rfr · GX0WRFR6 · 2010-02-05 00:00:00 — Tre prioriterade frågor finns i den strategin: demokrati, det vill säga utveckling av ett demokratiskt system i i vid mening inklusive rättsapparat och så vidare; utbildning, vilket som vi har hört är en grund för att kunna genomföra en sådan utveckling; samt en utveckling av det privata näringslivet, som också är en förutsättning för att ett fungerande samhälle ska kunna skapas. Vi har också hört här att det inte finns någon militär lösning på problemen i . Detta knyter an till vad regeringen sade i den försvarspolitiska inrikespropositionen, nämligen: Militära insatser kan inte på egen hand skapa förutsättningar för fred och återuppbyggnad i ett konfliktdrabbat område. Det vi alldeles har hört om vad krig har åstadkommit i understryker väl det. Dessa av krig har visat på vikten av säkerhet för att åstadkomma utveckling. När vi säger utan säkerhet ingen utveckling och utan utveckling ingen säkerhet är det alltså dessa sammanhang vi talar om. Det finns också ett starkt behov av att ha i minnet att det går hand i hand. Det är avgörande för utvecklingen i att den afghanska regeringen kan nå ut med sitt inflytande och att internationella aktörer kan nå ut med sitt bistånd i alla landets provinser. Internationell militär närvaro tillsammans med afghansk militär och polis behövs för att tillgodose säkerheten för vanliga afghaner och för att möjliggöra den civila återuppbyggnaden av landet. Det internationella samfundet är överens om att konflikten i inte kan lösas enbart med militära medel. För att vända den negativa trenden krävs både civila och militära insatser men även en mycket större ansträngning för att samordna dessa, och det är vad jag ska prata om . Behovet av ökad samverkan har uppmärksammats också av EU. Under det svenska ordförandeskapet har vi antagit ett program för ett förstärkt EU- engagemang i och . Slutsatserna understryker bland annat behovet av ökade och mer samordnade insatser från det internationella samfundets sida liksom att fokus måste ligga på att stödja ett starkare afghanskt politiskt ansvar. Avseende anges bland annat civilt kapacitetsbyggande, EU:s polisinsats EUPOL och rättsområdet som prioriterade områden. Det är väl en ganska allmän uppfattning att EU inte är den enklaste organisation som finns. Den har sin effektivitet, men som har sagts tidigare förutser även vi att ikraftträdandet av Lissabonfördraget kommer att underlätta detta arbete. Vikten av att ha en comprehensive approach, en allomfattande ansats, i vårt engagemang i kan inte nog betonas. De civila rådgivare som finns på plats i PRT i Mazar-e är en del av det svenskledda PRT:ets ledningsgrupp. De stöder PRT-chefens beslut avseende utformningen av strategier och operationer. Det uppdrag som det svenska PRT:et har inom ramen för ISAF, det vill säga att stödja företrädarna för den afghanska regeringen, kan bara genomföras effektivt och med bra resultat genom en integrerad civil och militär koordinering. Det gäller bland annat att ta fram och implementera provinsiella utvecklingsplaner baserat på den afghanska nationella utvecklingsstrategin. Det har tidigare också talats om vikten av afghanskt ägarskap, och det är viktigt att den implementering vi gör baseras på den afghanska nationella utvecklingsstrategin. Här spelar våra politiska rådgivare och utvecklingsrådgivare en betydelsefull roll med sin respektive expertis. I den försvarspolitiska inriktningspropositionen presenterade regeringen också sin avsikt att inrätta en samverkansfunktion inom . Denna funktion, som redan har börjat fungera, är en manifestation av viljan att ytterligare stärka samverkan såväl mellan departementen som mellan departement och myndigheter. Samverkansfunktionen ska inom sitt verksamhetsområde bidra till att nå mål som framgår av regeringens politik för global utveckling samstämmig- het, synergier, resultatorientering och ett brett politiskt ägarskap. mer att hantera aspekter i alla faser av