prop · GX03152 · 2010-03-23 00:00:00 — Regeringen föreslår sammanfattningsvis att brottet ska omfatta män- niskohandelsförfaranden i syfte att exploatera offret för sexuella ända- mål, avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verk- samhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte. Regeringens bedömning: Den som vidtar en handelsåtgärd i ett ex- ploateringssyfte mot en person som inte har fyllt ska även i fortsättningen dömas för människohandel även om något otillbörligt medel inte har använts. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att den som begår en gär- ning som avses i bestämmelsens första stycke mot ett barn ska anses ha missbrukat barnets skyddslöshet. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. , och , tillstyrker förslaget. Ett flertal andra remissinstanser, bl.a. , Brottsoffermyndig- heten, , vid universi- tet och , anser dock att förslaget är otydligt och förvirran- de. anför att förslaget innebär en nykriminali- sering eftersom det innehåller en presumtion för att otillbörliga medel har använts och att detta innebär att en misstänkt gärningsman kommer ha mycket svårt att undgå ansvar. Flera remissinstanser, bl.a. , vid , ECPAT , och , förordar en särskild straffbestämmelse avseende människo- handel med barn. ECPAT tillägger att detta även skulle vara i konsekvens med den nuvarande sexualbrottslagstiftningen. och anför vidare att det bör vara möjligt med åtalsunderlåtelse för barn som begått brott som ett led i människohandeln. Skälen för regeringens bedömning: Utredningen anser att bestäm- Prop. 2009/10:152 melsen om människohandel med barn inte tillämpats på det sätt som avsetts och föreslår därför en uttrycklig bestämmelse om att den som vidtar en handelsåtgärd i ett sådant syfte som anges i första stycket ska anses ha missbrukat barnets skyddslöshet. Flera remissinstanser, bl.a. , och , anser att förslaget är otydligt. Regeringen delar utredningens uppfattning att det finns anledning att överväga ett förtydligande av att det för straffansvar för människo- handelsförfaranden med barn inte krävs något användande av ett otill- börligt medel. Regeringen instämmer dock i den kritik som flertalet remissinstanser framför mot utredningens förslag. Med borttagandet av kontrollrekvisitet blir det också tydligt att det för straffansvar inte krävs något användande av ett otillbörligt medel om gärningen riktas mot barn. Regeringen anser därför att utredningens förslag i denna del inte bör genomföras. Den fråga om en särskild brottsrubricering för människohandel med barn, som väcks av bl.a. och , har be- handlats i de tidigare lagstiftningsärendena (bl.a. prop. 2003/04:111 s. 47). har bedömningen gjorts att någon sådan brotts- rubricering inte bör införas. har det, som ECPAT påpekar, visserligen införts särskilda straffbestämmelser om sexualbrott mot barn. Regeringen anser dock att skälen för en särskild brottsrubrice- ring för människohandel inte är lika starka som i fråga om sexualbrotten. Därför bör inte någon särskild brottsrubricering avseende människo- handel med barn införas. Med anledning av den fråga som väcks av bl.a. kon- staterar regeringen att det redan finns förutsättningar för åtalsunderlåtelse för offer för människohandel som begått brott som ett led i människo- handeln (se vidare under avsnitt 7.2.3). 5.3.5Kravet på dubbel straffbarhet Regeringens förslag: Det ska inte längre uppställas något krav på dubbel straffbarhet för att svensk domstol ska kunna döma för människohandel begången utomlands. Detsamma ska gälla vid försök till sådant brott. Inte heller ska svensk domstol för detta brott vara förhindrad att döma till påföljd som är strängare än vad som är föreskrivet enligt lagen på gärningsorten. Regeringens bedömning: Utredningens förslag till undantag från regeln att utländsk brottmålsdom utgör hinder för lagföring i (ne bis in idem) bör inte genomföras. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att kravet på dubbel straffbarhet för brott begångna utomlands inte ska gälla för människo- handel och de osjälvständiga brottsformerna vid människohandel. ningen föreslår att undantaget ska föras in i 2 kap. 3 § . Utredningen föreslår även att det görs ett undantag från principen om ne bis in idem för människohandel och de osjälvständiga brottsformerna av Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrar sig är positiva till eller har ingen invändning mot utredningens förslag om att ta bort kravet på dubbel straffbarhet för människohandel begången utom- lands. Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig över förslaget om undantaget från principen om ne bis in idem. Några remissinstanser, bl.a. Läns- styrelsen i och Riksförbundet Internationella föreningar för invandrarkvinnor (RIFFI), tillstyrker förslaget. avstyrker förslaget och framhåller att principen om ne bis in idem inte bör frångås utan mycket starka skäl. ombuds- män, Juridiska fakultetsstyrelsen vid och anser att förslaget är betänkligt. Skälen för regeringens förslag och bedömning Frågan om svensk domstols behörighet regleras i huvudsak i 2 kap. . Av dessa bestämmelser framgår att det finns en vidsträckt behörighet att döma över brott som har begåtts utomlands. Den svenska domsrätten omfattar t.ex. i princip alla brott som i utlandet har begåtts av svenska medborgare eller av utlänningar med hemvist i (2 § första stycket). Vissa begränsningar uppställs dock i denna s.k. extra- territoriella behörighet. En sådan begränsning innebär att gärningen ska vara straffbar enligt såväl svensk lag som lagen på gärningsorten (2 § andra stycket), dvs. det gäller ett krav på dubbel straffbarhet. Som yttersta skäl för kravet på dubbel straffbarhet åberopas tradition- ellt den folkrättsliga principen att stater inte ska gripa in i varandras inre angelägenheter. Det brukar också ifrågasättas om det inte strider mot den straffrättsliga legalitetsprincipen att bestraffa en gärning som är straffri enligt lagen på gärningsorten. Från kravet på dubbel straffbarhet har det i svensk rätt gjorts undantag såvitt gäller vissa utomlands begångna sexualbrott mot barn (prop. 2004/05:45). Dessa brott kan alltså bestraffas i även om de skulle vara fria från straff i de land där de begicks (2 § fjärde stycket). För de aktuella brotten har undantag också gjorts från den annars gällande be- gränsningen att svensk domstol inte får döma till påföljd som är att anse som strängare än det svåraste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gärningsorten (2 § tredje stycket). Regeringen har före- slagit att även vissa barnpornografibrott ska undantas från kravet på dubbel straffbarhet (prop. 2009/10:70). Dessa ändringar föreslås träda i kraft . Enligt 3 § kompletteras bestämmelserna i 2 § beträffande brott som har begåtts utomlands med bestämmelser som utsträcker behörigheten be- träffande bl.a. vissa särskilt uppräknade brott t.ex. kapning och folk- rättsbrott och vissa särskilt allvarliga brott för vilka det lindrigaste straff som i svensk lag föreskrivs är fängelse eller däröver. Något krav på dubbel straffbarhet uppställs inte för dessa brott och det innebär att svensk domstol har behörighet att döma över de brott som anges i bestämmelsen oberoende av innehållet i lagen på gärningsorten. Reglerna om rättsverkningar av en brottmålsdom som meddelats i en annan stat finns i 2 kap. 5 a § . Huvudregeln är att en person inte får lagföras i för en gärning för vilken ansvar prövats genom lagakraftägande dom i en annan stat om domen meddelats i den stat där gärningen begicks eller i en stat som tillträtt någon av de internationella överenskommelser som räknas upp i paragrafen. Detta gäller bl.a. om personen frikänts från ansvar, om han eller hon förklarats skyldig till brottet men inte ådömts någon påföljd eller om utdömd påföljd bortfallit enligt lagen i den främmande staten. Denna regel avspeglar principen om ne bis in idem, dvs. ej två gånger i