prop · GX03120 · 2010-04-01 00:00:00 — Av punkten 2 framgår att de nya bestämmelserna avseende ersättning för kostnader för sjuklön ska tillämpas för sjuklönekostnader som gäller sjuklöneperiod som påbörjas efter utgången av juni månad 2010. Enligt bestämmelserna i 17 § gäller att sjuklönekostnader ersätts under förutsättning att de under ett kalenderår överstiger den beräknade genomsnittliga årliga sjuklönekostnaden för samtliga arbetsgivare. Lagändringarna föreslås träda ikraft . För att möjliggöra att arbetsgivare ska kunna få ersättning även för sjuk- lönekostnader anges i punkten 3 att vid tillämpning av de aktuella bestämmelserna, som anger förutsättningarna för ersättning för sjuklönekostnader, ska med avseende på tid beaktas och beräknas arbetsgivarens sjuklönekostnader liksom den genomsnittliga sjuklönekostanden för tiden till utgången av . Av punkten 4 framgår att försäkring mot kostnader för sjuklön, enligt den äldre lydelsen av 17 §, inte får tecknas efter utgången av juni månad 2010 och att den äldre lydelsen av paragrafen fortfarande, för , ska tillämpas beträffande försäkringar som tecknats före . När de nya bestämmelserna om ett allmänt högkostnadsskydd träder i kraft kommer således en försäkring som en arbetsgivare har tecknat enligt den äldre lydelsen av 17 § före parallellt att kunna gälla vid sidan om det allmänna högriskskyddet, dock längst till utgången av december månad 2010. Av bestämmelserna framgår också att den äldre lydelsen av 28 § (som innehåller bestämmelser om omprövning och Prop. 2009/10:120 överklagande av beslut enligt lagen om sjuklön) fortfarande tillämpas för beträffande försäkringar som tecknats före . Förslagen behandlas i avsnitt 10.4. 12.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön Ändringarna i 17 och 28 §§ i lagen om sjuklön är av följdändrings- karaktär och föranleds av att socialförsäkringsbalken, som ersätter bland annat lagen (1962:381) om allmän försäkring, träder i kraft . Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:238) om En följdändring har gjorts med anledning av att det införts nya paragrafer En följdändring har gjorts med anledning av att det införts nya paragrafer I paragrafen definieras vem som är att anse som företagare enligt lagen Som företagare anses en person som bedriver sådan näringsverksamhet som avses i 13 kap. 1 § inkomstskattelagen (1999:1229) under förutsättning att denne personligen utför arbete i och har ett väsentligt inflytande över verksamheten. Kravet på att den sökande personligen ska utföra arbete i verksamheten innebär att den sökande måste ha arbetat i verksamheten. avses att den sökande har ett inflytande på verksamheten som varit så starkt att det ekonomiska utfallet till stor del berott på dennes kompetens samt de åtgärder och ställningstaganden som han eller hon har gjort i Som en följd av de nya bestämmelserna avseende definitionen av företagare ändras även rubriken över paragrafen. Förslaget behandlas i avsnitt 8.1. Paragrafen är ny och reglerar när en företagare som överlåter verksamhet fortsätter att anses som företagare enligt lagen om arbetslöshets- Bestämmelsen innebär att sökanden inte kan arbeta kvar i den verk- samhet som överlåtits eller i den förening i vilken medlemskap upphört utan att betraktas som företagare. Sökanden kan heller inte fortsätta att ha ett väsentligt inflytande över verksamheten eller föreningen utan att betraktas som företagare i lagen om arbetslöshetsförsäkring. bär således att han eller hon, efter överlåtelsen, inte får utföra något arbete i verksamheten eller ha ett väsentligt inflytande över verksam- heten för att upphöra att vara företagare enligt 34 §. Förslaget behandlas i avsnitt 8.2. Paragrafen är ny och innebär att en person som vidtar nödvändiga åtgärder i näringsverksamhet på grund av oförutsedda händelser får vidta sådana utan att det bedöms som att han eller hon personligen utför arbete enligt 34 §. Personen kan alltså vidta vissa skyddsinsatser utan att betraktas som företagare