prop · GX03203 · 2010-04-20 00:00:00 — Paragrafen motsvarar i huvudsak 33 § förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor. Nytt är att bestämmelsen reglerar under vilka omständigheter en explosiv vara får överlåtas. En annan nyhet i förhållande till gällande rätt är att den som överlämnar en explosiv vara till annan ska förvissa sig om att mottagaren har rätt att hantera varor av det slag och i den mängd som överlämnandet avser. Detta innebär bl.a. att explosiva varor inte får överlämnas till minderåriga. Ändringen inne- bär också att den som uppdrar åt annan att förvara explosiva varor, utan att överlåtelse sker, måste kontrollera att erforderliga tillstånd finns. Paragrafens första stycke motsvarar 11 § BEX-lagen. I andra stycket anges i likhet med vad som gäller enligt gällande lag att tillstånd inte behövs för hantering av brandfarliga varor som avser trans- port i sådan rörledning för vilken koncession har meddelats enligt lagen (1978:160) om vissa rörledningar eller naturgaslagen (2005:403). Sådan verksamhet ska dock alltid uppfylla kraven enligt denna lag. Paragrafens första stycke motsvarar 22 § förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor. I andra stycket har formuleringen ändrats från att som peka ut en speciell nämnd till att hänvisa till kommunen. Till skillnad från tidigare kommunallag innehåller den nuvarande kommunallagen (1991:900) inga bestämmelser om vilka nämnder som ska finnas i en kommun. Enligt 3 kap. 3 och 4 §§ kommunallagen (1991:900) ska kommunfullmäktige tillsätta de nämnder som behövs för att fullgöra kommunens uppgifter enligt särskilda författningar. En kommuns uppgift kan alltså fullgöras av en eller flera nämnder, se vidare 26 §. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafens första stycke motsvarar i huvudsak 23 § förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor. Av andra stycket framgår att det är kommunerna som är tillståndsmyndighet avseende hanteringen av explosiva varor där Myndigheten för samhällsskydd och beredskap inte är tillståndsmyndighet. När det gäller nationella överföringstillstånd (överföring inom landet) ska kommunerna vara tillståndsmyndighet. Gränsöverskridande överfö- ringstillstånd ska i likhet med vad som gäller enligt BEX-lagen prövas av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Lagrådet har ansett att det behöver klarläggas varför uppdelningen i punkterna 1 och 2 behövs (första stycket). Punktindelningen tydliggör uppdelningen av ansvaret mellan Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och kommunerna. Myndigheten för samhällsskydd och bered- skap ska ansvara för tillstånd gällande tillverkning och ur risksynpunkt närliggande situationer som destruktion. Kommunerna ska svara för den ur risksynpunkt mindre komplicerade hanteringen, som t.ex. förvaring och försäljning. Punkten 2 syftar till att en verksamhetsutövare som t.ex. tillverkar en explosiv vara ska kunna få alla sina tillstånd prövade hos Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, inklusive förvaringstill- stånden. Detta under förutsättning att den övriga hanteringen sker i an- slutning till tillverkningen och det således finns anledning att göra en gemensam bedömning av riskerna med tillverkning respektive förvaring när det sker i anslutning till varandra. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I första stycket, som är nytt, redovisas vad tillståndsmyndighetens pröv- ning ska innefatta. Se avsnitt 8. Andra och tredje stycket motsvaras i allt väsentligt av 14 § första och andra styckena BEX-lagen. I tredje stycket har uttrycket från brand- eller explosionssynpunkt ersatts av uttrycket med hänsyn till brand- eller explosionsrisken samt konsekvenserna av en brand eller en explo- sion. Någon ändring i sak mot vad som gäller är inte avsedd. Bestämmelsen har utformats mot bakgrund av Lagrådets yttrande. Paragrafen motsvarar i huvudsak 15 § BEX-lagen men har skärpts så att huvudregeln ska vara att den som inte följer