prop · GX03147 · 2010-03-16 00:00:00 — Regeringens förslag: Vid bedömningen av straffvärdet ska beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den till- talade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon haft. Det ska särskilt beaktas om gärningen innebu- rit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till per- son. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser, t.ex. om- budsmän, , Hovrätten för Nedre , tings- rätt, , , , , , , , , Säkerhetspolisen, Kriminalvården, Brottsförebyggan- de rådet, , , Barnom- budsmannen, och har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Justitiekanslern har för- ordat att en straffhöjning i stället görs t.ex. genom en inskränkning av de subjektiva omständigheter som ska beaktas vid straffvärdebedömningen. har ifrågasatt om inte den föreslagna ändringen om- fattas av gällande reglering och därmed inte ger någon effekt. En del remissinstanser har ansett att det bör ytterligare övervägas och närmare beskrivas vilka brottstyper som avses. Några remissinstanser har avstyrkt eller ifrågasatt förslaget, t.ex. Juri- diska fakultetsnämnden vid , Kriminologiska insti- tutionen vid , och För- troenderådens riksorganisation. har anfört bl.a. att lagstiftningsmetoden bortser från att en lag måste göra anspråk på att vara generell till sin karaktär. har anfört att befintliga bestämmelser ger utrymme för att fastställa straffvärden som är förenliga med principerna om proportionalitet och ekvivalens. har i anslutning till utredningens förslag fram- fört att straffet för förberedelsebrott bör kunna uppgå till vad som gäller för fullbordat brott. Föreningen har även anfört att rån med vapenattrap- per bör anses utgöra grovt rån. Skälen för regeringens förslag Straffen höjs genom att den grundläggande bestämmelsen om straffvärde ändras Som framgått finns det ett behov av en höjd straffnivå för de allvarliga våldsbrotten som i första hand bör tillgodoses genom en ändring i be- stämmelserna om straffvärde. Enligt den grundläggande bestämmelsen om straffvärde (29 kap. 1 § ) ska vid bedömningen av straffvärdet särskilt beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon haft. Bestämmelsen ger uttryck för principerna om proportiona- litet och ekvivalens. Omständigheter som är särskilt försvårande eller förmildrande vid straffvärdebedömningen anges i två därpå följande bestämmelser (29 kap. 2 och 3 §§). I förarbetena till den grundläggande bestämmelsen uttalades att upp- räkningen av omständigheter inte är uttömmande utan endast anger de viktigaste momenten. Det nämndes särskilt att även allmänpreventiva överväganden kan påverka utfallet av straffvärdebedömningen och att domstolarna kan väga in faktorer som att brottsligheten blivit mer ut- bredd eller antagit mer elakartade former (prop. 1987/88:120 s. 37 och 80). Utredningen har föreslagit att de uppräknade omständigheterna ska vara uttömmande och att detta ska åstadkommas genom att ordet sär- skilt slopas. Lagrådet har ansett att det från principiell synpunkt är dis- kutabelt att införa en uttrycklig begränsning av vilka omständigheter domstolarna får beakta. Lagrådet har vidare ställt sig tveksamt till om ett sådant slopande ger klart uttryck för att domstolarna är förhindrade att väga in andra omständigheter. Utrymmet för att ta hänsyn till andra fak- torer än de uppräknade omständigheterna har emellertid ifrågasatts i den juridiska debatten. Inte heller beaktar domstolarna som regel numera sådana andra faktorer. De uttryckligen angivna momenten står i relation till det intresse som varje straffbestämmelse syftar till att skydda och beskriver de objektiva och subjektiva omständigheter som bör utgöra ramarna för straffvärdebedömningen. Dessa omständigheter, och endast dessa, bör alltså bedömas av domstolarna i varje enskilt fall. Inom ra- marna för dessa får också försvårande och förmildrande omständigheter beaktas. För att klargöra detta och ytterligare betona principerna om proportionalitet och ekvivalens bör ordet särskilt framför de uppräkna- de omständigheterna slopas. Uppräkningen blir därmed uttömmande. Det ska följaktligen föreskrivas att vid bedömningen av straffvärdet ska beak- tas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon haft. Vad sedan gäller hur den höjda straffnivån ska åstadkommas bör det, som utredningen föreslagit, ske genom att den grundläggande bestäm- melsen om straffvärde ändras. Den bestämmelsen är generell och omfat- tar alla typer av brott och alla enskilda fall där en straffvärdebedömning ska göras. En ändring i den bestämmelsen med innehåll att de objektiva omständigheter som är kännetecknande för de allvarliga våldsbrotten lyfts fram, inom ramarna för de ovan