urf · GXA5URF1 · 2010-01-01 00:00:00 — får även föreskriva att riksdagsstyrelsen i andra fall får göra framställningar hos . En framställning eller en redogörelse från ett riksdagsorgan ges in till kammarkansliet. Den anmäls av talmannen vid ett sammanträde med kammaren efter det att den har gjorts tillgänglig för ledamöterna i tryckt form. Riksdagsstyrelsen får göra framställningar hos i frågor som gäller riksdagsarbetets bedrivande eller i andra frågor som hör till styrelsens handläggning. Styrelsen får även i andra fall göra framställningar hos i frågor som gäller eller dess organ om framställningarna grundar sig på förslag från utredningar som styrelsen har tillsatt på uppdrag. Direktiv till sådana utredningar beslutas av riksdagsstyrelsen. Årsredovisning, förslag till budget Enligt den nuvarande instruktionen beslutar riksdagsstyrelsen om årsredovisning och förslag till budget för . Ett tillägg görs som tydliggör att riksdagsstyrelsen även beslutar om förslag till budget för riksdagsförvaltningen. Riksdagsstyrelsen ska besluta om åtgärder med anledning av rapporter över riksdagsförvaltningens verksamhet och den redovisning som styrelsen ska lämna till enligt den nuvarande 39 § lagen (2006:999) med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . I förslaget till bestämmelser som föreslås i utredningen om intern styrning och kontroll (2008/09:URF4) finns förslag till ändring i lagen (2006:999) som medför att en hänvisning ska göras till 44 § och inte som till 39 §. Förslaget till ändringen kommer att behandlas varför en sådan hänvisning föreslås. Här kan påpekas att det finns ett fel i den nuvarande instruktionen 15 § 4 där en hänvisning till den upphävda 7 § ligger kvar. Innehållet i bestämmelsen fördes 2006 över till 39 § lagen (2006:999) med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . Enligt myndighetsförordningen ska myndighetens ledning besluta om de föreskrifter som utfärdas av myndigheten. Av den nuvarande instruktionen (2 § 2) framgår att riksdagsförvaltningen ska meddela föreskrifter om utarbetande av förslag till anslag på statsbudgeten, ekonomiadministrativa föreskrifter, tillämpningen av kollektivavtal, personaladministrativa föreskrifter samt de föreskrifter i övrigt som behövs inom sitt verksamhetsområde. Det framgår även av instruktionen att det är riksdagsstyrelsen som ska besluta om föreskrifterna. Styrelsen får dock överlåta till riksdagsdirektören att besluta om sådana föreskrifter som inte är av större vikt eller principiell betydelse, liksom övriga föreskrifter i brådskande fall. Möjligheten för styrelsen att överlåta beslutsfattandet till riksdagsdirektö- ren föreslås, enligt vad som sagts i avsnitt 5.2, tas bort. Enligt utredarens mening bör en myndighets föreskrifter beslutas på högsta möjliga nivå, dvs. i det här fallet av riksdagsstyrelsen. Den mängd föreskrifter som beslutas är inte av den omfattningen att något undantag från denna princip är motiverad heller av denna anledning. I 4 § myndighetsförordningen (2007:515) regleras att en myndighets ledning ska besluta om en arbetsordning och en verksamhetsplan. Arbetsordningen ska innehålla beslut om de närmare föreskrifterna om myndighetens organisation, arbetsfördelningen mellan styrelse och myndighetschef, delegeringen av beslutanderätt inom myndigheten, handläggningen av ärenden och formerna i övrigt för verksamheten. När det gäller verksamhetsplan så har det inom riksdagsförvaltningen dels funnits en strategisk plan, dels en verksamhetsplan. Den strategiska planen har beslutats av riksdagsstyrelsen och omfattat de kommande tre åren. Den strategiska planen innehåller bl.a. riksdagsförvaltningens uppdrag, prioriterade områden och interna myndighetsuppdrag. Det är planeringsförutsättningarna som anges i den strategiska planen. En verksamhetsplan bör vara ett sätt att få en tydligare och mer målinriktad planering av verksamheten som bl.a. syftar till att få en effektivare