prop · GX03105 · 2010-03-17 00:00:00 — I motiven till regleringen om juridiskt biträde anförs att svensk lagstiftning uppfyller krav då det i princip är obligatoriskt med juridiskt biträde vid bevistalan i domstol enligt 38 § LUL. Införandet av möjligheten till juridiskt biträde på ett tidigare stadium innebär därför endast en ytterligare förstärkning av rätten till biträde (prop. 2005/06:165 s. 116). Regeringen vidhåller denna bedömning. 5.6Förfarandet vid utredning m.m. 5.6.1Ansvarsfördelning mellan polis och åklagare m.m. Regeringens bedömning: Reglerna om ansvarsfördelning mellan polis och åklagare bör inte ändras. Detsamma gäller övriga bestämmelser i 32 § första, tredje och fjärde styckena LUL om förfarandet vid en utredning enligt 31 § LUL. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte något att invända mot Skälen för regeringens bedömning: Av 32 § första stycket LUL följer att vissa bestämmelser i om förundersökning i tillämpliga delar ska gälla vid utredning enligt 31 § LUL. tillämpas bestämmelserna i 23 kap. RB om objektivitet, om närvaro av annan vid förhör, om vem som ska leda förhör och om underlåtenhet att inställa sig till förhör. Enligt 32 § tredje och fjärde styckena LUL ska utredningen, om det inte möter hinder, ledas av en polis eller en åklagare som är särskilt lämpad för uppgiften och om barnet återkommer efter att ha begått nya brott ska om möjligt samma polismän och åklagare anlitas för den nya utredningen. Av hänvisningen i 32 § första stycket LUL till 23 kap. 3 § RB följer bl.a. att såväl polismyndigheten som åklagaren är behörig att inleda en En närmare reglering av när polis respektive åklagare ska leda utredningen ges i och föreskrifter och allmänna råd om ledning av förundersökning i brottmål Prop. 2009/10:105 (ÅFS 2005:9, RPSFS 2005:11, FAP 403-5). polis ska leda utredningar enligt 31 § LUL när brottet är av enkel beskaffenhet och något undantag inte är tillämpligt. I annat fall ska utredningen ledas av åklagare. Exempel på brott som anses vara av enkel beskaffenhet är stöld, misshandel och skadegörelse. När misstankar förekommer mot personer både under och ska åklagaren leda samtliga utredningar som berör den aktuella gärningen eller gärningsmannen, om åklagare enligt lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare eller ÅFS 2005:9 ska vara förundersökningsledare eller utredningsledare i någon del. Ett annat skäl för åklagaren att inträda som förundersökningsledare kan vara att frågan om bevistalan aktualiseras. Vad gäller utredningar som rör personer som är är det åklagarens uppgift att värdera bevisningen och fatta beslut i åtalsfrågan. När det gäller en utredning enligt 31 § LUL har åklagaren inte någon sådan funktion att fylla eftersom lagföring inte kan komma ifråga. Detta kan å ena sidan anses tala för att polisen skulle ges möjlighet att i större utsträckning leda utredningar enligt 31 § LUL än vad som följer av nuvarande reglering. Å andra sidan kan det av rättssäkerhetsskäl vara motiverat att åklagare har ansvaret för sådana utredningar när det gäller brott som inte kan anses vara av enkel beskaffenhet. Utredningen har vid en samlad bedömning kommit fram till att bestämmelsen i 32 § LUL i dessa delar är lämpligt utformad. Remissinstanserna har inte haft några invändningar i denna del. Regeringen finner för sin del inte skäl att göra någon annan bedömning. Det innebär således att fördelningen mellan polis och åklagare av utredningar enligt 31 § LUL ska göras på samma grunder som enligt nuvarande ordning. och föreskrifter ska även fortsättningsvis närmare bestämma hur de grundläggande reglerna om arbetsfördelningen i 23 kap. 3 § RB ska tillämpas. Utredningen har inte föreslagit någon ändring av bestämmelserna i 32 § första, tredje och fjärde styckena LUL i övrigt. Remissinstanserna har inte yttrat sig i dessa delar. Regeringen finner inte heller skäl att ändra dessa bestämmelser. 5.6.2Kravet på skyndsam handläggning Regeringens förslag: En utredning om brott som barn misstänks för ska bedrivas med särskild skyndsamhet och avslutas så snart det kan ske. Utredningen får inte pågå än , om det inte är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har föreslagit att tidsfristen ska räknas från den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändningar, med undantag för (JO) som tillstyrker att en frist införs men ifrågasätter om den bör vara så JO och kommun påpekar att polis och åklagare redan har svårigheter att hålla de tidsfrister som finns för unga lagöverträdare och att rättsväsendet därför måste tillföras ökade resurser för att förslaget ska kunna realiseras. anför att det finns skäl att vid en översyn