angivna allmänna straffvärdeom- ständigheterna, medför att brotten kan värderas högre generellt sett sam- Prop. 2009/10:147 tidigt som de tillmäts betydelse för just dessa brott men inte för andra. Därigenom kan straffnivån höjas. Som ett alternativ till att ändra den grundläggande bestämmelsen om straffvärde har utredningen tagit upp möjligheten att göra ändringen i bestämmelsen om försvårande omstän- digheter. Att göra en sådan ändring torde dock inte medföra den efter- strävade generella och relativa straffhöjningen. Den bestämmelsen tar sikte på enbart de fall som präglas av särskilt graverande omständigheter. Den är inte heller tillämplig när allvaret hos ett brott redan tillräckligt har beaktats genom rubriceringen av brottet och en strängare straffskala därmed gäller. Följaktligen ska straffen höjas genom att den grund- läggande bestämmelsen om straffvärde ändras. Ändringen omfattar allvarliga angrepp på liv eller hälsa eller trygghet till person När det sedan gäller hur bestämmelsen närmare ska formuleras måste den utformas så att den omfattar brott där gärningen består i eller innefattar uppsåtlig allvarligare våldsanvändning, uppsåtligt allvarligare hot eller med sådant våld eller hot jämställbart handlande, direkt riktat mot en annan person. Med att våldet, hotet eller handlandet ska vara av allvarli- gare slag avses att straffvärdet motsvarar åtminstone sex månaders fäng- else. Brott som typiskt sett riktar sig mot en mer obestämd krets av män- niskor och där det för straffansvar för fullbordat brott är tillräckligt med en fara för denna krets ska inte omfattas. Detsamma gäller brott med det primära skyddsintresset att värna rikets styrelseskick och oberoende. En gärning som inte består i våld, hot eller därmed jämställbart handlande men som tillhör en brottstyp som i och för sig kan omfatta en gärning som utgör ett allvarligt våldsbrott ska inte heller träffas. De av utredningen angivna omständigheterna att det ska vara fråga om ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till per- son beskriver de allvarliga våldsbrotten på ett ändamålsenligt och tyd- ligt sätt. Bestämmelsen bör därför formuleras så att det vid straffvärde- bedömningen särskilt ska beaktas om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person. Exempel på sådana angrepp är grov misshandel och annan misshandel av allvarligare slag, människorov, olaga frihetsberövande, grov kvinno- fridskränkning, grov fridskränkning, rån, grovt rån samt grövre fall av olaga tvång, olaga hot, utpressning, våld eller hot mot tjänsteman och övergrepp i rättssak. Vidare kan sexualbrott utgöra sådana angrepp. Ock- så medhjälp och anstiftan samt försök och andra osjälvständiga brotts- former omfattas. I sammanhanget bör följande anföras med anledning av synpunkter om att rån med vapenattrapp bör bedömas som grovt brott och att förberedelse till rån bör bestraffas lika strängt som fullbordat rån. Vid bedömande av om ett rån är grovt ska särskilt beaktas om våldet var livsfarligt, om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller om han eller hon annars visat synnerlig råhet eller på ett hänsynslöst sätt utnyttjat den rånades skyddslösa eller utsatta Det innebär att det inte är uteslutet att ett rån med vapenattrapp, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, är grovt och därmed ska bestraffas enligt en särskilt sträng straffskala. Med regeringens för- slag kommer vidare rånbrott att generellt ges högre straffvärden. Samti- digt måste straffvärdet återspegla den fara som gärningen inneburit och förövarens insikt, avsikter eller motiv. Det betyder att straffet för en gärning som objektivt sett inneburit en mindre fara för brottsoffret än en annan gärning inte kan vara lika strängt som straffet för den senare gär- ningen, även om brottsoffrens upplevelser av situationerna kan vara jämställbara. Att inte göra en sådan åtskillnad skulle riskera medföra att brottslingarna oftare väljer att beväpna sig med mycket farliga vapen med de risker det innebär, eftersom straffet ändå skulle bli detsamma. På motsvarande vis måste ett fullbordat brott generellt sett medföra ett strängare straff än ett förberedelsebrott, eftersom det senare inte är lika farligt just därför att det inte har hunnit fullbordas. Av att de angivna omständigheterna ska beaktas särskilt vid straffvär- debedömningen följer att straffvärdet för ett brott som utgör ett sådant angrepp ska anses vara högre än det straffvärde som skulle ha bestämts med dagens praxis. På den lägsta straffvärdenivån bör höjningen vara mindre än på högre nivåer. kan den relativa höjningen för de allra allvarligaste våldsbrotten med mycket höga straffnivåer vara mind- re. Höjningen bör