totalt . En viss andel är avsedd som finansiell reserv för att stödja medlemsstaterna i en massflyktsituation eller i situationer med särskilda påfrestningar för medlemsstaterna vid en plötslig tillströmning av personer som kan vara i behov av internationellt skydd. Varje medlemsstat tilldelas en grundbudget på . Därutöver fördelas fondmedlen enligt fördelningsnycklar utifrån antalet asylsökande och vidarebosatta personer. Gemenskapens bidrag till de insatser som stöds av fonderna får normalt uppgå till av totalkostnaden; återstoden ska medfinansieras från offentliga eller privata källor i medlemsstaterna. Insatser som särskilt prioriteras av kommissionen medfinansieras till . I samband med beslutet att inrätta det europeiska stödkontoret för asylfrågor (EASO) ändrades genom parlamentets och rådets beslut beslutet om inrättande av flyktingfonden. Andelen fondmedel för gemenskapsåtgärder minskades från till . Härigenom frigjordes medel för EASO. Exempel på projekt i som beviljats medfinansiering av flyktingfonden är bland annat granskning och utveckling av landinformationssystem (Lifos), en ny arbetsmodell för handläggningen av asylärenden i syfte att minska väntetiderna och öka rättssäkerheten, en introduktionsmodell för kvotflyktingar i fem norrländska kommuner, en nationell handlingsplan för ett värdigt mottagande av ensamkommande barn samt Beyond Borders. Återvändandefondens allmänna mål är att stödja medlemsstaternas ansträngningar för att förbättra alla aspekter av arbetet med återvändande. Fondmedel ska användas till att utveckla program för stöd till återvändande i medlemsstaterna, öka medlemsstaternas samarbete inom återvändande samt främja effektiva och gemensamma riktlinjer för återvändande. Syftet med fonden är att stödja medlemsstaternas ansträngningar att förbättra arbetet med att verkställa avvisnings- och utvisningsbeslut, framför allt genom att stödja upprättande och förbättringar av organisation och genomförande av återvändandeförfaranden i medlemsstaterna, stärka samarbetet mellan medlemsstaterna i detta arbete samt säkerställa en effektiv och enhetlig tillämpning av gemensamma standarder för återvändanden. Återvändandefondens totala budget är för perioden 20082013. Även från denna fond tilldelas varje medlemsstat en grundbudget på . Resterande medel ur återvändandefonden fördelas bland annat utifrån antalet personer som meddelats avvisningsbeslut i respektive medlemsstat. Bestämmelserna om hur stora delar av insatserna som kan gemenskapsfinansieras är desamma för Återvändandefonden som för Flyktingfonden. Exempel på projekt i som medfinansieras av återvändandefonden är bland annat återvandring och utveckling samt förstudier för ett flerårigt utvecklingsarbete med fokus på självmant återvändande och för ett rättssäkert och effektivt verkställighetsarbete. 2.8Övriga frågor rörande skydd bereder skydd genom vidarebosättning för personer som befinner sig i ett land där de inte kan få skydd och inte har tillgång till någon annan långsiktig lösning. Den svenska ordningen för vidarebosättning bygger på att genom statsbudgeten beslutar om hur många personer som ska vidarebosättas och att regeringen sedan fastställer de närmare ramarna för den svenska flyktingkvoten. Kvoten har omfattat 1 900 personer . är ansvarig myndighet och beslutar om vidarebosättning av flyktingar och andra skyddsbehövande efter förslag från UNHCR. I undantagsfall får vidarebosättning även ske efter förslag från svenska utlandsmyndigheter. I uppdraget ingår även att söka identifiera flyktingsituationer där vidarebosättning kan användas strategiskt och vidta åtgärder som bidrar till en lösning av främst utdragna flyktingsituationer som är eller annars riskerar att bli permanenta. Inom EU finns förutom numera elva medlemsstater som regelbundet erbjuder vidarebosättning. Sex medlemsstater har påbörjat nationella vidarebosättningsprogram . verkar för att fler länder ska bli permanenta vidarebosättningsländer och har också varit drivande för att inrätta ett gemensamt Skr. 2010/11:29 vidarebosättningsprogram för EU. lade kommissionen fram ett förslag om att inrätta ett gemensamt vidarebosättningsprogram för EU (KOM(2009) 447 slutlig) samt förslag till finansieringsmekanism för detta genom förändringar i Europeiska flyktingfonden (ERF III) (KOM(2009) 456 slutlig). Förslaget förhandlades inom rådet under det svenska EU- ordförandeskapet vilket utmynnade i en i huvudsak överenskommen text mellan medlemsstaterna. Det återstår fortfarande förhandlingar mellan parlamentet, rådet och kommissionen innan beslut om inrättande kan fattas. har, genom , varit ordförande i och trepartsamtal för vidarebosättning . Under ordförandeskapet, som avslutades , har tillsammans med UNHCR presenterat ett förslag på ett ökat strategiskt användande av vidarebosättningsverktyget. Syftet är att söka använda de runt 100 000 vidarebosättningsplatser som står till FN:s förfogande runt om i världen på ett sätt som kan ge nytta för fler personer än de berörda, t.ex. genom tillgång till ökat skydd i vistelselandet för kvarvarande flyktingar. Skydd i närområdet: EU:s regionala skyddsprogram EU:s regionala skyddsprogram syftar till att skapa förutsättningar för och öka möjligheterna till varaktiga lösningar för flyktingar genom återvändande till ursprungslandet, integration i värdlandet eller vidarebosättning till ett tredje land. Skyddsprogrammen ska öka kapaciteten i områden som ligger nära flyktingarnas ursprungsregioner. Pilotprogram har genomförs i , , och . Efter en utvärdering av pilotprojekten som lades fram har dessa skyddsprogram förlängts. Dessutom har det tillkommit två nya program, det ena i området kring och det andra i . stödjer EU:s regionala skyddsprogram. Förhoppningen är att skyddsprogrammen ska bli ett strategiskt komplement till andra former av humanitärt stöd och kapacitetsuppbyggnad. Granskningar av och klagomål mot i utlännings- ärenden hos internationella organ redovisar till och granskas regelbundet av FN och andra internationella organisationer vad gäller hur regeringen uppfyller sina internationella åtaganden till skydd av de mänskliga rättigheterna. Regeringen tar slutsatserna från dessa organ på största allvar, vilket bidrar till ett förbättrat skydd av de mänskliga rättigheterna i . Den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (), för de mänskliga rättigheterna och mot tortyr är exempel på organ som har behörighet att pröva enskilda klagomål mot en stat. De kan granska bl.a. om en avvisning eller utvisning strider mot statens åtaganden enligt den Skr. 2010/11:29 konvention som organet i fråga är behörigt att övervaka. är behörig att pröva klagomål från enskilda mot samtliga stater som är anslutna till den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). I utlänningsärenden kan pröva om en avvisning eller utvisning strider mot t.ex. artikel 2 (rätt till liv), artikel 3 (förbud mot tortyr) och artikel 8 (rätt till skydd för privat- och familjeliv) i . är folkrättsligt förpliktat att respektera de domar som meddelas av . har drygt 30 av de med regeringen kommunicerade klagomålen i utlänningsärenden avvisats av domstolen som uppenbart ogrundade. har ca 30 klagomål avskrivits av andra orsaker (klaganden har t.ex. återkallat ärendet efter att ha fått uppehållstillstånd). har, sedan tillträdet till konventionen och fram till , fällts av i utlänningsärenden, efter att domstolen funnit att en verkställighet av utvisningsbesluten skulle innebära en kränkning av artiklarna 2 och 3.