prop · GX03128 · 2010-03-23 00:00:00 — Genom att de balans- ansvariga har incitament att planera för att hålla sina balanser säkerställs att balanstjänsten inte behöver vidta några större åtgärder för att hålla systemet i balans. Härigenom säkerställs också att andelen el som produceras från förnybara energikällor inte minskas mer än nödvändigt. Någon ytterligare lagstiftning är inte nödvändig i detta avseende. SERO har anfört att det behöver upprättas någon form av kompensa- tion för uteblivna intäkter. Något sådant krav ställs emellertid inte upp i förnybartdirektivet. Regeringen uppfattar inte heller att det finns något uttalat praktiskt behov av en sådan ordning. Bestämmelserna i artikel 16.2 c är sålunda i huvudsak redan genomförda. Det finns dock ingen reglering i som svarar mot kravet att de systemansvariga ska rapportera vissa åtgärder till de behöriga tillsyns- myndigheterna. Som Energimarknadsinspektionen har konstaterat bör föreskrifter införas om detta. Inspektionen har föreslagit en ny bestäm- melse i ellagen. Med hänsyn till att den systemansvarige i detta fall är en statlig myndighet bedömer regeringen att skyldigheten att lämna in en rapport till tillsynsmyndigheten () kan regleras i förordningsform med stöd av restkompetensen i 8 kap. 13 § regerings- formen. Regeringen finner inte skäl att frångå den bedömning som gjordes i samband med att direktiv /77/EG genomfördes i . Det inne- bär att det inte är aktuellt med författningsändringar annat än i fråga om Svenska kraftnäts rapporteringsskyldighet. Regeringen avser att införa en bestämmelse om sådan skyldighet i förordningen (1994:1806) om systemansvaret för el. Av artikel 16.3 i förnybartdirektivet framgår att medlemsstaterna ska kräva att de systemansvariga för transmissions- och distributions- systemen utarbetar och offentliggör standardregler för hur kostnaderna för teknisk anpassning ska bäras och fördelas. inspektionen har bedömt att artikel 16.3 kräver ändringar i ellagen. 2009/10:128 Regeringen delar den bedömningen. Överväganden och förslag finns i 8.1.5Kostnader för teknisk anpassning Enligt artikel 16.4 första meningen i direktivet får medlemsstaterna kräva att de systemansvariga för transmissions- och distributionssystemen helt eller delvis bär de kostnader som avses i artikel 16.3. En motsvarande bestämmelse finns i artikel 7.3 i direktiv /77/EG. Regeringen avstod i samband med genomförandet från att föreslå en sådan reglering med hänvisning till att den skulle rubba en av grundvalarna för den lagstiftning som infördes vid avregleringen av elmarknaden, nämligen att varje elkund ska svara för de kostnader som han orsakar (prop. 2002/03:85 s. 27). Som antytts i avsnitt 8.1.3 finns inte skäl att frångå denna bedömning i anledning av direktivet. Enligt artikel 16.4 andra meningen ska medlemsstaterna se över och vidta nödvändiga åtgärder för att förbättra ramarna och reglerna för att bära och fördela de kostnader som avses i artikel 16.3 och därefter för att säkerställa integrationen av nya producenter enligt den punkten. har i detta sammanhang pekat på att i rapporter om tröskeleffekter och förnybar energi har lämnat förslag till åtgärder som kan underlätta anslutningen av för storskalig produktion av förnybar el till det svenska elnätet. Regeringens överväganden med anledning av rapporterna redovisas i kapitel 9. Regeringen konstaterar att den översyn som avses i artikel 16.4 ska vara avslutad . Om det visar sig att ytterligare åtgärder behöver vidtas, avser att regeringen att återkomma med förslag i denna del. 8.1.6Skyldighet att lämna uppgifter Regeringens bedömning: Artikel 16.5 i förnybartdirektivet kräver lagstiftning endast i fråga om skyldigheten för nätföretagen att lämna uppgifter om tidsplaner (se avsnitt 8.2). Rapportens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: SERO anser att ellagen bör ändras så att elproducenter tillåts att genomföra anslutningsarbete för egna produk- tionsanläggningar för förnybar