prop · GX03215 · 2010-04-19 00:00:00 — Lagförslaget är en följd av att beslut enligt plan- och bygg- lagen, med undantag av de beslut som avses i 13 kap. 4 och 5 §§, fort- sättningsvis ska överklagas hos en mark- och miljödomstol och att mark- och miljödomstolen ska pröva frågor om utdömande av vite som förlagts med stöd av . I författningsförslagets ingress anges att 13 kap. 6 § upphör att gälla. Av ingressen framgår också att som en följd av att 13 kap. 6 § upphör att gälla ska 13 kap. 718 §§ betecknas 13 kap. 617 §§ och rubrikerna närmast före 13 kap. 9, 17 och 18 §§ ska sättas närmast före de nya 13 kap. 8, 16 respektive 17 §§. Därutöver görs i några paragrafer ändringar med anledning av den nya instansordningen och en ny paragraf införs. I några paragrafer ändras hänvisningar till nuvarande 13 kap. 718 §§ med anledning av att dessa paragrafer ändrar beteckning. Ändringarna kommenteras i det följande. 21 § I detaljplanen ska kommunen ange en genomförandetid. Tiden ska be- stämmas så att det finns rimliga möjligheter att genomföra planen, men tiden får inte vara kortare än och inte längre än . Tiden räknas från den dag då beslutet att anta planen vinner laga kraft. Om någon del av planen får genomföras tidigare på grund av ett förordnande enligt 13 kap. 17 § tredje stycket, räknas tiden från den dag då genomförandet får påbörjas. Detta gäller dock inte om kommunen i planen har bestämt att tiden ska räknas från en senare tidpunkt eller bestämt olika tider för skilda områden av planen. Paragrafen innehåller bestämmelser om detaljplanens genomförandetid. I andra stycket ersätts hänvisningen till 13 kap. 18 § andra stycket med en hänvisning till 13 kap. 17 § tredje stycket. Ändringen är en följd av att 18 § ändrar beteckning och att ett nytt stycke förs in i den nya 17 §. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen är i övrigt oförändrad. 29 § När detaljplanen har antagits ska kommunen skicka ett meddelande om detta till 1.länsstyrelsen och lantmäterimyndigheten, 2.de kommuner och regionplaneorgan som är berörda, och 3.dem som anges i 11 § första stycket 2 och 3 och föreningar som får överklaga enligt 13 kap. 12 eller 13 § och a)senast har lämnat skriftliga synpunkter som inte blivit tillgodosedda, eller b)har rätt att överklaga beslutet enligt 13 kap. 11 § andra stycket 1. Meddelandet ska innehålla ett protokollsutdrag med beslutet och upplysningar om vad den som vill överklaga beslutet måste göra. Kommunen ska till skicka det granskningsutlåtande som avses i 23 § tillsammans med meddelandet om att planen har antagits, om kommunen inte redan har skickat utlåtandet enligt 24 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om antagandet av detaljplan. I första stycket 3 ersätts hänvisningen till 13 kap. 13 eller 14 § med en hänvisning till 13 kap. 12 eller 13 §. I första stycket 3 b) ändras hänvis- ningen till 13 kap. 12 § andra stycket 1 till att i stället avse 13 kap. 11 § andra stycket 1. De ändrade hänvisningarna är en följd av att 13 kap. 12 14 §§ ändrar beteckning. Paragrafen är i övrigt oförändrad. 32 § När beslutet att anta detaljplanen har vunnit laga kraft ska kommunen 1.på planhandlingarna anteckna det datum då planen vann laga kraft och, om ett förordnande enligt 13 kap. 17 § tredje stycket har meddelats, det datum då förordnandet meddelades, 2.snarast möjligt skicka planen, planbeskrivningen och fastighetsförteckning- en enligt 9 § till och lantmäterimyndigheten, om det inte är uppen- bart obehövligt, och 3.med en kungörelse på det sätt som anges i 19 § eller med ett skriftligt meddelande underrätta de fastighetsägare som kan ha rätt till ersättning enligt 14 kap. 5, 6, 7, 9, 10 eller 11 § och dem som enligt 14 kap. 12 § kan ha mot- svarande rätt till ersättning samt i underrättelsen upplysa om innehållet i 15 kap. 5 §. Om kommunen inte kan skicka de handlingar som anges i första stycket 2 , ska kommunen genast underrätta mottagarna om innehållet i handlingarna. Paragrafen innehåller bestämmelser om antagandet av detaljplan. I första stycket ersätts hänvisningen till 13 kap. 18 § andra stycket med en hänvisning till 13 kap. 17 § tredje stycket. Ändringen är en följd av att 18 § ändrar beteckning och att ett nytt stycke förs in i den nya 17 §. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen är i övrigt oförändrad. 40 § Ett beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestäm- melser gäller först sedan beslutet har vunnit laga kraft. Bestämmelser som innebär att beslutet kan få tillämpas innan det har vunnit laga kraft finns i 13 kap. 17 § tredje stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om effekten av beslut som kom- munen fattat enligt 5 kap. . I andra stycket ersätts hänvisningen till 13 kap. 18 § andra stycket med en hänvisning till 13 kap. 17 § tredje stycket. Ändringen är en följd av att 18 § ändrar beteckning och att ett nytt stycke förs in i den nya 17 §. 2009/10:215 Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen är i övrigt oförändrad. 41 § Områdesbestämmelser upphör att gälla när ett beslut att anta en detaljplan för området vinner laga kraft eller när en detaljplan för området får genomföras med stöd av ett förordnande enligt 13 kap. 17 § tredje stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om effekten av beslut som kom- munen fattat enligt 5 kap. . I paragrafen ersätts hänvisningen till 13 kap. 18 § andra stycket med en hänvisning till 13 kap. 17 § tredje stycket. Ändringen är en följd av att 18 § ändrar beteckning och ett nytt stycke förs in i den nya 17 §. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen är i övrigt oförändrad. 2 § En bestämmelse enligt 4 kap. 19 § om genomförande med exploaterings- samverkan 1.ska avse exploateringssamverkan enligt lagen (1987:11) om exploaterings- samverkan, 2.ska ange samverkansområdets huvudsakliga avgränsning, 3.ska ange den tid inom vilken ett exploateringsbeslut enligt lagen om exploa- teringssamverkan ska meddelas, och 4.upphör att gälla vid utgången av den tid som avses i 3, om något exploa- teringsbeslut enligt lagen om exploateringssamverkan inte har meddelats . Den tid som avses i första stycket 3 får inte vara längre än från den dag då beslutet att anta detaljplanen vann laga kraft eller från den tidigare dag då genomförandet får påbörjas med stöd av ett förordnande enligt 13 kap. 17 § tredje stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om genomförandet av detaljplaner och om exploateringssamverkan. I sista stycket ersätts hänvisningen till 13 kap. 18 § andra stycket med en hänvisning till 13 kap. 17 § tredje stycket. Ändringen är en följd av att 18 § ändrar beteckning och att ett nytt stycke förs in i den nya 17 §. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen är i övrigt oförändrad. 37 § Ett föreläggande enligt 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25 eller 26 § eller ett beslut om förbud enligt 25, 30, 31, 32 eller 33 § får förenas med vite. Vitet får inte förvandlas till fängelse. Frågor om utdömande av vite prövas av mark- och miljödomstol. Paragrafen reglerar tillsynsmyndighetens rätt att förena vissa föreläggan- den som meddelats med stöd av 11 kap. med vite. Första och andra styckena är oförändrade. Tredje stycket är nytt. Som en följd av den ändrade instansordningen för mål och ärenden enligt ska mark- och miljödom- stol även pröva frågor om utdömande av vite som förelagts med stöd av Av 4 kap. 2 § lagen om mark- och miljödomstolar framgår att i mål om viten ska mark- och miljödomstolen tillämpa be- stämmelserna i 5 kap. 14 §§ lagen om mark- och miljödomstolar, dvs. de handläggningsregler som gäller för de mål som överklagats till mark- Prop. 2009/10:215 och miljödomstol. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.2.1. 