prop · GX03115 · 2010-03-23 00:00:00 — Enligt regeringens mening är det nuvarande systemet inte tillräckligt flexibelt eftersom det innebär att tillståndsmyndigheten i efterhand ska göra en bedömning om en ägarförändring i det enskilda fallet kan accep- teras och att den sanktion som kan tillgripas om tillståndsmyndigheten finner att ägarförändringen inte är tillåten typiskt sett är mycket ingripan- de, nämligen återkallelse av tillståndet. Härtill kan läggas att sändnings- utrymmet för marksänd tv är begränsat och att antalet sökande vida har överstigit antalet lediga tillstånd. I en situation där ett program- företag inte kan eller vill fortsätta bedriva sändningsverksamhet är det ur frekvenseffektivitetssynpunkt viktigt att snabbt kunna få in en ny till- ståndshavare för att sändningsutrymme inte ska stå outnyttjat. Med da- gens ordning finns det en risk att utrymme kan stå outnyttjat i avvaktan på rättsliga processer, ny utlysning av ledigt tillstånd och fördelningsprocess. Det är emellertid viktigt att urvalsförfarandet som har grundat det ur- sprungliga tillståndsbeslutet inte omkullkastas, t.ex. genom att en och samma aktör skaffar sig kontroll över alltför många sändningstillstånd så att flera av varandra oberoende programföretag inte kommer att beredas Prop. 2009/10:115 utrymme. En prövning av överlåtelsens påverkan av ägarförhållandena bland tillståndshavarna bör därför göras. Regeringen instämmer dock i Radio- och och C synpunkt att kriteriet ringa omfattning som föreslagits av utredningen är alltför långtgående. Den prövning som ska göras bör i stället avse om ägarkoncentrationen bland dem som har tillstånd ökar mer än i begränsad omfattning. Ett sådant kriterium överensstämmer även med det villkor om ägandeförhållande som får ställas i ett sänd- ningstillstånd. En överlåtelse bör inte heller innebära att den fördelning mellan programtjänster som gällde vid tillståndsgivningen påverkas på ett sätt som för med sig en påtagligt minskad mångfald. En prövning av förvärvet bör därför ske även i den delen. Myndigheten för radio och tv bör också kunna neka medgivande till överlåtelsen, om förvärvaren inte uppfyller de grundläggande krav som ställs för att kunna få tillstånd. Myndighetens beslut att inte medge överlåtelse bör kunna överklagas. Den som förvärvar ett tillstånd övertar överlåtarens rättigheter och skyldigheter. Det innebär bl.a. att de tillståndsvillkor som har gällt för överlåtaren också bör gälla gentemot förvärvaren. I detta ligger att ett föreläggande som har meddelats mot överlåtaren bör gälla för förvärva- ren. Ett vite som föreläggandet förenats med bör dock inte gälla mot förvärvaren. kan medge att tillståndsvillkor ändras, exem- pelvis om en tidigare vald inriktning visar sig vara ekonomiskt ohållbar. Ett sådant medgivande kan avse såväl den ursprungliga tillståndshavaren som den som har förvärvat sändningstillståndet. Frågan om ändring av ett sådant tillståndsvillkor kan väckas såväl under pågående tillståndsperiod som i samband med en överlåtelse. Regeringen föreslår således att det ska införas en möjlighet att, efter tillståndsmyndighetens prövning och medgivande, överlåta ett tillstånd att sända tv och sökbar text-tv. Regler om överlåtelse av tillstånd att sända lokalradio finns (jfr. 1999/2000:55 s. 69 f.) Det kan också noteras att regeringen föreslår att det även i fortsättningen ska vara möjligt att överlåta tillstånd att sända kommersiell radio. bör kunna ta ut en ansökningsavgift för de kostnader som uppstår vid handläggningen av en ansökan om överlåtelse. 11.7Förbud mot att diskriminera annonsörer Regeringens förslag: Den nuvarande möjligheten att förbjuda program- företag att diskriminera annonsörer ges inte någon motsvarighet i den nya lagen. Radio- och : Utredningen föreslog att förbudet mot att diskriminera annonsörer ska lagregleras. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna avstyrkte utredning- ens förslag. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: JK har inget att erinra mot förslaget. 2009/10:115 universitet och Tidningsutgivarna tillstyrker förslaget. har inte yttrat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Möjligheten att förbjuda programfö- retag att diskriminera annonsörer finns i 3 kap. 9 § andra stycket nuva- rande radio- och TV-lagen och syftar till att komma till rätta med s.k. annonsvägran. Bestämmelsen infördes i samband med att regler om reklamfinansiering av marksänd svensk television infördes. Något mot- svarande förbud har inte varit aktuellt för satellitsänd television, eftersom det där finns utrymme för konkurrerande reklam-tv-kanaler. Vid det fåtal tillfällen då bestämmelsen har aktualiserats har inget programföretag fällts för att ha överträtt den. I de sändningstillstånd som utfärdades av Radio- och förekommer inte något sådant villkor. Regeringen konstaterar att det nu gällande förbudet mot att diskrimine- ra annonsörer inte har någon praktisk betydelse och att det inte längre tillämpas. Bestämmelsen bör därför inte ges någon motsvarighet i den nya radio- och tv-lagen. Regeringens bedömning: Det bör inte införas några särskilda regler för tv-sändningar som är anpassade för mobil mottagning. Radio- och : Utredningen utformade ett förslag för reglering av tv-sändningar med rundradioteknik som är särskilt an- passade för mobil mottagning och som äger rum i ett särskilt avdelat frekvensutrymme. Remissinstanserna: Remissutfallet var blandat. bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet instanser, däribland Boxer, SVT, UR, , och , stöder eller har inget att invända mot bedömningen. Tidningsutgivarna delar bedömningen, men ifrågasät- ter att mobil-tv-sändningar som ändå äger rum inom det tillståndspliktiga området ska följa samma regler som tv-sändningar i allmänhet. Skälen för regeringens bedömning: Radio- och föreslog omfattande och detaljerade regler för tv-sändningar med rundra- dioteknik som är särskilt anpassade för mobil mottagning och som äger rum i ett särskilt avdelat frekvensutrymme. Bakgrunden till förslaget var det stora intresse som visades för sådana sändningar och som exempelvis tog sig uttryck i försöksverksamhet i och på andra håll. Med hänsyn bl.a. till den tekniska utvecklingen på området bedömer regeringen att det är mindre sannolikt att det inom det frekvensområde som föreslås tillståndspliktigt (se avsnitt 11.1) kommer att bli aktuellt att inleda tv-sändningar som är särskilt anpassade för mottagning med små bärbara mottagare. Det finns därför ingen anledning att införa några särskilda regler för sådana tv-sändningar. Om särskilda mobil-tv- sändningar ändå skulle komma till stånd inom det tillståndspliktiga om- rådet, kommer de att följa samma regler som tv-sändningar i allmänhet. blev det genom lokalradiolagen (1993:120) tillåtet att sända kommersiell radio i , förutsatt att tillstånd beviljades. Varje tillstånd auktionerades ut till den som betalade mest och auktionsbudet blev sedan den årliga koncessionsavgift som tillståndshavaren fick beta- la. En tillståndshavare var tvungen att sända program som hade fram- ställts särskilt för den egna verksamheten minst under en tredjedel av sändningstiden . Koncessionsavgifterna justeras i förhållande till konsumentprisindex och uppgick den genom- snittliga avgiften för ett sändningstillstånd som har meddelats enligt lokalradiolagen till . Vissa tillståndshavare, framför allt de som har tillstånd i storstadsområdena, betalar dock nästan 4 miljo- ner kr . Nivån på koncessionsavgifterna, i kombination med kravet på eget framställda program, medförde att många tillståndshavare redan snart efter det att lokalradiolagen hade trätt i kraft fick svårt att nå lönsamhet. Flertalet slöt sig därför samman i nätverk, vilket ledde till ett likriktat utbud med några få dominerande aktörer. I syfte att öka mångfalden och den lokala förankringen i lokalradion trädde nya regler i kraft . Reglerna togs in i radio- och TV-lagen (1996:844) och innebar dels