energi. Skälen för regeringens bedömning: Av artikel 16.5 första stycket i förnybartdirektivet framgår att medlemsstaterna ska kräva att de system- ansvariga för transmissions- och distributionssystemen ger de nya producenter av energi från förnybara energikällor som vill ansluta sig till systemet de omfattande och detaljerade uppgifter som krävs, däribland omfattande och detaljerade uppskattningar av anslutningskostnaderna, en rimlig och exakt tidsplan för mottagande och handläggning av ansökan om anslutning till nätet samt en rimlig vägledande tidsplan för föreslagen anslutning till nätet. har bedömt att artikel Prop. 2009/10:128 16.5 första meningen kräver att ändringar görs i ellagen. delar i huvudsak inspektionens bedömning. För överväganden och förslag hänvisas till avsnitt 8.2. Enligt artikel 16.5 andra stycket får medlemsstaterna tillåta att de producenter av el från förnybara energikällor som vill ansluta sig till nätet använder sig av en anbudsförfrågan för anslutningsarbetet. Bestämmelsen motsvarar artikel 7.4 andra meningen i direktiv /77/EG. I samband med genomförandet av det sistnämnda direktivet gjorde regeringen följande bedömning (prop. 2002/03:85 s. 28). Den svenska lagstiftningen bygger på att nätinnehavaren själv svarar för anslutningsarbetet. Han kan därvid utföra arbetet i egen regi eller anlita en entreprenör. Oavsett på vilket sätt nätinnehavaren har utfört anslutningsarbetet har producenten, om han är missnöjd med den avgift han skall betala för anslutningen, alltid rätt att begära prövning av avgiftens skälighet hos nätmyndigheten. Om producenten är missnöjd med nätmyndigheten beslut har han alltid rätt att överklaga beslutet hos allmän förvaltningsdomstol. Lagstiftningen innehåller alltså flera spärrar mot att producenter skall behöva betala oskäliga avgifter för sin anslutning. Det skulle därmed inte medföra några nämnvärda förbättringar för producenterna om de fick rätt att själva svara för upphandlingen. Regeringen avstår därför från att föreslå sådana lagändringar. Regeringen finner inte skäl att med anledning av förnybartdirektivet frångå den tidigare bedömningen. Av artikel 16.6 i förnybartdirektivet framgår att den kostnadsdelning som avses i artikel 16.3 ska ske genom en mekanism som baseras på objektiva, transparenta och icke-diskriminerande kriterier som tar hänsyn till de fördelar anslutningarna kan innebära för de producenter som ansluter sig i början och de som ansluter sig senare samt för de system- ansvariga för transmissions- och distributionssystemen. Bestämmelsen är knuten till artikel 16.3. Som framgått av avsnitt 8.1.4 kräver den artikeln att ändringar görs i ellagen. Överväganden och förslag finns i avsnitt 8.3. I artikel 16.7 i direktivet åläggs medlemsstaterna att se till att transmissions- och distributionsavgifterna inte innebär diskriminering av el från förnybara energikällor eller av gas från förnybara energikällor. Av 4 kap. 1 § andra stycket ellagen framgår att nättariffer ska vara objektiva och icke-diskriminerande. Motsvarande bestämmelser i fråga om gas finns i 6 kap. 1 och 2 §§ naturgaslagen (2005:403). marknadsinspektionen har tillsyn över att el- och gasnätsföretagen upp- fyller de nämnda kraven. Artikel 16.7 är därmed redan genomförd i Prop. 2009/10:128 . Enligt artikel 16.8 i direktivet ska medlemsstaterna se till att de avgifter som systemansvariga för transmissions- och distributionssystemen tar ut för transmission och distribution av el från anläggningar som använder energi från förnybara energikällor motsvarar realiserbara kostnads fördelar som uppkommer genom anläggningens anslutning till nätet. Av 3 kap. 15 § första stycket ellagen framgår att innehavaren av en produktionsanläggning har rätt till ersättning av den nätkoncessions- havare till vars ledningsnät anläggningen är ansluten. Ersättningen ska motsvara värdet av den minskning av energiförluster som inmatning av el från anläggningen medför i nätkoncessionshavarens ledningsnät samt värdet