samma sak. Kravet på dubbel straffbarhet tas bort I de internationella instrumenten uppställs inte någon förpliktelse att ta bort kravet på dubbel straffbarhet såvitt avser människohandel. Instru- menten ger emellertid uttryck för en internationell samsyn kring män- niskohandel. En viktig del i det internationella arbetet mot människo- handel är också att kunna beivra människohandel såväl när brottet anses begånget i som när det anses begånget utomlands. Brottets inter- nationella och gränsöverskridande karaktär innebär dessutom att frågan om svensk domsrätt över människohandel som begåtts utomlands kan komma att aktualiseras i praktiken. Både internationella åtaganden att bekämpa människohandel och människohandelsbrottets karaktär talar för att ta bort kravet på dubbel straffbarhet. Därigenom skulle det straffrättsliga skyddet mot människohandel förstärkas. I likhet med utredningen anser därför rege- ringen att kravet på dubbel straffbarhet bör tas bort för utomlands be- gångna människohandelsbrott. Detsamma bör gälla vid försök till män- niskohandel. Regeringen anser dock att det skulle föra för långt att, som utredningen föreslår, därutöver låta samtliga osjälvständiga brottsformer av människohandel omfattas av undantaget från kravet på dubbel straff- barhet. Utredningen föreslår att undantaget från kravet på dubbel straffbarhet ska föras in i 2 kap. 3 § . Utan stöd av allmän folkrätt eller någon internationell överenskommelse bör människohandelsbrottet, enligt regeringens bedömning, inte likställas med de brott över vilka svensk domstol kan döma oavsett anknytning till . Som framgår ovan infördes undantagen från kravet på dubbel straffbarhet för bl.a. vissa sexualbrott i 2 kap. 2 § . Med en sådan placering krävs också att brottet har någon anknytning till för att svensk domsrätt ska anses föreligga. Regeringen föreslår därför att undantaget från kravet på dubbel straffbarhet beträffande människohandel förs in i 2 kap. 2 § fjärde stycket . Inte heller bör man på grund av dess nära samband med kravet på dubbel straffbarhet vid människohandel tillämpa den begränsning av svensk rätt som följer av 2 kap. 2 § tredje stycket . Svensk domstol som utövar extraterritoriell behörighet föreslås således få döma till påföljd som är att anse som strängare än det svåraste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gärningsorten. Utländsk brottmålsdom ska alltjämt utgöra hinder för lagföring i Prop. Utredningen föreslår att det i 2 kap. 5 a § ska göras ett undantag för människohandel och de osjälvständiga brottsformerna av människohandel. Förslaget innebär att en dom som meddelats i en annan stat inte skulle utgöra hinder mot ny lagföring i . Det är en viktig huvudregel att en brottmålsdom ska utgöra hinder mot en ny rättegång mot den tilltalade i samma sak. Därigenom erhåller en- skilda ett skydd mot dubbel lagföring. Det finns visserligen undantag från principen om ne bis in idem som under särskilda förutsättningar gäller uppräknade brott som begåtts utomlands. advokatsamfunds uppfattning att principen om ne bis in idem inte bör frångås utan mycket starka skäl. Enligt regeringens bedömning föreligger inte sådana skäl och utredningens förslag bör därför inte genomföras. Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon bestämmelse om att offrets samtycke till den åsyftade exploateringen saknar betydelse för straffansvar. Straffskalan för människohandel bör inte ändras. Det finns inte behov av att ändra reglerna om målsägande. Utredningens bedömning överensstämmer i huvudsak med regering- ens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrar sig i denna del anser, i likhet med utredningen, att offrets samtycke till det åsyftade utnyttjandet bör sakna betydelse för straffansvar. Ett flertal remiss- instanser, bl.a. , , vid och , föreslår att detta ska föras in i lagtexten. anser att det bör införas en grov form av människohandel med strängare straffskala samt att brottet alltid