prop · GX03200 · 2010-04-09 00:00:00 — Lagrådet rekommenderar därför att förslaget till kollektiv- trafiklag tillförs en övergångsbestämmelse som gör det möjligt att efter ikraftträdandet ingå avtal om allmän trafik som inte grundar sig på ett beslut om allmän trafikplikt. Regeringen ansluter sig till Lagrådets förslag och finner att övergångs- regeln bör bestämmas så att upphandlingen ska ha inletts före lagens ikraftträdande och tilldelningsbeslut ska ha fattats efter ikraftträdandet. 14.1Förslaget till lag om kollektivtrafik 1 kap. Allmänna bestämmelser Lagens tillämpningsområde m.m. 1 kap. 1 § I paragrafen anges vad lagen reglerar, nämligen frågor om ansvar för regional kollektivtrafik, organisering av regionala kollektivtrafikmyndig- heter, uppgifter och befogenheter för dem som är behöriga myndigheter enligt EU:s kollektivtrafikförordning samt allmänna krav på kollektiv- trafikföretag, allt såvitt avser trafik på väg, järnväg, spårväg och tunnel- bana. Vissa bestämmelser i lagen kompletterar regelverket i EU:s kollektivtrafikförordning. 1 kap. 2 § I paragrafen ges en kort beskrivning av vad som regleras i EU:s kollek- tivtrafikförordning. I EU:s kollektivtrafikförordning regleras hur staten och kommunerna med tillskott av offentliga medel kan agera på mark- naden för kollektivtrafik utan att komma i konflikt med EU:s statsstöds- regler. EU:s kollektivtrafikförordning behandlas utförligt i avsnitt 4.2. 1 kap. 3 § I paragrafen hänvisas till de två allmänna upphandlingslagarna (den klassiska lagen respektive försörjningslagen). I dessa lagar finns regler för tilldelning av bl.a. tjänstekontrakt. Utanför lagarnas tillämp- ningsområden faller däremot i princip tilldelning av kontraktsformen tjänstekoncession. Begreppen tjänstekoncession och tjänstekontrakt definieras i 2 kap. 17 och 18 §§ i den klassiska lagen respektive 2 kap. 18 och 19 §§ i försörjningslagen. 1 kap. 4 § I paragrafen hänvisas till lagen (1979:558) om handikappanpassad kollektivtrafik. I denna lag finns bestämmelser om hur kollektivtrafik ska anpassas med hänsyn till resenärer med funktionshinder. 1 kap. 5 § Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, hänvisar till de definitioner som anges i EU:s kollektivtrafikförordning. 1 kap. 6 § I paragrafen definieras begreppet regional kollektivtrafik. Definitionen överensstämmer med det förslag som remitterades till Lagrådet men avviker från den lydelse som Lagrådet föreslagit. Skälen för detta utvecklar regeringen i avsnitt 7.3. Med regional kollektivtrafik avses sådan kollektivtrafik som antingen Prop. 2009/10:200 äger rum endast inom ett län eller, om den sträcker sig över flera län, med avseende på trafikutbudet huvudsakligen är ägnad att tillgodose resenärernas behov av arbetspendling eller annat vardagsresande och som med hänsyn till sitt faktiska nyttjande tillgodoser ett sådant behov. Indelningen av trafik i regional och interregional bestäms således av vilken funktion trafiken primärt fyller. Till ledning för bedömningen kan den som ska tillämpa definitionen ta hjälp av vissa kriterier som hänför sig till trafikutbudet respektive det faktiska nyttjandet av kollektiv- trafiken. Dessa kriterier behandlas utförligt i avsnitt 7.3. Rubriken har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ansvar inom ett län Rubriken har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 2 kap. 1 § I paragrafens första till tredje stycken anges vilka organ som ansvarar för den regionala kollektivtrafiken i länet. Bestämmelsen motsvarar delvis 4 § lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik (trafik- huvudmannalagen). En skillnad är att begreppet länstrafikansvariga inte längre används i lagen. En annan skillnad är att och kommunerna i , i likhet med vad som gäller i övriga län, får komma överens om hur ansvaret ska fördelas. utpekas dock i som primärt ansvarigt för kollektiv- trafiken i det länet. Paragrafens fjärde stycke motsvarar 1 § andra stycket trafikhuvud- mannalagen. Det eller de organ som ansvarar för kollektivtrafiken i länet enligt första stycket har också ansvaret för färdtjänsten och riksfärd- tjänsten i de kommuner som överlåtit detta ansvar till den regionala kollektivtrafikmyndigheten i länet. Detta organ behandlas i följande paragraf. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 8.2. 2 kap. 2 § I första stycket fastslås att det i varje län ska finnas en regional kollektiv- trafikmyndighet. Denna myndighet ska fullgöra sådana myndighets- uppgifter som enligt nuvarande trafikhuvudmannalagen handhas av trafikhuvudman. Den främsta skillnaden i förhållande till nuvarande ordning är att denna verksamhet inte får organiseras i aktiebolagsform. Enligt andra stycket ska, i de län där antingen kommunerna och lands- tingen gemensamt eller kommunerna ensamma ansvarar för den regio- nala kollektivtrafiken, den regionala kollektivtrafikmyndigheten organiseras som ett kommunalförbund bestående av kommunerna och i förekommande fall i länet. Enligt tredje stycket får i sådana Prop. 2009/10:200 fall den regionala kollektivtrafikmyndigheten i stället organiseras som en För del träffar andra och tredje styckena de fall då och kommunerna avtalat om att gemensamt ansvara för den regionala kollektivtrafiken eller att kommunerna ensamma ska göra detta. För övriga läns (utom ) del blir dessa regler tillämpliga antingen om ingenting avtalats om ansvaret för kollektivtrafiken eller om och kommunerna kommit överens om att kommunerna ensamma ska bära ansvaret. I fjärde stycket anges att är regional kollektivtrafik- myndighet för det fall att ensamt ansvarar för kollektiv- trafiken. Detta är huvudregeln för . För övriga län (utom ) gäller vad som här föreskrivs endast om och kommunerna avtalat om att ska vara ensamt ansvarigt. I femte stycket anges att i kommunen, som enligt 1 § ensam ansvarar för den regionala kollektivtrafiken, är regional kollektiv- trafikmyndighet. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 8.2. 2 kap. 3 § Paragrafen motsvarar 5 § andra stycket trafikhuvudmannalagen med det tillägget att bestämmelserna i kommunallagen (1991:900) även gäller för en gemensam nämnd enligt detta kapitel. 2 kap. 47 §§ Paragraferna behandlar vad som sker om berörda parter inte kommer överens om bl.a. organiseringen och finansieringen av den regionala kollektivtrafikmyndigheten i ett kommunalförbund och motsvarar 912 §§ trafikhuvudmannalagen med smärre ändringar. Avsnittet har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Den regionala kollektivtrafikmyndighetens ansvar 2 kap. 8 § Beslut om omfattningen av det offentliga åtagandet vad gäller kollektiv- trafikförsörjning ska även fortsättningsvis fattas på länsnivå där även det finansiella och politiska ansvaret ligger. Den regionala kollektivtrafik- myndigheten ska regelbundet i ett regionalt trafikförsörjningsprogram fastställa mål för den regionala kollektivtrafiken. Programmet motsvarar till viss del nuvarande trafikförsörjningsplan (se 6 § trafikhuvudmanna- lagen). Kravet på innehåll i programmen specificeras i 2 kap. 10 §. Trafikförsörjningsprogrammet ska vid behov uppdateras. 2009/10:200 ringar kan t.ex. föranledas av att de ekonomiska förhållandena hos kommuner och landsting ändras. Den trafik som den regionala kollektiv- trafikmyndigheten beslutar om och sedan tillhandahåller bör ha sin grund i programmet, men innehållet i detta ska kunna ändras. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 6.2. 2 kap. 9 § I första stycket anges att ett trafikförsörjningsprogram ska upprättas efter samråd med de regionala kollektivtrafikmyndigheterna i angränsande län. Formerna för samråd får parterna själva komma överens om. Omfattningen av länsgränsöverskridande trafik varierar, och därmed även behovet av samordning. Enligt andra stycket ska den regionala kollektivtrafikmyndigheten innan trafikförsörjningsprogrammet upprättas samråda även med dem som berörs av trafiken. Vem som ska anses berörd får den kollektiv- trafikansvariga myndigheten bedöma. I de fall ett landsting ensamt är regional kollektivtrafikmyndighet ska samråd även ske med kommunerna Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 6.2. Närmare om innehållet i regionala trafikförsörjningsprogram 2 kap. 10 § I paragrafen anges vilka krav som ställs på innehållet i ett trafikför- 1 ska trafikförsörjningsprogrammet innehålla en redovisning av behovet av regional kollektivtrafik i länet. som utgångspunkt ska sedan målen för trafikförsörjningen anges. kan exempelvis ske genom att det anges att trafik med en viss turtäthet ska betjäna vissa orter, anläggningar eller linjer. 