av den reduktion av nätkoncessionshavarens avgifter för att ha sitt ledningsnät anslutet till annan nätkoncessionshavares ledningsnät som blir möjlig genom att anläggningen är ansluten till ledningsnätet. Rege- ringen har med stöd av 3 kap. 15 § andra stycket ellagen meddelat närmare föreskrifter om beräkningen av ersättningen i 11 § elförord- ningen (1994:1250). I de nu berörda bestämmelserna görs ingen åtskillnad mellan olika slags produktionsanläggningar. Regeringen bedömer mot bakgrund av det anförda att artikel 16.8 i direktivet är genomförd i . Av artikel 16.9 i direktivet framgår att medlemsstaterna, i relevanta fall, ska göra en bedömning av behovet av en utbyggnad av nuvarande infrastrukturer inom gasnäten för att underlätta integreringen av gas från förnybara energikällor. Det är inte aktuellt med författningsändringar i anledning av bestämmelsen. 8.1.11Skyldighet för naturgasföretag att offentliggöra uppgifter Av artikel 16.10 första meningen i direktivet framgår att medlems- staterna, i relevanta fall, ska kräva att systemansvariga för transmissions- och distributionssystemen offentliggör tekniska bestämmelser i enlighet med artikel 6 i och rådets direktiv /55/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas18, särskilt vad avser nätanslutningsbestämmelser som inbegriper krav rörande gasens kvalitet, lukt och tryck. Enligt artikel 6 i direktiv /55/EG ska medlemsstaterna se till att tekniska säkerhetsregler definieras och att det utarbetas och offentliggörs tekniska regler som fastställer de lägsta tekniska konstruktions- och driftkraven för anslutning till systemet av LNG-anläggningar, lagrings- 18 EUT L 176, , s. 57, Celex 32003L0055. anläggningar, andra överförings- eller distributionssystem och direkt- ledningar. När direktiv /55/EG genomfördes i gjordes bedömningen att det som i direktivet sades om tekniska regler uppfylldes genom före- skrifter som hade utfärdat (prop. 2004/05:62 s. 102 och 107). naturgasföreskrifter har ersatts av Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps föreskrifter om ledningssystem för naturgas (MSBFS 2009:7). Det finns inte någon uttrycklig reglering av gaskvaliteten i natur- gaslagen. Enligt Energimarknadsinspektionen har detta inte inne- burit några praktiska problem för aktörerna på den svenska gas- marknaden. Med hänsyn till det anförda bedömer regeringen att kravet i artikel 16.10 första meningen inte är relevant i fråga om och att några genomförandeåtgärder inte behöver vidtas. Enligt artikel 16.10 andra meningen ska medlemsstaterna även kräva att systemansvariga för transmissions- och distributionssystemen offentliggör avgifterna för anslutning till förnybara gaskällor på grundval av transparenta och icke-diskriminerande kriterier. Energimarknads- inspektionen har bedömt att bestämmelsen kräver att ändringar görs i naturgaslagen med hänvisning till att lagen inte innehåller någon bestämmelse om offentliggörande av anslutningsavgifter. Regeringen delar i huvudsak inspektionens bedömning. För överväganden och för- slag hänvisas till avsnitt 8.4. I artikel 4 i förnybartdirektivet finns bestämmelser om nationella handlingsplaner. Varje medlemsstat ska anta en sådan handlingsplan och anmäla denna till kommissionen . Artikel 16.11 i direktivet innehåller ett krav på att medlemsstaterna i sina nationella handlingsplaner för energi från förnybara energikällor ska göra en bedömning av behovet av ny infrastruktur för fjärrvärme och fjärrkyla från förnybara energikällor för att målet ska uppnås. Medlemsstaterna ska i relevanta fall och i enlighet med denna bedömning vidta åtgärder för att utveckla en fjärrvärmeinfrastruktur som lämpar sig för utvecklingen av produktion av värme och kyla i stora anläggningar för biomassa, solenergi och geotermisk energi. Fjärrvärmenäten i är väl utbyggda i en europeisk jämförelse och nätens längd uppgår till i landet. Fjärr- värmen utgör den dominerande uppvärmningsformen i centralorten i 245 av landets 290 kommuner