prop · GY0333 · 2010-11-08 00:00:00 — I 5 kap. upphovsrättslagen finns regler om vissa upphovsrätten närstående rättigheter, framför allt de utövande konstnärernas rättigheter till sina framföranden, de rättigheter som framställare av upptagningar av ljud eller av rörliga bilder har till sina upptagningar samt radio- och tv- företagens rättigheter att förfoga över sina utsändningar. Till de s.k. närstående rättigheterna hör också det särskilda skyddet för databaser och andra sammanställningar och för fotografier som inte har upphovsrättligt skydd. Intrång i de rättigheter som upphovsrättslagen ger kan medföra straff, skadestånd och andra typer av sanktioner. Internationella konventioner och EU-regler Upphovsrättslagen bygger till stor del på bestämmelser i internationella överenskommelser som är bundet av. De konventioner som har störst betydelse för innehållet i upphovsrättslagen är och Romkonventionen. Till följd av dessa överenskommelser är upphovsrättslagen i betydande utsträckning också tillämplig i förhållande till utländska verk och prestationer. I samband med att (, WTO) bildades antogs inom organisationen en immaterialrättslig överenskommelse, Avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter. Avtalet är känt som och ratificerades av och trädde i kraft . Av intresse för detta ärende är även de två fördrag som tillkom vid en diplomatkonferens inom ramen för för den intellektuella äganderätten (), nämligen WIPO-fördraget om upphovsrätt (WCT) och WIPO-fördraget om framföranden och fonogram (WPPT). Genom dessa fördrag uppdaterades det internationella skyddet för upphovsrätten respektive för utövande konstnärer och fonogramproducenter, framför allt när det gäller utnyttjanden i den digitala miljön. En av nyheterna i dessa fördrag var införandet på internationell nivå av en tydlig ensamrätt för de nämnda kategorierna av rättighetshavare när det gäller tillhandahållande av skyddat material on-demand, dvs. på begäran av enskilda. ratificerade fördragen gemensamt med Europeiska Unionen och resterande medlemsstater . Den svenska upphovsrätten regleras också i hög grad av olika EU- direktiv som har genomförts i svensk rätt. Ett av de viktigaste direktiven är det förut nämnda direktivet 2001/29/EG av om harmonisering av olika aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället. Detta genomfördes i svensk rätt genom lagändringar i upphovsrättslagen som trädde i kraft (SFS 2005:359). EG-direktivet om upphovsrätten i informationssamhället innehåller inte några särskilda regler om tillgången till verk och prestationer i radio- och tv-företagens arkiv. Däremot finns i skäl 18 i direktivet ett generellt uttalande om att direktivet inte påverkar bestämmelser i medlemsstaterna när det gäller förvaltning av rättigheter, t.ex. kollektiva avtalslicenser med utsträckt verkan. Uttalandet innebär bl.a. att en avtalslicens inte betraktas som en inskränkning i direktivets mening. Med hänvisning till detta konstaterades i samband med genomförandet att direktivet inte hindrar att nya avtalslicensbestämmelser införs (se prop. 2004/05:110 s. 245). Vidare anges i skäl 26 att kollektiva licensavtal ska uppmuntras när det gäller sådana tjänster som programföretag tillhandahåller på begäran och som avser radio- och tv-program innehållande musik från kommersiella fonogram. Särskilda regler om utsändning i radio och tv Upphovsrättslagen innehåller flera olika bestämmelser som har betydelse för radio- och tv-företagens utsändningsverksamhet. I 42 e § finns en avtalslicensbestämmelse som ger ljudradio- och tv-företag rätt att sända ut verk, om avtalslicens gäller. Endast utgivna litterära och musikaliska verk samt offentliggjorda konstverk får sändas ut enligt bestämmelsen. Det innebär att sceniska verk och filmverk inte omfattas (se bl.a. prop. 1993/94:109 s. 33). För att ett radio- eller tv-företag ska få utnyttja bestämmelsen krävs ett tillstånd från regeringen. Rätten till utsändning gäller inte om upphovsmannen