av de olika tidsfristerna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare överväga att införa en enhetlig tidsfrist. Skälen för regeringens förslag: En utredning enligt 31 § LUL ska bedrivas med särskild skyndsamhet (32 § andra stycket LUL). I förarbetena till 32 § LUL uttalas att det är väsentligt att utredningar som gäller barn handläggs med största möjliga skyndsamhet, varvid hänsyn måste tas till barnets ålder och utvecklingsnivå. Det framhålls vidare att omständigheterna i dessa utredningar kan vara mycket varierande. Någon generell tidsfrist infördes därför inte. För att understryka vikten av att utredningen inte drar ut infördes i stället kravet på särskild skyndsamhet (prop. 2000/01:56 s. 27). Vad gäller barn som är under 18 men ska en förundersökning som huvudregel vara avslutad och beslut i åtalsfrågan ha fattats senast för delgivning av brottsmisstanke. Undantag kan dock göras med hänsyn till att medling ska ske och till utredningens beskaffenhet eller andra omständigheter (4 § LUL). Regeringen anser att en snabb insats från samhällets sida när barn begår brott är lika viktig oavsett om lagföring ska ske eller inte. Det är viktigt att samhällets förhållningssätt när unga begår brott är konsekvent och tydligt. När det gäller unga lagöverträdare är det också av pedagogiska skäl särskilt viktigt med en skyndsam handläggning. Den omständigheten att det inte finns någon bestämd tidsfrist för utredningar enligt 31 § LUL medför att dessa utredningar i praktiken inte prioriteras i lika hög grad som de förundersökningar som rör barn mellan . Mot denna bakgrund och med hänsyn till att regeringen föreslår att polis och åklagare i högre grad än vad som gäller enligt nuvarande ordning ska få befogenheter att inleda utredningar rörande brott som inte är direkt knutna till behovet av insatser av , är det regeringens uppfattning ett en bestämd tidsfrist även bör gälla för utredningar enligt 31 § LUL. När det gäller förundersökningar mot den som inte fyllt räknas, som framgår ovan, tidsfristen för delgivning av brottsmisstanken. Någon formell delgivning av brottsmisstanken görs emellertid inte när det gäller barn . Med hänsyn till det och till att det i utredningar enligt 31 § LUL är fråga om så varierande situationer bör fristregeln utformas på ett annat sätt. I detta sammanhang bör beaktas att en utredning enligt socialtjänstlagen ska vara slutförd senast (11 kap. 2 § SoL) och att det beträffande förundersökningar där målsäganden är gäller en tremånadersfrist (2 a § förundersökningskungörelsen). Mot bakgrund av det anförda föreslår regeringen, att det utöver skyndsamhetskravet i 32 § andra stycket LUL införs en bestämmelse om att en utredning enligt 31 § LUL ska vara avslutad så snart det kan ske och att den inte får pågå . Tidsfristen bör vara försedd med ett undantag liknande det i 4 § LUL. Tidsfristen ska därmed få överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Det kan finnas anledning att, som påpekat, Prop. 2009/10:105 återkomma till frågan om en samlad översyn av de olika tidsfrister som gäller när målsäganden eller den misstänkte är . Regeringens bedömning och förslag: Bestämmelsen om bevistalan ändras så att , i stället för , får göra en framställning om bevistalan. I övrigt bör bestämmelsen inte ändras annat än i redaktionellt hänseende. Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har inte föreslagit att ska få göra en framställning om bevistalan. Remissinstanserna: () tillstyrker förslaget. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens bedömning och förslag: Under vissa omständigheter kan en domstol vid en s.k. bevistalan pröva om ett barn har begått en brottslig gärning (38 § LUL). Åklagare får föra en sådan talan efter framställning av socialnämnd, länsstyrelse eller vårdnadshavare om det krävs ur allmän synpunkt. Domstolens avgörande sker genom dom i vilken ska anges om domstolen funnit styrkt att den unge begått gärningen eller inte. Utredningen har inte funnit skäl att ändra bestämmelsen i 38 § LUL. Remissinstanserna har inte haft några invändningar i denna del. Sedan lagens tillkomst har bl.a. länsstyrelserna haft möjlighet att göra en framställning om att åklagare ska föra bevistalan. har dock länsstyrelsernas tillsynsansvar inom område förts över till (prop. 2008/09:160). Med anledning av detta bör länsstyrelsernas möjlighet att göra en framställning om bevistalan upphöra och i stället ges denna möjlighet. I övrigt gör regeringen ingen annan bedömning än utredningen men föreslår en redaktionell ändring av bestämmelsen som en följd av de nya bestämmelserna om tvångsmedel. Regeringens förslag: När en utredning enligt 31 § LUL har avslutats ska protokoll över denna sändas till socialnämnden oberoende av på vilken grund utredningen har inletts. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inte något att invända mot det. Kommuner och Landsting anför att om utredning har skett för att avgöra behovet av åtgärder och det är uppenbart att det under utredningen inte framkommit något som talar för ett sådant behov, bör undantag göras från Prop. 2009/10:105 dokumentationsskyldigheten. Skälen för regeringens förslag: När en utredning inletts på den grunden att den kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser med avseende på den unge, ska protokoll över utredningen sändas till socialnämnden sedan utredningen avslutats (37 § LUL). Det finns emellertid inte någon skyldighet för polisen att till socialnämnden sända protokoll över utredningen om denna inletts med stöd av någon av de andra grunderna i 31 § LUL. Det kan dock vara av stort värde för att få ta del av resultatet av utredningen oavsett på vilken grund denna har inletts, då det under utredningens gång kan ha framkommit omständigheter som bör känna till. Regeringen anser därför att ett protokoll över utredningen alltid ska skickas till socialnämnden, oberoende av på vilken grund en utredning har inletts. En sådan reglering är i linje med bestämmelsen i 34 § första stycket LUL som föreskriver att socialnämnden ska underrättas i samtliga fall en utredning enligt 31 § LUL har inletts. 5.7.1Bör möjligheten att använda redan tillåtna tvångsmedel utökas? Regeringens bedömning: Bestämmelserna om brottsmisstänkta barn under som rör hämtning, medtagande till förhör, gripande och kvarhållande bör inte ändras. Inte heller bör bestämmelserna om beslag, husrannsakan, kroppsvisitation, fotografering och tagande av fingeravtryck när det gäller dessa personer ändras. urinprovstagning i 27 § lagen om straff för smuggling. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens bedömning Hämtning, medtagande till förhör, gripande och kvarhållande Av 32 § LUL följer att bestämmelserna i om hämtning och medtagande till förhör kan tillämpas även på den som inte uppnått Vidare får, enligt 35 § LUL, den som före 15 års ålder har begått ett brott på vilket fängelse kan följa gripas av envar om han eller hon anträffas på bar gärning eller på flykt från brottsplatsen. andra stycket i samma paragraf följer att polismyndigheten eller åklagaren ska besluta om den unge ska friges eller hållas kvar Den som är är dock inte skyldig att stanna kvar längre än eller, om det är av synnerlig vikt för utredningen, (23 kap. 9 § andra stycket RB). I 35 § andra stycket LUL föreskrivs vidare att den unge inte får tas i förvar men får hållas kvar enligt 14 § LUL, dock inte längre än efter beslut om Prop. 2009/10:105 frigivning eller, om den unge medtagits till förhör, sedan förhöret Syftet med bestämmelsen i 14 § LUL om kvarhållande är att skyndsamt kunna överlämna den unge till föräldrar, annan vårdnadshavare, en tjänsteman inom eller annan lämplig vuxen person. Vid utredningens kontakter med polis och socialtjänst har det inte framkommit att det finns något behov av att ändra bestämmelserna. Ingen remissinstans har framfört någon annan uppfattning. regeringen gör någon annan bedömning i denna del. Beslag, husrannsakan, kroppsvisitation, fotografi och fingeravtryck Är någon misstänkt för att ha begått ett brott får, om det finns särskilda skäl, beslag, husrannsakan och kroppsvisitation företas samt fotografi och fingeravtryck tas (36 § första stycket LUL). Det är ovanligt att polisen använder husrannsakan och kroppsvisitation Den rapport av Brå som nämns i avsnitt 4.3 visar att sådana åtgärder endast förekommer i av ärendena. Vanligare är att föremål tas i beslag, vilket enligt Brå:s rapport sker i Utredningen har, i samarbete med företrädare för polisen, och , övervägt om de särskilda förutsättningarna för användning av tvångsmedel i 36 § LUL är lämpligt Det har inte framkommit att det finns behov av att genomföra förändringar i något avseende i fråga om nu tillåtna tvångsmedel enligt 36 § LUL. Remissinstanserna har inte heller gett uttryck för något sådant Regeringen bedömer därför att det inte finns något behov av att ändra bestämmelserna i denna del. Bestämmelsen om kroppsvisitation och kroppsbesiktning m.m. i lagen om Av 27 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling följer att kroppsvisitation, ytlig kroppsbesiktning eller urinprovstagning får utföras på en person som det finns anledning att anta har med sig smugglingsvaror eller narkotika in i landet. den som är får dock utföras endast om det finns särskilda Möjligheter att hålla kvar någon för