prop · GX03210 · 2010-04-15 00:00:00 — Även om rätten till insyn inte gäller andra anmälare än patienter och närstående till patienter kan myndigheten, om inte bestämmelser om sekretess lägger hinder i vägen, ge även andra anmälare, exempelvis en patientorganisation som har framfört generella klagomål mot en viss verksamhet, en möjlighet att ta del av det som tillförts ärendet. Ett sådant förfarande kan vara lämpligt och är i linje med stats- maktens uttalade vilja att den offentliga förvaltningen ska vara så öppen och transparent som möjligt. Med begreppet närstående ska förstås den eller de som står patienten närmast. Vilka dessa är får avgöras från fall till fall. Vanligtvis är det familjen, annan nära släkt eller sammanboende men det kan också vara en nära vän. För att vänner ska anses vara närstående ska det dock vara fråga om en djup vänskap. Enbart bekanta eller vanliga goda vänner kan inte anses vara närstående (jfr prop. 1993/94:149 s. 69). Av andra stycket framgår att vårdgivaren som regel ska höras i ärendet även om det är en enskild yrkesutövare som avses med klagomålet. Av tredje stycket framgår att inte behöver iaktta under- Prop. 2009/10:210 rättelseskyldigheten i de fall myndigheten avstår från att utreda ett ärende med stöd av 7 kap. 12 §. Rätten till insyn gäller däremot även i de fallen. Enligt fjärde stycket begränsas rätten att ta del av uppgifter och under- rättelseskyldigheten av vad som stadgas i 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL. Enligt detta lagrum hindrar sekretess, utom i vissa undantagsfall, inte att en enskild eller en myndig- het, som är part i ett mål eller ärende hos en annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen, tar del av en handling eller annat material i målet eller ärendet. När det gäller andra än dem som omfattas av rätten till insyn och av underrättelseskyldighet får exempelvis journalhandlingar inte lämnas ut utan att det görs en sekretessprövning enligt 25 kap. 3 § OSL. Såvitt avser anmälningar i klagomålsärenden föreslås ändringar i 25 kap. 8 § och 26 kap. 6 § OSL, se kommentar nedan. 17 § ska, när den översänder handlingar för yttrande, ange inom vilken tid yttrandet ska komma in till myndigheten. Den som ges tillfälle att yttra sig ska upplysas om att ärendet kan komma att avgöras även om inget yttrande kommer in inom föreskriven tid. handläggning är skriftlig. Om det framstår som lämp- ligt ur utredningssynpunkt, får myndigheten inhämta uppgifter muntligt i ett ärende. Uppgifter som inhämtas muntligen och som är av betydelse för utredningen ska dokumenteras. Paragrafen, som saknar motsvarighet i LYHS, syftar bl.a. till att säker- ställa att ärendehandläggningen inte drar ut samt reglerar möjlig- heterna till muntligt förfarande. 18 § ska avgöra klagomål enligt denna lag genom beslut. får i beslut uttala sig om huruvida en åtgärd eller underlåtenhet av vårdgivare eller hälso- och sjukvårdspersonal strider mot lag eller annan föreskrift eller är olämplig med hänsyn till patient- säkerheten. Ett sådant beslut får inte fattas utan att anmälaren och den som klagomålet avser har beretts tillfälle att yttra sig över ett förslag till beslut i ärendet. beslut ska vara skriftligt samt innehålla de skäl som ligger till grund för beslutet. Beslutet ska sändas till anmälaren, den som klagomålet avser samt berörd vårdgivare. Paragrafen är ny i förhållande till LYHS och har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. I första stycket stadgas att ska avgöra klagomål genom beslut. Beslut i klagomålsärenden kan innebära att myndigheten med stöd av 7 kap. 12 § inte finner anledning att göra någon utredning och att anmälan därmed inte föranleder någon åtgärd. Ett beslut kan också, vilket framgår av andra stycket första meningen, innebära att myndigheten efter att ha utrett ärendet har synpunkter på ett visst agerande eller en underlåtenhet att agera eftersom det står i strid med lag eller annan före- skrift eller anses olämpligt med hänsyn till