har förbjudit företaget att sända ut verket eller om det av andra skäl finns särskild anledning att anta att han motsätter sig utsändningen. Avtalslicensbestämmelsen fanns ursprungligen i 22 § andra stycket upphovsrättslagen och infördes redan i samband med upphovsrättslagens tillkomst 1960. Avtalslicensbestämmelsen i 42 e § gäller endast för utsändning och alltså inte för överföring på ett sådant sätt att enskilda kan få tillgång till verket från en plats och som de själva väljer (jfr 2 § 3 stycket 1). Ett radio- eller tv-företag som vill tillhandahålla program över Internet kan alltså inte använda sig av möjligheten till avtalslicens. Avtalslicensbestämmelsen i 42 e § omfattar inte heller sådana rättigheter som utövande konstnärer eller ljud- och bildproducenter har till sina prestationer (jfr 45 och 46 §§). Det innebär att radio- och tv- företagen inför en utsändning som utgångspunkt måste ingå särskilda avtal med t.ex. skådespelare och filmproducenter som har rättigheter till någon del av tv- eller radioproduktionen. I 47 § finns dock en bestämmelse som bl.a. ger radio- eller tv-företag möjlighet att sända ut ljudupptagningar utan att först kontakta exempelvis musiker och ljudproducenter som har rättigheter till upptagningen. Rättighetshavarna har rätt till ersättning. Ett radio- eller tv-företag som exempelvis vill tillhandhålla en ljudupptagning över Internet på begäran kan däremot inte göra det med stöd av denna reglering utan måste kontakta rättighetshavarna först. I finns inte några särskilda upphovsrättsliga regler för radio- och tv-företagens återanvändning av material. Det betyder att företagen inför en återutsändning eller annan återanvändning av sina produktioner måste förhandla med samtliga involverade rättighetshavare, om inte en återanvändning täcks av sådana avtal som redan har ingåtts eller, för en specifik situation, av någon annan bestämmelse i upphovsrättslagen. I , och finns däremot särskilda avtalslicensbestämmelser som omfattar återutnyttjanden av radio- och tv-företagens material. Nedan följer en översikt över bestämmelserna i dessa länder. Bestämmelser om avtalslicens för att möjliggöra utnyttjande av material i radio- och tv-företagens arkiv infördes i i samband med genomförandet av EG-direktivet om upphovsrätten i informationssamhället. Bestämmelserna togs in i en ny paragraf, § 30 a Ophavsretsloven (Forslag til Lov om ændring af ophavsretsloven, Gennemførelse af infosoc-direktivet, nye avtalslicenser m.v. 2002-03 L 19). Offentliggjorda verk som ingår i eller egna produktioner kan återutsändas och göras tillgängliga på ett sådant sätt att allmänheten kan få tillgång till dem på en plats och som de själva väljer. Med egna produktioner avses även produktioner som är beställda av radio- eller tv-företagen för att sändas ut i radio eller tv. Det avgörande är att de helt eller delvis har finansierats av radio- eller tv- företaget. Spelfilm och liknande som ingår i biografernas allmänna repertoar omfattas däremot inte av begreppet egna produktioner. (Se 2002-03 L 19 s. 39). Det finns också rätt till sådan exemplarframställning som är nödvändig för utnyttjandet. I paragrafen finns en tidsgräns som innebär att den endast omfattar verk som ingår i produktioner som har sänts ut första gången före . Tidsgränsen var tidigare men ändrades (Lov nr. 231 af 08/04/2008) till . Bakgrunden till den ändrade tidsgränsen var framför allt att det hade framkommit att det också avseende produktioner som sänts ut efter fanns ett behov för radio- och tv-företagen att kunna ingå avtal med avtalslicensverkan (2007-08 L 58 avsnitt 3.3.3). Upphovsmannen kan meddela förbud mot användningen och då gäller inte bestämmelsen. Den särskilda avtalslicensbestämmelsen är även tillämplig på samtliga närstående rättighetshavares rättigheter till sina prestationer utom radio- och tv-företagens rättigheter till sina utsändningar, dvs. den s.k. signalrätten. I har träffats ett avtal med stöd av