verksamhet. verksamhetsplan beslutas av riksdagsdirektören. En verksamhetsplan måste anses vara ett centralt och viktigt dokument som bör upprättas vid myndigheten och som bör beslutas av myndighetens ledning, i enlighet med vad som gäller för myndigheterna under regeringen. Således föreslås att detta regleras i den nya instruktionen (11 § 5). I samma punkt regleras även att arbetsordningen beslutas av riksdagsstyrelsen. Tillägget i jämförelse med nuvarande reglering, dvs. att även verksamhetsplan omfattas, är i enlighet med förslaget i 2008/09:URF4. Enligt förslaget till 2 § 5 ska riksdagsförvaltningen ingå centrala kollektivavtal samt i övrigt utöva arbetsgivarens befogenheter enligt dessa när det gäller myndigheter samt företräda myndigheter som arbetsgivare i arbetstvister rörande kollektivavtal som har slutits av riksdagsförvaltningen. Det är således riksdagsförvaltningen som är part på arbetsgivarsidan i de centrala kollektivavtal som sluts för de anställda hos myndigheter. Riksdagsstyrelsens ansvar för sådana frågor föreslås bli reglerat i 11 § 6. Nuvarande instruktion 15 § 9 reglerar att anställning av biträdande riksdagsdirektör och chef för kammarkansliet, chef för utskottskansli, chef för , chef för administrativa avdelningen, chef för kommunika- tionsavdelningen, chef för internationella kansli, säkerhetschef och chef för ska beslutas av styrelsen. Utredaren anser att kretsen av chefer som styrelsen fattar beslut om anställning av, bör begränsas till de mest ledande befattningarna inom riksdagsförvaltningen. Utredaren föreslår nu en bestämmelse om vilka anställningar som ska beslutas av riksdagsstyrelsen som i stället överensstämmer med den krets vars beslut om anställning inte får överklagas enligt 3 § lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter. Dessa befattningar är direkt underställda riksdagsdirektören. Detta innebär således att riksdagsstyrelsen beslutar om anställning av biträdande riksdagsdirektör och chef för kammarkansliet, chef för administrativa avdelningen, chef för kommunikationsavdelningen, chef för utskottskansli, chef för och chef för internationella kansli. I jämförelse med nuvarande bestämmelse betyder detta att befattningen som säkerhetschef och chef för tas bort från uppräkningen. Såsom påtalas i avsnitt 16 föreslås en ändring i 3 § lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter. har i betänkande 2008/09:KU14 påtalat att en översyn bör övervägas om hur kretsen av tillsättningsbeslut som inte ska kunna överklagas är avgränsad och hur denna avgränsning förhåller sig till de bestämmelser i 15 § 9 lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen, som anger vilka anställningar som ska beslutas av riksdagsstyrelsen. I och med de nu föreslagna förändringarna finns denna diskrepans. Lön och anställningsvillkor för bl.a. riksdagsdirektören Riksdagsdirektörens lön och andra anställningsförmåner beslutas enligt nuvarande instruktion av riksdagsstyrelsen. I betänkande 2008/09:KU14 anfördes att riksdagsdirektörens lön och övriga anställningsvillkor, i likhet med vad som gällt tidigare, ska bestämmas av styrelsen. En uttrycklig bestämmelse i instruktionen infördes i 15 § 10 i vilken stadgas att styrelsen beslutar om lön och andra anställningsvillkor för riksdagsdirektören. Ändringen trädde i kraft . Med anställningsvillkor avses bl.a. anställningsform, löneförmåner, kostnadsersättningar och avgångsförmåner. I riksdagsstyrelsens framställning 2008/09:RS1 Riksdagsordningsfrågor m.m., som låg till grund för betänkande, anförde riksdagsstyrelsen att frågorna om lön och andra anställningsvillkor för riksdagsdirektören bör beredas av en grupp bestående av talmannen och två ledamöter, och gruppen bör biträdas av en utomstående expert i chefslönefrågor. I samband med att rekrytering av en ny riksdagsdirektör inletts har ett antal frågor kring denna befattnings anställningsvillkor blivit aktuella. Det är t.ex. inte enligt nuvarande regelverk