2 anges att programmet ska innehålla en redovisning av alla former av regional kollektivtrafik i länet. Det avser både trafik som bedöms kunna uppkomma på rent kommersiell grund och trafik som myndig- heten ska ombesörja på grundval av allmän trafikplikt. såväl trafik inom länet som länsgränsöverskridande regional trafik. 3 ska trafikförsörjningsprogrammet även innehålla en redo- visning av åtgärder som vidtas inom kollektivtrafiken till skydd för 4 och 5 anges att trafikförsörjningsprogrammet ska innehålla tidsbestämda mål och åtgärder för anpassning av kollektivtrafiksystemet till personer med funktionsnedsättning samt en redovisning av vilka bytespunkter och linjer som ska vara fullt tillgängliga för bl.a. funktions- En liknande planering ska även ske enligt 4 a § förordningen (1997:263) om länsplaner för regional transportinfrastruktur. dock fråga om mer långsiktig ekonomisk planering. Avslutningsvis ska trafikförsörjningsprogrammet enligt p. en redogörelse för omfattningen av färdtjänst och riksfärdtjänst och grunderna för hur sådan trafik prissätts, i den mån uppgifter enligt någon Prop. 2009/10:200 av dessa lagar har överlåtits till den regionala kollektivtrafikmyndig- Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 6.2. En kommuns uppgifter i vissa fall 2 kap. 11 § Bestämmelsen ersätter 6 § andra stycket trafikhuvudmannalagen. Kommunen ska regelbundet, och efter samråd med den regionala kollektivtrafikmyndigheten och i länet (med undantag för ), i ett trafikförsörjningsprogram ange omfattningen av trafik enligt lagen (1997:736) om färdtjänst och lagen (1997:735) om riksfärd- tjänst och grunderna för prissättningen för resor med sådan trafik. I den mån kommunen överlåtit uppgifter enligt någon av dessa lagar till den regionala kollektivtrafikmyndigheten, ska dessa frågor i stället behandlas i det regionala trafikförsörjningsprogrammet, jfr 2 kap. 10 § 6. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 6.2. Övriga uppgifter för den regionala kollektivtrafikmyndigheten 2 kap. 12 § Paragrafen motsvarar 7 § första stycket trafikhuvudmannalagen, med den ändringen att ordet trafikhuvudman bytts ut mot regional kollektiv- trafikmyndighet. Bestämmelsen omfattar utöver taxitjänster person- transporttjänster i övrigt, såsom busstransporter, samt samordnings- tjänster, dvs. beställningscentraler, och upphandling av sådana tjänster. Ett av syftena med bestämmelsen är att samordning skall kunna ske mellan trafikhuvudmannens persontransporter och t.ex. skolskjutsar och sjukresor. I de fall är regional kollektivtrafikmyndighet behövs naturligtvis ingen särskild överenskommelse med . På motsvarande sätt behövs ingen överkommelse med kommunen i , där ju kommunen är regional kollektivtrafikmyndighet. Paragrafen behandlas även i avsnitt 8.2. 2 kap. 13 § Paragrafen motsvarar 2 § trafikhuvudmannalagen, med den ändringen att ordet trafikhuvudman bytts ut mot regional kollektivtrafikmyndig- het. Bestämmelsen har undergått en mindre materiell ändring genom att gruppen av resenärer som ska beaktas har uttryckts i mer allmänna ordalag. Det är dock alltjämt främst gruppen funktionshindrade som åsyftas, men därutöver innefattas numera även andra grupper, som t.ex. äldre, barn och ungdomar. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 10.6. 2 kap. 14 § Bestämmelsen motsvarar 3 § trafikhuvudmannalagen. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 8.2. 