insatser. Samverkansfunktionen ska bidra till ökad effektivitet. Det innebär både att nyttan av svenska resurser ökar på fältet och att kan få ökat inflytande i de insatser som bedrivs. Funktionen erbjuder dessutom ett naturligt forum för avstämning på politisk nivå och ett stöd till arbetet i ordinarie berednings- Samverkansfunktionen ska diskutera de fall i vilka svenska civila och mili- tära resurser har använts eller kan användas i samma område. till ska samverkansfunktionen när så är relevant och lämpligt kunna engagera sig i frågor som rör fall där olika former av civila insatser är aktuella samti- De nu gällande ansvarsförhållandena och fördelningen av befogenheter inom , mellan regering och myndigheter och mellan myn- digheter ändras inte genom att samverkansfunktionen inrättas. bättre förutsättningar för en gemensam verklighetsuppfattning, diskussioner över departementsgränserna och en tydligare styrning. därigenom den gemensamma beredningen inom , interak- tionen mellan RK och myndigheter och naturligtvis också mellan myndighe- Samverkansfunktionen ska inte fatta några formella beslut. utveckling av inom befintliga arbetsmetoder, inte ett eta- blerande av nya strukturer. Den kan arbeta i flera olika format och träffas flexibelt beroende på arten av de frågor som ska behandlas. träffas både i rent RK-format och med RK och myndigheter. De myndigheter som främst förutses företrädas i samverkansfunktionen är Sida, , Försvarsmakten, Myndigheten för sam- hällsskydd och beredskap samt . Vid behov kan även andra Vidare kommer funktionen att själv avgöra om den vill bjuda in andra aktörer i sitt arbete. I Afghanistanfallet finns ett väl fungerande format för samver- kan inom RK, mellan RK och myndigheter och myndigheter emellan. format behöver alltså inte förändras när samverkansfunktionen inrättas, utan de kommer att inordnas i samverkansfunktionen i bred mening. dock att inordnas i de former de har . Vad avser äger regelbundna samverkansmöten mellan UD, Försvarsdepartementet, , Sida, dotteakademin och Försvarsmakten rum. Även MSB kommer att involveras i Vid dessa avhandlas aktuella operativa frågor av civil-militär karaktär, kopplade till insatsen i , till i stort och den svenska Motsvarande möten mellan myndigheter och äger rum både på handläggarnivå och på chefsnivå. Likaså utgör den ordinarie beredningsprocessen det främsta forumet för denna samverkan. Ordföranden: för det! är tanken att det ska bli en paneldiskussion och att vilka frågor som helst kan ställas till dem som är berörda i detta sammanhang ÖB, , och . Jag lämnar ordet först till från Socialdemokraterna och därefter till från . (): Tack så mycket för alla dessa bra föredragningar! Jag kommer tillbaka till min första fråga. När jag har lyssnat på er fyra har jag nämligen fått en bild av att det kommer att krävas ofantligt mycket större medel när det gäller bistånd om man över huvud taget ska lösa situationen i . Då menar jag inte bara lite högre utan gigantiskt mycket mer, på grund av att kärnproblemet är exempelvis jordbrukssituationen att man tillverkar opium. Den ekonomiska vinst som det medför skapar kriminalitet och organiserad brottslighet, vilket förstör återuppbyggnaden på flera områden. Det vore helt underbart om den , som har ordförandeskapet i EU, skulle ta bollen och verkligen gå in och pressa på för att öka biståndet. måste ju gå in om man ska lyckas med detta. Annars kommer vi att sitta här om tre, fyra, med exakt samma frågor och naturligtvis ha kommit lite längre när det gäller utbildning av barn och ungdomar, poliser och eventuellt den militära sidan, men den grundläggande problematiken blir inte löst. Jag skulle alltså vilja fråga allra helst , naturligtvis, eftersom han företräder försvarsministern utifrån den utgångspunkt han hade: Tar ni den bollen? Driver ni frågan hårt? Och på vilket sätt kan ni i så fall göra det? Er övriga frågar jag om ni delar den bild jag målar upp, att man om man ska nå lösningen måste gå ned till roten av