i lagen om arbetslöshetsersättning. Med nödvändiga åtgärder avses en begränsad arbetsinsats som inte hindrar den sökande från att stå till arbetsmarknadens förfogande eller från att utföra annat arbete. Med oförutsedda händelser avses situationer som t.ex. tekniska störningar, väderförhållanden eller andra händelser av force majeure karaktär. Förslaget behandlas i avsnitt 8.3.1. Paragrafen är ny och klargör att en person som utför arbete av ideell karaktär i näringsverksamhet får göra detta utan att det bedöms som personligen utfört arbete enligt 34 §. Arbetsinsatser som är naturliga för t.ex. en medlem i en kooperativ ekonomisk förening eller i en bostads- rättsförening och som i regel kan utföras vid sidan av ett arbete medför därmed inte att en person betraktas som företagare i lagen om arbets- löshetsförsäkring. Inte heller den omständigheten att en person har mottagit ett mer symboliskt arvode för sådant arbete bör resultera i en annan bedömning. Förslaget behandlas i avsnitt 8.3.2. Bestämmelsens första stycke anger att en företagare som upphör att bedriva näringsverksamhet ska anses vara arbetslös så snart det inte vidtas några åtgärder i verksamheten. Det görs ingen skillnad på om upphörandet är definitivt eller tillfälligt. Det väsentliga är att det inte vidtas några åtgärder i verksamheten. I de fall en person, inom en och samma verksamhet bedriver verksamheter med olika inriktning, krävs att alla dessa verksamheter ska ha upphört för att sökanden ska anses vara arbetslös. För den företagare som bedriver verksamhet genom flera före- tagsformer krävs att all verksamhet i samtliga näringsverksamheter upphör för att sökanden ska få ersättning. Om verksamheten endast upphört i en av näringsverksamheterna, kan ersättning i vissa fall ändå lämnas om förutsättningarna för bisyssla är uppfyllda, se avsnitt 8.7. Paragrafens andra stycke anger att det ska vara möjligt att vidta vissa skyddsinsatser utan att förlora rätten till arbetslöshetsersättning. Som åtgärder i verksamheten anses därför inte nödvändiga åtgärder som vidtagits på grund av oförutsedda händelser. De åtgärder som får vidtas ska vara desamma som får vidtas enligt 34 b §. Av paragrafens tredje stycke framgår att om näringsverksamheten åter- upptas av företagaren eller närstående till denne införs en väntetid för en upprepad tillämpning av första stycket. Bedömning enligt första stycket kan göras tidigast från det att verksamheten återupptogs. Med närstående avses make, sambo, avkomling och avkomlings make, förälder, syskon, mor- och farförälder, svärmor och svärfar, makes syskon, sambos syskon, syskons make och avkomling, dödsbo som företagaren eller någon av de tidigare nämnda personerna är delägare i. Styvbarn och fosterbarn räknas som avkomling. Det införs även en ny rubrik ovanför denna paragraf. Förslaget behandlas i avsnitt 8.4. Paragrafen, som är ny, klargör att i de fall som arbetslöshet inträffar tidigare än från det att verksamheten återupptogs eller då regeln i 35 § av annan anledning inte är tillämplig, ska företagaren anses som arbetslös när näringsverksamheten vid en samlad bedömning kan anses ha upphört definitivt. Förslaget behandlas i avsnitt 8.4. Bestämmelsen har ändrats så att den innehåller en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om när en företagare ska anses som arbetslös i andra fall än som sägs i 35 och 35 a §§. Förslaget behandlas i avsnitt 8.4. I paragrafen regleras hur underlaget för beräkning av dagsförtjänst för företagare i arbetslöshetsförsäkringen ska bestämmas. Bestämmelsen innebär en ändrad dagsförtjänstberäkning för företagare. När underlaget bestäms för beräkning av företagares dagsförtjänst ska dagsförtjänsten grundas på den inkomst från verksamheten som framgår av den senaste taxeringen. Om det är mer förmånligt för företagaren, ska dagsförtjänsten grundas på den genomsnittliga inkomsten från verksam- heten som föregår inkomståret i den senaste taxeringen. Det införs även en ny rubrik ovanför denna