bör anses som grovt när offret är ett barn. ECPAT framför bl.a. att straffskalan bör höjas till fängelse i lägst . () anför att människohandel med barn är ett allvarligt brott som bör ha en straffskala som motsvarar detta. ECPAT och Kvinnolobby framhåller att alla offer bör betraktas som målsägande även om förfarandet bedöms som koppleri eller grovt koppleri. är däremot tveksamma till bedömningen. framhåller att den presumtion för rätt till målsägande- biträde, som föreligger vid misstänkta brott enligt bl.a. 6 kap. , borde gälla även för människohandelsbrottet. Skälen för regeringens bedömning Offrets samtycke till exploateringen saknar betydelse för straffansvaret FN-protokollet och EU-rambeslutet innehåller bestämmelser om att offrets samtycke till det åsyftade utnyttjandet (eller exploateringen) ska sakna betydelse för straffansvaret om något av de otillbörliga medlen har använts. Vid straffansvarets utvidgning övervägde regeringen frågan om att in- föra en uttrycklig bestämmelse om att offrets samtycke saknar betydelse och föreslog också en sådan bestämmelse i en remiss till Lagrådet (prop. 2003/04:111 s. 60 och 61). Enligt Lagrådet fick det dock anses framgå med tillräcklig tydlighet av lagtexten att kravet på att gärningsmannen ska ha handlat i ett utnyttjandesyfte är uppfyllt även om det skulle hävdas att offret samtyckt till utnyttjandet. Regeringen accepterade Lagrådets bedömning och föreslog därför ingen bestämmelse om offrets samtycke. Med beaktande av att människohandelsbrottet är fullbordat redan innan något utnyttjande kommit till stånd anser utredningen att det inte finns något behov av en särskild bestämmelse om att offrets samtycke saknar relevans för straffansvaret. Flera remissinstanser, bl.a. Brottsoffer- myndigheten, och vid universitet, föreslår dock att en uttrycklig bestämmelse om detta förs in i lagtexten. De argument som framfördes vid det senaste lagstiftningsärendet är enligt regeringens mening fortfarande relevanta och det finns därför inte skäl att införa en bestämmelse i lagtexten om att offrets samtycke till den åsyftade exploateringen saknar betydelse för straffansvaret. Människohandel är ett avskyvärt brott som medför förödande och livs- långa konsekvenser för offret. Straffskalan för människohandel bör därför också fortsättningsvis vara sträng. Straffskalan är fängelse i lägst och högst . Är brottet mindre grovt, är straffskalan fängelse i högst . Tillämpningsområdet för bestämmelsen om människohandel är relativt vidsträckt och straffskalan måste därför också fortsättningsvis vara sådan att den ger utrymme för en adekvat straffmätning såväl i de allvarliga fallen som i de mindre allvarliga fallen. Dagens straffskala ger detta utrymme. Regeringen anser alltså inte att det finns skäl att, som ECPAT föreslår, höja straffminimum för människohandel till fängelse i lägst . Till skillnad från , ECPAT och IKF anser inte regeringen att det finns skäl att införa någon särskild straffskala för människohandel med barn. Offrens ställning som målsägande Målsägande är den mot vilken brott är begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada (20 kap. 8 § RB). Domare och åklagare har till utredningen uppgett att offer för människohandelsliknande förfaranden i praktiken betraktas som målsägande även i de mål där åklagaren valt att åtala förfarandet som grovt koppleri. När det gäller den fråga om mål- Prop. 2009/10:152 sägandebiträde som väcker konstaterar rege- ringen att har rapporterat att målsägandebiträde förordnas i kopplerimål av människohandelsliknande karaktär. I dessa frågor om målsäganden finner inte regeringen skäl att göra några ändringar. Uppehållstillstånd för flyktingar eller alternativt skyddsbehövande Bestämmelserna i utlänningslagen (2005:716), förkortad UtlL, om flykt- ingar och alternativt skyddsbehövande kan ligga till grund för att bevilja ett permanent uppehållstillstånd för människohandelsoffer (4 kap. 1 § eller 2 § jämförd med 