det onda. I det här fallet ser jag att det är narkotika. Man måste även samverka utifrån den pakistanska situationen. Vi pratar om , men är också ett bekymmer utifrån detta perspektiv. Ordföranden: Jag vädjar igen: Försök hålla det kort så att alla hinner ställa frågor. (): Åtagandet som gör i skulle jag vilja kalla det största enskilda åtagande vi någonsin har gjort mot ett land. Kostnaden för den militära insatsen och för biståndsinsatsen kommer sammanlagt att ligga på . Kravet på att det också ska ge effekt blir så mycket större när vi talar om så mycket pengar. Nyckelorden är ju samverkan, samordning och en helhetssyn. Vi har från uppmanat att en samverkansfunktion ska tillkomma. Frågan är dock och jag får ställa den till både och den övriga panelen, inte minst ÖB om det krävs ännu mer samordning. Det betonades nämligen här att funktionen inte kan ta några formella beslut, och om jag ska tolka det elakt står stuprörsorganisation till del i alla fall. Men det kanske var elakt vinklat. Jag har även en konkret fråga, och den hänger ihop med detta. Vi har inom Försvarsmakten ett sätt att personalförsörja som fungerar bra och säkert kommer att fungera bra också i fortsättningen. Vi vet hur vi ska göra för att besätta och bemanna de styrkor som ska åka ned. När det gäller polis och rättsväsen, sjukvård och andra typer av civila experter upplever jag däremot att vi inte alls har några bra mekanismer för att se till att dessa myndigheter har en extramarginal för att rekrytera människor som faktiskt kan tjänstgöra i till exempel . Det gäller som sagt svårighet att rekrytera alltifrån läkare, poliser och domare till andra experter som behövs. Kan samverkansfunktionen göra skillnad i detta? , Försvarsdepartementet: Vad gäller frågan om biståndsinsatser i och de, som sade, gigantiska behov som finns där samt möjligheten att göra något åt det är det en fråga som är berättigad och naturligtvis egentligen rätt självklar. Det bistånd ger är bara en del av det bistånd som det internationella samfundet ger. Det bistånd vi ger direkt till är en del av det bistånd vi ger som kommer till godo, eftersom en del av det också kanaliseras genom till exempel FN. Det är dock också viktigt att samordna bistånd och att, som du uttryckte det, trycka på för att öka biståndet. Av den anledningen har frågan också på svenskt initiativ varit uppe på agendan för biståndsministrarna i EU under vårt ordförandeskap. EU är alltså ett sådant forum där frågan kan drivas, men det är inte det enda forumet. Vi har FN-systemet, och vi har vårt bilaterala stöd. Vad gäller den fråga ställde uppfattar jag den som åtminstone till viss del riktad till mig, kanske särskilt delen om samordningsfunktionen. Som jag sade inrättar vi inga nya strukturer i . Vi inrättar inte något nytt departement, och vi ändrar inte på arbetsordning. Vad vi däremot gör är att vi försöker motverka de tendenser till stuprörshantering av frågor som har funnits. präglas av en arbetsform som kallas gemensam beredning. Alla frågor som ett enskilt departement känner sig berört av ska anhängiggöras det departementet. Det grundar sig naturligtvis på regeringsformens krav på regeringens beslut i kollektiv. Trots detta är det klart att det har funnits ett ökat behov av samordning utöver det som den gemensamma beredningen kan garantera eller bidra med. Därför har samverkansfunktionen inrättats. Det bidrar till att lösa upp stuprören snarare än att skapa nya. Den konkreta frågan om tankar kring marginaler för att som jag egentligen uppfattar frågan hantera det oförutsedda, oavsett om det gäller rekrytering av en viss personalkategori eller andra problem som man kanske inte har tänkt på i det ordinarie arbetet, ska kunna dryftas där. Det ska kunna göras utifrån ett helhetsperspektiv. När en samverkansfunktion på statssekreterarnivå har kommit överens om hur en fråga ska hanteras i brukar sedan agera utifrån det. Annars kommer vi ju att stöta på problem igen när det sedan är dags att fatta