2 § Kommunala beslut enligt denna lag får inte överklagas i den del de avser 1.avbrytande av ett planarbete, 2.planbesked enligt 5 kap. 2 §, 3.andra frågor om gatukostnader än de som avses i 1 § 5, 4.villkorsbesked enligt 9 kap. 19 §, 5.förlängd handläggningstid enligt 9 kap. 27 §, 6.behovet av kontrollansvarig, särskilt sakkunnig, tekniskt samråd eller slutsamråd, 7.ingripandebesked enligt 11 kap. 7 §, eller 8.en fråga som redan är avgjord genom en detaljplan, områdesbestämmelser eller ett förhandsbesked. Att tvister rörande gatukostnader prövas av mark- och miljödomstol framgår av 15 kap. 10 §. Paragrafen innehåller en uppräkning av kommunala beslut som inte får överklagas. I andra stycket ersätts hänvisningen till fastighetsdomstol med en hän- visning till mark- och miljödomstol. Ändringen är en följd av att fastig- hetsdomstolarna läggs samman med miljödomstolarna och bildar nya mark- och miljödomstolar. Paragrafen är i övrigt oförändrad. 6 § Andra beslut av enligt denna lag än de som avses i 4 och 5 §§ och andra beslut av en statlig förvaltningsmyndighet enligt denna lag får över- klagas hos mark- och miljödomstol. Paragrafen har beteckningen 7 § och innehåller bestämmelser om överklagande av och andra statliga förvaltningsmyndig- heters beslut. Första stycket ändras som en följd av den ändrade instansordningen för mål och ärenden enligt . Av bestämmelsen följer att beslut, med undantag av beslut enligt 11 kap. att på eget initiativ överpröva kommunens beslut, i fortsättningen ska överklagas hos mark- och miljödomstol i stället för hos allmän för- valtningsdomstol. Eftersom även beslut om detaljplan och områdesbestämmelser ska överklagas hos mark- och miljödomstol i stället för hos regeringen upphävs den nuvarande 6 §. Därmed kan hän- visningen till 6 § tas bort. Andra stycket, om att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten, upphävs som en följd av den ändrade instansordningen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.1. 7 § Om ett ärende som har överklagats hos en mark- och miljödomstol rör en fråga som har särskild betydelse för Försvarsmakten, , För- svarets materielverk eller , ska domstolen överlämna målet till regeringen för prövning. Paragrafen innehåller bestämmelser om domstolens prövning av mål som innehåller frågor som rör försvarsmyndigheterna. nuvarande lydelse ska de allmänna förvaltningsdomstolarna överlämna ärenden som har särskild betydelse för försvarsmyndigheterna till reger- ingen för prövning. Den ändrade instansordningen ska inte innebära någon ändring av den ordningen. Bestämmelsen ändras därmed endast genom att hänvisningen till allmän förvaltningsdomstol ersätts med en hänvisning till mark- och miljödomstol. Paragrafen ändrar beteckning från 8 § till 7 §. 8 § Bestämmelser om vem som får överklaga beslut som avses i 3, 5 och 6 §§ finns i 22 § förvaltningslagen (1986:223). Paragrafen innehåller bestämmelser om vem som får överklaga kommu- nala beslut samt och andra statliga förvaltningsmyndig- heters beslut. Med anledning av att den nuvarande 6 § upphävs och att 7 § byter beteckning till 6 §, ersätts hänvisningen till 57 §§ med en hänvisning till 5 och 6 §§. Paragrafen ändrar också beteckning från 9 § till 8 §. 16 § Bestämmelser om överklagande av ett beslut som avses i 3, 5 och 6 §§ finns i 2325 §§ förvaltningslagen (1986:223). Tiden för överklagande av ett beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser liksom beslut om lov eller förhandsbesked räknas dock, för alla utom för sökanden och övriga som har delgetts beslutet, från den dag då beslutet eller justeringen av protokollet över beslutet har tillkännagetts på kommunens anslagstavla. När beslutet har fattats av kommunfullmäktige, ska det som enligt 2325 §§ förvaltningslagen gäller i fråga om den myndighet som har meddelat beslutet i stället gälla kommunstyrelsen. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av kommunala be- slut samt och andra statliga myndigheters beslut. Med anledning av att den nuvarande 6 § upphävs och att 7 § byter be- teckning till 6 §, ersätts hänvisningen i första stycket till 57 §§ med en hänvisning till 5 och 6 §§. Paragrafen ändrar också beteckning från 17 § till 16 §. 