avtalslicensbestämmelsen (DR Arkivaftalen 2007). I infördes i samband med genomförandet av EG-direktivet om upphovsrätten i informationssamhället bestämmelser om avtalslicens för utnyttjande av radio- och tv-företagens arkiv genom en ny paragraf, 25 g §, i upphovsrättslagen (RP 28/2004). Paragrafen trädde i kraft den 1 Ett sändarföretag får återutsända ett offentliggjort verk som ingår i ett av företaget producerat tv-program som har utsänts före den 1 Detta gäller dock inte om upphovsmannen har förbjudit utsändning av verket. Det finns inte någon rätt att överföra verken till allmänheten på begäran. Motsvarande rätt finns i förhållande till framställare av kataloger och databaser samt fotografer men inte till övriga närstående rättighetshavare. Endast verk som ingår i tv-program omfattas, eftersom arkiverade radioprogram har ansetts kunna utsändas Prop. 2010/11:33 genom avtalslicensen för ursprunglig utsändning enligt 25 f § (se RP 28/2004 s. 106). I har något avtal ännu inte träffats med stöd av bestämmelsen. Också i infördes avtalslicensbestämmelser för utnyttjande av radio- och tv-företagens arkiv genom lagstiftning i samband med genomförandet av EG-direktivet om upphovsrätten i informationssamhället. Detta skedde genom lag , som trädde i kraft (Ot. 46 2004-2005). Enligt bestämmelserna som finns i 32 § åndsverkloven har Norsk rikskringkastning och andra som har tillstånd till utsändningar rätt, om förutsättningarna för avtalslicens är uppfyllda, att använda ett offentliggjort verk i sina samlingar vid en ny utsändning (kringkastning) eller vid en överföring till allmänheten på ett sådant sätt att den enskilde själv kan välja tidpunkt och plats för tillgången till verket. Rätten gäller endast för verk som utsänts före och som ingår i företagens egna produktioner. Vad som avses med begreppet egna produktioner bör enligt motiven bestämmas i det konkreta fallet. En av sändarföretaget helt eller delvis finansierad produktion är att anse som egen produktion medan inköpta program och liknande inte omfattas av begreppet. (Se Ot. 46 2004-2005 s. 150). Rätten gäller inte om upphovsmannen har meddelat ett förbud mot användningen eller om det annars finns särskild anledning att anta att han eller hon motsätter sig sådan användning. Motsvarande gäller även i förhållande till närstående rättighetshavares rätt till sina prestationer. Förhandlingar pågår om ett avtal med stöd av avtalslicensbestämmelsen men något sådant har såvitt är känt ännu inte träffats. 6Avtalslicens för återanvändning av verk som ingår i radio- och televisionsföretagens produktioner En avtalslicens innebär att ett avtal om användning av ett verk träffas mellan å ena sidan en representativ organisation av rättighetshavare och å andra sidan en användare av verk. Avtalet binder under vissa förutsättningar även rättighetshavare utanför den avtalsslutande organisationen. Avtalslicensen ger alltså användaren rätt att utnyttja verk av det slag som avses med avtalet trots att verkens upphovsmän, såväl svenska som utländska, inte företräds av organisationen. förenklas rättighetsklareringen och möjligheterna att få till stånd ett avtal Prop. 2010/11:33 om användning förbättras. Som redan framgått finns i inte några särskilda upphovsrättsliga regler för återanvändning av det material som finns i radio- och tv-företagens arkiv. Inför en återutsändning eller annan återanvändning av tidigare produktioner måste företagen förhandla med samtliga involverade rättighetshavare, om inte en återanvändning täcks av sådana avtal som redan har ingåtts eller eventuellt, i en specifik situation, omfattas av någon annan bestämmelse i upphovsrättslagen. Flera rättighetshavarorganisationer har träffat avtal med radio- och tv- företag avseende vissa typer av överföring till allmänheten, avtal som är förhållandevis omfattande. 6.2Införandet av en ny avtalslicensbestämmelse Regeringens förslag: En ny avtalslicensbestämmelse ska införas i upphovsrättslagen. Bestämmelsen ska ge radio- och televisionsföretag rätt att, om avtalslicens gäller, återanvända verk. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 32). Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Ett fåtal remissinstanser avstyrker dock helt eller i huvudsak förslaget. anför därvid att förslaget måste vara tydligare så att upphovsmännens legitima intressen tillvaratas på ett bättre sätt. Tidningsutgivarna framför principiella invändningar mot att på allt fler områden lösa uppkomna problem med hjälp av avtalslicenser och efterlyser andra rättsliga lösningar. framför en rad invändningar som närmast kan betecknas som mer allmän kritik mot avtalslicenssystemet. Därutöver anför föreningen att förslaget, såväl innehållsmässigt som beträffande omfattning , är alltför omfattande. anför som villkor för förslagets genomförande bl.a. att kanalerna måste rapportera om användningen och att användningen ska ersättas utifrån en rimlig marknadsprissättning. med flera remissinstanser anser att användning av en avtalslicens endast bör komma i fråga när det inte går att spåra rättighetshavarna. Konstnärliga och (), Föreningen Copyswede och påpekar att det i princip är det föräldralösa materialet (orphan works) som motiverar införandet av den föreslagna avtalslicensbestämmelsen. framhåller också att sådant material torde vara vanligast förekommande i public service företagens arkiv, som sträcker sig långt tillbaka i tiden. Skälen för regeringens förslag: och innehåller en stor mängd material som lagrats , ibland ända från företagens tillkomst, alltså . Det handlar om ett stort material inom vitt skilda områden, i vissa fall om helt unika produktioner. Upptagningarna speglar i hög grad utveckling och är därför en viktig del av vårt lands kulturarv. Företagen får motta önskemål från tittare eller lyssnare som vill få ta del av detta äldre material, som är av intresse för såväl äldre som yngre publik. Företagen önskar därför kunna återutnyttja det arkiverade materialet och tillgängliggöra det för allmänheten. Sådana återutnyttjanden stöter emellertid på problem. Många produktioner ligger långt tillbaka i tiden och det kan vara svårt, ibland nästan omöjligt, att identifiera samtliga rättighetshavare för att klarera rättigheterna. En tillkommande svårighet är att rättigheterna kan ha gått i arv, ibland i flera led. Det finns ofta ett stort antal rättigheter till ett och samma program och därmed många rättighetshavare som måste spåras för att ge tillstånd till en återanvändning. Vidare har teknikutvecklingen bidragit till att det nu finns nya möjligheter att tillhandahålla materialet. då produktionerna kom till fanns inte någon möjlighet att förutse de olika typer av utnyttjanden som är möjliga, t.ex. tillgängliggörande över Internet. De äldre avtal som företagen har träffat med rättighetshavare om återutnyttjande av materialet reglerar inte dessa nya former av utnyttjanden. Sådana utnyttjanden kräver därför att avtalen omförhandlas med de problem som detta för med sig, särskilt när det gäller att identifiera och få kontakt med ett stort antal rättighetshavare. Ett sätt att inom upphovsrättslagstiftningens ram underlätta rättighetsklareringen är att införa en möjlighet till avtalslicens för dessa fall. Bakgrunden till avtalslicenssystemet var ett behov av att på områden där massutnyttjanden förekommer enkelt kunna klarera nödvändiga rättigheter. Den första avtalslicensbestämmelsen som introducerades i upphovsrättslagen rörde just radio- och tv-området och syftade till att förenkla rättighetsklareringen vid primär utsändning av framför allt musikaliska verk men även litterära verk i radio och tv. Därefter har ett antal andra avtalslicensbestämmelser tillkommit i upphovsrättslagen. föreslår i sitt delbetänkande, som bereds i , att möjligheterna till avtalslicens utökas och att en ny generell avtalslicens införs (se SOU 2010:24 s. 276). Regeringen konstaterar att avtalslicenssystemet har visat sig vara ett välfungerande och praktiskt