beslut. Även om denna grupp inte kommer att fatta formella beslut är det alltså klart att det som statssekreterarna i är överens om i stor utsträckning präglar genomförandet. , : Vad är det som är det stora misstaget? Vad är det som är bristen i västs och agerande i förhållande till Af- ghanistan? Om man läser den som kan dessa frågor bäst, vilket väl är den pakistanske journalisten , är svaret på frågan fullständigt glasklart: Bristen på nation , alltså det vi kallar civil uppbyggnad. Civil uppbyggnad kostar pengar. Jag är fullständigt övertygad om att mina kolleger och svenska män och kvinnor som är i Mazar-e gör ett bra jobb. Vi lägger dock tre till fyra gånger så mycket pengar på den militära sidan som på den civila uppbyggnaden. Jag skulle naturligtvis egentligen vilja ha det helt tvärtom. Jag skulle inte vilja ta hem någon; jag är inte så naiv att jag tror att man kan bygga sjukhus och skolor och låta talibanerna bränna ner dem . Den militära närvaron behövs. Men den behövs för att värna och säkra den civila uppbyggnaden. Det måste vara den civila uppbyggnaden, nation , som är det primära. Sedan kommer militären in och stöttar så att den kan fungera. Jag är förvisso part i målet eftersom jag har deltagit i den civila uppbyggnaden, men det måste vara utgångspunkten. Sedan säger vi att detta kommer att kosta pengar. Ja, det kommer att kosta pengar. Men, mina vänner, vad är alternativet? Alternativet är fritt flöde av heroin runt omkring i hela världen. Det kommer att hamna på , och då vet vi vilka problem det för med sig. Det kommer också att medföra stora flyktingströmmar som kommer att destabilisera hela området, och det kommer att innebära ett fritt område för att agera i. Det är alternativet. Till det har vi bra argument. Vi kan argumentera gentemot talibanerna och alla andra, och argumenten heter bevattningsanläggningar, vägar, sjukhus, skolor och rättsliga institutioners uppbyggnad. Det måste vara det centrala, och det är det som är vårt argument. Vi har tidigare konstaterat att talibanerna inte kan bekämpas med kulor och krut. Nej, men de kan bekämpas med skolor, sjukhus, vägar och bevattningsanläggningar. Där har vi de bra argumenten. , Försvarsmakten: Jag vill understryka en sak. I det vi nu gemensamt säger är helheten avgörande. Men vi måste, precis som säger, akta oss väldigt noga för att säga antingen eller. Jag sade både och, säger både och, och vill vi lyckas får vi lägga ribban efter det. Det är viktigt. Jag vill understryka några saker som har tagits upp. Detta är ett regionalt problem; regionen är mycket större än det stora landet . Om vi inte bistår i lösningen av problem i kommer de att rinna över till också. Det är dock helheter och fungerande strukturer som måste till. Minns vad jag sade inledningsvis: Vi försöker hjälpa en central regering till funktion. Löser den då problemet lokalt och regionalt? Nej, det gör den inte, eftersom det är stuprörsarbete. Vad är det då som krävs? Jo, det är en fungerande rättsstat men en afghansk modell, inte en talibanmodell. De av er som har läst och studerat historiken kommer nämligen att inse att det inte är det som afghanerna vill ha, och det är inte heller det vi vill försöka hjälpa till att skapa. Det är något annat. Det är en afghansk demokrati, och det är också viktigt för många som har synpunkter i detta. Jag tror att det heter de små stegens strategi, och vi måste börja på lokal och regional nivå gemensamt, till exempel i det norra området. Har vi då själva fått ihop agendan? Vi tar ett antal små steg själva, men vi är långt ifrån färdiga. vill jag betona att det till exempel i vårt samarbete med Sida och samordning har tagits väldigt positiva steg . Jag uttryckte själv på det senaste mötet att det är nu det börjar. är vi överens om vad vi ska göra, och ska vi göra det: leva våra värden därute. Det är en god bit kvar. Ordföranden: har begärt ordet, men eftersom vi har fem personer på talarlistan och en tidsbegränsning i och med att utskottet