också påverkas av om straffvärdenivån för brott av det aktuella slaget ligger på straffminimum eller strax däröver eller ligger högre upp i straffskalan. Hänsyn kan också behöva tas till om angreppet är mindre framträdande när det gäller brott som innefat- tar även annan kränkning. I enskilda fall kan sedan försvårande eller förmildrande omständigheter eller andra omständigheter av relevans för straffmätningen påverka hur straffet slutligt mäts ut. Straffen kan därmed komma att uppvisa en större spridning inom straffskalan. Lagrådet har invänt mot att det ges exempel på hur stora höjningarna bör kunna vara. Det måste dock anses främja en enhetlig rättstillämpning att ge några exempel. ska understrykas att domstolen i varje enskilt fall ska göra en självständig bedömning utifrån omständigheterna i det särskilda fallet och med beaktande av de ovan angivna utgångspunkterna. Som ett exempel kan nämnas att en grov misshandel som enligt nuvarande praxis bedöms ha ett straffvärde motsvarande straffminimum fängelse framöver bör kunna anses ha ett straffvärde på omkring och . För t.ex. ett dråp där straffvärdet bedöms motsvara fäng- else bör straffvärdet framöver kunna anses uppgå till omkring . I sammanhanget har anfört att straffvärdet för brott mot barn generellt bör vara högre än för brott mot vuxna. Med anledning av denna synpunkt ska påpekas att gällande bestämmelser ger domstolarna ett stort utrymme att ta hänsyn till att ett brott riktats mot ett barn. kan det ske redan genom att brottet rubriceras som allvarli- gare än motsvarande brott mot en vuxen. Andra gånger kan det i stället anses som en försvårande omständighet vid straffvärdebedömningen att den tilltalade utnyttjat barnets skyddslösa ställning eller särskilda svårig- heter att värja sig eller att brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos barnet i förhållande till en närstående gärningsman. Därutöver bör framhållas att den generella straffhöjningen för de allvarliga vålds- brotten och vissa förslag som läggs fram nedan innebär ett höjt straffvär- Prop. 2009/10:147 de för brott mot barn. Regeringen föreslår alltså att det vid bedömningen av straffvärdet sär- skilt ska beaktas om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person. 4.3Ett höjt straffminimum för misshandel som är synner- ligen grov Regeringens förslag: Straffskalan för grov misshandel, som är fäng- else i lägst ett och högst , delas upp. För misshandelsbrott som är att anse som synnerligen grovt döms till fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedömande av om brottet är synnerligen grovt ska särskilt beaktas om gärningsmannen har tillfogat en bestående svår kropps- skada eller om gärningen har orsakat synnerligt lidande eller om gär- ningsmannen har visat synnerlig hänsynslöshet. För annan grov miss- handel döms till fängelse i lägst ett och högst . Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, t.ex. ombuds- män, , Hovrätten för Nedre , , , , , Säkerhetspolisen, och , har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan och har också till- styrkt förslaget men ansett att det synnerligen grova brottet bör ges en egen brottsrubricering och även ansett att tillämpningsområdet för det brottet är alltför begränsat. Enligt dessa myndigheter kan begränsningen leda till att straffmaximum för grov misshandel som inte är synnerligen grov i praktiken låses vid där straffskalan börjar överlappa straff- skalan för det synnerligen grova brottet. har tillstyrkt förslaget och ansett att det synnerligen grova brottet bör ges en egen brottsrubricering. har dock avstyrkt att det vid bedömningen av om brottet är synnerligen grovt särskilt ska beaktas om gärningsmannen visat synnerligen stor hänsynslöshet, bl.a. eftersom angivandet av en sådan omständighet inte ger någon konkret vägledning. , som också tillstyrkt förslaget, har anfört att det kan diskuteras om det inte bör finnas en särskild straffbestämmelse avseende tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling med livstids fängelse i straffskalan. har däremot avstyrkt förslaget med hänvisning till att det synes innebära en ny lagstiftningsmetod som kan medföra överlapp- Tingsrätten har i stället förespråkat att straffminimum för grov misshandel höjs till fängelse , att straffmaximum sänks till och att det därutöver införs ett särskilt brott för det fall gär- ningen innefattat ett mycket utdraget och svårt lidande för offret med mycket allvarliga och bestående men som följd. straffminimum för det brottet vara . framfört liknande synpunkter. förslaget att dela upp straffskalan leder till den eftersträvade effekten då Prop. 2009/10:147 den strängare skalan kommer att kunna tillämpas i ett mycket