prop · GX03225 · 2010-06-09 00:00:00 — Andra stycket motsvarar 34 § tredje stycket tredje meningen varumärkeslag. 7 kap. Pantsättning av ett registrerat varumärke 7 kap. 1 § Ett registrerat varumärke eller en ansökan om registrering av ett varumärke kan pantsättas enligt detta kapitel. Av paragrafen, som har behandlats i avsnitt 14.4.2, framgår att utgångspunkten är att registrerade varumärken och ansökningar om varumärkesregistrering kan bli föremål för pantsättning. 34 a § varumärkeslag (se prop. 1995/96:26 s. 41). 7 kap. 2 § Panträtt i ett registrerat varumärke eller i en ansökan om registrering av ett varumärke uppkommer genom registrering av ett skriftligt avtal om pantsättning av egendomen. Registrering görs i varumärkesregistret eller, om avtalet avser en varumärkesansökan, i Patent- och Den som ansöker om registrering ska betala Har en registrerad panträtt övergått till någon annan, ska detta på begäran antecknas i varumärkesregistret, om det är fråga om ett registrerat varumärke, eller i Patent- och registreringsverkets diarium, om det är fråga om en varumärkesansökan. Den som begär en anteckning ska betala föreskriven avgift. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 14.4.2, innehåller bestämmelser om hur panträtten uppkommer. Den motsvarar 34 b § första och andra styckena varumärkeslag (se prop. 1995/96:26 s. 41 f.). Företrädesordning vid flera upplåtelser av panträtt 7 kap. 3 § Har panträtt upplåtits till flera var för sig, har den upplåtelse företräde för vilken ansökan om registrering först kom in till Patent- och registreringsverket, om inte något annat har avtalats. Görs ansökan om registrering av flera upplåtelser, har de sinsemellan företräde efter den tidsföljd i vilken de har ägt rum, om inte något annat har avtalats. Är upplåtelserna samtidiga eller kan det inte utredas i vilken tidsföljd de har skett, har de lika rätt. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 14.4.2, innehåller bestämmelser om företrädesordningen för det fall flera panträttsupplåtelser har gjorts. Den motsvarar 34 b § tredje och fjärde styckena varumärkes- lag (se prop. 1995/96:26 s. 41 f.). Vem som får ansöka om registrering 7 kap. 4 § En ansökan om registrering enligt 2 § får göras av den som har rätten till varumärket eller varumärkesansökan eller av den som panträtten har Sökanden ska styrka upplåtarens rätt till varumärket eller Vid tillämpning av första stycket ska den som i varumärkesregistret är antecknad som innehavare av ett registrerat varumärke anses ha rätt till märket, om inte något annat framkommer i ärendet. registrering pantsättning av en varumärkesansökan, ska den som i Patent- och registreringsverkets diarium har registrerats som sökande anses ha rätt till varumärkesansökan, om inte något annat framkommer i ärendet. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 14.4.2, innehåller bestämmelser om legitimation vid registrering av pantsättningar. Den motsvarar 34 c § första och andra styckena varumärkeslag (se prop. s. 42 f.). I andra stycket har det förtydligats att legitimationsverkan av innehavaruppgiften i varumärkesregistret enligt första stycket endast gäller registrering av pantupplåtelse. I 6 kap. 3 § finns en bestämmelse om legitimationsverkan av innehavaruppgiften i varumärkesregistret när det gäller mål och ärenden om ett registrerat varumärke. Hinder på grund av upplåtarens bristande behörighet 7 kap. 5 § En ansökan om registrering enligt 2 § får inte bifallas om upplåtaren, när ansökan om registrering görs, inte är behörig att förfoga över den pantförskrivna egendomen på grund av utmätning, konkurs, betalningssäkring, kvarstad eller någon annan anledning. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 14.4.2, anger att inte får bifalla en ansökan på grund av bristande behörighet hos upplåtaren. Den motsvarar i sak 34 c § tredje stycket varumärkeslag (se prop. 1995/96:26 s. 42 f.). När en upplåtelse av panträtt kan registreras 7 kap. 6 § Ett avtal om pantsättning kan registreras när varumärket har registrerats eller, om avtalet avser en varumärkesansökan, när ansökan har registre- rats i Patent- och registreringsverkets diarium. Om en pantsatt varumärkesansökan leder till att varumärket registreras, gäller därefter rätten till det registrerade varumärket som pantobjekt. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 14.4.2, anger registrering av pantupplåtelse tidigast kan äga rum. Vidare klargörs att panträtten till en ansökan som leder till registrering av varumärket i stället gäller rätten till det registrerade varumärket. Paragrafen motsvarar 34 d § varumärkeslag (se prop. 1995/96:26 s. 43 f.). 7 kap. 7 § Även om en panträtt har registrerats, gäller panträtt i den pantsatta egendomen endast om pantavtalet har ingåtts av någon som var rätt ägare till egendomen och behörig att förfoga över den, och om avtalet inte heller av någon annan anledning är ogiltigt. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 14.4.2, rör situationen att pantavtalet av någon anledning är ogiltigt. Den motsvarar 34 e § varumärkeslag (se prop. 1995/96:26 s. 44). Förfallen panträtt Prop. 7 kap. 8 § Panträtten är förfallen, om varumärkesansökan har överförts på någon annan eller rätten till varumärket eller varumärkesansökan på grund av bestämmelserna i denna lag inte vidare ska gälla. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 14.4.2, anger när panträtten till ett varumärke eller en varumärkesansökan är förfallen. Den motsvarar med ett tillägg 34 f § varumärkeslag. I lagen har det införts en möjlighet att överföra en ansökan om varumärkesregistrering på grund av bättre rätt till ett varumärke, se 2 kap. 21 och 22 §§. Någon sådan reglering fanns inte lag. I förevarande bestämmelse har det därför gjorts ett tillägg som innebär att panträtten förfaller om ansökan överförs. Bestämmelsen har i huvudsak utformats med 99 § patentlagen (1967:837) som förebild. Avförande av en registrering 7 kap. 9 § Registreringen av en panträtt ska avföras, om panträtten genom en dom som har vunnit laga kraft har förklarats ogiltig eller om panträtten har förfallit eller annars har upphört att gälla. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 14.4.2, anger när registreringen av en panträtt ska tas bort ur varumärkesregistret. Den motsvarar § varumärkeslag (se prop. 1995/96:26 s. 45). Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Sakrättsligt skydd för pantsättningen 7 kap. 10 § Pantsättning gäller från tiden för ansökan om registrering enligt 2 § mot den som senare förvärvar äganderätt eller annan rätt till egendomen. Ett licensavtal gäller mot panthavaren, om avtalet har ingåtts före ansökan om registrering av pantavtalet. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 14.4.2, reglerar det sakrättsliga skyddet för pantsättningen gentemot den som senare förvärvar äganderätt eller annan rätt till varumärket eller varumärkesansökan. Vidare finns i andra stycket en bestämmelse om skyddet för licensavtal som har ingåtts före ansökan om registrering av pantsättningen. Paragrafen motsvarar 34 h § varumärkeslag (se prop. 1995/96:26 s. 45 f.). 7 kap. 11 § Bestämmelser i annan lag om handpanträtt vid utmätning eller i konkurs gäller också för panträtt i ett varumärke eller en varumärkesansökan. När ansökan om registrering enligt 2 § kommer in till medför det samma rättsverkningar som när en panthavare tar en lös sak i besittning. Säljs rätten till ett pantsatt varumärke eller en pantsatt varumärkesansökan vid utmätning eller i konkurs, består sådana licensavtal som avses i 10 § andra stycket. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 14.4.2, innehåller bestämmelser om panthavarens sakrättsliga skydd mot pantsättarens borgenärer. Den motsvarar 34 i § varumärkeslag (se prop. 1995/96:26 s. 46 f.). 7 kap. 12 § Panthavaren får sälja panten och ta ut sin fordran ur köpeskillingen endast om panthavaren har underrättat gäldenären och andra kända sakägare om försäljningen och dessa har fått skälig tid att bevaka sin rätt. Vid en försäljning enligt första stycket består sådana licensavtal som avses i 10 § andra stycket. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 14.4.2, rör pantborgenärens rätt att realisera det pantsatta varumärket eller den pantsatta varumärkesansökan. Vidare finns i andra stycket en bestämmelse om att ett licensavtal, som har ingåtts före det att ansökan om registrering av pantavtalet gjorts, består efter en sådan försäljning. Paragrafen motsvarar 34 j § varumärkeslag (se prop. 1995/96:26 s. 47). Den har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Straffansvar, vitesförbud, skadestånd m.m. 8 kap. 1 § Gör någon intrång i rätten till ett varukännetecken (varumärkesintrång) och sker det uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, ska han eller hon dömas till böter eller fängelse i högst . Den som har överträtt ett vitesförbud enligt 3 § får inte dömas till ansvar för intrång som omfattas av förbudet. För försök eller förberedelse till brott enligt första stycket döms till ansvar enligt 23 kap. . Åklagaren får väcka åtal för brott som avses i första eller andra stycket endast om målsäganden anger brottet till åtal och åtal av särskilda skäl är motiverat från allmän synpunkt. Paragrafen innehåller bestämmelser om straffansvar vid varumärkes- intrång och motsvarar 37 § varumärkeslag (se prop. 1960:167 s. 173 f., prop. 1966:40 s. 277 f. och prop. 1993/94:122 s. 65 f.). Paragrafens första två stycken har behandlats i avsnitt 12.4 och paragrafens tredje stycke har behandlats i avsnitt 12.3.2. Förverkande av egendom och av hjälpmedel vid brott 8 kap. 2 § Egendom med avseende på vilken brott föreligger enligt 1 § ska förklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. Även utbyte av sådant brott ska förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Detsamma gäller vad någon har tagit emot som ersättning för kostnader i samband med ett sådant brott, eller värdet av det mottagna, om mottagandet utgör brott enligt 1 §. Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt 1 § får förklaras förverkad, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Detsamma gäller egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott enligt 1 §, om brottet har fullbordats eller om förfarandet har utgjort ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.4, innehåller bestämmelser om förverkande vid brott enligt 1 § och motsvarar 37 a § varumärkeslag. Med uttrycket egendom med avseende på vilken brott föreligger avses den egendom som brottet gäller, dvs. varor, förpackningar och reklamtryck med mera på vilka ett förväxlingsbart kännetecken olovligen förekommer (se prop. 2004/05:135 s. 167 f.). 8 kap. 3 § På yrkande av den som innehar ett varukännetecken enligt 1 kap. 68 §§, eller av den som på grund av licens har rätt att utnyttja ett varukännetecken, får domstolen vid vite förbjuda den som gör eller medverkar till varumärkesintrång att fortsätta med det. Om käranden visar sannolika skäl för att varumärkesintrång, eller medverkan till intrång, förekommer och om det skäligen kan befaras att svaranden genom att fortsätta intrånget, eller medverkan till det, förringar värdet av ensamrätten till varukännetecknet, får domstolen meddela vitesförbud för tiden intill dess att målet slutligt har avgjorts eller annat har beslutats. Innan ett sådant förbud meddelas ska svaranden ha fått tillfälle att yttra sig, om inte ett dröjsmål skulle medföra risk för skada. Första och andra styckena tillämpas också i fråga om försök eller förberedelse till intrång. Förbud enligt andra stycket får meddelas endast om käranden ställer säkerhet hos domstolen för den skada som kan tillfogas svaranden. Saknar käranden förmåga att ställa sådan säkerhet, får domstolen befria honom eller henne från detta. I fråga om slaget av säkerheten gäller 2 kap. 25 § utsökningsbalken. Säkerheten ska prövas av domstolen, om den inte har godkänts av svaranden. När målet avgörs ska domstolen pröva om förbud som har meddelats enligt andra stycket fortfarande ska bestå. I fråga om överklagande av beslut enligt andra eller fjärde stycket samt i fråga om handläggningen i högre domstol gäller bestämmelser om överklagande av beslut enligt 15 kap. rättegångs- balken. Talan om utdömande av vite förs av den som har ansökt om förbudet. Talan ska handläggas enligt reglerna i om åtal för brott för vilket svårare straff än böter inte är föreskrivet. I samband med sådan talan får talan föras om nytt vitesförbud. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.4, innehåller bestämmelser om vitesförbud. Den motsvarar 37 b § varumärkeslag (se prop. 2008/09:67 s. 276 f.). 8 kap. 4 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet gör varumärkesintrång ska betala skälig ersättning för utnyttjandet av varukännetecknet samt ersättning för den ytterligare skada som intrånget har medfört. När ersättningens storlek bestäms ska hänsyn särskilt tas till 2.vinst som den som har begått intrånget har gjort, 3.skada på varukännetecknets anseende, 4.ideell skada, och 5.rättighetshavarens intresse av att intrång inte begås. Den som utan uppsåt eller oaktsamhet gör varumärkesintrång ska betala ersättning för utnyttjandet av varukännetecknet, om och i den mån det är skäligt. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.2.2, innehåller regler om skadestånd vid varumärkesintrång. Den motsvarar 38 § varumärkeslag (se prop. 2008/09:67 s. 279 f.). Begränsning av straffansvar och skadeståndsskyldighet i vissa fall 8 kap. 5 § Grundas en talan om varumärkesintrång på registrering enligt denna lag, ska 1 och 2 §§ inte tillämpas för tid före registreringsdagen. Inte heller 4 § ska i dessa fall tillämpas för tid före registreringsdagen, om inte intrånget skett uppsåtligen. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.4, innehåller bestämmelser om begränsning av straffansvar och ersättningsskyldighet i vissa fall. Den motsvarar 39 § varumärkeslag (se prop. 1960:167 s. 180 och prop. 2004/05:135 s. 170). Andra meningen har förtydligats så att det framgår att det är för tiden före registreringsdagen som möjligheten att få skadestånd för intrång i ett registrerat varumärke är begränsad. Precis som tidigare gäller att skadestånd då endast ska betalas om intrånget skett uppsåtligen (jfr 19 § tredje stycket firmalagen, 1974:156). Preskription av rätten till skadestånd 8 kap. 6 § Rätten till ersättning för skada preskriberas, om talan inte väcks från det att skadan uppkom. Rätten till ersättning med anledning av intrång i ett varumärke som är skyddat enbart på grund av registrering preskriberas dock inte i något fall tidigare än från registreringsdagen. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.4, innehåller bestämmelser om preskription av rätten till ersättning vid varumärkesintrång. Den motsvarar 40 § varumärkeslag (se prop. 1960:167 s. 181) men har utformats efter mönster av 19 § fjärde stycket firmalagen (1974:156). Som Lagrådet påpekat avser andra meningen endast ersättning på grund av intrång som skett före registreringsdagen. Syftet med bestämmelsen är att ge skäligt rådrum för att väcka talan om intrång när registreringsförfarandet har dragit ut (jfr prop. 1960:167 s. 181 och prop. 1974:4 s. 226). Åtgärder med egendom och hjälpmedel 8 kap. 7 § På yrkande av den som har lidit varumärkesintrång får domstolen, efter vad som är skäligt, besluta att egendom på vilken varukännetecken olov- ligen förekommer ska återkallas från marknaden, ändras eller förstöras eller att någon annan åtgärd ska vidtas med den. Detsamma gäller i fråga om hjälpmedel som har använts eller varit avsett att användas vid intrånget. Sådan egendom som avses i första stycket får tas i beslag om det skäligen kan antas att ett brott enligt 1 § har begåtts. I fråga om ett sådant beslag tillämpas reglerna om beslag i brottmål i allmänhet. Första och andra styckena tillämpas också i fråga om försök eller förberedelse till intrång. Ett beslut om åtgärd enligt första stycket får inte innebära att den som har lidit varumärkesintrång ska betala ersättning till den som åtgärden riktas mot. Åtgärder enligt första stycket ska bekostas av svaranden om det inte finns särskilda skäl mot detta. Ett beslut som avses i denna paragraf ska inte meddelas, om förverkande eller någon åtgärd till förebyggande av missbruk ska beslutas enligt 2 § eller enligt . Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.4, innehåller bestämmelser om s.k. korrigeringsåtgärder, dvs. åtgärder med egendom på vilken varukännetecken olovligen förekommer och hjälpmedel som har använts eller varit avsett att användas vid ett varumärkesintrång. Den motsvarar 41 § varumärkeslag (se prop. 2008/09:67 s. 280 f.). Spridning av information om dom i mål om varumärkesintrång 8 kap. 8 § På yrkande av käranden får domstolen, i mål om varumärkesintrång, besluta att den som har gjort eller medverkat till intrånget ska bekosta lämpliga åtgärder för att sprida information om domen i målet. Första stycket tillämpas också i fråga om försök eller förberedelse till intrång. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.4, innehåller regler om offentliggörande av domar. Den motsvarar 37 h § varumärkeslag (se prop. 2008/09:67 s. 279). Bestämmelserna om informationsspridning är tillämpliga i tvistemål, men kan också vara tillämpliga i brottmål när talan förs om ersättning för publicering av domstolsavgörandet enligt 22 kap. . 9 kap. Informationsföreläggande och intrångsundersökning Informationsföreläggande 9 kap. 1 § Om en sökande visar sannolika skäl för att någon har gjort ett varumärkesintrång, får domstolen vid vite besluta att någon eller några av dem som anges i andra stycket ska ge sökanden information om ursprung och distributionsnät för de varor eller tjänster som intrånget gäller (informationsföreläggande). Ett sådant beslut får meddelas på yrkande av den som innehar varukännetecknet enligt 1 kap. 68 §§ eller den som på grund av licens har rätt att utnyttja detta. Det får bara meddelas om informationen kan antas underlätta utredning av ett intrång som avser varorna eller tjänsterna. Skyldigheten att lämna information omfattar den som 1. har gjort eller medverkat till intrånget, 2. i kommersiell skala har förfogat över en vara som intrånget gäller, 3. i kommersiell skala har använt en tjänst som intrånget gäller, 4. i kommersiell skala har tillhandahållit en elektronisk kommunika- tionstjänst eller en annan tjänst som har använts vid intrånget, eller 5. har identifierats av någon som anges i 24 såsom delaktig i tillverkningen eller distributionen av en vara eller tillhandahållandet av en tjänst som intrånget gäller. Information om varors eller tjänsters ursprung och distributionsnät kan 1. namn på och adress till producenter, distributörer, leverantörer och andra som innehaft varorna eller tillhandahållit tjänsterna, 2. namn på och adress till avsedda grossister och detaljister, och 3. uppgifter om hur mycket som har producerats, levererats, mottagits eller beställts och om vilket pris som har bestämts för varorna eller Förstatredje styckena tillämpas också i fråga om försök eller förberedelse till intrång. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.4, innehåller grundläggande bestämmelser om informationsföreläggande. Den motsvarar 37 c § i varumärkeslag (se prop. 2008/09:67 s. 277 f.). 9 kap. 2 § Ett beslut om informationsföreläggande får meddelas endast om skälen för åtgärden uppväger den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för den som drabbas av den eller för något annat motstående Skyldigheten att lämna information enligt 1 § omfattar inte uppgifter vars yppande skulle röja att uppgiftslämnaren eller någon honom eller henne närstående som avses i 36 kap. 3 § har begått en I personuppgiftslagen (1998:204) finns bestämmelser som begränsar hur mottagna personuppgifter får behandlas. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.4, innehåller bl.a. bestämmelser som begränsar möjligheterna för domstolen att meddela ett Den motsvarar 37 d § i 1960 års varumärkeslag (se prop. 2008/09:67 s. 278). Handläggningen av frågor om informationsföreläggande 9 kap. 3 § Ett beslut om informationsföreläggande får meddelas av den domstol där rättegången om intrånget pågår. I övrigt gäller i fråga om behörig domstol det som föreskrivs i 10 kap. 6 § för där avsedda mål och i om tvistemål för andra fall som rör intrång. sägs i om inskränkning av en domstols behörighet i fråga om tvist som ska tas upp i annan ordning än inför domstol, ska dock inte tillämpas. Om yrkandet om informationsföreläggande riktar sig mot den som är sökandens motpart i ett mål om intrång, ska bestämmelserna om rättegång som gäller för det målet tillämpas. Ett beslut om informations- föreläggande får överklagas särskilt. Om yrkandet om informationsföreläggande riktar sig mot någon annan än den som anges i andra stycket, ska lagen (1996:242) om För prövning av frågan får det även hållas förhör enligt 37 kap. . Domstolen får bestämma att vardera parten ska svara för sina rättegångskostnader. Talan om utdömande av vite får föras av den som har ansökt om Talan ska handläggas enligt reglerna i om åtal för brott för vilket svårare straff än böter inte är föreskrivet. I samband med en sådan talan får talan föras om nytt informationsföreläggande. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.4, innehåller bestämmelser om handläggningen av en fråga om informationsföreläggande och motsvarar 37 e § varumärkeslag (se prop. 2008/09:67 s. 278). I första stycket finns beträffande behörig domstol en hänvisning till forumbestämmelserna i 10 kap. 6 §. Bestämmelsen om reservforum (10 kap. 6 § första stycket) omfattar även intrångsmål, till skillnad från vad som gällde enligt motsvarande bestämmelse varumärkeslag (26 § andra stycket). Hänvisningen till 10 kap. 6 § innebär att lagens bestämmelse om reservforum även är tillämplig på talan om informationsföreläggande som avser ett nationellt varukännetecken. Liksom enligt varumärkeslag gäller en särskild bestämmelse om behörig domstol när talan om informationsföreläggande avser ett gemenskapsvarumärke (10 kap. 6 § andra stycket). Rätt till ersättning samt underrättelseskyldighet 9 kap. 4 § Den som på grund av 1 § andra stycket 25 har förelagts att enligt första stycket samma paragraf lämna information, har rätt till skälig ersättning för kostnader och besvär. Ersättningen ska betalas av den som har framställt yrkandet om informationsföreläggande. Den som tillhandahåller en elektronisk kommunikationstjänst och som till följd av ett informationsföreläggande har lämnat ut information som avses i 6 kap. 20 § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation ska sända en skriftlig underrättelse om detta till den som uppgifterna gäller tidigast och senast från det att informationen lämnades ut. Kostnaden för underrättelsen ersätts enligt första stycket. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 12.4, innehåller dels regler om ersättning för kostnader och besvär i samband med tillhandahållande av information, dels regler om underrättelse i vissa fall. Den motsvarar 37 f § varumärkeslag (se prop. 2008/09:67 s. 279). 9 kap. 5 § Om det skäligen kan antas att någon har gjort eller medverkat till ett varumärkesintrång, får domstolen för att bevisning ska kunna säkras om intrånget besluta att en undersökning får göras hos denne för att söka efter föremål eller handlingar som kan antas ha betydelse för en utredning om intrånget (intrångsundersökning). Ett sådant beslut får meddelas på yrkande av den som innehar varukännetecknet enligt 1 kap. 68 §§ eller den som på grund av licens har rätt att utnyttja detta. Om rättegång inte är inledd, ska yrkandet framställas skriftligen. Ett beslut om intrångsundersökning får meddelas endast om skälen för åtgärden uppväger den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för den som drabbas av den eller för något annat motstående intresse. Första och andra styckena tillämpas också i fråga om försök eller förberedelse till intrång.