formellt ska sammanträda skulle jag vilja att vi tar alla frågeställare på en gång. När ni ställer frågan vore jag tacksam om ni var tydliga med vem ni riktar den till samt håller er kort. (): Jag ska fatta mig kortare än tidigare frågeställare. Det är en intressant dialog som förs, och jag är överens med om att matproduktion är viktigare än knark, att polislöner är bättre än talibanlöner och att mer bistånd behövs från . Jag har två frågeställningar jag vill ta upp med ÖB och försvarsrådet Raeder. är ju del i en internationell insats för fred och säkerhet i detta plågade land. Talibaner och andra arbetar med terror och överfall för att få ut de internationella styrkor som stöder den lagliga regeringen och få bort dem från landet. Även i och i andra länder förs det en debatt om och framförs krav på just detta, att avveckla de militära insatserna. Den svenska insatsen ifrågasätts. Har denna svenska verklighet någon koppling till ? Kan det till exempel uppmuntra och intensifiera attacker mot de svenska styrkorna, eller är attackerna riktade mot afghansk armé och svenska soldater därigenom utsatta? Den andra frågeställningen är: Om den internationella militära närvaron i skulle drastiskt minska och ersättas av ökade civila insatser, blir då inte tyvärr den politiska lösningen inte fler flickskolor utan snarare ett nytt, fullskaligt inbördeskrig i detta plågade land? Min fråga är egentligen: Vilket tidsperspektiv bör den svenska insatsen ses i? Innebär långsiktigt fem, , eller handlar det bara om några militära år? (): Jag skulle kunna koppla på en fråga på det som tar upp. när man följer utvecklingen i via svenska medier är bilden att situationen blir alltmer hopplös och att regeringsfientliga krafter avancerar på bred front. Det skulle vara intressant att höra en övergripande kommentar om den mediebilden från herrarna i panelen. är räknat per capita världens största biståndsgivare till . Det hindrar naturligtvis inte att man kan göra mycket mer, men i samband med förra årets proposition aviserade regeringen att en större andel av det svenska biståndet skulle riktas mot den del av där vi också med andra delar är verksamma. Det kunde vara intressant att veta vad som har hänt i det avseendet. Överbefälhavaren har aktualiserat frågan om en civil ledning av PRT, och jag vill ställa den frågan till eftersom jag misstänker att svårigheterna, vilket antydde, är att rekrytera civila rådgivare förknippat med att de ska integreras i en militär struktur. (): och har belyst en del av de saker som jag tänkte säga, så dem behöver jag inte ta upp. Men vi har ett stuprörstänkande i vårt land som inte är bara tendenser utan faktiskt ett stuprörstänkande som har funnits historiskt. Samordningsfunktionen kommer inte, såvitt jag förstår, att kunna peka med hela handen. Lyssnar man på den beskrivning som ger av vilka resurser det är som behöver förstärkas det är utbildningsinfrastrukturen, den juridiska infrastrukturen och annan infrastruktur blir slutsatsen att samordningsfunktionen behöver kunna peka med hela kroppen, inklusive huvudet, för att en ändring ska kunna fås till stånd. Vi är överens om att de civila delarna måste förstärkas och få en bra struktur för att de ska ha effekt och att det är svårt att göra det i EU. Men på vilken sikt kan tänka sig att vår civila del har ökat så att den är större än den militära delen? Är det på ett, två eller ? (): Vi pratar väldigt mycket om det är därför vi sitter här men detta är också ett regionalt problem där och flera andra länder ingår. Jag vill höra hur och gärna också ÖB ser på den delen. Vi kan ju inte bara lösa problemen i , för al- Qaidamedlemmarna har försvunnit till just och ligger väl och trycker någonstans. Jag vill också hålla med om det som tog upp om biståndet, men min fråga handlar lite grann om det som var inne på, nämligen om det inte kan gå direkt till PRT. Andra områden skickar sina biståndspengar direkt till sina soldater medan skickar mer centralt. Varför kan