den reglering som finns ska drabbas av återkallelse av tillstånd. Den som i något väsentligt avseende inte iakttar den reglering som finns om brandfarliga och explosiva varor ska få sitt tillstånd återkallat, enligt punkten 1. Om ett villkor åsidosatts i något mindre betydelsefullt hänseende, eller om det villkor som åsido- satts i och för sig är av mindre vikt, bör återkallelse däremot inte komma ifråga. Endast vid mer allvarliga eller upprepade försummelser från till- ståndshavarens sida bör återkallelse tillgripas. Av punkten 2 följer att ett tillstånd ska återkallas även i andra situationer då det är väsentligt med hänsyn till brand- eller explosionsrisken samt konsekvenserna av sådana händelser. Det kan då handla om tidigare inte uppmärksammade allvarli- ga brister i samband med en tillståndspliktig verksamhet. exempel krävas att ett tillstånd återkallas med hänsyn till omständigheter, som framkommit först efter det att tillståndet meddelas. Det kan därvid både vara fråga om omständigheter kring de farliga varorna som kring själva hanteringen eller verksamheten. Avsikten är, som tidigare, att återkallelse enligt punkt 2 ska ske endast i undantagsfall. Återkallelse enligt punkt 2 ska om det är av väsentlig betydelse med hänsyn till brand- eller explosionsrisken samt konsekvenserna av en brand eller en explosion. Någon skillnad mot vad som gäller med uttrycket från brand- och explosionssynpunkt är inte avsedd. Således ska bedömas sannolikheten för en brand eller explosion samt konsekven- serna av en brand eller explosion. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen anges vem som är tillsynsmyndighet. ska som huvudregel vara samma myndighet som är tillståndsmyndighet. Det är möjligt för en kommun att besluta att frågor om tillstånd och tillsyn ska prövas av olika nämnder för att undvika att samma nämnd svarar för både tillstånd och tillsyn eller för att uppnå effektivitetsvinster med till exempel tillståndsprövning inom plan- och bygglovsområdet. Det andra stycket motsvarar 37 a § andra stycket i förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor. Se vidare avsnitt 8 och 9. Bestämmelsen har till övervägande del utformats i enlighet med Lag- rådets förslag. I bestämmelsen regleras marknadskontrollen över varorna. Denna tillsyn ska Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ansvara för. En sådan tillsyn kan inte överlåtas till kommunerna eftersom en överträdelse av reglerna kan kräva att samtliga varor stoppas i . För produkter som omfattas av harmoniserad gemenskapslagstiftning finns närmare regler om medlemsstaternas utövande av marknadskontroll i Europapar- lamentets och Rådets förordning (EG) nr 765/2008 av om krav för ackreditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/93. Bestämmelsen avser inte att förändra tillsynen enligt utan att komplettera denna. Se även avsnitt 9. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen är ny. Den ålägger Myndigheten för samhällsskydd och be- redskap en skyldighet att samordna tillsynsmyndigheternas verksamhet och att bistå tillsynsmyndigheterna i deras arbete med tillsynen. Myndig- hetens uppgift blir att stödja kommunerna eller de övriga tillsynsmyndig- heterna på det sätt som myndigheten finner lämpligt mot bakgrund av omständigheterna i det enskilda fallet. En mindre kommun som önskar stöd i tillsynsarbetet med en mycket stor anläggning kan komma att be- höva hjälp på ett sätt som skiljer sig från en större kommuns tillsynsarbe- te. Den hjälp som det kan bli fråga om är i första hand teknisk sakkun- skap, rådgivning och information. Tillsynsansvaret ligger dock kvar på tillsynsmyndigheterna dvs. i de flesta fall kommunerna. Den ansvariga tillsynsmyndigheten får i varje enskilt fall avgöra när den behöver begära stöd av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Lagrådets synpunkter, se avsnitt 9.1. Paragrafen motsvarar 17 och 19 §§ BEX-lagen. Bestämmelsen motsvarar 18 § BEX-lagen. Ingen ändring i sak är avsedd. En myndighet ska aldrig tillgripa mer omfattande tvångsåtgärder än som behövs i varje enskilt fall. I enlighet härmed bör ingripanden i första hand ske genom förelägganden och förbud. Ett förordnande om rättelse på den felandes bekostnad bör aktualiseras först om det finns skäl att anta att förelägganden eller förbud, med eller utan vite, inte kommer att åtly- das eller att det inte skulle ske tillräckligt snabbt eller inte skulle leda till åsyftat resultat (se prop.1987/88:101 s. 38). Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen är ny och anger att kommunens uppgifter enligt lagen ska fullgöras av en eller flera nämnder. Vidare ges kommunerna rätt att sam- verka med varandra genom avtal. Motsvarande samverkansmöjlighet för kommunerna finns i 3 kap. 12 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. Det är inte kommunens ansvar som övergår genom avtalet. Avtalet gäller bara själva utförandet av uppgifterna. Se avsnitt 8. Lagrådets synpunkter, se avsnitt 8.2. Paragrafen, som är ny, kommenteras i avsnitt 11. Med tillsyn avses sådan tillsyn som faktiskt utförts av tillsynsmyndigheten. Med provtagning och undersökning av prov avses sådan provtagning och undersökning som tillsynsmyndigheten utför inom sitt tillsynsuppdrag. Avgifterna ska täcka konkreta merkostnader som tillsynsmyndigheten kan få, till exempel för att göra en kemisk analys av ett ämne för att fastställa vad det har för fysikaliska egenskaper. I andra stycket regleras tillsynsavgiften för den marknadskontroll som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ansvarar för enligt 22 §. Bestämmelsen om avgift vid marknadskontroll avser även rätten att ta ut avgift för vara som i och för sig inte är brandfarlig eller explosiv men faller inom ramen för tillsynen, till exempel gasapparater. I 36 § bemyndigas regeringen eller den myndighet regeringen bestäm- mer att meddela föreskrifter om avgifternas storlek. Kommunerna får, när det gäller den egna verksamheten, meddela föreskrifter om avgifter- nas storlek. I bestämmelsen regleras ansvar för brott mot lagen eller mot föreskrifter, som meddelats med stöd av lagen. Fängelse finns endast med i straffska- lan för uppsåtliga eller av grov oaktsamhet begångna brott mot aktsam- hetskravet i 6 §. För övriga brott är påföljden böter. Bestämmelsen har huvudsakligen utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I den föreslagna 28 § andra stycket 1 har dock Lagrådet föresla- git en skrivning om föreskrift som meddelats i anslutning till 36 §. För att undvika missförstånd om det straffbelagda området anser regeringen att ordalydelsen istället ska vara med stöd av 36 §. Detta för att undvi- ka att föreskrifter som inte omfattas av bemyndigande ingår i det straffbelagda området. Se avsnitt 12. Bestämmelsen reglerar brott mot tillståndsplikten. I tredje stycket föreskrivs om grovt brott avseende explosiva varor samt tydliggörs omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömning- en av om brott med explosiva varor ska anses som grovt. Bestämmelsen har utformats mot bakgrund av Lagrådets yttrande. Eftersom uppräkningen av de försvårande omständigheterna vid grovt brott inte är avsedd att vara uttömmande föreslår regeringen en något annorlunda utformning av paragrafens sista stycke. Se avsnitt 12. Samtliga lagens undantag från straffansvar redovisas i denna paragraf. Första stycket motsvarar 21 § andra stycket, andra stycket motsvarar huvudsakligen 21 § fjärde stycket och tredje stycket motsvarar 22 § BEX-lagen. Bestämmelsen har utformats mot bakgrund av Lagrådets yttrande. Se avsnitt 12. Motsvarande bestämmelse finns i 24 § BEX-lagen. Bestämmelsen regle- rar möjligheten att förverka en vara som varit föremål för brott m.m. En viss redaktionell ändring har skett. Någon ändring i sak är inte avsedd. Se vidare avsnitt 13. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Motsvarande bestämmelse finns i 25 § BEX-lagen. Se avsnitt 12.2. Be- greppet anordning förklaras under författningskommentaren till 10 §. Paragrafen motsvarar 26 § BEX-lagen. Vid beredning av tillstånds- ärenden kan känsliga upplysningar om bl.a. enskildas affärsförhållanden förekomma. Det är mycket olämpligt att sådana upplysningar, till exem- pel uppgifter om förvaringsplatser för explosiva ämnen, lämnas ut till allmänheten. Den som bryter mot tystnadsplikten kan enligt 20 kap. 3 § dömas till böter eller fängelse i högst . Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag Av lagen framgår att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och kommunerna ska vara både tillståndsmyndigheter och tillsynsmyndighe- ter (17 och 18 §§ samt 21 och 22 §§). gäller kommunernas beslut motsvarar enligt bestämmelsen vad som gäller enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. ningen avseende Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps beslut motsvarar 28 § andra stycket BEX-lagen. De beslut av kommunerna och Myndigheten för samhällsskydd och be- redskap som kan överklagas är beslut i tillståndsärenden, tillsynsärenden och godkännande av föreståndare, se 9 §, 1720 §§ samt 25 §. Laglighetsprövning får göras av kommunens föreskrifter om avgifter. Sådant överklagande enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900) görs till Se avsnitt 13. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar 29 § BEX-lagen men har omarbetats språkligt. materiella ändringar är avsedda. Regleringen är till för att användas vid säkerhetsrelaterade beslut, dvs. när risken för skador vid hantering m.m. gör det olämpligt att verksamhet sker i avvaktan på slutligt beslut. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I bestämmelsen finns föreskriftsbemyndiganden till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer samt till kommunen. svarar de bemyndiganden som finns i BEX-lagen men har alltså sam- lats i en bestämmelse. I punkten 15 har det tidigare uttrycket från brand- eller explosions- synpunkt ersatts med uttrycket med hänsyn till brand- eller explosions- risken eller konsekvenserna av en brand eller en explosion. ring i sak är dock inte avsedd. I punkten 4 i övergångsbestämmelserna till den nya lagen om brandfarli- ga och explosiva varor anges att, för de varor som på grund av krav i EU- direktiv ska vara CE-märkta, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva om att dessa godkännanden ska visas Denna övergångsbestämmelse avser att reglera de fall där ett godkännande avseende en vara finns, men detta måste ersättas av CE-märkning om ett nytt direktiv införs som kräver sådan märkning. Finns inte reglering om en sådan ordning kommer ett godkännande (som ofta kan löpa ) stå i strid med gällande EU-direktiv. I övrigt, se Punkterna 3 och 4 har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 18.2Förslag till ändringar i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, vapenlagen (1996:67) och lagen (1992:1300) om krigsmateriel 3 § 15 lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, 1 kap. 6 § vapen- lagen (1996:67) och 4 § lagen (1992:1300) om krigsmateriel Ändringarna är en följd av den nya lagen om brandfarliga och explosiva varor. Hänvisningen i bestämmelserna till lagen (1988:868) om brandfar- liga och explosiva varor har justerats med anledning av den nya lagen. Sammanfattning av betänkandet Ny reglering om brandfarliga och explosiva varor (SOU 2006:16) Lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor med tillhörande förordning har inte efter sin tillkomst i tillräcklig utsträckning anpassats till utvecklingen på området. Det finns därför ett allmänt behov av att modernisera och förenkla dem. Utredningen föreslår en ny lag och en ny förordning. Lagen bör inledas med en paragraf som anger lagens syfte som är olycks- förebyggande, skadeförebyggande och brottsförebyggande. Gränsdragning mot lagstiftning om transport av farligt gods För att säkerställa skydds- och säkerhetsnivån i terminalbyggnader och den hantering som sker där föreslås lagen om brandfarliga och explosiva