17 § Den myndighet som prövar ett överklagande av ett beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser ska endast pröva om det överklagade beslutet strider mot någon rättsregel på det sätt som klaganden har angett eller som framgår av omständigheterna. Om myndigheten vid en prövning enligt första stycket finner att beslutet strider mot en rättsregel, ska beslutet upphävas i sin helhet. Annars ska beslutet fast- ställas i sin helhet. Beslutet ska inte upphävas om det är uppenbart att felet saknar betydelse för avgörandet. Om kommunen har medgett det, får dock be- slutet upphävas i en viss del eller ändras på annat sätt. Ändringar som har ringa betydelse får göras utan kommunens medgivande. Om kommunen begär det, får myndigheten förordna att det överklagade be- slutet i sådana delar som uppenbarligen inte berörs av överklagandet får genom- föras trots att överklagandet inte har avgjorts slutligt. Ett sådant förordnande får inte överklagas. Paragrafen har beteckningen 18 § och innehåller bestämmelser om prövningen av ett överklagande. Det nuvarande första stycket delas upp i ett första och andra stycke. Det första stycket innebär att en länsstyrelses eller mark- och miljödom- stols överprövning av ett överklagande av en kommuns beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser begränsas till en kontroll av om beslutet överensstämmer med gällande rättsregler. Bestämmelsen gör ingen åtskillnad mellan enskilda och allmänna intres- sen. Den som överklagar en kommuns beslut om en detaljplan eller om- rådesbestämmelser kan åberopa både enskilda och allmänna intressen till stöd för sitt överklagande. Det som avgör överprövningens omfattning är utformningen av de bestämmelser som det överklagade beslutet grundas på. En överprövning där överklagandet grundas på att det förekommit formella brister i handläggningen eller att enskilda intressen åsidosatts innebär vanligtvis en prövning av om beslutet strider mot en rättsregel och kommer därmed att kunna bli föremål för överprövning. Vissa bestämmelser enligt , bl.a. bestämmelserna i 2 kap. om allmänna och enskilda intressen, ger kommunen en stor hand- lingsfrihet att i samband med bl.a. planläggning göra avvägningar mellan olika intressen. Om kommunens beslut ryms inom den handlingsfrihet som bestämmelserna medger kommer de avvägningar som en kommun gjort mellan olika samhällsintressen enligt 2 kap. inte bli föremål för överprövning. I de fall de bestämmelser som åberopas till stöd för ett överklagande reglerar allmänna intressen, men innebär att det kommu- nala handlingsutrymmet är mer begränsat, t.ex. bestämmelserna om miljökvalitetsnormer och riksintressen, kommer utrymmet för en över- prövning vara större. Regeringsrätten har i ett rättsprövningsmål prövat om kommunens beslut om detaljplan var förenligt med bestämmelserna om riksintresse och funnit att så inte var fallet (RÅ 1997 ref. 18). Av andra stycket framgår att den överprövande myndigheten, på sam- ma sätt som gäller , som huvudregel antingen ska fastställa beslutet i sin helhet eller upphäva det i sin helhet. Beslutet ska inte upphävas om det är uppenbart att felet saknar betydelse för avgörandet. Det är vanligt i mål och ärenden om detaljplaner att enskilda som överklagar anför att det förekommit formella brister i samband med kommunens antagande av en detaljplan. Om dessa brister är oväsentliga eller utan betydelse ska läns- styrelsen eller domstolen inte upphäva kommunens beslut. Fel som enligt gällande praxis uppenbart ansetts sakna betydelse för avgörandet är att planprogram inte upprättats trots att det borde ha upprättats, att den plan- karta som utarbetats inte i alla delar exakt preciserar användningsgräns eller en egenskapsgräns och att underrättelse om innehållet i en kun- görelse om utställning inte skickats till en sakägare men denna ändå fått kännedom om utställningen och lämnat synpunkter under utställnings- tiden. De två sista meningarna i andra stycket motsvarar första stycket andra och tredje meningen i bestämmelsens nuvarande lydelse. Tredje stycket motsvarar det nuvarande andra stycket. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.2. 