prop · GX03165 · 2010-03-23 00:00:00 — Av första stycket, som med viss språklig justering motsvarar 8 kap. 3 § skollag, framgår vilka som kan fullgöra sin skolplikt i same- skolan. Liksom får även andra barn än barn till samer fullgöra sin skolplikt i sameskolan om det finns särskilda skäl. Som exempel kan nämnas att ett barn från en ort med sameskola, men utan grundskola, tvingas att åka till en annan ort med grundskola, om han eller hon inte får gå i sameskolan (se prop. 1985/86:10 s. 118). Eftersom sameskolan endast omfattar årskurs 16 kan självfallet inte resterande del av skolplikten fullgöras där. Enligt andra stycket ska Sameskolstyrelsen avgöra om förutsättningar föreligger för utbildning i sameskolan. Bestämmelsen motsvarar delvis 8 kap. 6 § skollag. Den gäller såväl när ett barn ska börja full- göra sin skolplikt som när ett byte av skolform övervägs för en elev som redan har påbörjat en utbildning. Av 11 § följer att bestämmelsen, på samma sätt som för de övriga skolformerna, även gäller för barn som påbörjar en utbildning för skolpliktiga innan skolplikten inträder. Bestämmelsen i andra stycket innebär att det inte längre finns någon reglering av vem som får väcka frågan om prövning av i vilken skolform ett barn ska tas emot, vilket tidigare fanns i 5 kap. 1 § sameskolförord- ningen (1995:205). Den saken får avgöras enligt allmänna förvaltnings- rättsliga principer, vilket innebär att vårdnadshavare fortfarande har möj- lighet att ta initiativ till en prövning av i vilken skolform barnet ska gå. Beslut enligt andra stycket får enligt 28 kap. överklagas hos Skol- väsendets överklagandenämnd. 8 § Den som är elev i , grundsärskolan eller specialskolan kan på försök tas emot som elev i en annan av dessa skolformer, om de huvudmän som berörs är överens om detta och elevens vårdnadshavare medger det. Paragrafen möjliggör försöksperioder i andra skolformer. Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 6 § skollag men gäller nu även för en fristå- ende grundskola eller grundsärskola. 9 § En elev i kan få sin utbildning inom grundsärskolan (integrerad elev), om de huvudmän som berörs är överens om detta och elevens vårdnadshavare medger det. En elev i grundsärskolan kan under samma förutsättningar få sin utbildning inom eller sameskolan. För en elev som på detta sätt får sin utbildning inom en annan skolform gäller de bestämmelser som avser den ursprungliga skolformen. Rektorn för den skolenhet där eleven får sin undervisning får dock besluta om de undantag från dessa bestämmelser som krävs med hänsyn till undervisningens uppläggning. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. Däremot finns mot- svarande bestämmelser för utbildning med offentlig huvudman i 4 kap. 4 § grundskoleförordningen (1994:1194) och 6 kap. 1 § särskoleförord- ningen (1995:206). Någon ändring i sak är inte avsedd förutom att be- stämmelsen nu även gäller fristående grundskola eller grundsärskola. Av andra stycket följer att en integrerad elev alltjämt är elev i den ur- sprungliga skolformen och ska följa de regler som gäller för den skol- formen, t.ex. när det gäller utbildningens omfattning och innehåll. Efter- som undervisningen bedrivs enligt andra bestämmelser är det nödvändigt med en möjlighet till undantag från de bestämmelser som gäller för elevens ursprungliga skolform. Rektorn för den skolenhet där eleven får sin undervisning har därför fått möjlighet att besluta om de undantag från dessa bestämmelser som krävs med hänsyn till undervisningens upplägg- ning. Frågan om undantag och dess omfattning beslutas för varje enskilt fall. 10 § Skolplikten inträder höstterminen det kalenderår då barnet fyller . Om det finns särskilda skäl får barnet börja fullgöra sin skolplikt först höst- terminen det kalenderår då barnet fyller . Frågan om uppskjuten skolplikt prövas av hemkommunen efter begäran av barnets vårdnadshavare. Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 7 § skollag. De ändringar som har gjorts är endast av förtydligande och redaktionell karaktär. I tredje stycket har preciserats att det är hemkommunen som har att fatta beslut om att fullgörandet av skolplikten ska skjutas upp. Vad som avses med hemkommun anges i 29 kap. 6 §. Kommunens beslut i frågan om uppskjuten skolplikt kan enligt 28 kap. 12 § överklagas till . 11 § Om ett barns vårdnadshavare begär det hos hemkommunen, ska barnet redan höstterminen det kalenderår då barnet fyller jämställas med skolpliktiga barn i fråga om rätten att börja skolan. Paragrafen motsvarar 3 kap. 8 § skollag. När skolplikten upphör och rätten att därefter slutföra skolgången 12 § Om inte annat följer av 13 eller 14 § upphör skolplikten vid utgången av vårterminen det nionde året eller, om eleven går i specialskolan, det tionde året efter det att eleven börjat fullgöra skolplikten. Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 kap. 10 § första stycket skollag. I stället för att koppla skolpliktens upphörande till elevens ålder används här antalet skolår för att ange när skolplikten enligt huvudregeln ska upphöra. 13 § För den elev som inte gått ut högsta årskursen när skolplikten annars skulle ha upphört enligt 12 §, upphör skolplikten i stället , dock senast när eleven fyller . Frågan om skolpliktens förlängning enligt första stycket prövas av hem- kommunen. För en elev som går i specialskolan prövas dock frågan av Specialpedagogiska skolmyndigheten. Paragrafen saknar motsvarighet skollag. Regleringen i första stycket innebär att skolplikten inte längre med automatik upphör vid utgången av vårterminen det år eleven fyller 16 respektive , bero- ende på om eleven fullgör sin skolplikt i , grundsärskolan eller specialskolan. En enskild kan alltså tvingas att gå längre i skolan än enligt regleringen skollag. I de flesta fall får det antas att eleven, vårdnadshavare och skolan är överens om att eleven behöver i för att klara antagningskraven till gymnasieskolan. Det rör sig om en mycket begränsad grupp elever som i praktiken kommer att bli föremål för tvångsvis förlängd skolplikt. Skol- plikten upphör således vid utgången av vårterminen det kalenderår eleven fyller 17 respektive , dock senast när eleven fyllt . Av 14 § framgår att skolplikten även kan upphöra under det tillkommande skolpliktsåret. Enligt andra stycket är det elevens hemkommun som prövar om skol- plikten ska upphöra senare för elever som fullgör sin skolplikt i grund- skolan eller grundsärskolan. Vad som avses med hemkommun anges i 29 kap. 6 §. För elever i specialskolan prövas frågan av Specialpedago- giska skolmyndigheten. Ett beslut i fråga om skolpliktens förlängning kan enligt 28 kap. över- klagas till . Paragrafen behandlas i avsnitt 11.2.2. 14 § Om eleven före den tidpunkt som framgår av 12 eller 13 § uppnår de kunskapskrav som minst ska uppnås för den skolform där eleven fullgör sin skolplikt, upphör skolplikten. Frågan om skolpliktens upphörande enligt första stycket prövas av Prop. 2009/10:165 hemkommunen. För en elev som går i specialskolan prövas frågan av Av första stycket framgår att skolpliktens upphörande kopplas till frågan om eleven har uppnått de kunskapskrav som har fastställts för utbildningen. Bestämmelsen, som i sak motsvarar 3 kap. 10 § andra stycket skollag, gäller även i de fall någon har en förlängd skolplikt enligt 13 §. Enligt andra stycket är det elevens hemkommun som prövar om skol- plikten ska upphöra för elever som fullgör sin skolplikt i grund- skolan eller grundsärskolan. Vad som avses med hemkommun anges i 29 kap. 6 §. För elever i specialskolan prövas frågan av Specialpeda- gogiska skolmyndigheten. Bestämmelsen saknar direkt motsvarighet skollag. Ett beslut i fråga om skolpliktens upphörande kan enligt 28 kap. över- klagas till . Paragrafen behandlas i avsnitt 11.2.1. Rätt att slutföra skolgången 15 § En elev i , grundsärskolan eller specialskolan har rätt att slutföra den högsta årskursen, även om skolplikten upphör . En elev i , grundsärskolan eller specialskolan har också rätt att efter skolpliktens upphörande slutföra utbildningen