litet antal fall och den befintliga straffskalan ger möjlighet att döma ut långa fäng- elsestraff i de fallen. I vart fall bör enligt tingsrätten övervägas att införa två separata brottsrubriceringar. har avstyrkt försla- get med motiveringen att brottet systematiskt skulle skilja sig från andra brott i och träffa få fall. vid har avstyrkt förslaget av väsentligen samma skäl som anförts mot en förändring av de generella bestämmelserna om straffvärde. Även vid och Förtroenderådens riksorganisation har avstyrkt förslaget. Skälen för regeringens förslag Straffnivån för de allvarligaste fallen av grov misshandel bör höjas ytter- ligare Regeringens förslag ovan om en höjd straffnivå för de allvarliga vålds- brotten genom en förändrad straffvärdebedömning tar sikte på bl.a. grov misshandel. Detsamma gäller förslaget i avsnitt 6 som innebär att försvå- rande, men också förmildrande, omständigheter ska ges ett större genom- slag vid bedömningen. Det finns dock anledning att överväga om straff- nivån för grov misshandel bör höjas därutöver. Som framgått används straffskalan för grov misshandel, som sträcker sig från ett till fängelse, i begränsad utsträckning och bestäms straffen påfallande ofta nära straffminimum. En höjning av straffmini- mum till , som några remissinstanser varit inne på, skulle ytterligare markera en skärpt syn på brottet. Emellertid måste det även i fortsätt- ningen finnas utrymme att inom straffskalan döma till fängelse på nivån för de minst allvarliga fallen. Ett straffminimum fängelse framstår inte heller generellt sett som för lågt vid en jämförelse med andra brott. Regeringen anser alltså att den redan föreslagna gene- rella höjningen är tillräcklig för att åstadkomma en skärpt syn på de nu diskuterade fallen som ett bibehållet straffminimum ger utrymme för en adekvat straffmätning i dessa fall. När det gäller de allvarligaste fallen av grov misshandel, t.ex. de där våldet medfört en bestående svår kroppsskada eller varit av närmast tortyrliknande slag, framgår av rättspraxis att straffvärdet inte annat än undantagsvis överstiger fängelse. För strängare straff än så synes normalt krävas att misshandeln lett till döden eller att gärningen ingått som ett led i ett annat allvarligt brott. Inte ens i de fallen används normalt den översta delen av straffskalan. De allvarligaste miss- handelsbrotten måste dock anses vara så klandervärda att straffen bör ligga högre och närmare eller över straffen för dråp, som har ett straffmi- nimum . Som jämförelse ska också nämnas att minimistraffet för grov våldtäkt och grovt rån är . Den nuvarande straffnivån för dessa fall av misshandelsbrott står alltså inte i proportion till brottens allvar och ligger inte heller på en rimlig nivå jämfört med andra brottsty- per. Det finns därför behov av att höja straffnivån för dessa fall utöver vad som följer av regeringens övriga förslag. Detta kan ske genom en ändrad straffskala. En särskild straffskala för synnerligen grov misshandel Ett sätt att ändra straffskalan för grov misshandel, för att höja straffnivån för de allvarligaste fallen, är att dela upp dagens skala och därmed skapa en särskild straffskala med ett högt minimistraff för dessa fall. Några remissinstanser, t.ex. och , har av systematiska skäl ifrågasatt en sådan uppdelning. Visserligen innebär en uppdelning av straffskalan en ytterligare indel- ning av misshandelsbrottet, som redan förekommer i tre svårhetsgrader. Ett införande av en särskild, sträng straffskala är emellertid det sätt på vilket straffnivån kan höjas inom ramarna för minimistraffet och maximistraffet . Som framgått ovan är ett adekvat minimi- straff för övriga fall av grov misshandel. Ett oförändrat maximistraff är rimligt i förhållande till straffskalorna för mord och dråp. Med en uppdelad straffskala är det också möjligt att ange omständigheter som särskilt bör beaktas vid bedömningen av om brottet ska hänföras till den strängare straffskalan. kan straffskalan för övriga fall av grov misshandel begränsas genom ett lägre straffmaximum. Några remissin- stanser har ansett att det i stället bör övervägas ett särskilt brott som tar sikte på tortyr, annan grym och omänsklig behandling eller andra liknan- de gärningar, bl.a. med hänvisning till åtaganden enligt FN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. De gärningar som enligt konventionen ska kriminaliseras är dock redan straffbara enligt svensk rätt. Dessutom kan misshandelsbrott med inslag av tortyrkaraktär bestraffas strängare med en uppdelad straffskala för grov misshandel. Följaktligen anser regering- en att det bör införas en särskild, sträng straffskala för de allvarligaste fallen av grov misshandel. När det sedan gäller