och ungefär hälften av landets uppvärmnings- behov tillgodoses genom fjärrvärme. Användningen av förnybara bränslen i fjärrvärmen har även ökat kraftigt , och biobränsle utgjorde av den totala energitillförseln i fjärrvärmeproduktionen. Fjärrvärmebranschen har genom bransch- föreningen redovisat en prognos där det prognostiseras att fjärrvärmenätens längd ökar med till 2015 och att andelen förnybara bränslen fortsätter öka till 2015. I kapitel 5 finns en redogörelse för arbetet med att ta fram nationella handlingsplan. Regeringens förslag: En nätkoncessionshavare som har tagit emot en ansökan om anslutning av en elproduktionsanläggning ska ange en tidsplan för handläggningen av ansökan. En nätkoncessionshavare som lämnar uppgift om avgiften för nät- anslutning av en elproduktionsanläggning ska även ange en tidsplan för anslutningen. Rapportens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. har dock föreslagit att skyldigheten ska gälla endast vid begäran om anslutning av en anläggning som producerar el från förnybara energikällor. Inspektionen har även föreslagit att rege- ringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten ska bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om tidsplan. Remissinstanserna: SERO har anfört att nätägarna ska lämna offerter utan kostnad. anser att det inte är tillräckligt klart vilken rättsverkan sådana tidsplaner är avsedda att ha i samman- hanget. Ett förtydligande bör därför övervägas i denna del. Vidare anser att det är mindre lämpligt att det uppställs olika regler vad gäller skyldigheten att tillhandahålla information avseende tidsplaner för anslutning, beroende på vilken typ av produktionsanläggning som saken gäller. har påpekat att tiden för handläggning och anslutning till elnätet påverkas av omständigheter som elnätsföretaget inte råder över. Enligt är antalet förfrågningar om anslut- ningar fler än vad som realiseras. Resurserna för att ta fram omfattande och detaljerade uppskattningar av anslutningskostnaderna bör kunna koncentreras till de mest sannolika etableringarna. Med hänsyn bl.a. till att elnätsföretagen får så många förfrågningar att de sällan arbetar med enstaka anslutningar är det enligt orimligt att ge tidsplan eller detaljerad kostnad för enskilda projekt, utan man får försöka gruppera dessa i områden. anser vidare att det inte vore rimligt om nätmyndigheten föreskrev om en längsta tillåten handlägg- ningstid eller genomförandetid. Skälen för regeringens förslag Av artikel 16.5 första stycket i förnybartdirektivet framgår att medlems- staterna ska kräva att de systemansvariga för transmissions- och distribu- tionssystemen ger de nya producenter av energi från förnybara energi- källor som vill ansluta sig till systemet de omfattande och detaljerade uppgifter som krävs, däribland a)omfattande och detaljerade uppskattningar av anslutnings- kostnaderna, b)en rimlig och exakt tidsplan för mottagande och handläggning av ansökan om anslutning till nätet och c)en rimlig vägledande tidsplan för föreslagen anslutning till nätet. När det gäller kravet på omfattande och detaljerade uppskattningar av anslutningskostnaderna fanns en i huvudsak likadan bestämmelse i artikel 7.4 i och rådets direktiv /77/EG av den om främjande av el producerad från förnybara energi- källor på den inre marknaden för el. I samband med genomförandet av det direktivet konstaterade regeringen att bestämmelsen redan var genomförd i den svenska lagstiftningen genom 4 kap. 11 § ellagen (prop. 2002/03:85 s. 27 f.). Något skäl att göra en annan bedömning i fråga om förnybartdirektivets krav har inte framkommit. därför inga ändringar i de gällande bestämmelserna om skyldighet för nätföretagen att lämna uppgift om anslutningsavgift. har konstaterat att det i inte finns någon bestämmelse som ålägger nätföretagen att lämna uppgifter om tidsplan för handläggning av en ansökan om anslutning till nätet eller en tidsplan för anslutning till nätet för anläggningar som producerar