under , om eleven inte har nått upp till de kunskapskrav som minst ska uppnås för respektive skolform. En elev i grundsärskolan har rätt till minst 800 timmars undervisning utöver den i 11 kap. 7 § första stycket garanterade undervisnings- tiden, om eleven inte uppnått kunskapskraven. En elev som har tagits emot i specialskolan enligt 6 § första stycket 1 och som på grund av sina funktionsnedsättningar inte kan få tillfredsställande förhållanden i gymnasiesärskolan eller gymnasieskolan, får efter det att skolplikten har upphört och i mån av plats genomgå ytterligare utbildning i specialskolan till och med vårterminen det kalenderår eleven fyller , om eleven inte bedöms ha förmåga att fullfölja utbildningen enligt andra stycket. I paragrafens första stycke, som saknar motsvarighet skollag, anges att en elev i , grundsärskolan eller specialskolan alltid ska ha rätt att slutföra den högsta årskursen, även om skolplikten har Med detta avses att en elev i dessa skolformer alltid ska ha en rätt att gå årskurs 9 (eller årskurs 10 i specialskolan). innebär dock ingen rätt att få fullfölja sista årskursen med godkända Denna rätt blir aktuell bl.a. för elever som har fått sin skolplikt uppskjuten eller som har behövt fler år än normalt för att ta sig igenom Det finns inte någon begränsning av hur många läsår som ska kvarstå för att eleven ska ha rätt att slutföra den högsta årskursen. Enligt andra stycket har elever i , grundsärskolan och specialskolan rätt att slutföra utbildningen under ytterligare två läsår efter att skolplikten har upphört. Bestämmelsen, som i de flesta fall träffar andra elever än de som avses i första stycket, innebär en rätt att gå om högsta årskursen i ytterligare två läsår, dvs. till och med vårterminen det kalenderår eleven fyller eller, om eleven går i specialskolan, . Som villkor uppställs emellertid att eleven inte har nått upp till de kun- Prop. 2009/10:165 skapskrav som minst ska uppnås för respektive skolform. motsvarar delvis 4 kap. 10 § för och 7 kap. 6 § första stycket för specialskolan skollag. Enligt dessa bestämmelser ska det även prövas om eleven bedöms ha förmåga fullfölja utbildningen. För att stärka elevens rätt att fullfölja utbildningen har det kravet tagits bort och kommunen och Specialpedagogiska skolmyndigheten ska således endast pröva om eleven nått upp till uppställda kunskapskrav. Därigenom finns inget behov för eleven att kunna överklaga beslutet och den möjligheten finns därför inte längre kvar. För grundsärskolans del finns ingen direkt motsvarighet skollag. Av bestämmelsen framgår också att elever i grundsärskolan vid en fortsatt skolgång har rätt till 800 timmars undervisning utöver den garanterade undervisningstiden, om de dessför- innan inte nått kunskapsmålen. Med hänsyn till att den obligatoriska särskolan enligt 6 kap. 3 § andra stycket skollag består av tio årskurser innebär den föreslagna regleringen att en elev i grundsärskolan kan erhålla utbildning i samma omfattning som . Enligt tredje stycket får elever som tagits emot i specialskolan på grund av synskada och ytterligare funktionsnedsättning möjlighet till ytterligare skolgång efter skolpliktens upphörande, om de inte bedöms kunna slut- föra utbildningen inom de två åren som anges i andra och tredje stycket. Bestämmelsen motsvarar i sak 7 kap. 6 § andra stycket skollag som trädde i kraft (prop. 2008/09:112, bet. 2008/09:UbU16, rskr. 2008/09:219). Paragrafen behandlas i avsnitt 11.2.3. 16 § Frågan om rätt att slutföra skolgången enligt 15 § prövas av hem- kommunen. För en elev som går i specialskolan prövas dock frågan av Specialpedagogiska skolmyndigheten. Paragrafen motsvarar delvis 4 kap. 11 § och 7 kap. 8 § skollag. Enligt paragrafen är det elevens hemkommun som prövar om eleven har rätt att slutföra utbildningen efter skolpliktens upphörande när det gäller eller grundsärskolan. Vad som avses med hemkommun anges i 29 kap. 6 §. För elever i specialskolan prövas frågan av Special- pedagogiska skolmyndigheten. 