att koncessionsavgiften bestämdes till , dels att till- stånden skulle fördelas utifrån särskilda kriterier där den mängd eget och lokalt material som en aktör åtog sig att sända blev utslagsgivande. För att få ett tillstånd gjorde de sökande mycket omfattande åtaganden vad gäller sändning av eget och lokalt material, i en del fall upp till 24 tim- mar . Dessa åtaganden blev därefter villkor, som knöts till de enskilda sändningstillstånden. Lokalradiolagen upphävdes , dvs. som de nya reglerna i radio- och TV-lagen trädde i kraft. Enligt särskilda övergångs- bestämmelser skulle dock vissa av lokalradiolagens bestämmelser tilläm- pas fram till utgången av 2008 för de tillståndshavare som hade fått sina tillstånd före . Genom lagen (2008:418) med tillfälliga bestämmelser om tillstånd att sända lokalradio har ut- sträckts att gälla till utgången av 2009. Lagen ger även möjligheter till förlängning med ytterligare en tillståndsperiod om högst . Därefter ska radio- och TV-lagens bestämmelser tillämpas fullt ut även för de tillståndshavare som ursprungligen fått sina tillstånd enligt lokalradiola- gen. Avgiften för dessa sänks dock inte utan de ska även fortsättningsvis betala den avgift (indexuppräknad) som fastställdes vid den auktion då de erhöll sina respektive tillstånd. En tillståndshavare med tillstånd enligt lokalradiolagen har haft möj- lighet att återlämna sitt tillstånd till Radio- och och ansöka om det på nytt för att kunna komma i åtnjutande av ett tillstånd enligt radio- och TV-lagen med väsentligt lägre avgift. För sist nämnda tillstånd ställs dock mer långtgående krav på sändning av eget material och program med lokal anknytning än vad lokalradiolagen kräver. En tillståndshavare kan heller inte vara säker på att återfå sitt tidigare tillstånd eftersom nå- gon annan kan erbjuda sig att sända mer eget och lokalt material. en aktör har valt att lämna tillbaka sitt tillstånd och ansöka om det på Prop. 2009/10:115 nytt. Situationen är sådan att av 89 tillståndshavare har 81 fått sina tillstånd enligt lokalradiolagen och åtta enligt radio- och TV-lagen. Även om avgiften är väsentligt lägre för sist nämnda tillståndshavare har de åtaganden dessa gjort om sändning av eget och lokalt material medfört att de haft svårt att nå lönsamhet. I princip alla tillståndshavare är anslut- na till något av de två stora nätverken MTG Radio och SBS Radio. Sändningarna är likartade och består av pop- eller rockmusik som varvas med reklam. De lokala inslagen i sändningarna är få. Således har varken lokalradiolagens auktionsmetod eller radio- och TV-lagens metod med urval enligt särskilda kriterier lett till mångfald och lokal förankring i den kommersiella radion. 12.2Radio- och tv-lagens terminologi Regeringens förslag: Det nuvarande begreppet lokalradio ersätts med kommersiell radio. Det kommer att finnas två former av kommersiell radio, nämligen analog kommersiell radio och digital kommersiell radio. Förslaget års utredning om kommersiell radio överens- stämmer med regeringens. Remissinstanserna: Radio- och , och TV och anser att förslaget innebär en förbätt- ring eftersom begreppet lokalradio ofta förväxlas med lokala sändningar (P4). Övriga remissinstanser har inte kommenterat förslaget. Skälen för regeringens förslag: Sedan lokalradiolagen infördes har tillstånd att sända kommersiell radio benämnts tillstånd att sända lokalra- dio. Många lyssnare förväxlar dock detta begrepp med lokala sändningar. För att bättre anpassa lagens terminologi till rådande förhållanden bör begreppet lokalradio ersättas med kommersiell radio. Sådan radio kan vara av två slag analog kommersiell radio eller digital kommersiell radio. Regeringens förslag: Tillstånd att sända analog kommersiell radio ska fördelas genom ett slutet anbudsförfarande. Den som bedöms ha finansi- ella och tekniska förutsättningar att bedriva sändningsverksamhet under hela tillståndsperioden och som i sin ansökan om det lediga tillståndet har angett den högsta