paragraf. Förslaget behandlas i avsnitt 8.5.1. Paragrafen är ny och reglerar hur beräkning av dagsförtjänst får göras då en företagare har lagt ned sin verksamhet från det att verksamheten startade. Bestämmelsen i paragrafens första stycke innebär en utökad möjlighet för företagare att kunna få dagsförtjänsten grundad på inkomst av tidigare anställning när företagaren har lagt ned sin verk- samhet om detta är förmånligare för den sökande. Detta förhållande reglerades i tidigare 37 § första stycket. Ändringarna innebär att perioden under vilken en företagare kan få arbetslöshetsersättning beräknad på tidigare anställning har utökats från 12 månader från det att verksamheten startades. I paragrafens andra stycke regleras när arbetsvillkoret ska anses uppfyllt i de fall dagsförtjänsten ska grundas på tidigare anställning. Enligt 7 § ska inkomstbortfallsförsäkring lämnas till den som varit medlem i en arbetslöshetskassa , under förut- sättning att medlemmen efter det senaste inträdet i kassan uppfyllt arbetsvillkoret enligt 1214 §§. Det tydliggörs att i de fall ersättningen grundas på tidigare anställning ska prövning av om arbetsvillkoret upp- fyllts avse tid i den anställningen. För att inkomstrelaterad ersättning ska kunna lämnas ska således arbetsvillkoret i anställningen ha uppfyllts medan den sökande varit medlem i en arbetslöshetskassa. Om ett arbets- villkor uppfyllts utan att den sökande varit medlem i en arbetslöshets- kassa kan ersättning lämnas enligt grundförsäkringen. Vidare regleras att ramtiden, i de fall ersättningen grundas på tidigare anställning, ska avse de som närmast föregått den månad när den sökande startade sin verksamhet. Förslaget behandlas i avsnitt 8.5.2. I bestämmelsen, som är ny, regleras i första stycket att när dagsförtjänst ska fastställas för personer som kombinerat anställning med företagande enligt 34 § ska dagsförtjänsten grundas på inkomst från både anställningen och verksamheten. Regeln omfattar en person som har varit anställd och företagare enligt 34 § men också en person som varit anställd och därefter varit företagare enligt 34 § eller tvärtom. I bestämmelsens andra stycke klargörs att första stycket inte gäller personer som fått anställning eller näringsverksamhet godkänd som bisyssla eftersom man vid beräkning av dagsförtjänsten inte tar hänsyn till bisyssla. Bestämmelsens tredje stycke innehåller en upplysning om att rege- ringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan meddela före- skrifter om villkoren för fastställande av och rätt till ersättning för personer som kombinerat anställning med företagande enligt 34 §. Det innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan föreskriva särskilda villkor avseende såväl de allmänna villkoren för rätt till ersättning, t.ex. arbetsvillkor, som villkor för hur ersättningen beräknas t.ex. bestämmande av normalarbetstid och dagsförtjänst. Det införs även en ny rubrik ovanför denna paragraf. Förslaget behandlas i avsnitt 8.6. Paragrafen är ny. Bestämmelsen återfanns i tidigare 39 § första stycket och reglerar hur många dagpenningbelopp som ska lämnas till en sökande som inte söker deltidarbete och därmed omfattas av 38 § men ändå är arbetslös under del av vecka som han eller hon söker ersättning. Paragrafen är ändrad så att dess första stycke innehåller en definition av bisyssla. Bestämmelsen återfanns i tidigare 39 § andra stycket. Det klargörs att bisyssla kan avse både anställning och näringsverksamhet. Begreppet heltidsarbete i tidigare 39 § andra stycket ersätts med begreppet heltidssysselsättning för att klargöra att även detta kan utgöras av både anställning och näringsverksamhet som bedrivits på heltid. Av paragrafens andra stycke framgår att den inkomstgräns som Prop. 2009/10:120 reglerades i tidigare 39 § andra stycket endast gäller för att få anställning godkänd som bisyssla. Inkomsten från en anställning som bedrivits jämsides med en heltidssysselsättning får inte i genomsnitt under ram- tiden överstiga ett belopp