17 § En elev i , grundsärskolan, specialskolan och sameskolan ska delta i den verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbildningen, om eleven inte har giltigt skäl att utebli. Den obligatoriska verksamheten får omfatta per läsår och eller, i de två lägsta årskurserna, . Sådan verksamhet får inte förläggas till , eller andra helgdagar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avvikelser från andra stycket för elever i grundsärskolan och specialskolan. Om en elev i , grundsärskolan, specialskolan eller sameskolan utan giltigt skäl uteblir från den obligatoriska verksamheten, ska rektorn se till att elevens vårdnadshavare informeras om att eleven har varit Prop. 2009/10:165 frånvarande. Om det finns särskilda skäl behöver elevens vårdnadshavare inte När det gäller skolpliktiga elever motsvaras paragrafens första stycke av 3 kap. 11 § första stycket skollag såvitt avser utbildning som anordnas av offentliga huvudmän. Här är dock bestämmelsen tillämplig även på elever i fristående skolor. Dessutom har tillämpningsområdet utvidgats till icke skolpliktiga elever som deltar i utbildningen. För dessa elever är deltagandet i och för sig frivilligt, men om eleven deltar har han eller hon inte rätt att godtyckligt välja bort vissa delar. Av 1 kap. 7 § framgår att deltagande i konfessionella inslag i utbildning som bedrivs av enskild huvudman alltid är frivilligt. I andra stycket anges den yttersta gränsen för den obligatoriska verk- samheten. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 3 kap. 11 § tredje stycket skollag, 4 kap. 2 § grundskoleförordningen (1994:1194), 4 kap. 2 § särskoleförordningen (1995:206) och 5 kap. 2 § specialskole- förordningen (1995:401) såvitt avser utbildning som anordnas av offent- liga huvudmän. Här träffar bestämmelserna även fristående skolor. Av bestämmelsen framgår indirekt att det är tillåtet med icke obligatorisk verksamhet utöver vad som anges här. har det varit möjligt att besluta om andra lärotider för en elev i den obligatoriska särskolan och i specialskolan om det finns sär- skilda skäl med hänsyn till elevens fysiska och psykiska förutsättningar (se 4 kap. 4 § särskoleförordningen och 5 kap. 4 § specialskoleförord- ningen). Av tredje stycket framgår att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer för elever i dessa skolformer alltjämt ska få meddela föreskrifter om avvikelser från bestämmelserna om lärotider. Bestämmelsen i fjärde stycket motsvaras i princip av olika förord- ningsbestämmelser, se 6 kap. 8 a § grundskoleförordningen, 6 kap. 5 a § särskoleförordningen och 7 kap. 9 a § specialskoleförordningen (1995:401). I denna lag gäller bestämmelserna även för utbildningar i fristående skolor. Bestämmelsen gäller frånvaro från verksamhet som anordnas i och motsvarande skolformer. För att syftet med bestämmelsen ska uppnås är det viktigt att informationen till vårdnads- havare lämnas . Rektor, eller den rektor utser, ska se till att underrättelse sker. Det är givetvis inget som hindrar att rektor uppdrar åt en lärare som är elevens klassföreståndare eller har motsva- rande funktion att ta kontakt med vårdnadshavaren. Motsvarande reglering finns också för gymnasieskolan och gymnasiesärskolan, se respektive skolformskapitel. Elevens vårdnadshavare ska informeras inte bara när eleven uteblir från obligatoriska inslag utan även vid frånvaro från annan verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbildningen. Informationen ska lämnas som frånvaron inträffar om det inte finns särskilda skäl. Sådana skäl kan vara t.ex. att frånvaron avser elevens sista lektion före skoldagens slut. Paragrafen behandlas i avsnitt 11.3. 