patientsäkerheten. I beslutet Prop. 2009/10:210 kan exempelvis göra ett uttalande om att en viss åtgärd inte har utförts i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet och därigenom rikta kritik mot en eller flera i hälso- och sjukvårdspersonalen eller mot den vårdgivare som bedriver verksamheten. Ett beslut kan å andra sidan också vara friande, dvs. myndigheten har inte funnit något som ger anledning till kritik. Beslutet kan vidare inne- bära att en anmäld yrkesutövare undgår kritik medan hans eller hennes arbetsgivare, dvs. vårdgivaren, får anmärkningar för exempelvis brist- fälliga rutiner i verksamheten. Det bör understrykas att det inte ankommer på myndigheten att ta ställ- ning i straffrättsliga frågor. I 7 kap. 23 och 29 §§ finns bestämmelser om när ska göra anmälan till åtal. Såväl en händelse som medfört eller hade kunnat medföra en vårdskada som en åtgärd eller underlåtenhet som saknar betydelse med hänsyn till patientsäkerheten kan anmälas till och omfattas av ett beslut om kritik. En anmälan kan också omfatta generella klagomål på en viss verksamhet. Om klagomålet saknar direkt betydelse för patientsäkerheten kan dock , med stöd av 7 kap. 12 §, avstå från att utreda ärendet och lämna anmälan utan åtgärd. I andra stycket andra meningen i lagrådsremissen föreslogs att ett ärende inte får avgöras enligt förevarande paragraf utan att anmälaren och den som klagomålet avser har beretts tillfälle att yttra sig över de omständigheter som kommer att läggas till grund för beslutet. I författningskommentaren angavs att detta i praktiken innebär att ska tillställa berörda personer ett utkast till hur man avser att besluta. Lagrådet frågar sig om inte detta innebär att ytterligare omständigheter som parterna måste få del av förs in i ärendet och att ett reviderat utkast till beslut därför måste tillställas parterna innan kan avgöra saken. Ärendet riskerar enligt Lagrådet att aldrig bli avgjort. Om avsikten är att parterna ska yttra sig över ett utkast till beslut bör detta i vart fall framgå av lagtexten. Eftersom beslut inte kan överklagas är det ur rätts- säkerhetssynpunkt viktigt att anmälaren och den som klagomålet avser innan ärendet avgörs ges möjlighet att lämna synpunkter på de omständigheter som grundar sitt beslut på och på de överväganden som myndigheten gör i ärendet. Eventuella missförstånd och oklarheter kan på så sätt redas ut innan beslutet fattas. Fördelarna ur rättssäkerhetssynpunkt med den föreslagna ordningen överväger enligt regeringens mening de administrativa nackdelarna. Regeringen delar emellertid Lagrådets synpunkt att det av lagtexten bör framgå att Social- styrelsen ska ge de berörda tillfälle att yttra sig över ett förslag till beslut. I tredje stycket anges bl.a. att beslut ska vara skriftligt och att det ska innehålla de skäl som ligger till grund för beslutet. Det finns inget generellt krav på att en förvaltningsmyndighets beslut ska vara skriftliga, men enligt 20 § förvaltningslagen (1986:223) ska beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende som huvudregel innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. handläggning av klagomålsärenden innefattar inte myndighetsutövning mot någon enskild. Den nämnda be- stämmelsen i förvaltningslagen är således inte tillämplig. flera skäl till varför beslut i klagomålsärenden alltid ska Prop. 2009/10:210 vara motiverade. Tillsynen och klagomålshanteringen syftar till att göra hälso- och sjukvården säkrare och besluten ska därför vara utformade på ett sådant sätt att de kan utgöra underlag för ett lärande. Det är vidare närmast en anständighetsfråga att den som är föremål för synpunkter vet vad dessa grundar sig på och vilka överväganden som myndigheten har gjort. Även anmälaren har ett berättigat intresse av att beslutet motiveras, särskilt om beslutet innebär att det saknas grund för kritik. Det är då viktigt inte minst för allmänhetens förtroende för hälso- och sjukvården och tillsynsmyndigheten att myndigheten noga