sätt att lösa frågan om rättighetsklarering, särskilt i sådana situationer där utnyttjanden av en stor mängd skyddade verk eller prestationer förekommer. Användarna får på ett enkelt sätt de rättigheter som krävs för det aktuella nyttjandet medan rättighetshavarna kan förlita sig på att erforderliga avtal ingås och att ersättning betalas för nyttjandet av det upphovsrättsligt skyddade materialet. Denna lösning av rättighetsklareringen är alltså i allmänhet till fördel både för rättighetshavarna och för användarna. Avtalslicensreglerna har alltså kommit till för att lösa just den typ av situationer som det nu är fråga om. En ny avtalslicensbestämmelse skulle ge radio- och tv-företagen bättre möjligheter att kunna återutnyttja material när det är svårt eller omöjligt att träffa individuella avtal med rättighetshavarna, exempelvis vid nyttjanden av föräldralösa verk. Den utsträckta verkan som ett avtal om avtalslicens får såvitt avser verk och prestationer av det slag som avtalet omfattar skulle innebära att radio- och tv-företagen kan återutnyttja även sådant material. Erfarenheterna av de befintliga avtalslicensbestämmelserna är goda, vilket också återspeglas i det positiva remissutfallet. Som har nämnts har man infört särskilda avtalslicensbestämmelser i , och för att möjliggöra återutnyttjande av verk som finns i radio- och tv- företagens arkiv i dessa länder. Såväl som har vidare uppmanat till rättsliga lösningar som innebär möjligheter till förenklad rättighetsklarering vid återanvändning av verk som finns lagrade i radio- och tv-företagens arkiv. Mot denna bakgrund anser regeringen att det finns starka skäl för att även i införa en avtalslicens för återanvändning av det material som finns i radio- och tv-företagens produktioner. invänder att en sådan ordning måste vara tydligare än promemorians förslag så att upphovsmännens legitima intressen tillvaratas på ett bättre sätt. Föreningen ifrågasätter särskilt om förslaget är förenligt med den s.k. trestegsregel som finns i EG-direktivet om upphovsrätten i informationssamhället. Enligt trestegsregeln får de undantag och inskränkningar som en medlemsstat kan föreskriva med stöd av direktivet endast tillämpas i vissa särskilda fall som inte strider mot det normala utnyttjandet av verket eller annat alster och som inte oskäligt inkräktar på rättighetshavarens legitima intressen. Bestämmelser om avtalslicenser anses inte vara inskränkningar i EU-rättslig mening (se skäl 18 i EG- direktivet om upphovsrätten i informationssamhället) och något hinder mot att införa nya avtalslicensbestämmelser har inte ansetts föreligga (se prop. 2004/05:110 s. 245). Som framgått ovan torde i allmänhet rättighetsklarering som sker med stöd av en avtalslicensbestämmelse vara till fördel för såväl rättighetshavarna som användarna. Dessutom erbjuder en avtalslicensbestämmelse endast berörda aktörer en möjlighet till kollektiv licensiering på det aktuella området. Någon skyldighet att ingå avtal med stöd av en avtalslicensbestämmelse finns alltså inte. För det fall parterna i enskilda fall önskar träffa ett avtal om avtalslicens föregås detta i regel av förhandlingar parterna emellan, varvid avtalslicensens omfattning m.m. lämpligen diskuteras och regleras i avtalet. Parterna har alltså goda möjligheter, och dessutom all anledning, att inom ramarna för avtalslicensbestämmelsen själva bestämma hur avtalet ska preciseras och göras tillräckligt tydligt. Liknande invändningar mot förslaget framförs av , som efterlyser en skyldighet för radio- och tv- företagen att rapportera om sin återanvändning samt framhåller att användningen måste ersättas utifrån en rimlig marknadsprissättning. Också detta är frågor som enligt regeringens mening kan och bör regleras i de avtal som avtalslicensbestämmelsen förutsätter. Härvidlag bör naturligtvis avtalsfrihet råda. Även Svenska Filminstitutets invändning att en användning av avtalslicens endast ska komma i fråga när det inte går att spåra