5 kap. 1 § UtlL). Med flykting avses en utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon är medborgare, därför att han eller hon känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörig- het till en viss samhällsgrupp och inte kan, eller på grund av fruktan inte vill, begagna sig av detta lands skydd (4 kap. 1 § UtlL). oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att ut- länningen riskerar att utsättas för förföljelse eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet mot förföljelse från enskilda. Även statslösa kan ingå i Med alternativt skyddsbehövande avses en utlänning som utan att vara flykting befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i därför att det bl.a. finns grundad anledning att anta att utlänningen vid ett återvändande till hemlandet skulle löpa risk att straffas med döden, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, och utlänningen inte kan, eller på grund av sådan risk som avses ovan inte vill begagna sig av hemlandets skydd (4 kap. 2 § UtlL). sätt som bestämmelsen om flyktingar gäller detta oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper sådan risk eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet mot att utlänningen utsätts för sådan risk genom handlingar från enskilda. Till skillnad från bestäm- melsen om flyktingar gäller rätten till skydd för alternativt skyddsbehöv- ande oberoende av på vilken grund sökanden riskerar att utsättas för Uppehållstillstånd på grund av synnerligen ömmande ömständigheter Uppehållstillstånd kan beviljas en utlänning om det vid en samlad be- dömning av hans eller hennes situation föreligger sådana synnerligen ömmande omständigheter att han eller hon bör tillåtas stanna i (5 kap. 6 § UtlL). Bestämmelsen är en undantagsreglering och är avsedd att användas för de situationer som inte omfattas av någon av huvud- grunderna för uppehållstillstånd. Barn kan beviljas uppehållstillstånd på Prop. 2009/10:152 de i bestämmelsen angivna grunderna även om de omständigheter som kommer fram inte är av samma allvar eller tyngd som krävs för att till- stånd ska beviljas en person . Regeringens bedömning: Det saknas behov av lagändringar i fråga om uppehållstillstånd för människohandelsoffer. Utredningens bedömning och förslag: Utredningen anser att det saknas skäl att införa en bestämmelse om uppehållstillstånd som särskilt tar sikte på människohandelsoffer. Utredningen föreslår dock att det i bestämmelsen om uppehållstillstånd på grund av synnerligen ömmande omständigheter (5 kap. 6 § UtlL) ska anges att det vid bedömningen särskilt ska beaktas om utlänningen utsatts för människohandel. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. Länsrätten i län, Länsrätten i och , delar utredningens be- dömning att de möjligheter som finns att bevilja permanent uppehållstill- stånd för personer som riskerar förföljelse eller allvarliga övergrepp är tillräckliga för att tillgodose behovet av skydd för de offer för människo- handel som riskerar sådana följder vid ett återvändande till hemlandet. Flera andra remissinstanser, bl.a. , Rädda barnen och , anser att utredningens förslag inte tillräckligt beaktar situationen för människohandelsoffer som är barn. () förordar att det i någon av skyddsbestäm- melserna i 4 kap. utlänningslagen förs in en hänvisning till människo- handelsoffer. Flera remissinstanser, bl.a. Amnesty, ECPAT och , anser att uppehållstillstånd bör kunna beviljas även om utlänningen inte medverkar i brottsutredningen. Inte någon av remiss- instanserna förordar en bestämmelse om permanent uppehållstillstånd som förutsätter medverkan i en rättsprocess. Flera remissinstanser, bl.a. , och , tillstyrker förslaget att ändra 5 kap. 6 § utlännings- lagen. Ett flertal andra remissinstanser, bl.a. , Kammarrätten i , Länsrätten i , Länsrätten i län och Åklagar- myndigheten, avstyrker förslaget. Länsrätten i län och Åklagar- myndigheten anser att det inte finns anledning att särbehandla