klarlagt i vilket skede av rekryteringsproces- sen riksdagsstyrelsen beslutar om lön och andra anställningsförmåner. Oklart är således om detta sker innan eller efter att valt riksdagsdirektör. Det framgår inte heller vem som för diskussion med aktuella kandidater. Även vissa frågor kring avgångsförmåner m.m. synes vara oklara. Utredaren anser att det kan finnas anledning att, efter att en utvärdering gjorts av genomförd rekrytering, överväga behovet av förtydliganden av frågor kring riksdagsdirektörsbefattningen i myndighetens instruktion eller i annan författning. Hänvisningen till 15 § 10 som finns i 17 § i nuvarande instruktion innebär att styrelsen får överlåta till riksdagsdirektören att själv besluta om sin lön och andra anställningsförmåner för sig själv. Detta torde inte vara avsett utan torde ha tillkommit genom ett rent förbiseende. När det gäller lönesättning av övriga chefer inom myndigheten finns ett förhandlingsprotokoll (dnr 231-3144-06/07) mellan riksdagsförvaltningen och de tre fackliga arbetstagarorganisationerna i vilket den s.k. undantagskretsen undantas från principen att myndighetschefen beslutar om avlöningsförmåner m.m. I protokollet regleras att det är riksdagsstyrelsen som bl.a. lönesätter riksdagsdirektören, ställföreträdande riksdagsdirektören tillika kanslichef vid kammarkansliet, administrative direktören och förhandlingschefen vid riksdagsförvaltningen. Denna ordning synes otillfredsställande av flera orsaker. Bland annat kan konstateras att den uppräknade kretsen inte omfattar samtliga avdelningschefer utan bara vissa. Riksdagsstyrelsen torde heller inte ha möjlighet att för dessa enskilda befattningar bedöma huruvida dessa uppfyller kriterierna uppställda i riksdagsförvaltningens lönepolicy. Utredaren föreslår därför att lön och andra anställningsförmåner för enbart riksdagsdirektören och den biträdande riksdagsdirektören beslutas av den parlamentariska riksdagsstyrelsen. Av detta följer att övriga chefslöner på avdelningsnivå eller motsvarande beslutas av riksdagsdirektören. Någon jävsituation torde inte uppstå om det tydligt framgår att det är myndighetens chef, dvs. riksdagsdirektören, som beslutar om löner för avdelningscheferna m.fl. Frågor av större vikt eller frågor som hänskjuts till styrelsen Enligt myndighetsförordningen avses med ärenden av principiell karaktär eller större betydelse t.ex. ärenden om årsredovisning, delårsrapport och budgetunderlag. Även beslut som har större ekonomisk betydelse eller som rör exempelvis strategisk och långsiktig planering, omprövning och effektivisering av verksamheten och långsiktig kompetensförsörjning avses. Dessa frågor bör enligt utredarens mening avgöras av styrelsen. Riksdagsdirektören har vidare möjlighet att hänskjuta även övriga frågor som han eller hon finner lämpliga till styrelsen för avgörande. Detta föreslås bli reglerat i 11 § 9. Ett sådant exempel kan vara i de fall riksdagsförvaltningen beslutar om att remittera förslag till myndigheter utanför och förslagen har stor påverkan på riksdagsledamöternas villkor. Enligt nuvarande instruktion ska riksdagsförvaltningen svara för att internrevision sker. Kravet på att ha en internrevision ska naturligtvis gälla även framöver, men bestämmelserna föreslås i enlighet med den genomförda utredningen om intern styrning och kontroll för myndigheter (2008/09:URF4) regleras i lagen (2006:999) med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . Bestämmelserna anpassas till internrevisionsförordningen (2006:1228) och internrevisionens uppgifter klargörs. Internrevisionen ska, utifrån en analys av verksamhetens risker, självständigt granska om ledningens interna styrning och kontroll är utformad så att myndigheten med rimlig säkerhet fullgör sitt verksamhetsansvar. ledning ska besluta om riktlinjer och revisionsplan för internrevisionen samt åtgärder med anledning av internrevisionens iakttagelser och rekommendationer. En paragraf (12 §) föreslås under rubriken ansvar i vilken hänvisas till att bestämmelser om styrelsens ansvar för internrevision finns i lagen (2006:999) med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . Riksdagsstyrelsen är beslutför när ordföranden och därutöver minst sex av styrelsens ledamöter är närvarande. Vid omröstning tillämpas bestämmelserna i 18 § förvaltningslagen (1986:223). Denna reglering föreslås bli överförd oförändrad från nuvarande instruktion. Möjligen skulle man dock kunna ifrågasätta om inte bestämmelsen om beslutförhet skulle finnas i riksdagsordningen i stället. Enligt nuvarande instruktion får riksdagsstyrelsen överlåta till riksdagsdirektören att avgöra ärenden som avses i 15 § 46 och 810 i vilka styrelsens beslut inte utan olägenhet kan avvaktas. Styrelsen får i övrigt överlåta till riksdagsdirektören att besluta om sådana föreskrifter som inte är av större vikt eller principiell betydelse. Utredaren föreslår i den nya 18 § att riksdagsstyrelsen framöver får överlåta till riksdagsdirektören att avgöra ärenden som avses i 11 § 3, 6 och 7 samt vidta åtgärder med anledning av internrevisionens redovisning och revisionsplan när styrelsens beslut inte utan olägenhet kan avvaktas. Anledningen till att det sistnämnda skrivs ut i lagtexten beror på den felaktiga lydelsen i 15 § 4 som hänvisar till den upphävda paragrafen 7. I den nuvarande instruktionens 17 § finns dessutom, som ovan nämnts, en felaktig hänvisning som möjliggör att riksdagsdirektören får, i de fall styrelsens beslut inte utan olägenhet kan avvaktas, besluta om lön och andra an- ställningsförmåner för sig själv. Denna möjlighet tas bort. Formuleringen i den nu föreslagna 18 § i instruktionen omfattar i övrigt de ärenden som riksdagsdirektören i nuvarande instruktion i brådskande fall kan besluta om, med undantag från rätten att besluta om föreskrifter. Styrelsens rätt att enligt nuvarande 17 § i övrigt överlåta till riksdagsdirektören att besluta om sådana föreskrifter som inte är av större vikt eller principiell betydelse föreslås bli borttagen, se även avsnitt 5.2. Ett beslut fattat av riksdagsdirektören med stöd av den nya 18 § ska anmälas för styrelsen vid dess nästkommande sammanträde. 7.5.1Särskilda beredningsgrupper för styrelsens ärenden ansåg i sitt betänkande (1999/2000:TK2) att det för vissa styrelseärenden kunde finnas behov av en mer omfattande beredning. För sådana ärenden ansåg man att tillfälliga beredningsgrupper med mandat begränsade i tiden skulle kunna tillsättas. Det kan konstateras att styrelsen såsom den arbetar inte har vare sig tid eller möjlighet att fördjupa sig i alla de frågor den har att behandla. Ett exempel på en sådan fråga kan t.ex. vara inom fastighetsområdet där styrelsens beslut kan komma att resultera i kostsamma investeringar. finns en särskild reglering i riksdagsförvaltningens arbetsordning (9 a §) av vilken framgår att riksdagsstyrelsen får tillsätta en beredningsgrupp för att bereda styrelsens ärenden. Styrelsen ska fastställa gruppens uppdrag och ge direktiv för uppdragets utförande. Bestämmelsen ger riksdagsstyrelsen en formell rätt att inrätta särskilda beredningsgrupper för ärenden eller en grupp av ärenden för att på så sätt möjliggöra en mer ingående beredning. Detta bör i första hand gälla frågor där man vill undvika att oförutsedda oklarheter uppstår först när förslagen föreläggs styrelsen. En sådan beredning bör också underlätta riksdagsstyrelsens ställningstaganden och skapa förutsättningar för en effektivare handläggning av riksdagsstyrelsens ärenden. En beredningsgrupp kan dock aldrig med legitim verkan fatta beslut som ankommer på riksdagsstyrelsen i sin helhet. Beredningsgrupper bör heller lämpligen inte till sin storlek vara så stora att de utgör en majoritet i styrelsearbetet. Beredningsgrupper har redan tillsatts för ett flertal ärenden. Det gäller bl.a. ombyggnaden av plenisalen samt förberedelserna för de nya konferens- och sammanträdeslokalerna på . Frågan om beredningsgrupper väcktes av talmannen och en försöksverksamhet bedrevs . Någon utvärdering av försöken har dock inte genomförts. 