urinprovstagning saknas. Med ytlig kroppsbesiktning förstås i princip en yttre granskning av någons nakna kropp. Genom att bestämmelsen i lagen om straff för smuggling gör det möjligt att kontrollera barn skyddas inte bara samhället mot införsel- eller utförselbrott av allvarligt slag. Kontrollmöjligheten motverkar också att barnet utnyttjas på ett sätt som kränker barnets integritet och människovärde. Kravet att det ska finnas särskilda skäl för ytlig kroppsbesiktning av den som är har sin grund i att speciella integritetshänsyn är påkallade när det gäller barn. Denna reglering överensstämmer med regleringen om tvångsmedel i 36 § I praktiken tillämpas bestämmelsen huvudsakligen vid misstanke Enligt utredningen saknas det skäl att ändra bestämmelsen. 2009/10:105 gör ingen annan bedömning än utredningen i denna del. 5.7.2Bör hemliga tvångsmedel tillåtas mot barn ? Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon möjlighet att använda hemliga tvångsmedel mot brottsmisstänkta barn . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: instämmer i utredningens anför att lagstiftningen bör möjliggöra användning av hemliga tvångsmedel mot personer trots att behovet får anses vara begränsat. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig i denna del. Regeringens bedömning: Hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning, hemlig kameraövervakning och hemlig rumsavlyssning får enligt gällande rätt inte användas mot brottsmisstänkta personer . Hemliga tvångsmedel har sitt främsta värde när det gäller att utreda planerad brottslighet eller brottslighet som utgör ett led i en organiserad verksamhet. Av regeringens årliga skrivelse till rörande hemliga tvångsmedel framgår att tillämpningen av reglerna om hemlig teleavlyssning till övervägande del används vid grova narkotikabrott (skr. 2008/09:79 s. 16). Sådan typ av brottslighet är i allmänhet planerad och brottsplanen involverar flera personer. En förutsättning för att avlyssningen ska ge förväntat resultat är normalt att flera personer är inblandade i brottet eller åtminstone har kännedom om detta. Vid ett spontant brott av en ensam gärningsman är hemlig teleavlyssning därför sällan ett effektivt medel, oavsett hur allvarligt brottet är. Brott som barn misstänks för handlar i allmänhet om resultatet av spontana handlingar. Detta gäller även då barn misstänks för allvarliga brott. Barn och ungdomar begår dock ofta brott tillsammans med andra barn och ungdomar. Ju yngre en brottsaktiv individ är desto oftare har han eller hon en eller flera medbrottslingar. Barns och ungdomars brottslighet saknar dock generellt sett den planläggning som är utmärkande för de fall där t.ex. hemlig teleavlyssning används för straffmyndiga personer. När barn begår mer organiserad brottslighet i kriminella gäng är brottsligheten generellt sett av sådan art att den inte når upp till de påföljds- eller straffvärdenivåer som krävs för att hemliga tvångsmedel ska vara tillåtna ens för straffmyndiga personer. Såsom påtalat kan det inte uteslutas att det finns enstaka ärenden med mycket unga brottsmisstänkta där brottet är av den karaktären att de formella förutsättningarna för hemliga tvångsmedel är uppfyllda om den misstänkte hade varit . Det torde dock vara fråga om ett mycket begränsat antal fall. Behovet av att kunna använda hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning, hemlig kameraövervakning eller hemlig rumsavlyssning när det gäller barn under som misstänks för brott får således bedömas som så begränsat att det enligt regeringens uppfattning inte finns skäl att införa en möjlighet att använda dessa tvångsmedel mot barn . Kroppsbesiktning vid särskilt allvarlig brottslighet Regeringens förslag: Kroppsbesiktning ska kunna företas mot barn under som skäligen kan misstänkas för brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , om åtgärden är av synnerlig vikt för att klarlägga omständigheterna kring brottet. Detsamma ska gälla vid straffbelagt försök, straffbelagd förberedelse och straffbelagd stämpling till sådana brott. Den unge som ska kroppsbesiktigas ska få hållas kvar för ändamålet eller om det finns synnerliga skäl, ytterligare tre Kroppsbesiktning ska inte få verkställas eller bevittnas av någon annan än en läkare, en legitimerad sjuksköterska eller en person som är av samma kön som den unge. Kroppsbesiktning som enbart innebär att blodprov, alkoholutandningsprov eller salivprov för DNA-analys tas på den unge, ska dock få verkställas eller bevittnas av någon som inte är av samma kön som den unge. Regleringen om behörig beslutsfattare ska vara densamma som den för straffmyndiga personer. Regeringens bedömning: Kroppsbesiktning genom att man tar salivprov på någon annan än den som är skäligen misstänkt för brott bör inte införas för barn . Detsamma gäller salivprov för registrering i och utredningsregistret. Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer med regeringens med undantag för att utredningen inte inkluderat försök, föreberedelse och stämpling i sitt förslag. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som yttrat sig i denna del tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändningar, bl.a. , , Kommuner och Landsting, och . Justitiekanslern kan acceptera förslaget mot bakgrund av den restriktivitet det omgärdas av. anför däremot att för stor restriktivitet omgärdar förslaget och anser bl.a. att kroppsbesiktning i form av salivprovtagning för DNA-analys ska kunna utföras vid alla brott med fängelse i straffskalan. salivprovtagning på annan person än misstänkt i enlighet med 28 kap. 12 b § RB bör tillåtas för barn . , och Rädda barnen är negativa till utredningens förslag att införa en möjlighet till fullständig kroppsbesiktning mot bakgrund av den integritetskränkning åtgärden anser att barn inte bör få Skälen för regeringens förslag och bedömning Bör kroppsbesiktning tillåtas för personer ? I 28 kap. RB finns bestämmelser om kroppsbesiktning avseende Med kroppsbesiktning avses undersökning av människokroppens yttre och inre samt tagande av prov från människokroppen och undersökning av sådana prov. Den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa får kroppsbesiktigas bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller förvar eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet. Enligt gällande reglering i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare är det inte tillåtet att företa kroppsbesiktning av någon som är . Som regeringen framhåller i avsnitt 5.2.1 finns det vid allvarliga brott begångna av barn regelmässigt ett starkt intresse av att få närmare kännedom om hur brottet har utförts. I nämnda avsnitt föreslås därför att det införs en presumtion för att en utredning enligt 31 § LUL ska inledas när barn misstänks för ett brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller för försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott om sådan gärning är belagd med straff. Det är av stor vikt, inte minst med hänsyn till den unge, att sådana utredningar bedrivs så effektivt och med så hög kvalitet som möjligt. Till skillnad mot vad som anförs i avsnitt 5.7.2 om hemliga tvångsmedel kan kroppsbesiktning vara ett verkningsfullt tvångsmedel för att klarlägga omständigheterna kring ett brott som ett barn är misstänkt för. Den tekniska utvecklingen har i fråga om t.ex. jämförelseanalyser varit framgångsrik och de praktiska möjligheterna att använda tekniken har ökat. Den kan exempelvis användas om det har hittats spår på brottsplatsen eller brottsoffret av DNA eller annat material. För att en jämförelseanalys av DNA ska kunna genomföras fordras att kroppsbesiktning genom saliv- eller blodprov kan företas mot den unge som misstänks för brottet. Även för att kunna jämföra spår av annat material, t.ex. fibrer och glassplitter, som hittats på brottsplatsen kan kroppsbesiktning behöva företas mot en misstänkt gärningsman. För att en utredning som inleds med stöd av den föreslagna presumtionen i 31 § LUL, dvs. vid misstanke om brott med fängelse i straffskalan, ska kunna bedrivas så effektivt som möjligt och i största möjliga utsträckning klarlägga omständigheterna kring brottet bedömer regeringen att det finns behov av att använda kroppsbesiktning. Detta behov ska ställas mot det intrång i den personliga integriteten som åtgärden innebär för den unge. Kroppsbesiktning innebär ett integritetsintrång som är av varierande art och omfattning beroende på vilken åtgärd som vidtas. Undersökande av kroppens håligheter genom en läkarundersökning torde utgöra den mest integritetskränkande formen av kroppsbesiktning, medan t.ex. ett tagande av blodprov får anses måttligt integritetskränkande. Barn i den aktuella åldern befinner sig i en känslig period av sin utveckling och ett särskilt hänsynstagande till den personliga integriteten är därför motiverad. Med hänsyn till detta bör kraven för att få utföra åtgärden på ej straffmyndiga personer vara högre ställda än för personer . Som framgår ovan anser regeringen att behovet av att använda kroppsbesiktning mot barn främst gör sig gällande i sådana utredningar som inleds med stöd av den föreslagna presumtionsregeln i 31 § LUL. Mot bakgrund av detta bör kroppsbesiktning av barn bara kunna komma i fråga vid sådan särskilt allvarlig brottslighet som omfattas av denna regel.