sändningsavgiften av samtliga sökande ska beviljas Sändningsavgiften ska anges som ett engångsbelopp för hela Det ska inte ställas några krav på sändning av eget eller lokalt material. Förvaltningslagens bestämmelser om rätt för parter att få del av uppgifter ska inte tillämpas på uppgifter i tillståndsärendet som endast rör någon annan sökande Förslaget års utredning om kommersiell radio överens- stämmer med regeringens. Remissinstanserna: , Justitiekanslern, i , Länsrätten i , Radio- och TV- verket, och TV, Radiobranschen, , och tillstyr- ker eller har inte någon invändning mot förslaget. av- styrker förslaget och menar att det leder till att endast kapitalstarka aktö- rer kommer att kunna få ett tillstånd. Myndigheten förespråkar i stället ett urvalssystem där tillstånden fördelas utifrån särskilda kriterier. TCO anser att slopandet av krav på lokalt innehåll bör ersättas med krav på egenart och unikt perspektiv. Skälen för regeringens förslag: Varken auktionsmetoden eller meto- den med urval enligt särskilda kriterier har lett till mångfald i ägande eller utbud, eller lokal förankring i den kommersiella radion. I stället har båda regelverken resulterat i en kraftig nätverksbildning med ett fåtal stora aktörer. På tv-området fördelas tillstånden med grund i att sändningarna ska tillgodose olika intressen och smakriktningar. Eftersom samtliga tv- sändningar numera sker digitalt finns det ett relativt stort antal tillstånd att fördela. När det gäller analog kommersiell radio finns det dock som regel endast två till tre tillstånd att fördela inom varje enskilt sändnings- område. Med så få tillstånd går det inte att åstadkomma en fördelning där sändningarna på ett rimligt sätt tillgodoser olika intressen och smakrikt- ningar. Regeringen anser därför att dessa kriterier inte ska tillämpas när det gäller sändningstillstånden för analog kommersiell radio. En urvalsmetod som inte har prövats är slutet anbudsförfaran- de. Ett sådant förfarande skulle innebära att tillståndsmyndigheten utlyser ett tillstånd som blir ledigt. Den som ansöker om tillståndet ska ange villken avgift som sökanden är beredd att betala för hela tillståndsperio- den. Ansökningen ska alltså innehålla de uppgifter som behövs för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den sökande uppfyller grund- läggande krav på finansiella och tekniska förutsättningar för att kunna bedriva sändningar under hela tillståndsperioden. Sändningsavgiften ska anges i form av ett engångsbelopp för hela tillståndsperioden. Ur den tillståndsgivande myndighetens perspektiv är ett engångsbelopp att före- dra framför en årlig avgift, eftersom det underlättar administrationen och uppbörden av avgiften. För tillståndshavaren är det i och för sig mer betungande att betala en engångsavgift än att fördela kostnaden . Om avgiften skulle fördelas innebär det dock att staten i praktiken ger en kredit till tillståndshavaren. Fördelen med ett anbudsförfarande är att en sökande noga måste tänka igenom vilken avgift denne är beredd att betala för att få tillståndet. Bu- den kan därmed förväntas bli både ekonomiskt bärkraftiga och mark- nadsmässiga. Genom att förfarandet är slutet minskar risken för att anbu- den höjs på ett omotiverat sätt, vilket skedde vid auktionerna. Nackdelen med ett slutet anbudsförfarande, där högsta lämnade bud blir avgörande för vem som får ett sändningstillstånd, är att mindre aktörer utan ett starkt finansiellt stöd knappast kan komma ifråga för att få ett tillstånd, åtminstone inte i de större städerna. Kravet på att avgiften ska betalas som ett engångsbelopp för hela tillståndperioden bidrar också till att små aktörer kan ha svårt att få ett tillstånd i vissa delar av landet. måste verksamheten vara ekonomiskt bärkraftig för att sänd- ningar ska kunna bedrivas. De krav som ställs i nuvarande och tidigare regelverk på sändning av eget och/eller lokalt material har tillståndsha- varna ofta kringgått eller inte förmått uppfylla. De krav som