vilka omständigheter som särskilt bör beaktas vid bedömningen av om en misshandel ska hänföras till den strängare straff- skalan måste dessa vara av samma slag som kan kvalificera en misshan- del som grov och vara försvårande i relation till de omständigheterna. Vid bedömande av om en misshandel är grov ska särskilt beaktas om gärningen varit livsfarlig eller om gärningsmannen tillfogat svår kropps- skada eller allvarlig sjukdom eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Med svår kroppsskada avses t.ex. förlust av tal, syn eller hörsel eller uppkommet svårt lyte. Faktorer som kan medföra att en misshandel bedöms som grov med hänvisning till visad särskild hänsyns- löshet eller råhet är att misshandeln varit oprovocerad, långvarig eller riktat sig mot en skyddslös person. I det sistnämnda hänseendet kan hän- syn tas både till offrets allmänna möjlighet att försvara sig och till om offret misshandlats av flera personer. De fall av de grova misshandelsbrotten som ska träffas av den stränga- re straffskalan bör vara sådana som kan sägas vara synnerligen grova. Till dessa måste anses höra fall där en svår kroppsskada är bestående eller misshandeln inneburit kraftig och långvarig smärta eller stark döds- ångest. Detsamma gäller misshandel som bestått i grovt våld och som riktats mot en person som saknat eller haft begränsad allmän möjlighet Prop. 2009/10:147 att försvara sig, t.ex. ett barn eller en äldre människa. om grovt våld använts mot en person som inte kunnat försvara sig därför att han eller hon misshandlats av flera personer. De av utredningen före- slagna, exemplifierande kvalifikationsgrunderna att gärningen inneburit synnerligen stort lidande eller bestående svåra kroppsskador eller att gärningsmannen annars visat synnerligen stor hänsynslöshet är med några språkliga justeringar lämpade för att ringa in och tydligt beskriva dessa fall. Regeringen delar därmed inte advokatsamfunds upp- fattning att den omständighet som tar sikte på hänsynslöshet är oklar. Med denna avgränsning anser regeringen att straffskalan för misshan- del som är synnerligen grov bör sträcka sig från fyra till . Ett mini- mistraff återspeglar väl på en lägsta nivå hur allvarligt detta brott är och motsvarar vad som är föreskrivet för grov våldtäkt och grovt rån. Straffskalan innebär tillsammans med förslaget om en generell straffhöjning för de allvarliga våldsbrotten att straffvärdet som utgångs- punkt ska bestämmas över minimistraffet . Genom att de allvarligaste fallen av grov misshandel omfattas av den nya straffskalan finns vidare inte längre behov av ett högre straffmaxi- mum än fängelse för annan grov misshandel, vilket motsvarar straffmaximum för rån. Straffskalan för sådan misshandel bör alltså sträcka sig från dagens straffminimum upp till . Vad gäller den del av straffskalan som överlappar den strängare straffskalan, och som och sett problem med, ska framhållas att den kan användas när omständigheterna vid brottet eller övriga omständigheter talar för ett så strängt straff. Dessutom ska ut- gångspunkten för det synnerligen grova misshandelsbrottet vara ett straff som ligger över minimum . Några remissinstanser har väckt frågan om misshandelsbrott som är synnerligen grovt bör ges en särskild brottsrubricering. Det saknas dock anledning att utöver den strängare straffskalan särskilt kategorisera dessa fall. Även för andra brott med viss brottsrubricering förekommer skilda straffskalor. Regeringen föreslår därför följande. Straffskalan för grov misshandel, som är fängelse i lägst ett och högst , delas upp. För misshandels- brott som är att anse som synnerligen grovt döms till fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedömande av om brottet är synnerligen grovt ska särskilt beaktas om gärningsmannen har tillfogat en bestående svår kroppsskada eller om gärningen har orsakat synnerligt lidande eller om gärningsmannen har visat synnerlig hänsynslöshet. För annan grov miss- handel döms till fängelse i lägst ett och högst . 4.4Ett höjt straffminimum för utpressning, grovt brott Regeringens förslag: Straffminimum för utpressning, grovt brott, höjs från fängelse till fängelse . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen har innefattat våld eller hot av allvarligt slag eller om gärningsmannen har visat sär- skild hänsynslöshet. Utredningens förslag överensstämmer i princip med regeringens för- slag utom i det hänseendet att utredningen har föreslagit att gärningen ska ha innefattat våld eller hot av mycket allvarligt slag. Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanserna har tillstyrkt för- slaget eller lämnat det utan erinran. har ansett att straffmi- nimum i stället ska höjas till fängelse .