7.5.3 Beredningsgrupp för ordningen och beredningen av riksdagsdirektörens anställningsvillkor Enligt utredningsdirektivet till instruktionsöversynen bör möjligheten att utse en särskild beredningsgrupp för ordningen och beredningen av riksdagsdirektörens anställningsvillkor undersökas. I riksdagsstyrelsens framställning 2008/09:RS1 Riksdagsordningsfrågor m.m. anförde riksdagsstyrelsen att frågorna om lön och andra anställningsvillkor för riksdagsdirektören bör beredas av en grupp bestående av talmannen och två ledamöter, och gruppen bör biträdas av en utomstående expert i chefslönefrågor. Någon reglering avseende inrättande av en sådan beredningsgrupp föreslogs dock inte. I betänkande 2008/09:KU14, i vilket riksdagsstyrelsens framställning behandlades, anförs att riksdagsdirektörens lön och övriga anställningsvillkor liksom ska bestämmas av styrelsen. En uttrycklig bestämmelse i instruktionen infördes i 15 § 10 (se ovan) i vilken stadgas att styrelsen beslutar lön och andra anställningsvillkor för riksdagsdirektören. Ändringen trädde i kraft . Själva valet av riksdagsdirektör ska enligt tilläggsbestämmelsen i 9.1.1 RO beredas av en grupp bestående av talmannen och de särskilda företrädarna för partigrupperna. 7.5.4 Överväganden och förslag Någon anledning att ytterligare reglera beredningsgrupper dvs. att förutom den möjlighet som getts enligt arbetsordningen, och som föreslås föras över till den nya arbetsordningen, även reglera beredningsgrupperna i riksdagsförvaltningens instruktion föreligger enligt utredarens mening inte. Under utredningen har inga motiv framkommit som tyder på ett behov av att införa ytterligare beslutsbefogenheter för ytterligare ett riksdagsorgan. Risken med en sådan konstruktion kan, förutom att det riskerar att skapa otydlighet, vara att dessa blir så självständiga att den sammanhållna parlamentariska ledningsorganisationen undermineras. Inrättande av ett sådant riksdagsorgan kräver djupare och mer långtgående analyser samt förutsätter därutöver att en utvärdering av dagens ledningsorganisation görs. Det är inte ovanligt att myndigheter inom sig har ett särskilt besluts- och rådgivningsorgan vid sidan av styrelse och/eller myndighetschef. I förslaget till parlamentariska ledningsorganisation (förs. 1999/2000:TK1) uttalade talmanskonferensen att när det gäller ärenden av ledamotsnära karaktär, bör de först föreläggas ett rådgivande organ som inrättats för detta ändamål. Det förutsattes att det ska vara fråga om ärenden av mer väsentlig natur som ska föreläggas rådet. Följande argument anfördes av : Ansvaret för beslutsfattandet i de ärenden som inte är obligatoriska styrelseärenden åvilar riksdagsdirektören. Dock bör det finnas en möjlighet för denne att, när så är befogat, till följd av ärendenas principiella och/eller ledamotsnära karaktär eller betydelse i övrigt, hänskjuta sådana frågor till styrelsen för avgörande. För ärenden av ledamotsnära karaktär borde dock kunna gälla att de först förelades ett rådgivande organ som inrättats för detta ändamål. Riksdagsdirektören är sammankallande och leder rådets sammanträden som äger rum relativt regelbundet. uttalade att ärendena när de föredras för rådet ska vara försedda med förslag till beslut från riksdagsdirektören. För att tillförsäkra styrelsen beslutanderätten i de frågor av ledamotsnära karaktär som inte är helt okontroversiella infördes en regel som innebär att ett ärende ska föras vidare till styrelsen för beslut om fler än en ledamot i rådet är emot riksdagsdirektörens förslag. För diskussion i rådet har också funnits en möjlighet att, via dess ledamöter, kanalisera frågor av ledamotsnära natur som varit aktuella i de olika partigrupperna. Motivet enligt för en sådan beslutsordning är att man erhåller fördelen av ett starkt ledamotsinflytande