varors tillämpningsområde utvidgat. Lagens krav avseende tillstånd, aktsamhetskrav, utredningskrav, föreståndarkrav, byggnads- anläggnings och anordningskrav och förvarings- och förpackningskrav föreslås bli tillämpliga på sådana byggnader och anläggningar som används i sam- band med transport av farligt gods och för den hantering av brandfarliga och explosiva varor som sker där. Bulktransporter och fartygs och luft- fartygs drivmedel bör däremot falla utanför lagens tillämpningsområde. Hanteringsbegreppet i den föreslagna regleringen bör, i likhet med vad som gäller enligt nuvarande lagstiftning, vara brett och så långt som möjligt överensstämma med lagstiftningen om kemiska produkter. Över- föringsbegreppet, dvs. rätten att förflytta en explosiv vara, föreslås dock bli ett fristående begrepp i lagen och definieras där. Även importbegrep- pet bör definieras i lagen eftersom oklarheter föreligger i fråga om vad som avses. Vidare är en definition av vad som avses med brandfarliga och explosiva varor viktig då den anger ramen för lagens tillämpnings- område samt avgränsning till annan lagstiftning. Det har dock visat sig vara mycket komplicerat att definiera dessa varor och en heltäckande definition angiven i lagtext är nästan omöjlig att ange. Därför förslås att en kortfattad definition av brandfarliga och explosiva varor anges i lag- texten enligt den indelning som följer de internationella reglerna. Därtill föreslås att ges rätt att utfärda föreskrifter där den tekniska beskrivningen uttömmande anger vilka varor som närmare av- ses. Tillståndsgivningen avseende hanteringen av explosiva varor som handläggs av polismyndigheten föreslås överflyttad till kommunerna. Genom en sådan överflyttning av tillståndsgivningen uppstår en samord- ningsfördel. Därtill föreslås kommunerna bli tillståndsmyndighet vid ansökan om sprängning och användning av pyrotekniska varor. Detta beroende på att tillstånd annars kommer att behövas från fler myndighe- ter vid sådan verksamhet eftersom sökanden även hanterar explosiva varor. På grund av samma argument föreslås att explosiva varor som har ett samband med ett vapentillstånd undantas från tillståndsplikten enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor i de fall prövning sker enligt vapenlagen. åläggs en samrådsskyldighet med kom- munen vid tillståndsgivningen enligt vapenlagen (1996:67) när prövning avseende rätt att inneha ammunition sker, om inte omständigheterna i ärendet gör det onödigt. För att likformighet vid tillståndshandläggningen skall uppnås föreslås en reglering som tydliggör vad en tillståndsprövning skall innehålla. Kommunerna föreslås pröva frågor om nationella överföringstillstånd medan föreslås pröva frågor om gränsöverskri- dande överföringstillstånd av explosiv vara. före- slås även pröva samtliga frågor om tillstånd till import av explosiva va- ror. För att vid behov koppla in polisens kompetens avseende ordnings- och säkerhetstänkande bör kommunerna och åläg- gas en informationsskyldighet gentemot polismyndigheten när ett till- ståndsärende avseende explosiva varor anhängiggörs. En bestämmelse föreslås införd som ger en kommun rätt att träffa avtal med en annan kommun om att helt eller delvis ombesörja kommunens uppgifter enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor. Därtill före- slås att kommunen får rätt att delegera beslutanderätten i frågan till en anställd i en annan kommun. Genom denna samverkansmöjlighet skapas förutsättningar för de små kommunerna att klara uppgifter som inte är vanligt förekommande. En tillståndsmyndighet skall som huvudregel också vara tillsynsmyndig- het. Genom ett sådant förfarande uppnås effektivitetsvinster då man tar tillvara den kunskap och information som tillståndsmyndigheten har samt effektiviserar arbetsuppgifterna och rutinerna då tillstånd och tillsyn ofta går hand i hand. Därtill kommer att det enligt utredningens mening är rimligt att tillståndsmyndighetens ansvar omfattar även rätten och