18 § Om enligt 11 kap. 10 eller 12 § har beslutat att överpröva en kommuns beslut om en detaljplan eller områdesbestämmelser eller ett lov eller förhandsbesked, får besluta att ett överklagande av samma kommu- nala beslut inte ska prövas förrän ärendet om överprövning enligt 11 kap. är Prop. 2009/10:215 slutligt avgjort. Bestämmelsen är ny och innebär att om en länsstyrelse enligt 11 kap. 10 eller 12 § har beslutat att överpröva en kommuns beslut, får läns- styrelsen i avvaktan på att den prövningen slutligen avgjorts skjuta upp prövningen av ett överklagande av samma kommunala beslut. Bestäm- melsen har införts för att lösa de samordningsproblem som kan uppkom- ma när en länsstyrelse beslutar att överpröva ett kommunalt beslut med stöd av 11 kap. 10 eller 12 § som samma kommunala beslut överklagas enligt 13 kap. Den nya bestämmelsen möjliggör för att avvakta med prövningen av överklagandet till dess att ärendet enligt 11 kap. är slutligt avgjort. Bestämmelsen är utformad som en möjlighet, inte en skyldighet, för att skjuta upp prövningen. Med stöd av bestämmelsen kan ge berörda parter ett klart besked om förfarandet. Om prövningen enligt 11 kap. medför att en plan eller ett lov upphävs kan det antas att överklagandet i normalfallet kan avskrivas som förfallet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.3. 3 § Om en talan om inlösen av ett markområde enligt 6 kap. 14 § har väckts, ska mark- och miljödomstolen underrätta lantmäterimyndigheten. Om det vid prövningen av målet om inlösen pågår ett ärende om fastighets- bildning i överensstämmelse med den detaljplan som gäller för markområdet, ska målet om inlösen förklaras vilande till dess att fastighetsbildningsärendet är slutligt avgjort. Om en fastighet bildas som överensstämmer med detaljplanen, förfaller kom- munens talan om inlösen. Paragrafen innehåller bestämmelser om domstolsprövning. Första stycket ändras endast genom att hänvisningen till fastighets- domstol ersätts med en hänvisning till mark- och miljödomstol. Ändring- en är en följd av att fastighetsdomstolarna läggs samman med miljödom- stolarna och bildar nya mark- och miljödomstolar. 10 § En tvist mellan kommunen och en fastighetsägare om ersättning för gatu- kostnader eller kostnader för andra allmänna platser eller om villkoren för be- talning av sådan ersättning prövas av den mark- och miljödomstol inom vars om- råde fastigheten ligger. I ett sådant mål ska lagen (2010:000) om mark- och miljödomstolar tillämpas. I mål om jämkning av ersättning enligt 6 kap. 37 § ska dock expropriationslagen (1972:719) tillämpas i fråga om rättegångskostnader. Om fastighetsägaren förlorar ett mål om jämkning på grund av att fastighets- ägaren har inlett rättegången utan tillräckliga skäl, får domstolen förordna att fas- tighetsägaren ska bära sina egna kostnader. Om fastighetsägaren inledde rätte- gången trots att det måste ha varit uppenbart för fastighetsägaren att talan väcktes utan skälig grund, får domstolen dessutom förplikta fastighetsägaren att ersätta kommunens rättegångskostnader. Paragrafen innehåller bestämmelser om domstolsprövning. Första stycket ändras endast genom att hänvisningen till fastighets- Prop. 2009/10:215 domstol ersätts med en hänvisning till mark- och miljödomstol som en följd av att fastighetsdomstolarna läggas samman med miljödomstolarna till nya mark- och miljödomstolar. I andra stycket ersätts hänvisningen till lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål med en hänvisning till den nya lagen om mark- och miljö- domstolar. Detta som en konsekvens av att den förstnämnda lagen upp- hävs och ersätts av lagen om mark- och miljödomstolar. 16.26Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:000) om utnämning av ordinarie domare 1 § Denna lag avser utnämning av ordinarie domare. 