gäller på sändningarnas innehåll har förvärrat många tillståndshavares ekonomiska situation. Erfarenheterna av att ställa sådana villkor är således inte goda. Dessutom är det rimligt att tillståndshavare har möjlighet att ändra sänd- ningarnas inriktning utan risk att förlora tillståndet. Mot denna bakgrund anser regeringen att tillstånden bör fördelas ge- nom ett slutet anbudsförfarande. Den som får tillståndet bör betala avgift för hela tillståndsperioden i anslutning till att tillståndet börjar att gälla. Krav bör inte ställas på innehållet i det som sänds, t.ex. att viss andel av sändningarna ska vara eget eller lokalt material. Det föreslagna urvalssystemet innebär att betalningsviljan blir avgö- rande för vem som får ett tillstånd. Detta innebär således en viss risk för att ägandet kan komma att koncentreras till ett färre antal kapitalstarka aktörer. Dock har det visat sig att inte heller ett urvalssystem, som grun- dar sig på en låg avgift och med krav på sändning av eget och lokalt material, har förmått bryta nätverksbildningen. För att kunna sända kommersiell radio krävs finansiell stabilitet och det skulle inte främja, utan motverka möjligheterna att göra satsningar i branschen, om det inte skulle vara tillåtet att inneha mer än ett tillstånd. Regeringen anser därför att det även fortsättningsvis ska vara möjligt att inneha flera tillstånd. Inom ett och samma sändningsområde ska detta dock endast vara möjligt om det finns särskilda skäl, t.ex. att det inte finns någon annan sökande till ett ledigt tillstånd. Av 17 § förvaltningslagen (1986:223) följer att en förvaltningsmyn- dighet inte får avgöra ett ärende utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över uppgiften. I vissa fall kan myndigheten avstå från sådan underrättel- se, t.ex. om avgörandet inte går parten emot. Huvudregeln är dock att en part har rätt att få reda på de uppgifter som har tillförts ärendet av andra än honom själv. Bestämmelsen aktualiserar därmed frågan om den som har ansökt om ett analogt sändningstillstånd kan få reda på vilken sänd- ningsavgift övriga sökande har erbjudit. Enligt 30 kap. 23 § offentlig- hets- och sekretesslagen (2009:400), 9 § offentlighets- och sekretessför- ordningen (2009:641) och punkt 101 i bilagan till sistnämnda förordning gäller sekretess för bl.a. uppgifter om en enskilds affärs- och driftsförhål- landen vid tillståndsgivning på radio- och tv-området, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Eftersom den uppgift som en sökande lämnar om sändningsavgift är grundat på affärsmässiga hän- syn bör som regel denne anses lida skada om uppgiften kommer ut. Be- stämmelsen i 17 § förvaltningslagen gör dock att en sökande inte kan vara helt säker på att uppgiften inte kommer att lämnas ut. Detta skulle motverka syftet med det föreslagna systemet för anbud. Därför föreslås att det i radio- och tv-lagen föreskrivs att i ett ärende om tillstånd att sända analog kommersiell radio ska 17 § förvaltningslagen inte tillämpas på uppgifter som endast rör någon annan sökande. Lagrådet har anfört att det i bestämmelsen förutsätts att inkomna an- Prop. 2009/10:115 sökningar om tillstånd att sända analog kommersiell radio ger upphov till endast ett ärende. Frågan om flera konkurrerande ansökningar om en förmån ger upphov till ett eller flera ärenden (dvs. ett för varje ansök- ning) är mycket omdiskuterad inom förvaltningsrätten. Den vanligaste åsikten torde vara att varje ansökning föranleder ett ärende. Se och , Förvaltningsrätten med kommentarer, 2 u. 2007, s. 56 ff. Lagrådet vill dock, med hänsyn till att rättsläget inte är helt klart, inte rekommendera att bestämmelsen utgår. Mot denna bakgrund anser regeringen att bestämmelsen fyller en funk- tion och att den av den anledningen bör finnas med i den nya lagen. För det fall två sökande lämnar samma anbud bör tillståndsmyndighe- ten avgöra vem som ska få tillståndet genom lottdragning. Det förfaran- det kan bl.a. tillämpas av vid fördelning av