18 § En elev i en skolform som avses i 17 § får beviljas kortare ledighet för Om det finns synnerliga skäl får längre ledighet Rektorn beslutar om ledighet. Rektorn får inte uppdra åt någon annan att fatta beslut om ledighet som avser än . Paragrafen motsvarar 3 kap. 11 § andra stycket första meningen i 1985 års skollag samt delvis 6 kap. 8 § grundskoleförordningen (1994:1194), 6 kap. 5 § särskoleförordningen (1995:206) och 7 kap. 9 § specialskole- förordningen (1995:401) när det gäller skolpliktiga elever. ring i fråga om vad som avses med kortare ledighet är inte avsedd i och med att ledighetsbestämmelserna samlas i denna lag. Ett beslut om ledighet ska grundas på en samlad bedömning av elevens Bland de omständigheter som normalt bör beaktas kan särskilt nämnas frånvarons längd, elevens studiesituation, möjligheterna att på olika sätt kompensera den förlorade undervisningen, hur angelägen ledigheten är för eleven samt om eleven fullgör sin skolplikt eller deltar i utbildningen utan att vara skolpliktig. Situationer då bestämmelsen skulle kunna bli aktuell är t.ex. vid vissa resor, familjehögtider eller religiösa Som redan har framgått innebär 17 § att även icke skolpliktiga elever i , grundsärskolan, specialskolan och sameskolan är skyldiga att delta i den verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbild- Därför omfattas även dessa elever av denna bestämmelse om Andra stycket innebär att det alltid är rektor, eller den rektor be- stämmer, som fattar beslutet om kortare ledigheter. I enlighet med be- stämmelsen i 2 kap. 10 § andra stycket kan rektor överlåta sin beslutan- derätt åt en anställd eller uppdragstagare vid skolenheten om denne har tillräcklig kompetens och erfarenhet. Beträffande längre ledigheter bör det inte finnas någon möjlighet för rektor att överlåta beslutanderätten. Mot bakgrund av att beslut om längre ledigheter måste grundas på en samlad bedömning av elevens situation, är det lämpligast att beslutande- rätten ligger hos rektor. Han eller hon får anses ha bäst kännedom om elevens förhållanden i detta avseende. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 19 § En elev i en skolform som avses i 17 § får på begäran vårdnadshavare befrias från skyldighet att delta i obligatoriska inslag i undervisningen om det finns synnerliga skäl. Ett sådant beslut får endast avse enstaka tillfällen under ett läsår. Rektorn beslutar om befrielse. Rektorn får inte uppdra åt någon annan att fatta Paragrafen motsvaras delvis av 3 kap. 12 § skollag (se prop. 1985/86:10, del A s. 89 f.). Som framgår av första stycket har dock vill- koren för befrielse skärpts. För befrielse krävs att det finns synnerliga I detta ligger att befrielse bara kan bli aktuellt i rena undantagsfall, där omständigheterna är mycket särpräglade, och endast kan gälla en- Prop. 2009/10:165 staka inslag i undervisningen. En annan förändring är att ett beslut om befrielse bara får avse enstaka tillfällen under ett läsår. I andra stycket klargörs att det är rektorn som ska fatta beslut i frågor om befrielse, och att rektorn inte kan delegera sin beslutanderätt till någon annan. Rektorns beslut kan överklagas till allmän förvaltnings- domstol (se 28 kap.). Paragrafen kommenteras i avsnitt 11.3. Ansvar för att skolplikten fullgörs 20 § Den som har vårdnaden om ett skolpliktigt barn ska se till att barnet fullgör sin skolplikt. Paragrafen motsvarar 3 kap. 15 § skollag (se prop. 1985/86:10, del A, s. 90 f.). 21 § Hemkommunen ska se till att skolpliktiga barn som inte går i dess grundskola eller grundsärskola på något annat sätt får föreskriven utbildning. Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 13 § första stycket andra meningen skollag. 22 § Kommunen ska se till att eleverna i dess grundskola och grundsärskola fullgör sin skolgång. Huvudmannen för specialskolan och huvudmannen för sameskolan ska se till att elever i utbildning under deras ledning fullgör sin skolgång. När en skolpliktig elev börjar eller slutar vid en fristående skola eller utan giltig orsak är frånvarande i betydande utsträckning från obligatoriska inslag, ska huvudmannen lämna uppgift om detta till hemkommunen. Bestämmelserna i första stycket motsvarar 3 kap. 13 § första stycket första meningen och delvis andra stycket skollag såvitt avser de skolpliktiga eleverna. I andra meningen har de två statliga skolfor- merna förts samman i en gemensam bestämmelse. Till