1.justitieråd tillika ordförande, justitieråd tillika avdelningsordförande och övriga justitieråd i och , 2.president, samt råd tillika vice ordförande på avdelning och övriga råd i hovrätt och kammarrätt, 3.lagman, chefsrådman och rådman i tingsrätt och förvaltningsrätt, 6.ordförande tillika chef och övriga ordförande i , 7.patenträttsråd tillika ordförande och övriga patenträttsråd i Patentbesvärs- rätten, I paragrafen finns bestämmelser om vilka som omfattas av det utnäm- ningsförfarande som framgår av lagen. I punkten 4 har benämningarna fastighetsråd och miljöråd bytts ut mot tekniska råd. 16.27Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:000) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor I regeringens proposition 2009/10:173 Kärnkraften ökat skadestånds- ansvar föreslås en ny lag om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. I propositionen föreslås en bestämmelse i 58 § lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor enligt vilken talan om ersättning ska väckas genom ansökan om stämning vid miljödomstolen i . Bestämmelsen ändras så att talan om ersättning ska väckas vid mark- och miljödomstolen i . I proposition 2009/10:173 föreslås att lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor ska träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Lagens ikraftträdande är beroende av när ändringsprotokoll till den s.k. Paris- och tilläggskonventionen om skadeståndsansvar på atom- energins område träder i kraft. Lagen om ändring i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor träder därför också i kraft den dag regeringen bestämmer. Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:000) om Förslaget, som inte fanns med i lagrådsremissen, innebär att det görs en ändring i den lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988) som har föreslagits i regeringens proposition 2009/10:170 En enklare plan- och bygglag. Ändringen är föranledd av att den aktuella ändringsför- fattningen träder i kraft som förslagen i förevarande proposi- tion, dvs. Ändringen innebär bl.a. att det till den änd- ringsförfattning som föreslogs i prop. 2009/10:170 fogas en övergångs- bestämmelse om att äldre bestämmelser ska gälla i mål där huvudför- handling har inletts i fastighetsdomstol före ikraftträdandet. Detsamma ska enligt den föreslagna bestämmelsen gälla för mål i hovrätt och för mål i som har överklagats dit från hovrätt. Övergångs- bestämmelsen motsvarar övergångsbestämmelsen i förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen i förevarande proposition. Övriga ändringar avser 16 kap. 14 § och 17 kap. 3 §. I lagrådsre- lagförslag var dessa ändringar infogade i förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen. Ändringarna, som i sak är oföränd- rade i förhållande till lagrådsremissens lagförslag, kommenteras i det följande. 14 § Mark- och miljödomstolen får, efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna, besluta att sakägare som förlorar målet ska ersätta annan sakägare dennes rättegångskostnad. I övrigt ska 18 kap. tilläm- pas i fråga om rättegångskostnaderna. I mål om inlösenersättning ska dock sakägare som avstår mark eller särskild rättighet få gottgörelse för sin kostnad oberoende av utgången i målet. Detsamma ska gälla i mål om ersättning för marköverföring eller reglering av rättighet som avses i 5 kap. 10 a § andra stycket. Första och andra styckena gäller inte, om annat följer av 18 kap. 6 eller 8 § . Ogillas i mål enligt andra stycket talan som har fullföljts av den som avstår eller upplåter mark eller rättighet, tillämpas 15 kap. 8 § (2010:000). Vinner en sakägare ett mål mot företrädare för allmänt intresse, kan domstolen tillerkänna sakägaren ersättning för rättegångskostnad, om det finns synnerliga skäl. Sådan ersättning ska betalas av staten eller, om endast kommunen företräder det allmänna intresset, av kommunen. Ska i annat fall än som avses i 13 § kostnad för bevisning eller särskild åtgärd enligt rättens beslut betalas av allmänna medel, kan domstolen när det är skäligt besluta att kostnaden ska stanna på staten. Paragrafen innehåller bestämmelser om rättegångskostnader. I första stycket har en hänvisning till fastighetsdomstol ändrats till att i stället gälla mark- och miljödomstol.