el från Ellagens bestämmelser om skyldighet för ett nätföretag att lämna uppgifter till den som vill ansluta en anläggning bör därför kompletteras för att direktivets krav ska införlivas i svensk rätt. En tidsplan enligt artikel 16.5 första stycket b ska avse mottagandet och handläggningen av ansökan om anslutning till nätet. Det ligger i sakens natur att en sådan tidsplan, för att vara meningsfull, måste kunna lämnas innan arbetet med att uppskatta kostnaden och tiden för anslutningen är Ett nätföretag bör därför lämna en sådan tidsplan i anslutning till att en ansökan har kommit in till företaget. Hur rimlig och exakt tids- planen blir är beroende av vilka uppgifter elproducenten tillhandahåller. har antytt tar arbetet med att upprätta en tidsplan resurser i anspråk för nätföretaget. Det är därför viktigt att skyldigheten inte sträcks längre än vad som är motiverat av direktivets krav. därför av lagtexten tydligt framgå att en tidsplan för anslutningen ska lämnas endast i fall då en anslutningskund har rätt att få uppgift om Arbetet med att ta fram en sådan tidsplan bör underlättas av att nätföretaget tar fram en uttömmande upp- skattning av kostnaderna. har anfört att det inte är tillräckligt klart vilken rätts- verkan tidsplaner är avsedda att ha. Planerna bör enligt regeringens bedömning främst uppfattas som ett hjälpmedel Det är därför inte motiverat att i ellagstiftningen knyta Prop. 2009/10:128 särskilda rättsverkningar till tidsplanerna. Det bör i stället ligga på nätmyndigheten att inom ramen för sin tillsyn säkerställa att de tidsplaner som nätföretagen lämnar svarar mot de krav som följer av lagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Som Energimarknadsinspektionen har föreslagit bör regeringen eller nätmyndigheten meddela närmare föreskrifter om tidsplanerna. har anfört att det inte vore rimligt om nätmyndigheten föreskrev om en längsta tillåten handläggningstid eller genomförandetid. Det kan därför finnas skäl att framhålla att de aktuella föreskrifterna snarare bör avse vilken information tidsplanen ska innehålla för att leva upp till direktivets krav på rimlighet och exakthet. har föreslagit att ett normgivnings- bemyndigande förs in i ellagen. Ett sådant bemyndigande är inte nödvändigt, eftersom de aktuella bestämmelserna är sådana att de kan meddelas i form av verkställighetsföreskrifter enligt 8 kap. 13 § första stycket 1 regeringsformen. Föreskrifterna kommer emellertid att ha stor praktisk betydelse för nätföretagen. En upplysning bör föras in i ellagen om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter i frågan. Lagrådet har anfört att en sådan bestämmelse är överflödig och inte bör införas. Regeringen anser dock att det praktiska värdet för aktörerna motiverar en upplysningsbestämmelse. Det kan vidare framhållas att ett flertal sådana bestämmelser finns i ellagen. Det framstår sålunda som konsekvent att även i detta fall informera om verkställighetsföreskrifter. har anmärkt kan det vara mindre lämpligt att ställa upp olika regler vad gäller skyldigheten att tillhandahålla tidsplaner beroende på vilken typ av produktionsanläggning som saken gäller. Sådana tidsplaner måste också antas vara värdefulla även för andra el- producenter. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att bestämmelsen ska gälla för anslutningar av produktionsanläggningar i allmänhet. 8.3 Principer för kostnadsdelning Regeringens förslag: Den som har nätkoncession ska offentliggöra principer för hur kostnaderna för teknisk anpassning ska fördelas vid anslutning till elnätet. Rapportens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: SERO har anfört som sin uppfattning att den kostnadsfördelning som nämns i artikel 16.3 ska regleras genom en tydlig modell som baseras på icke diskriminerande kriterier och som tar hänsyn till de fördelar som initiala och efterföljande producenter likväl Prop. 2009/10:128 som transmissions- och distributionsansvariga erhåller genom anslut- Skälen