utlänningar som utsatts för människohandel i förhållande till de som utsatts för annan allvarlig brottslighet. Dessa remissinstanser anför vidare att det , enligt förarbetsuttalanden, kan beaktas att en utlänning varit utsatt för människohandel och att det föreslagna tillägget därför är överflödigt. och påpekar att en särbehandling av offer för människohandel skulle kunna leda till att andra brottsoffer i praktiken får sämre möjligheter att få uppehållstillstånd på denna grund. Kammar- rätten i framhåller att det finns en risk för att bestämmelsen kan komma att tolkas på ett annat sätt än och att bestämmelsens räckvidd därmed blir oklar. Länsrätten i och Länsrätten i län framhåller att endast ett fåtal offer för människohandel har ansökt om permanent uppehållstillstånd och att dessa också enligt Prop. 2009/10:152 gällande rätt har beviljats sådana uppehållstillstånd. håller vidare vikten av att de olika grunderna för uppehållstillstånd hålls åtskilda. Några remissinstanser, bl.a. Länsrätten i län, Amnesty och , anser att det med utredningens förslag finns en risk för en förskjutning vid prövning om uppehållstillstånd för människo- handelsoffer från de egentliga skyddsgrunderna i 4 kap. till undantags- bestämmelsen i 5 kap. 6 § utlänningslagen. Skälen för regeringens bedömning Särskild bestämmelse om uppehållstillstånd för människohandelsoffer? I samband med riksdagsbehandlingen av propositionen Flyktingskap och förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning (prop. 2005/06:6) be- handlades frågan om permanent uppehållstillstånd för människohandels- offer. ansåg att det borde införas en särskild bestämmelse i utlänningslagen som angav att den som aktivt medverkat i rättsprocessen genom att ställa upp som vittne eller medverkat som mål- sägande skulle kunna beviljas permanent uppehållstillstånd i , om personen i fråga till följd härav var i behov av skydd här (bet. 2005/06:SfU4 s. 17). Utskottet föreslog att skulle tillkännage att regeringen skulle återkomma med ett lagförslag som innebar att den som utsatts för människohandel under vissa förutsättningar skulle kunna beviljas permanent uppehållstillstånd i . biföll förslaget till riksdagsbeslut (rskr. 2005/06:71). Mot denna bakgrund gav regeringen genom tilläggsdirektiv utredning- en i uppdrag att analysera och ta ställning till om utlänningslagens be- stämmelser om permanent uppehållstillstånd tillgodoser det skyddsbehov som den som är offer för människohandel eller närliggande brottslighet kan ha eller om regleringen i något avseende borde kompletteras. Utredningen anser att människohandelsoffer ofta befinner sig i en sådan utsatt och socialt komplicerad situation att det finns starka skäl att utöka möjligheterna för dem att stanna i . konstaterar utredningen dels att det redan med stöd av gällande rätt finns möjligheter för människohandelsoffer att stanna här, dels att de få offer som har an- sökt om permanent uppehållstillstånd också beviljats tillstånd. Regering- en anser i likhet med Länsrätten i att dessa omständigheter i sig talar starkt emot att införa särskilda bestämmelser om uppehålls- tillstånd för människohandelsoffer. Utredningen anser vidare att det finns risker med en bestämmelse om permanent uppehållstillstånd som ställer krav på att utlänningen ska ha medverkat i en rättsprocess som vittne eller målsägande. Med en sådan bestämmelse finns det, enligt utredningen, en risk för att de bedömningar som görs av polis och åklagare under en förundersökning i praktiken blir bindande vid en senare prövning om permanent uppehållstillstånd. Enligt utredningen kan det inte heller uteslutas att ett krav på att utlänningen aktivt medverkar som målsägande eller vittne i praktiken skulle innebära att utlänningen måste lämna uppgifter som stöder åklagarens sak. ningen anser därför att en bestämmelse som kräver aktiv medverkan riskerar att uppfattas som att utlänningen belönas med ett uppehålls- tillstånd för sin medverkan.