till- stånd att använda radiosändare (jfr 20 § Post- och författ- ningssamling 2004:13). Regeringens förslag: Möjligheten att förena ett tillstånd att sända analog kommersiell radio med villkor som avser skyldighet att inte förändra ägarförhållandena och inflytandet i företaget eller att sända en viss mängd eget material och program med lokal anknytning ges inte någon motsvarighet i den nya radio- och tv-lagen. Förslaget års utredning om kommersiell radio överens- stämmer med regeringens. Remissinstanserna: Annonsörer anser att de villkor som får ställas är rimliga. anser att det är viktigt att villkor om skyldighet att samarbeta i tekniska frågor regleras genom tydliga för- hållningsregler för aktörerna avseende de frågor i vilka samarbete ska ske samt formerna för samarbetet. Skälen för regeringens förslag: Av 3 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundla- gen följer att rätten att sända radioprogram på annat sätt än genom tråd får regleras genom lag, som innehåller föreskrifter om tillstånd och vill- kor för att sända. Bestämmelser som berör själva sändningsinnehållet samt tillståndets innebörd och bestånd ska framgå direkt av lagen, efter- som det är fråga om en begränsning av yttrandefriheten. andra krav bör däremot villkoren kunna anges i det enskilda tillståndet. Kraven bör dock ha stöd i lag eftersom det gäller begränsningar av ytt- Enligt 5 kap. 10 § radio- och TV-lagen får tillstånd att sända lokalradio förenas med villkor som avser skyldighet att sända program i en viss del av sändningsområdet eller som når en viss del av befolkningen inom området, sända under en viss minsta tid, använda en viss sändningsteknik och samarbeta med andra tillståndshavare i tekniska frågor, och använda en viss teknik vid s.k. referensbandning. Av 5 kap. 11 § följer att ett sändningstillstånd även får förenas med villkor som avser skyldighet att inte förändra ägarförhållandena och inflytandet i företaget mer än i be- gränsad omfattning, sända en viss mängd eget material och sända en viss mängd program med lokal anknytning. Vidare framgår av 5 kap. 12 § Prop. 2009/10:115 radio- och TV-lagen att sökanden ska ges tillfälle att ta del av och yttra sig över villkoren innan beslut meddelas. Regeringen föreslår nu att tillstånd att sända analog kommersiell radio ska fördelas genom ett slutet anbudsförfarande i stället för dagens urvals- system för lokalradio med särskilda kriterier om bl.a. mängd eget materi- al och program med lokal anknytning samt ägarförhållanden (se avsnitt 12.3.1). Ett sändningstillstånd ska tilldelas den som har erforderliga tek- niska och finansiella förutsättningar att bedriva sändningsverksamhet under hela tillståndsperioden och har uppgett den högsta sändningsavgif- ten av samtliga sökande. De villkor som får ställas att sända en viss mängd eget material och program med lokal anknytning och att inte förändra ägarförhållandena och inflytandet i tillståndsföretaget mer än i begränsad omfattning bör mot denna bakgrund inte längre kunna ställas. Övriga villkor är dock fortfarande relevanta och bör även fortsätt- ningsvis kunna ställas. Liksom bör den sökande ges möjlighet att ta del av och yttra sig över de villkor som tillståndsmyndigheten avser att förena tillståndet med innan myndigheten fattar beslut. Regeringens förslag: Den som vid lagens ikraftträdande har ett sänd- ningstillstånd som har förlängts enligt lagen (2008:418) med tillfälliga bestämmelser om tillstånd att sända lokalradio har rätt att bedriva sänd- ningar inom det sändningsområde som tillståndet avser utan särskild ansökan. Ett sändningsutrymme som blir ledigt ska ut- lysas och fördelas enligt de nya reglerna med slutet anbudsförfarande. Förslaget års utredning om kommersiell radio överens- stämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslog dock att över- gångsperioden ska vara och att avgifterna för samtliga befintliga tillståndshavare ska vara . Remissinstanserna: Radio- och tillstyrker förslaget men an-