skyl- digheten att utöva tillsyn. föreslås bli tillsynsmyndighet över samtliga gränsöverskridande överföringstillstånd och importtillstånd. skall även vara tillsynsmyndighet när det gäller hantering- en av brandfarliga varor som avser transport i sådan rörledning för vilken koncession har meddelats enligt lagen (1978:160) om vissa rörledningar eller enligt naturgaslagen (2000:599). Kommunerna föreslås bli tillsynsmyndighet avseende hanteringen av explosiva varor som inte skall utöva tillsyn över. Kommunerna blir även tillsynsmyndighet avseende nationella överfö- Särskild kontroll avseende produktegenskaper bör avvakta med att öppna upp systemet avseende kontrollen och godkännandet av pyrotekniska varor i avvaktan på att direktivet avseende pyrotekniska varor träder i kraft. Därtill föreslås att explosiva varor för militärt och polisiärt bruk även fortsättningsvis skall godkännas av Sta- Tidpunkten för godkännande av explosiv vara före- slås justeras från att såsom i nuvarande reglering vara knuten till hanter- ing, till att vara knuten till tiden då den explosiva varan släpps ut på En sådan justering följer EG-rättens krav. Destruktion av överblivna eller utgångna explosiva varor För att tydliggöra vem som har ansvaret för att ta hand om en explosiv vara när den kan eller får hanteras föreslås en reglering i lagen om återtagandeansvar för explosiva varor till konsument. verkar, saluför, överför eller importerar explosiva varor skall, om en till konsument saluförd sådan vara är felaktig eller har en särskilt angiven begränsad livslängd svara för att den tas emot och för att felet avhjälps eller varan destrueras. Utöver återtagandeansvaret utpekas polismyndig- heten som ansvarig myndighet för destruktionen av överblivna och ut- gångna explosiva varor från konsument för de fall återtagandeansvaret inte kan aktualiseras. Utgångspunkten vid ställningstagande till hur kostnader som uppkommer vid myndigheters verksamheter enligt lagen om brandfarliga och explo- siva varor skall finansieras bör vara att den som orsakar kostnaden också betalar för den. En ändring av avgiftssystemet föreslås eftersom en avgift i form av statlig debitering kräver att det sker en motprestation från det Avgifter enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor föreslås få tas ut för tillståndsprövning eller annat liknande arbete, tillsyn, kostnader för provtagning och undersökning av prov, godkännan- de av föreståndare, godkännande av explosiv vara och beslut huruvida en vara är att anse som en explosiv vara. munerna får enligt föreslaget bemyndigande att meddela föreskrifter av- seende avgifternas storlek för deras respektive verksamhet. Administrativa sanktioner och tillsynsbefogenheter Utredningen har övervägt om sanktionsavgift skall införas i lagen om brandfarliga och explosiva varor men kommit till ståndpunkten att så inte Samma ställningstagande har gjorts beträffande anmälningsplikt till polis eller åklagarmyndighet för tillsynsmyndigheten om det finns misstanke om brott. Det förfarande som i nuvarande lagstiftning straffbeläggs medverkar väl till att lagens syfte uppfylls. Samma förfarande straffbeläggs i den före- slagna lagen. Straffskalorna föreslås modifierade på så sätt att straffet för brott mot tillståndsplikten samt brott mot aktsamhetskravet även fortsätt- ningsvis skall vara böter eller fängelse i högst medan straffet för övriga brott skall vara böter. I fråga om grovt brott föreslås i förtydligan- de syfte att det i lagen anges vilka omständigheter som skall beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Förverkandereglerna ändras på så sätt att förverkande får ske endast om det finns fängelse i straffskalan. bör inte vara överklagandeinstans då verkets roll som sådan instans kan ifrågasättas. Kommunens beslut i tillsynsärenden föreslås få ha samma instansordning som överklagande av kommunens tillsynsbeslut enligt lagen om skydd mot olyckor. Även kommunens tillståndsbeslut föreslås få denna instansordning.