vinnlägger sig om att förklara varför en händelse som kanske har påverkat en patient negativt inte resulterar i kritik mot en viss person. Ett klagomålsärende i sig ska inte kunna resultera i ett beslut om att en yrkesutövare ska anmälas till . Konsekvensen av ett beslut i ett klagomålsärende kan däremot bli att öppnar ett ärende i vilket myndigheten enligt bestämmelserna i 8 kap. anmäler en legitime- rad yrkesutövare till med yrkande om t.ex. prövotid eller åter- kallelse av legitimation. Om det står klart för myndigheten redan i klago- målsärendet att den kommer att anmäla en i klagomålet utpekad yrkes- utövare till bör dock detta lämpligen anges upplysningsvis i beslutet i klagomålsärendet. Detta bör också gälla om anser att det finns skäl att vidta ytterligare åtgärder mot en vårdgivare. 19 § Om på eget initiativ inleder en utredning mot en vårdgivare eller mot hälso- och sjukvårdspersonal ska den som berörs av utredningen ges möjlighet att inkomma med yttrande. behöver dock inte höra en patient som berörs av utredningen om det inte finns skäl för det. Innan ett ärende avgörs ska den vårdgivare eller hälso- och sjukvårds- personal som är föremål för utredning ges tillfälle att yttra sig, om det inte är uppenbart obehövligt. I övrigt ska 12 § andra stycket, 17 § och, i tillämpliga delar, 18 § gälla. Paragrafen har ingen motsvarighet i LYHS. Paragrafen rör ärenden som inletts efter initiativ från utan att det föreligger något klagomål enligt närmast föregående para- grafer. Syftet med paragrafen är att markera att myndigheten även i initiativärenden ska involvera dem som berörs av utredningen. I första stycket anges att den som berörs av utredningen ska ges möj- lighet att inkomma med yttrande. Myndigheten behöver dock inte höra den berörda patienten om det inte finns skäl för det. Patienten behöver inte höras om han eller hon enbart berörs perifert eller om ett hörande av patienten saknar betydelse för utredningen. Visar det sig däremot under utredningens gång att en patient sannolikt har drabbats av en vårdskada bör myndigheten kontakta patienten. Enligt andra stycket ska den vårdgivare eller hälso- och sjukvårdsper- sonal som är föremål för utredning ges tillfälle att yttra sig innan ärendet avgörs, om det inte är uppenbart obehövligt. Detta kan exempelvis anses vara fallet om efter att ha inlett ett initiativärende inte Prop. 2009/10:210 finner anledning att gå vidare i utredningen. Vidare framgår att exempel- vis bestämmelsen om att som regel inte ska utreda hän- delser som ligger samt bestämmelserna om muntlig handläggning och om möjligheten att i beslut uttala kritik mot vårdgivare eller hälso- och sjukvårdspersonal är tillämpliga även i de ärenden som själv initierat. Gemensamma bestämmelser om befogenheter 20 § Den som bedriver verksamhet som står under tillsyn enligt detta kapitel och hälso- och sjukvårdspersonalen är skyldig att på Social- styrelsens begäran lämna över handlingar, prover och annat material som rör verksamheten och lämna de upplysningar om verksamheten som styrelsen behöver för sin tillsyn. får förelägga den som bedriver verksamheten eller hälso- och sjukvårdspersonalen att lämna vad som begärs. I föreläggandet får vite sättas ut. Paragrafen, som justerats språkligt i enlighet med Lagrådets synpunkter (se kommentaren till 5 kap. 1 §), motsvarar i sak 6 kap. 9 § LYHS. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 79 ff. och s. 97 samt prop. 1997/98:109 s. 169. 21 § , eller den som styrelsen förordnar, har rätt att inspektera verksamhet som står under tillsyn enligt detta kapitel och hälso- och sjukvårdspersonalens yrkesutövning. Den som utför inspektionen har rätt att få tillträde till lokaler eller andra utrymmen som används för verksamheten, dock inte bostäder. Den som utför inspektionen har rätt att tillfälligt omhänderta handlingar, prover och annat material som rör verksamheten. Den vars verksamhet eller yrkesutövning inspekteras är skyldig att lämna den hjälp som behövs vid inspektionen. Paragrafen motsvarar 6 kap. 10 § LYHS. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 79 ff. och s. 97 f. 22 § Vid sådan inspektion som avses i 21 § har den som utför inspek- tionen rätt att av polismyndigheten få den hjälp som behövs för att inspektionen ska kunna genomföras. Sådan hjälp får endast begäras om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att polisens särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver tillgripas, eller 2.det annars finns synnerliga skäl. Paragrafens första stycke motsvarar 6 kap. 11 § LYHS. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 98. Andra stycket är nytt i förhållande till LYHS, men förtydligar vad som i praktiken gäller . För att motverka att polisens resurser i onödan tas i anspråk för inspektioner enligt 21 § klargörs att biträde av Prop. 2009/10:210 polismyndighet får begäras endast i sådana situationer där det finns ett verkligt behov av polisens särskilda befogenhet att använda våld. Det är den begärande myndigheten som har att pröva om förutsättningar före- ligger att begära biträde av polismyndigheten. Av 10 § polislagen följer bl.a. att en polisman, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, får använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd, om han möts med våld eller hot om våld (p. 1), om det är fråga om att avvärja en straffbe- lagd handling eller en fara för liv, hälsa eller värdefull egendom eller för omfattande skada i miljön (p. 3) eller om polismannen annars med laga stöd t.ex. har att bereda sig tillträde till, avspärra, tillstänga eller utrymma byggnad, rum eller område eller biträda någon i myndighetsutövning med en sådan eller någon liknande åtgärd (p. Den som utför inspek- tionen kan begära biträde av polismyndigheten exempelvis när den verk- samhetsansvarige tidigare satt sig till motvärn eller förklarat sig vägra tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen som används för verk- samheten. Biträde av polismyndigheten ska vidare kunna begäras i andra fall där det finns synnerliga skäl. Åtgärder mot vårdgivare m.fl. 23 § Om får kännedom om att någon har brutit mot en bestämmelse som gäller verksamhet som står under tillsyn, ska myndigheten vidta åtgärder så att bestämmelsen följs och, om det behövs, göra anmälan till åtal. Detsamma gäller om någon som inte tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen har brutit mot någon av bestäm- melserna i 5 kap. 1 § 17. Paragrafen, som i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag, behandlas i avsnitt 10.4 och 10.6. Paragrafen motsvarar i sak 6 kap. 12 § LYHS, med den ändringen att i fortsättningen ska vara skyldig att agera även mot personer som inte tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen och som bedriver verksamhet som avses i 5 kap. Vilka åtgärder som kan vidtas mot vårdgivare anges i 7 kap. 2428 §§. I första hand ska försöka vinna rättelse genom frivilliga åtgärder. Att ett misstag har begåtts eller att vården inte bedrivs så att kravet på god vård uppfylls kan bero på många olika faktorer. Det kan därför vara tillräckligt att för en dialog med vårdgivaren utan att några sanktioner aktualiseras, t.ex. påpekar vik- ten av att rutiner ändras eller att en viss individ ges råd och stöd. Om det däremot är nödvändigt för att trygga patientsäkerheten ska ytterligare åt- gärder vidtas, t.ex. genom föreläggande att vidta rättelse eller, som en sista åtgärd, förbud att bedriva verksamheten. Om det behövs ska an- mälan till åtal göras. Rör det sig om brott mot bestämmelserna i 5 kap. 1 § bör alltid över- vägas att anmäla det inträffade till åtal. Bestämmelser om straff för sådana brott finns i förslaget till 10 kap. 6 §. Lagrådet har anfört att begreppet den som tillhör hälso- och sjuk- Prop. 2009/10:210 vårdspersonalen i vissa angivna paragrafer bör ersättas av hälso- och sjukvårdspersonalen. Regeringen har gjort ett undantag från Lagrådets synpunkter när det gäller ifrågavarande paragraf. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 82 ff. och s. 98. 24 § Om finner att en vårdgivare, eller enhet som avses i 7 §, inte fullgör sina skyldigheter enligt 3 kap. och om det finns skäl att befara att underlåtenheten medför fara för patientsäkerheten eller säkerheten för andra, ska styrelsen förelägga vårdgivaren eller enheten att fullgöra sina skyldigheter om det inte är uppenbart obehövligt. I före- läggandet får vite sättas ut. Detta gäller även verksamhet som avses i 2 § om verksamheten medför fara för patientsäkerheten. Paragrafen, som justerats språkligt i enlighet med Lagrådets förslag, behandlas i avsnitt 10.4. Paragrafen motsvarar delvis 6 kap. 13 § LYHS men har ändrats både språkligt och i sak, dels för att åstadkomma en koppling till vårdgivarens skyldigheter enligt 3 kap., dels för att i jämförelse med nuvarande reg- lering utöka möjligheter att tillgripa föreläggande som sanktionsmedel samt för att markera att föreläggande ska vara huvudregel bl.a. i de fall vårdgivare inte fullgör sina skyldigheter enligt 3 kap. Bestämmelserna är således betydligt mer ingripande än den nuvarande regleringen i LYHS. I paragrafen tydliggörs vidare att Social- styrelsen kan meddela föreläggande även mot enheter för rättspsykia- triska undersökningar. Dessa är inte vårdgivare i lagens mening och om- fattas därmed inte av samtliga bestämmelser i 3 kap., men har en skyldig- het enligt 3 kap. 6 § att anmäla allvarliga skador till följd av säkerhetsbrister i verksamheten till . Om en vårdgivare inte fullgör sina skyldigheter enligt 3 kap., dvs. exempelvis brister i sin kontroll av att verksamheten uppfyller kravet på god vård enligt hälso- och sjukvårdslagen eller tandvårdslagen, under- låter att bedriva ett kontinuerligt och systematiskt patientsäkerhetsarbete eller inte fullgör de anmälningsskyldigheter som föreskrivs i kapitlet, ska utfärda ett föreläggande för vårdgivaren att fullgöra sina skyldigheter. Det krävs dock att det finns skäl att befara att underlåtenheten medför en fara för patientsäkerheten eller säkerheten för andra. Med säkerheten för andra avses skydd mot andra skador än vårdskador, t.ex. att en patient skadar en annan patient eller personal. Beviskravet är förhållandevis lågt och bör vanligtvis anses vara uppfyllt om det står klart att vårdgivare inte bedriver ett systematiskt patientsäkerhetsarbete inom vilket det regelbundet görs riskbedömningar och vidtas patientsäkerhetshöjande åtgärder utifrån identifierade risker för vårdskador samt inträffade händelser som medfört eller hade kunnat medföra en vårdskada. Högre krav bör ställas på vårdgivare i mer risk- fyllda verksamheter. ska inte utfärda ett föreläggande för vårdgivaren eller enheten att fullgöra sina skyldigheter om det är uppenbart obehövligt. Här bör krävas att den som granskas i sin dialog med myndigheten på ett trovärdigt sätt kan visa att bristerna kommer att åtgärdas samt att det har upprättats en konkret handlingsplan med tidsangivelse för när påtalade brister kommer att vara åtgärdade. Har ett tidigare föreläggande Prop. 2009/10:210 inte följts bör alltid ett nytt föreläggande utfärdas i vilket vite sätts ut. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 82 ff. och s. 98 f. 25 § Ett föreläggande enligt 24 § ska innehålla uppgifter om 1.de åtgärder som anser nödvändiga för att de påtala- de missförhållandena ska kunna avhjälpas, samt 2.när åtgärderna senast ska vara utförda. Paragrafen, som delvis motsvarar delvis 6 kap. 14 § LYHS, har utformats i enlighet med Lagrådets yttrande Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 82 ff. och s. 99. 26 § Om ett föreläggande enligt 24 § inte följs och om missför- hållandena utgör en fara för patientsäkerheten eller annars är av allvarligt slag, får helt eller delvis förbjuda verksam- heten. Paragrafen motsvarar delvis 6 kap. 15 § LYHS. Till skillnad från be- stämmelsen i LYHS anges som exempel då allvarliga missförhållanden kan föreligga att de utgör en fara för patientsäkerheten. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 82 ff. och s. 99. 27 § Om det är påtaglig fara för patienters liv, hälsa eller personliga säkerhet i övrigt, får utan föregående föreläggande helt eller delvis förbjuda verksamheten. Paragrafen motsvarar 6 kap. 16 § LYHS, med den skillnaden att det i den nya lagen stadgas att det ska vara fråga om påtaglig fara, dvs. kvali- ficerad fara. Begreppet påtaglig fara och det liknande begreppet påtaglig risk har samma grundkonstruktion och förekommer i flera lagar, bl.a. i 11 kap. , 32 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, 2 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga och i 1 a § lagen (1988:688) om besöksförbud. Gemensamt för dessa bestäm- melser är att de avser situationer där det finns en fara eller risk som är särskilt betydande samt överhängande. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 82 ff. och s. 99. 28 § Om det finns sannolika skäl för att verksamheten helt eller delvis kommer att förbjudas enligt 26 eller 27 § och ett sådant beslut inte kan avvaktas, får tills vidare helt eller delvis förbjuda verksamheten. Ett sådant beslut gäller . Om det finns synnerliga skäl får beslutets giltighetstid förlängas en gång med ytterligare . Paragrafen motsvarar i huvudsak 6 kap. 17 § LYHS. Av andra stycket, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, framgår att det inte är tillåtet att förlänga interimistiska beslut mer än en gång. Förarbeten finns i prop. 1995/96:176 s. 82 ff. och s. 99. Åtgärder mot hälso- och sjukvårdspersonal 29 § Om får kännedom om att hälso- och sjukvårds- personal inte fullgör sina skyldigheter enligt bestämmelserna i denna lag eller någon annan föreskrift som gäller för hälso- och sjukvårds- verksamhet, ska vidta åtgärder för att skyldigheterna ska Om hälso- och sjukvårdspersonal är skäligen misstänkt för att i yrkesutövningen ha begått ett brott för vilket fängelse är föreskrivet, ska , om inte annat följer av 9 kap. 17 §, göra anmälan till Särskilda regler gäller för åtal för brott enligt 8 kap. 3 § andra stycket lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.5. Första stycket, som utformats i enlighet med Lagrådets yttrande, saknar motsvarighet i LYHS. Får kännedom om att en enskild yrkesutövare inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag eller annan föreskrift bör detta alltid föranleda en dialog med berörd vårdgivare såsom ansvarig för att verksamheten bedrivs i enlighet med Det kan t.ex. innebära att myndigheten för vårdgivaren/arbetsgivaren påpekar vikten av att personen i fråga ges råd En underlåtenhet från vårdgivare att åtgärda eventuella missförhållanden som är hänförliga till en anställd kan leda till att ingriper med åtgärder mot vårdgivaren. Bestämmelsen gäller all hälso- och sjukvårdspersonal, både personal som innehar legitimation för yrket och icke legitimerad personal. gäller den förstnämnda personalkategorin kan agera genom att aktualisera någon form av skyddsåtgärd mot honom eller henne, t.ex. prövotid eller återkallelse av legitimation (se vidare 7 kap. 30 §). Rör det sig om en icke legitimerad yrkesutövare saknar Social- styrelsen möjlighet att tillgripa sådana sanktioner. gärder som kan komma i fråga mot en anställd som inte innehar legiti- mation är det därför en fråga för vårdgivaren att ta ställning till. icke legitimerad som legitimerad personal kan dock i beslut framföra kritik mot yrkesutövaren för att denne exempelvis brustit i sina åligganden enligt den nya lagen (se 7 kap. 18 §). Andra stycket motsvarar i huvudsak 6 kap. 19 § första stycket LYHS men har justerats med anledning av att yrkesutövare inte längre ska kunna åläggas disciplinpåföljd i form av varning eller erinran. stämmelsen framgår att skyldigheten att under vissa förutsättningar anmäla hälso- och sjukvårdspersonal till åtal åligger . Skulle emellertid i ett ärende hos myndigheten finna förutsätt- ningar föreligga för åtalsanmälan, är det nämnden som enligt 9 kap. 17 § ska fullgöra anmälningsskyldigheten.