som motsvarar 6 grundbelopp för att anställningen ska kunna godkännas som bisyssla. inkomstgräns för att få näringsverksamhet godkänd som bisyssla tas bort. Förslaget behandlas i avsnitt 8.7. Paragrafen är ny. I första stycket tydliggörs att det vid beräkning av dagpenningbelopp enligt 38 a § inte ska tas hänsyn till sådan bisyssla som avses i 39 §. Vidare innehåller första stycket en uppräkning av de krav som gäller för att en sökande som fått en bisyssla godkänd ska kunna erhålla arbetslöshetsersättning som sökanden behåller sin bisyssla. Med undantag för inkomstgränsen har förutsättningarna för att få behålla en bisyssla och erhålla arbetslöshetsersättning inte ändrats i sak utan endast ändrats redaktionellt. Paragrafens andra stycke är överförd från tidigare 39 § tredje stycket och har endast ändrats redaktionellt. Förslaget behandlas i avsnitt 8.7. Lagändringarna träder i kraft . För ersättningsperioder för vilken karenstiden enligt 21 § lagen om arbetslöshetsförsäkring har börjat löpa före ikraftträdandet, gäller bestämmelserna i 34, 35 och 39 §§ i sin äldre lydelse. Det innebär att ersättningsperioder som påbörjats vid ikraftträdandet inte påverkas av ändringarna i 34, 35 och 39 §§. 12.7Förslaget till lag om ändring i socialavgiftslagen (2000:980) Sjukförsäkringsavgiften i egenavgifterna sänks som en följd av att karenstiden utökas för försäkrade med inkomst av annat förvärvsarbete. Lagen föreslås träda i kraft . Den nya avgiftsnivån ska inte tillämpas på inkomst som uppburits före ikraftträdandet. För dem som ska betala egenavgifter sammanfaller normalt beskattningsåret med kalenderåret. En särskild övergångslösning behövs därför för det fall den avgiftsskyldige inte kan visa hur stor del av beskattningsårets inkomst som hänför sig till tiden efter . I dessa fall bör så stor del av beskattningsårets inkomst anses hänförlig till tiden efter som svarar mot förhållandet mellan den del av beskattningsåret som infaller och hela beskattningsåret. 12.8Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringsbalken Ändringarna i socialförsäkringsbalken motsvarar och innebär i sak de ändringar som görs i lagen (1962:381) om allmän försäkring. I paragrafens andra strecksats görs en konsekvensändring med anledning av den ändrade rubriken till 27 kap. 27 §. Paragrafen är ny och innehåller en upplysning om att särskilda bestäm- melser om rätt till tillfällig föräldrapenning när denna förmån lämnas på grundval av inkomst av annat förvärvsarbete finns i 35 §. Ändringen i paragrafen motsvarar den ändring som görs i 4 kap. 14 § lagen om allmän försäkring. Ändringen motsvarar den ändring som görs i 4 kap. 14 a § första stycket lagen om allmän försäkring. På grund av de ändringar som görs i 13 kap. 35 och 36 §§ görs en följdändring i paragrafen på så sätt att det däri nu görs en hänvisning till 13 kap. 36 §, istället för till 13 kap. 35 §. Ändringen motsvarar ändringen i 3 kap. 2 § tredje stycket lagen om allmän försäkring avseende bestämmelser om s.k. uppbyggnadsskede för egenföretagare. Paragrafen delas, för tydlighetens skull, upp i tre stycken. Ändringen motsvarar den ändring som görs i 3 kap. 4 § första stycket 1 lagen om allmän försäkring. Ändringen motsvarar ändringen i 3 kap. 7 b § tredje stycket lagen om allmän försäkring. Ändringen i första stycket sker till följd av den ändring som görs i 3 kap. 11 § första stycket lagen om allmän försäkring. I andra stycket görs en följdändring i anledning av den ändring som görs i 27 kap. 27 § socialförsäkringsbalken. Ändringen motsvarar den ändring som görs i 3 kap. 11 § första stycket lagen om allmän försäkring. Ändringarna i båda styckena motsvarar den ändring som görs i 3 kap. § andra stycket lagen om allmän försäkring. Ändringen motsvarar den ändring som görs i bestämmelserna om allmänt högriskskydd i 3 kap. 4 § nionde stycket lagen om allmän försäkring. Ändringen motsvarar ändringen i 3 kap. 4 b § första stycket lagen om Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:111) om