över de ärenden som direkt berör ledamöternas egna arbetsvillkor och förhållanden i övrigt, men undviker att mer än ett mycket litet antal sådana ärenden belastar arbetet i styrelsen. Kommittén slog således fast att ansvaret för beslutsfattandet i de ärenden som inte var obligatoriska styrelseärenden borde vila på riksdagsdirektören, men som ett komplement inrättades ett råd för ärenden av ledamotsnära karaktär för beredning av frågor av principiell eller stor betydelse inför riksdagsdirektörens beslut. tillstyrkte kommitténs förslag med vissa kompletteringar (bet. 1999/2000:KU19 parlamentariska ledningsorganisation samt ny förvaltningsorganisation för ). beslutade i enlighet med KU:s förslag. Vid bestämmelsens tillkomst var grundtanken att rådet skulle ha en stark knytning till riksdagsstyrelsen. 7.6.2 Överväganden och förslag Riksdagsdirektören har fortfarande till sitt förfogande ett rådgivande organ för ledamotsnära frågor, numera benämnt ledamotsrådet. Rådet kan sägas utgöra en länk mellan ledamöter och förvaltning. Rådet tar upp administrativa frågor som är av särskilt intresse för ledamöterna som t.ex. ledamöternas resebestämmelser och deras tekniska utrustning. Förutom riksdagsdirektören ingår i ledamotsrådet en representant för varje partigrupp med närvaro- och yttranderätt i styrelsen. För att tillförsäkra styrelsen beslutanderätten i de frågor av ledamotsnära karaktär som inte är helt okontroversiella finns , som nämnts ovan, regeln som innebär att ett ärende ska föras vidare till styrelsen för beslut om fler än en ledamot i rådet är emot riksdagsdirektörens förslag. Möjligheten för ledamotsrådet att på detta sätt hänskjuta en fråga till styrelsen har dock aldrig använts. Bestämmelsen bör dock kvarstå för att säkerställa ledamöternas inflytande i de frågor som rör ledamotsuppdraget. Således föreslås att en bestämmelse införs i den nya instruktionen (15 §) i vilken regleras att riksdagsstyrelsen inom sig för valperioden utser ett råd för beredning av ledamotsnära frågor. I ledamotsrådet ska ingå en representant för varje partigrupp med närvaro- och yttranderätt i styrelsen. Riksdagsstyrelsen utser även ersättare för ledamöterna i rådet. Rådet sammanträder på kallelse av riksdagsdirektören. Det föreslås vidare en bestämmelse (16 §) i vilken regleras att innan riksdagsdirektören avgör ett ärende av större vikt eller principiell betydelse för ledamöter ska denne samråda med ledamotsrådet. Riksdagsdirektören får i övrigt förelägga rådet ärenden som är av betydelse för ledamöter. har inget eget kompetensområde, utan fungerar som ett rådgivande organ. Enligt vad utredningen har kunnat visa tyder det mesta på att detta system fungerar bra. Med systemet med ett ledamotsråd får man fördelen av ett starkt ledamotsinflytande över de ärenden som direkt berör ledamöternas egna villkor och förhållanden i övrigt, men undviker att mer än ett mycket litet antal sådana ärenden belastar arbetet i styrelsen. Skulle en situation uppstå där två eller flera av ledamotsrådets ledamöter har en annan åsikt än den riksdagsdirektören förelagt rådet, ska frågan hänskjutas till styrelsen. Beroende på att rådet numera benämns ledamotsrådet och inte rådet för ledamotsnära frågor föreslås även en ändring i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. Gruppledarnas samråd om riksdagsarbetet berörs, i enlighet med direktivet till utredningen, inte av förslagen. I riksdagsordningen regleras att kammaren utser en riksdagsdirektör. Riksdagsdirektören låter föra protokollet vid sammanträden med kammaren. Han eller hon expedierar beslut och biträder i övrigt talmannen i riksdagsarbetet. Riksdagsdirektören är också chef för riksdagsförvaltningen och sekreterare i krigsdelegationen (RO 9:1). Enligt betänkande 1999/2000:KU19 slogs följande fast: Riksdagsdirektören skall vara chef för förvaltningen och leda samt ansvara för den löpande verksamheten enligt styrelsens direktiv och riktlinjer.