2 kap. 15 § I paragrafen införs ett bemyndigande för regeringen att meddela före- skrifter om samverkan i fråga om trafik mellan regionala kollektivtrafik- myndigheter i olika län. Bestämmelsen motsvarar 8 § trafikhuvud- mannalagen, med den ändringen att namnet trafikhuvudman bytts ut mot regional kollektivtrafikmyndighet. Den har även sin motsvarighet i den lag (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik som föregick trafikhuvudmannalagen. Bakgrunden till bestämmelsen behandlas i förarbetena till den äldre lagen (se prop. 1977/78:92 s. 99 ff). Bestämmelsens funktion är i första hand att ge en kommun, vars befolkning har ett betydande behov av resor till annat län, möjlighet att begära att regeringen ska föreskriva att kommunens invånare ska få utnyttja det rabattsystem för kollektivtrafikresor som gäller i det andra länet. Motsvarande framställningsrätt tillkommer också och den regionala kollektivtrafikmyndigheten i det län som kommunen tillhör. Regeringen kan därvid ange de närmare föreskrifter om ekonomisk reglering mellan kollektivtrafikmyndigheterna som behövs. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 8.2. Befogenheter för behöriga myndigheter enligt EU:s kollektivtrafikförordning Beslut om allmän trafikplikt 3 kap. 1 § I första stycket i paragrafen anges att den regionala kollektivtrafik- myndigheten är behörig lokal myndighet enligt definitionen i EU:s kollektivtrafikförordning och som sådan har att fatta beslut om allmän trafikplikt inom länet. Med allmän trafikplikt förstås i denna lag liksom i förordningen krav som en behörig myndighet definierar eller fastställer för att sörja för kollektivtrafik av allmänt intresse som ett kollektivtrafik- företag inte skulle ha något eget kommersiellt intresse av att bedriva utan att få ersättning, eller åtminstone inte i samma omfattning eller på samma villkor. Den ordning som föreskrivs i första stycket innebär att den regionala kollektivtrafikmyndigheten har att dokumentera den trafik som ska åstadkommas genom ett formligt beslut. Detta beslut kan överklagas av den som är på visst sätt berörd av beslutet (se vidare kommentaren till 6 kap. 2 §). Det är således inte tillräckligt att beslutet manifesteras i t.ex. ett upphandlingsavtal. Det är inte nödvändigt att ett beslut om allmän trafikplikt omfattar all trafik som myndigheten enligt trafikförsörjningsprogrammet avser att själv tillhandahålla eller upphandla. Trafikplikterna kan t.ex. beslutas successivt eller som komplement till ett tidigare fattat länsomfattande beslut. Det ankommer på den regionala kollektivtrafikmyndigheten att bestämma omfattningen av den trafik som blir föremål för ett beslut om allmän trafikplikt. Andra stycket utgör en utvidgning av den regionala kollektivtrafik- myndighetens territoriella befogenhet enligt första stycket. en länsgränsöverskridande trafikplikt förutsätter dock en överens- Prop. 2009/10:200 kommelse mellan samtliga berörda kollektivtrafikmyndigheter om utformningen och finansieringen av trafiken. Den regionala kollektivtrafikmyndighetens territoriella befogenhet avgränsas i förstaandra styckena. I tredje stycket finns därtill en begränsning av den funktionella befogenheten. Beslut om allmän trafik- plikt får endast avse regional kollektivtrafik, såsom denna definieras i 1 kap. 6 §. Paragrafen behandlas även i avsnitt 7.2 och 7.3. 3 kap. 2 § Enligt första stycket första meningen får den regionala kollektivtrafik- myndighetens befogenhet att ingå avtal om allmän trafik överlämnas till ett aktiebolag. Beslutet om att överlämna befogenheten ska fattas av den beslutande församlingen inom den regionala kollektivtrafikmyndigheten. I fråga om en gemensam nämnd som organisatoriskt hör till någon av de samverkande kommunerna eller , om detta ingår bland dem som samverkar gäller i stället enligt andra meningen att samstämmiga beslut om överlämnande måste fattas av fullmäktige i samtliga samverkande kommuner och i . Därmed ges varje inblandad kommun och vetorätt mot ett sådant beslut. Genom andra stycket ges myndigheten möjlighet att även överlämna samma befogenhet till en kommun inom länet, men endast