Paragrafen är ny och motsvarar punkten 2, första meningen, i ikraft- trädande- och övergångsbestämmelserna till ändringen i 3 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Bestämmelserna innebär att för det fall fråga om ersättning för dagar uppkommer för försäkrad efter det att bestämmelserna i 25 kap. 9 § socialförsäkringsbalken trätt i kraft, men som avser tid före , ska ersättningen baseras på den sjuk- penninggrundande inkomst som gällde före enligt den dåvarande lydelsen av bestämmelserna i 3 kap. 2 § lagen om allmän Paragrafen är ny och motsvarar punkten 2, andra meningen, i ikraft- trädande- och övergångsbestämmelserna till ändringen i 3 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Bestämmelserna i paragrafen innebär att tid för sådan anmälan som anges i bestämmelserna i 25 kap. 9 § socialförsäkringsbalken räknas även före ikraftträdandet. försäkrad egenföretagare som har gjort eller borde ha gjort anmälan för registrering enligt 3 kap. 2 § skattebetalningslagen (1997:483) före ikraftträdandet av socialförsäkringsbalken , ska således tiden räknas med utgångspunkt i denna tidpunkt. Paragrafen är ny och motsvarar punkten 4 i ikraftträdande- och över- gångsbestämmelserna till ändringen i 3 kap. 4 § nionde stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring. Bestämmelserna innebär att vid tillämpning av bestämmelserna i 27 kap. 39 § socialförsäkringsbalken ska, om en försäkrad inom gått miste om sjuk- penning som svarar mot inkomst av annat förvärvsarbete till följd av bestämmelserna i 3 kap. 4 § första stycket 1 i den upphävda lagen (1962:381) om allmän försäkring i deras lydelse före (då den grundläggande karenstiden omfattat endast ), beaktas även sjukperioder och dagar som infallit före . Paragrafen är ny och motsvarar punkten 5 i ikraftträdande- och över- gångsbestämmelserna till ändringen i 3 kap. 4 b § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Bestämmelserna i 3 kap. 4 b § lagen om allmän försäkring om s.k. särskilt högriskskydd återfinns numera i 27 kap. 40 § socialförsäkringsbalken. Den nya bestämmelsen i 4 kap. 5 d § innebär att för försäkrad med sjukpenning som svarar mot inkomst av annat förvärvsarbete ska ett beslut om särskilt högriskskydd som fattats före gälla i en sjukperiod. Sammanfattning av betänkandet Trygghetssystemen för företagare (2008:89) Utredningen har haft i uppdrag att se över företagarnas försäkringsvillkor i trygghetssystemen och lämna förslag på tydligare och bättre regler. Utredningen har också haft i uppdrag att kartlägga hur mycket företagen betalar in till trygghetssystemen i förhållande till hur mycket som betalas ut. Regeringen har särskilt angett att det ska finnas en tydlig koppling mellan den avgift som betalas in och den ersättning som erhålls i sjuk- försäkringen. De första direktiven till utredningen beslutades . Därpå följde ett tilläggsdirektiv och ytterligare ett tilläggsdirektiv . Utredningens arbete i nuvarande konstellation kom igång januari/. Till utredningen har varit knuten en referensgrupp med en representant för varje riksdagsparti. I utredningen har också funnits sakkunniga och experter. Utredningen inledde sitt arbete med att kartlägga förekommande problem i nuvarande bestämmelser. Härvid besöktes och inhämtades synpunkter från ett tjugotal organisationer och myndigheter. Diskussio- ner har också förts med enskilda företagare. Samråd har skett med Utredningen om obligatorisk arbetslöshetsförsäkring, Delegationen mot felaktiga utbetalningar samt med arbetsgrupp för beräkning av sjukpenninggrundande inkomst. Utredningen har också gått igenom regelsystemen i andra EU-länder och i . I betänkandet finns en redogörelse för några av dessa länder. Utredningen redovisar följande förslag, vilka syftar till att åstadkomma likabehandling, förut- sägbarhet, enklare administration, viss valfrihet och ökad trygghet vid framförallt nystart av företag. Egenföretagares (dvs. enskild näringsidkare och fysisk handelsbolags- delägare) inkomst av eget