för regeringens förslag Artikel 16.3 i förnybartdirektivet har följande lydelse. Medlemsstaterna ska kräva att de systemansvariga för transmissions- och distributionssystemen utarbetar och offentliggör standardregler för hur kostnaderna för teknisk anpassning ska bäras och fördelas, såsom nätanslutningar och nätförstärkningar, förbättrad drift av nätet och föreskrifter om hur anslutningsreglerna ska tillämpas utan diskrimine- ring, något som är nödvändigt för att integrera nya producenter som levererar el från förnybara energikällor till det sammankopplade nätet. Reglerna ska baseras på objektiva, transparenta och icke- diskriminerande kriterier som tar särskild hänsyn till samtliga kostnader och fördelar förknippade med anslutningen av dessa producenter till nätet och de särskilda omständigheterna för producenter i avlägsna regioner och i regioner med låg befolknings- täthet. Reglerna får föreskriva om olika typer av anslutningar. Av artikel 16.6 framgår följande. Den kostnadsdelning som avses i punkt 3 ska ske genom en mekanism som baseras på objektiva, transparenta och icke- diskriminerande kriterier som tar hänsyn till de fördelar anslutningarna kan innebära för de producenter som ansluter sig i början och de som ansluter sig senare samt för de systemansvariga för transmissions- och distributionssystemen. Motsvarande krav i direktiv /77/EG Artikel 16.3 motsvarar delvis artikel 7.2 i och rådets direktiv /77/EG av om främjande av el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden för el. Där ålades medlemsstaterna att inrätta ett rättsligt ramverk om vem som skulle stå för kostnaderna för sådana tekniska anpassningar som behövdes för att ansluta nya producenter av förnybar el till elnätet. Som exempel på sådana anpassningar nämndes nätanslutningar och nät- förstärkningar. Som alternativ till ett rättsligt ramverk kunde medlems- staterna ålägga nätinnehavarna att utarbeta och offentliggöra standardiserade regler i nämnda hänseenden. Enligt artikel 7.5 i direktiv /77/EG skulle medlemsstaterna inrätta ett rättsligt ramverk eller kräva att nätinnehavarna utarbetade och offent- liggjorde standardiserade regler för fördelningen av kostnader för systeminstallationer mellan alla producenter som drog nytta av installa- Vidare framgick att kostnadsfördelningen skulle genomföras Prop. 2009/10:128 med hjälp av en mekanism, som var grundad på objektiva, klara och tydliga samt icke-diskriminerande kriterier. Dessa kriterier skulle beakta de fördelar som anslutningarna medförde såväl för de ursprungligen anslutna och senare anslutna producenterna som för nätinnehavarna. Genomförandet av direktiv /77/EG Regeringen bedömde att de aktuella bestämmelserna i direktiv /77/EG redan var genomförda i den svenska ellagstiftningen och anförde bl.a. följande (prop. 2002/03:85 s. 27). Den svenska ellagstiftningen behandlar alla elproducenter lika. Regleringen innebär att kostnaderna för den fysiska anslutningen av en produktionsanläggning till nätet skall betalas av producenten. Den avgift som producenten sålunda skall betala till nätinnehavaren skall, enligt lagstiftningen, vara skälig. har tillsyn över att så blir fallet. Kostnaderna för övriga åtgärder som kan bli nödvändiga till följd av en sådan anslutning, t.ex. en förstärkning av nätet, betalas av nätinnehavaren. Eftersom detta ingår i nätinnehavarens nätverk- samhet har nätinnehavaren rätt att ta ut dessa kostnader via nättariffen, dvs. den avgift som alla de elkunder, som är anslutna till det aktuella nätet betalar för sin överföring på nätet. Dessa kostnader brukar av nätinnehavarna inkluderas i nättariffen i den utsträckning åtgärderna medför nytta för andra elkunder än den som blir ansluten. Särskilt om kostnadsdelning mellan elkunder Enligt artikel 16.6 ska de fördelar anslutningarna kan innebära för de producenter som ansluter sig i början och de som ansluter sig senare beaktas vid kostnadsdelningen. Sådan hänsyn tas i inom ramen för det befintliga regelverket.