såvitt avser trafik inom denna kommuns område, inklusive trafik längs eventuella utgående linjer som sträcker sig in i angränsande kommuner. Enligt tredje stycket kan en regional kollektivtrafikmyndighet som överlämnar sin befogenhet att ingå avtal om allmän trafik till ett aktie- bolag till bolaget även överlämna de befogenheter att upphandla vissa persontransport- respektive samordningstjänster och att samordna sådana transporttjänster som anges i 2 kap. 12 §. Därigenom förbättras möjlig- heterna till samordning av allmän och särskild kollektivtrafik. Regleringen i paragrafen är, som Lagrådet påpekat, uttömmande. Därav följer att möjligheten att överlämna uppgifter inte omfattar uppgifter av mer strategisk natur såsom att besluta om allmän trafikplikt eller att utforma regionala trafikförsörjningsprogram. Detsamma gäller uppgifterna att i fall som regleras i 2 kap. 1 § fjärde stycket ansvara för färdtjänst och riksfärdtjänst och att verka för olika ändamål enligt 13 14 §§ samma kapitel. Det betyder också att i den mån en allmän trafikplikt beslutas i form av allmänna bestämmelser enligt art. 3.2 i EU:s kollektivtrafikförordning det ska göras av den regionala kollektivtrafik- myndigheten. Förbudet mot att överlämna beslutet om allmän trafikplikt utesluter Prop. 2009/10:200 inte att den regionala kollektivtrafikmyndigheten överlåter åt en kommun eller ett aktiebolag att i kravspecifikation eller förfrågningsunderlag precisera kraven i den allmänna trafikplikten eller förhandla med anbudsgivarna om detaljer i avtalet. En förutsättning härför är dock att preciseringarna eller utformningen av detaljer inte påverkar den tilltänkta trafikens karaktär av regional trafik. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 7.4. Avtal om allmän trafik 3 kap. 3 § I första meningen anges att varje avtal om allmän trafik som ingås av en regional kollektivtrafikmyndighet eller ett aktiebolag eller en kommun till vilken befogenhet överlämnats enligt 2 § måste föregås av ett beslut om allmän trafikplikt. Syftet är att myndigheten, aktiebolaget eller kommunen inte ska kunna avtala någon trafik eller bedriva den i egen regi utan att dess lagenlighet kan prövas av domstol. Av andra meningen framgår att ett avtal om allmän trafik inte får ingås för en ny avtalsperiod utan att ett nytt beslut om allmän trafikplikt fattats. Kravet på att ett nytt beslut om allmän trafikplikt ska fattas gäller, för- utom avtal som förlängs på oförändrade villkor, avtal som ingås för en ny avtalsperiod med ändrade villkor vilka ryms inom en tidigare beslutad trafikplikt liksom avtal som ingås med en ny leverantör och ryms inom en sådan tidigare beslutad trafikplikt. Däremot omfattas inte ändringar av villkoren i ett löpande avtal av kravet på ett nytt beslut om allmän trafik- plikt. Av paragrafens utformning följer att kravet på beslut om allmän trafik- plikt inte gäller för annan behörig myndighet än den som är lokal. Härmed avses f.n. Rikstrafiken. Eftersom dess befogenhet att anordna kollektivtrafik inte är funktionellt eller territoriellt begränsad på samma sätt som de regionala kollektivtrafikmyndigheternas saknas vägande skäl för krav på ett särskilt beslut om allmän trafik som kan överklagas till domstol. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 7.5. 3 kap. 4 § Art. 3.1 i EU:s kollektivtrafikförordning lämnar öppet för att en behörig myndighet kan tillerkänna ett kollektivtrafikföretag ensamrätt som motprestation för fullgörande av allmän trafikplikt. Något krav på att de behöriga myndigheterna ska kunna välja att låta ensamrätt utgå som vederlag innehåller förordningen emellertid inte enligt regeringens mening. Genom bestämmelsen förbjuds meddelande av ensamrätt som motprestation för fullgörande av allmän trafikplikt, dvs. inom ramen för ett avtal om allmän trafik. Någon möjlighet för en behörig myndighet att utanför ett sådant avtalsförhållande bevilja ensamrätt finns inte varför något särskilt förbud inte behövs. Förbudet gäller för såväl behöriga myndigheter, dvs. de regionala Prop. 2009/10:200 kollektivtrafikmyndigheterna och f.n. Rikstrafiken, som för de kommuner och aktiebolag till vilka befogenheten att ingå avtal om allmän trafikplikt överlämnats enligt 3 kap. 2 §. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 7.5. Kapitlet reglerar de krav som ställs på kollektivtrafikföretag för all kollektivtrafik på väg, järnväg, spårväg eller tunnelbana. området är alltså inte begränsat till regional kollektivtrafik. skyldigheten enligt 1 § avser emellertid endast kollektivtrafik som bedrivs på kommersiell grund. 4 kap. 1 § Av första stycket framgår att den som avser att bedriva kollektivtrafik på rent kommersiell grund ska anmäla detta till berörd regional kollektiv- Även upphörande med trafiken ska anmälas. om hur och när en anmälan ska göras preciseras i föreskrifter, se 4 § Enligt andra stycket ska den regionala kollektivtrafikmyndigheten, i de fall en anmälan enligt första stycket berör fler än ett län, vidarebefordra anmälan till övriga berörda regionala kollektivtrafikmyndigheter. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 10.3. Gemensamt system för trafikantinformation 4 kap. 2 § Genom paragrafen ges alla kollektivtrafikföretag en skyldighet att lämna information om sitt trafikutbud till ett gemensamt system för trafikant- En motsvarande bestämmelse finns i järn- vägslagen (2004:519) men föreslås upphävas. Enligt 4 § första stycket 1 får regeringen eller den myndighet rege- ringen bestämmer meddela föreskrifter om informationsskyldigheten. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.4. Jämför även avsnitt 14.6. 4 kap. 3 § Genom paragrafen införs en skyldighet för kollektivtrafikföretagen att lämna sådana upplysningar som den myndighet som regeringen bestämmer behöver för att den ska kunna följa och utvärdera hur mark- naden för kollektivtrafik utvecklas. En motsvarande bestämmelse finns i järnvägslagen (2004:519) men föreslås upphävas. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får enligt 4 § första stycket 2 meddela föreskrifter om uppgiftsskyldigheten. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.5. Jämför även avsnitt 14.6. 4 kap. 4 § Genom paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, införs ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer att meddela föreskrifter i fråga om skyldigheten att lämna information enligt 2 § och om uppgiftsskyldigheten enligt 3 §. Paragrafen upplyser därutöver om regeringens rätt att meddela verkställighetsföreskrifter i fråga om anmälningsskyldigheten enligt 1 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.35. Jämför även avsnitt 14.6. 5 kap. 1 § I paragrafen anges att den myndighet som regeringen bestämmer ska se till att den som bedriver verksamhet som regleras i kollektivtrafiklagen efterlever lagen och föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Det förhållandet att det i lagtexten talas om tillsynsmyndighet utesluter inte att regeringen beslutar att olika myndigheter ska fullgöra olika tillsynsuppgifter enligt lagen. De regionala kollektivtrafikmyndigheterna kommer att stå under Härutöver är det framför allt kollektivtrafik- företag, både enskilt och offentligt ägda, som omfattas av tillsynen. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 11.1. 5 kap. 2 § Av paragrafen framgår att tillsynsmyndigheten har rätt att av dem som står under dess tillsyn på begäran få sådana upplysningar och ta del av sådana handlingar som behövs för tillsynen. 5 kap. 3 § Bestämmelsen reglerar tillsynsmyndighetens befogenheter i fall då det fordras ett ingripande. I första stycket ges tillsynsmyndigheten rätt att meddela de förelägganden och förbud som behövs för att kollektiv- trafiklagen och föreskrifter meddelade med stöd av lagen ska efterlevas. Enligt andra stycket får sådana förelägganden och förbud förenas med För vitesförelägganden gäller bestämmelserna i viteslagen (1985:206). 6 kap. 1 § I paragrafen anges att beslut om allmän trafikplikt ska delges. den personkrets som får överklaga beslutet enligt 2 § är obestämd är