arbete betraktas inom sjukförsäkringen som inkomst av annat förvärvsarbete. De företagare som bedriver närings- verksamhet genom juridisk person, t.ex. aktiebolag, anses som anställda. Deras inkomster av arbete betraktas därför som inkomst av anställning. För att företagare som bedriver näringsverksamhet i olika företags- former ska kunna jämställas inom sjukförsäkringen, bör dessa bedömas utifrån samma utgångspunkt. De företagare som bedriver näringsverksamhet genom juridisk person och som närmast är att likställa med egenföretagare är de som har andelar i s.k. fåmansföretag. avses, enligt inkomstskattelagen (1999:1229), IL, aktiebolag eller ekonomisk förening i vilka fyra eller färre delägare äger andelar som motsvarar av rösterna för samtliga andelar i företaget. Utredningen föreslår att personer som äger av rösterna i fåmansföretag får möjlighet att anmäla till att deras inkomst av arbete ska betraktas som inkomst av annat förvärvs- arbete enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, AFL. företagare som gjort sådan anmälan debiteras arbetsgivaravgifter enligt de avgiftssatser som anges i egenavgifterna och kan välja karenstid. Taxerad inkomst utgör grunden för SGI Utredningen föreslår att SGI för företagare med inkomst av annat förvärvsarbete fastställs utifrån den senaste taxeringen eller, om det är mer förmånligt för den försäkrade, genomsnittet av de två högsta av de tre senaste taxeringsårens inkomster av eget arbete. Det krävs särskilda bestämmelser för att reglera företagares SGI under företags uppbyggnadsskede, vilket föreslås uppgå från det att företagaren gjort eller borde ha gjort en skatte- och avgifts- får företagarens senaste anställningsinkomst läggas till grund för SGI-beräkningen. Uppburen SGI-beräknad ersättning och ersättning från arbetslöshets- försäkringen räknas upp med faktorn 1,25. Hela underlaget räknas sedan om med löneindex som motsvarar löneutvecklingen i landet. skapar neutralitet mellan företagare i olika företagsformer och medför att de fåmansföretagare som valt att få sin inkomst betraktad som inkomst av annat förvärvsarbete, inte kommer i sämre situation än de företagare som inte gör detta val. För att stimulera företagande anser utredningen att det krävs en särskild reglering som gör att företagare alltid tillförsäkras i vart fall sjukpenning på en viss lägsta nivå. Möjlighet att välja karens Utredningen föreslår, efter samråd med företagarnas organisationer, att en generell karens införs för företagare som har inkomst av Utredningen föreslår dessutom att dessa får möjlig- het att välja en längre karenstid än vad som är möjligt . enkelhets skull föreslås valmöjligheterna 30, 90, . av karenstid medför att sjukförsäkringsavgiften sänks. Ändrat delningstal vid tillfällig vård av barn Utredningen föreslår att delningstalet ändras från 365 till 260 vid beräkning av tillfällig föräldrapenning för företagare, dvs. samma beräkningssätt som tillämpas för anställda. Tillfällig föräldrapenning vid förvärvsarbete Utredningen föreslår att tillfällig föräldrapenning ska kunna utges om en förälder ombesörjer vård av sitt sjuka barn genom köp av en så kallad Avsikten med förslaget är att sjuka barn ska få erforderlig vård som förälder ges möjlighet att utföra sitt För att förslaget ska omfatta företagare i samtliga företagsformer, dvs. även de företagare som är att anse som anställda i försäkringens mening, omfattar förslaget alla föräldrar. Det väsentliga för att någon ska anses som företagare enligt lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring, , bör vara att denne bedriver näringsverksamhet enligt 13 kap. 1 § 1 stycket IL. Därtill krävs, liksom enligt dagens regler, att personen ifråga arbetar i verksamheten samt har ett väsentligt inflytande i denna. I vissa fall ska dock kravet på personligt arbete i verksamheten inte anses uppfyllt. Utredningen har funnit att det finns behov av att särskilt reglera vissa situationer då en person, som egentligen uppfyller kraven för att anses