rättighetshavarna rör sådant som i princip kan regleras i avtalen. Det är enligt regeringens mening inte lämpligt att begränsa avtalslicensbestämmelsens tillämplighet till endast situationer där det inte går att spåra rättighetshavarna. Den typen av begränsning finns inte heller beträffande övriga avtalslicensbestämmelser. Sammanfattningsvis kan regeringen inte se att det finns några bärande skäl mot att införa en avtalslicens för återanvändning av det material som finns i radio- och tv-företagens produktioner. Det bör därför införas en särskild bestämmelse i upphovsrättslagen Prop. 2010/11:33 som ger radio- och tv-företag rätt att, om avtalslicens gäller, återanvända Bestämmelsen bör tas in i 3 a kap. och få beteckningen §. I de följande avsnitten behandlas den närmare utformningen och avgränsningen. 6.3Vilka radio- och televisionsföretag bör få rätt att utnyttja avtalslicensbestämmelsen? Regeringens förslag: Avtalslicensbestämmelsen ska gälla för samtliga radio- och televisionsföretag. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 36) Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. efterlyser en närmare analys av den föreslagna avtalslicensbestämmelsens praktiska tillämpning på utländska programföretag och anför i det sammanhanget att det möjligen kan finnas anledning att ytterligare överväga att begränsa bestämmelsens räckvidd när det gäller vilka företag som berörs. anser att en ordning motsvarande den som stadgas i 42 e § upphovsrättslagen bör övervägas, dvs. att avtalslicensen endast ska omfatta de radio- och tv-företag som regeringen beslutar i enskilda fall. Skälen för regeringens förslag: Problemen med rättighetsklarering varierar beroende på hur gamla och stora samlingar av material de olika sändarföretagen har. De sändarföretag som har gjort särskilda framställningar om införande av en avtalslicens på detta område (, och ) har gamla arkiv. Avtalslicensbestämmelsen bör till att börja med gälla för dessa företag. Lagstiftningen bör ges en så generell utformning som möjligt. Inget har framkommit som tyder på att andra sändarföretag skulle sakna intresse av en möjlighet att kunna använda en avtalslicens av det nu aktuella slaget. Det kan i stället noteras att TV4 i sitt remissvar välkomnar förslaget till ny avtalslicens på området. Den nya avtalslicensbestämmelsen bör därför inte utformas så att den anger vissa bestämda radio- och tv-företag. Frågan är då om en avgränsning bör göras på något annat sätt. En möjlighet är att i likhet med vad som föreskrivs i 42 e § upphovsrättslagen ange att den nu aktuella avtalslicensbestämmelsen ska tillämpas med avseende på de radio- och tv-företag som regeringen i enskilda fall beslutar. En annan möjlighet är att på annat sätt närmare definiera de företag som ska kunna ingå avtal med stöd av avtalslicensbestämmelsen. I gäller t.ex. bestämmelserna till förmån för de företag som har rätt att sända ut radio och tv. Av samtliga avtalslicensbestämmelser i upphovsrättslagen är det bara den i 42 e § som förutsätter ett särskilt beslut från Övriga avtalslicensbestämmelser har alltså inte den Dessutom föreslår att kravet på Prop. 2010/11:33 tillstånd från regeringen ska tas bort och att 42 e § alltså också ska gälla för samtliga radio- och tv-företag (se SOU 2010:24 s. 263). Avtalslicensbestämmelserna i 42 b42 d och 42 f §§ har inte föranlett några särskilda tillämpningsproblem när det gäller frågan om avtalspart på användarsidan. Inte heller har det framkommit något behov av att avgränsa den nu aktuella bestämmelsen på det sättet att den skulle förutsätta ett särskilt beslut från regeringen i fråga om vilka som skulle få rätt att utnyttja bestämmelsen. Regeringen anser därför inte att en sådan ordning bör införas. Om de aktuella företagen anges mera generellt och det hänvisas till att bestämmelsen gäller för de företag som har tillstånd för sändningar, blir frågan beroende av annan lagstiftning som bygger på andra grunder än den upphovsrättsliga.