inte i så fall göra likadant? Vad gäller det som var inne på, en politisk lösning, skulle jag vilja höra lite mer konkret: Har nu när vi är ordförande tagit initiativ med ISAF, Nato eller för att verkligen få till stånd en politisk lösning? Du sade i och för sig att frågan var viktig och så vidare, men du var inte så konkret när du talade sist. (): I debatten här hemma om och de svenska insatserna har det kommit krav på att den svenska militären ska packa ihop och åka hem eftersom detta inte är en svensk angelägenhet. Det är främst till militärerna jag ställer frågan: Vilken är er uppfattning mot bakgrund av den erfarenhet ni har av de insatser som svenska soldater har gjort i ? Vad skulle konsekvenserna i bli om de gjorde som de här debattörerna vill, packade ihop och åkte hem, förutsatt att inget annat land gick in och tog hand om PRT? , Försvarsdepartementet: frågade om det finns en koppling mellan debatten i och våldsnivån i . Det är en fråga som diskuterades särskilt i samband med att två svenska soldater faktiskt dog i . Det var något som skedde i samband med att skulle debattera den militära närvaron i . Det är naturligtvis svårt att säga om det finns en direkt sådan koppling. Men i alla konflikter av den här typen det har också varit tydligt under konflikten i har våldsnivån ökat i samband med att viktiga beslutstillfällen närmat sig, till exempel i samband med val i , i samband med val i och i samband med debatter i det amerikanska parlamentet kopplade till . Man kan nog bara spekulera, undra och notera vad som händer, men jag kan inte säga att jag har något konkret bevis för att det är på det ena eller det andra sättet. Man kan naturligtvis också fundera på i vilken utsträckning man själv vill påverka sådana debatter. Blir det inte inbördeskrig om den militära närvaron minskar, och vilket tidsperspektiv ska vi ha på vår militära närvaro i ? Där har regeringen varit tydlig med att säga att vårt engagemang för är långsiktigt. Detta är kopplat till den fråga du ställde innan, nämligen vilka signaler vi skulle skicka om vi började tala om en bortre gräns, hit men inte längre. Om det nu finns en koppling mellan våldsnivån och sådana tidpunkter, är det då klokt att gå ut med sådana tidpunkter? Det finns också en annan aspekt på detta. Om min grannes hus börjar brinna och jag kommer springande med vattenslangen, kommer jag kanske inte att säga till honom: Jag kommer att stå här och spruta ett tag, men måste jag hämta barnen eller göra någonting annat, så då kommer jag att lämna det här. I det läget hjälper man i stället till så länge man bara kan eller tills problemet är löst. Hur det tar kan jag inte sia om, men jag tror inte att problemet kommer att vara löst . Stämmer mediebilden vad gäller spridning av våld och liknande? Ja, till viss del gör den det, men mediebilder har en tendens att vara överdrivna och inte vara allsidiga. Som vi hörde tidigare jag vet inte om kommer att säga något mer om det har våldsnivån ökat i , även i det norra området. Men mediebilden divergerar. En del medier kanske håller huvudet mer kallt än andra medier. Jag skulle säga att när medierna verkligen har tagit sig till och rapporterat därifrån har bilden mycket mer stämt överens med den information som jag själv får i mitt yrke om vad som händer där. Större andel bistånd till det norra området? Vad som gäller nu är att av det svenska bilaterala biståndet till ska öronmärkas för det norra området. Jag kan inte på rak arm säga hur det här har utvecklats, men det har varit en ambitionshöjning. Hur stor procentenhet som tidigare gick dit kan jag inte svara på. Men det innebär en ambitionshöjning att vi gör på det sättet. Det fanns en annan fråga kopplad till detta, som jag tror att jag får återkomma till, om hur vi slussar vårt bistånd och varför inte allting ska gå via PRT. Den civila ledningen av PRT är en fråga som diskuteras i . Det är inte alls en tanke som är främmande för oss. Det handlar om vad som är mest ändamålsenligt.