skillnad mot tidi- gare omfattar bestämmelsen i första stycket även de icke skolpliktiga eleverna. Andra stycket motsvarar såvitt avser fristående skolor i huvudsak 3 kap. 14 § första meningen och 9 kap. 15 § första stycket skollag. När det gäller frånvaro har även angetts att det är frånvaro från obligatoriska inslag som ska anmälas. Det ska således i den delen vara frågan om sådan verksamhet som avses i 17 § andra stycket. Bestämmel- sen i 17 § fjärde stycket sträcker sig längre. Enligt den bestämmelsen ska vårdnadshavare underrättas om eleven uteblir från den verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbildningen, dvs. även den verksamhet Prop. 2009/10:165 som anordnas utöver de obligatoriska inslagen. Paragrafen behandlas i avsnittet 11.4. 23 § Om en skolpliktig elev inte fullgör sin skolgång och detta beror på att elevens vårdnadshavare inte har gjort vad denne är skyldig att göra för att så ska ske, får hemkommunen förelägga elevens vårdnadshavare att fullgöra sina skyldigheter. För en elev i specialskolan eller i sameskolan är det i stället huvudmannen för respektive skolform som får förelägga elevens vårdnadshavare att fullgöra sina skyldigheter. Ett föreläggande enligt första stycket får förenas med vite. Ett beslut om föreläggande gäller om inte annat beslutas. Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 16 § skollag för elever som fullgör sin skolplikt vid en utbildning med en offentlig huvudman. Enligt bestämmelserna i första stycket har hemkommunen möjlighet att förelägga en vårdnadshavare att fullgöra sina skyldigheter, oavsett om utbildningen där eleven fullgör sin skolplikt bedrivs av en offentlig eller enskild huvudman. När det gäller elever i specialskolan och sameskolan är det respektive huvudman för dessa skolformer som fattar beslut om ett föreläggande. Föreläggandet bör vara utformat så att det alltid finns en möjlighet att fullgöra det genom att eleven inställer sig vid en skola med offentlig huvudman där skolplikten kan fullgöras. Ett föreläggande som gäller en vårdnadshavare till en elev som fullgör skolplikten vid en fristående skola bör därför ge vårdnadshavare alternativa möjligheter att fullgöra sina skyldigheter. Detta kan ske antingen genom att visa att barnet fullgör sin skolgång vid en fristående skola eller genom att barnet inställer sig vid en särskilt angiven skolenhet med utbildning som anordnas av en offentlig huvudman. Ett före- läggande enligt denna paragraf får endast rikta sig mot den som är vård- nadshavare enligt 6 kap. . Som framgår av paragrafens andra stycke får ett föreläggande förenas med vite. Det är av stor vikt att ett vitesförläggande tydligt anger vad vårdnadshavare har att vidta för åtgärder. Vitesföreläggandet måste vara utformat så att vårdnadshavare får helt klart för sig vad som fordras av honom eller henne för att undgå skyldighet att betala det fastställda vitesbeloppet. Om föreläggandet innebär en skyldighet att vidta en viss åtgärd ska det, enligt 2 § lagen (1985:206) om viten, av föreläggandet framgå eller inom vilken tidsfrist åtgärden ska vidtas. Ett allmänt hållet föreläggande med innebörd att adressaten ska efterleva vissa bestämmelser är inte tillräckligt för att vite ska kunna dömas ut (jfr RÅ 1994 ref. 29). Det är viktigt att ett vitesföreläggande inte utfärdas förrän alla tänkbara ansträngningar har gjorts för att finna en lösning på frivillig väg. Ett föreläggande får givetvis inte utfärdas om eleven vägrar att gå i skolan trots att vårdnadshavaren har gjort vad som ankommer på honom eller henne i detta sammanhang (se prop. 1985/86:10, del A, s. 91 f.). Om vårdnadshavare inte följer ett vitesföreläggande får kommunen an- Prop. 2009/10:165 söka hos länsrätten om utdömande av vite i enlighet med 6 § lagen om Enligt tredje stycket gäller ett beslut om föreläggande om inte annat beslutas. Av 28 kap. 5, 7 och 8 §§ framgår att beslut om föreläggande enligt denna paragraf får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Paragrafen behandlas i avsnitt 11.4.