rfr · GX0WRFR2 · 2010-02-24 00:00:00 — Ett av de stora problemen förknippat med detta är det faktum att nästan inga torskar hunnit bli riktigt gamla och stora innan de dragits upp ur vattnet, vilket lett till sämre överlevnadschans för torskynglen (2005). Med andra ord kan strategier och redskap som skonar den allra största och äldsta torsken vara av intresse för framtida förvaltningsplaner av torskbestånden. Under de närmast föregående åren har en ökning i det östra torskbeståndet skett, vilket tillskrivs en lyckosam kombination av de senaste årens gynnsamma reproduktionsförhållanden i form av just ökat salt och syrerikt inflöde i kombination av att förvaltningsplanen för Östersjötorsken har följts (Hjerne, muntligt 2009). Jordens klimatsystem karakteriseras av en rad betydande och svårförutsedda variationer (Palmer, 1998). Forskning visar visserligen med stor vetenskaplig säkerhet att människan påverkar klimatet genom utsläpp av växthusgaser, men däremot är det på grund av naturliga variationer fortfarande osäkert hur stora och allvarliga konsekvenserna kan komma att bli (m.fl., 2002; Halpern m.fl., 2008). I stället för att bli ett incitament för att applicera försiktighetsprincipen har denna stora osäkerhet snarare blivit grund för en debatt kring till vilken grad människan verkligen påverkar klimatet. Denna debatt har i sin tur fördröjt överenskommelser angående 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING 2009/10:RFR2 reglerande åtgärder och avtal. pekar flera företeelser på att utvecklingen går mot IPCC:s värre scenarier, bl.a. verkar avsmältningen av isar gå snabbare än vad som kunnat förutses (Rummukainen & 2009). Effekterna kommer att variera över olika delar av världen, och troligen påverka naturresurstillgångar i alla former av ekosystem, både positivt och negativt (2005). I fall kan klimatförändringarna bli avgörande för om ekosystemet kan fortsätta se ut och fungera som det gör . Detta eftersom det är ett förhållandevis ungt och känsligt hav och redan utsatt för stress från flera andra håll, bl.a. i form av övergödning och överfiske. Trögheten i klimatsystemet, som beror på koldioxidens långlivade karaktär, innebär dessutom att effekter troligen kommer att märkas även om de mänskliga utsläppen av växthusgaser minskar (2005). Klimateffekter som temperaturförhöjningar, utsötning, ökat tillflöde av närsalter och en försurning av havsmiljön påverkar hela systemet och kan därmed förväntas ha en betydande påverkan på många mänskliga aktiviteter. De näringsverksamheter i anknytning till som troligen kommer att påverkas mest, både positivt och negativt, är framför allt fiskeindustrin och turistverksamheten (Klimat- och sårbarhetsutredningen ). Medeltemperaturen i har ökat som en följd av variationer i klimatsystemet (m.fl. 2000; 2003). Detta förstärker temperaturskiktningen i , dvs. säga det språngskikt som uppstår på grund av att kallare vatten är tyngre än varmt vatten. En sådan skiktning bidrar till sämre omblandning, och därmed riskerar djupare delar av att bli avskuret från syretillförsel från ytan (Rabalais m.fl. 2009). Vidare så avtar lösligheten av syrgas i vattnet med stigande temperaturer, vilket gör att även ytvattnet troligen kommer att bli allt syrefattigare. Dessutom går nedbrytningen av dött organiskt material snabbare ju varmare det är, vilket ökar syreförbrukningen ytterligare. En värmebölja kan med andra ord få som resultat att även grunda områden blir syrefattiga, framför allt i områden med hög näringstillförsel och då framför allt under nattetid, då ingen fotosyntes pågår som kan producera syre (2005). Med ökande sommartemperaturer kan också en fortsatt ökning av sommarblomningar av s.k. blågröna alger (som egentligen inte alls är alger, utan cyanobakterier) förväntas. De senaste decenniernas temperaturökning har i samband med överfisket av torsk framför allt lett till en betydande förändring i ekosystemets sammansättning: Det har gått från att vara dominerat av Östersjötorsken till att domineras av skarpsill (Casini m.fl. 2009). Skiftet av dominant fiskart har haft stor betydelse även för resten av ekosystemet. Bland annat så agerade torsken innan populationskollapsen som toppredator och höll bl.a. nere skarpsillsbestånden (2005). Den massiva ökningen av skarpsillsbestånden i är alltså inte enbart en effekt av för hårt fiske på Östersjötorsken, utan har också möjliggjorts 2009/10:RFR2 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING genom de högre medeltemperaturerna, som har gjort att andelen överlevande ägg hos skarpsillen har ökat stadigt (Casini m.fl. 2008). Skarpsillen förökar sig om våren och är då beroende av att temperaturerna överstiger . En ytterligare ökning av medeltemperaturen, på lång sikt, kan få fortsatta negativa konsekvenser för torskens förökning, som fungerar bäst vid temperaturer under (Nissling 2004). Den explosionsartade populationsökningen av skarpsillen har dock lett till att individerna har blivit mindre, på grund av att konkurrensen om den begränsade födan har ökat med antalet fiskar (Österblom m.fl. 2006). De nya förutsättningar som varmare temperaturer i innebär kan alltså få en mängd biologiska effekter hos många olika arter. Alla arter påverkas inte direkt av temperaturhöjningen, men de kan påverkas indirekt genom att andra arter gynnas eller missgynnas. Tänkbara scenarier är att födotillgången förändras, konkurrens om en resurs kan uppstå eller att en predator får förändrade förutsättningar att påverka arten direkt (Möllmann m.fl. 2005). Den ökande syrebristen påverkar alla arter i olika utsträckning. Det är viktigt med en helhetsförståelse för hur ekosystemet fungerar för att man på så vis kan förutse hur en temperaturförändring kan påverka systemet och vilka kaskadeffekter som därför kan uppstå (Österblom m.fl. 2006). Temperaturhöjningen som klimatförändringarna för med sig kommer också att orsaka en ökad nederbörd, vilket i sin tur ökar avrinningen till . Ökad avrinning till sänker salthalten, ett fenomen som kallas utsötning. Dessutom skapar den ökade avrinningen risker för ett ökat tillflöde av närsalter. Medeltemperaturen i har ökat med en halv grad de (Balling m.fl. 1998; Jaagus 1998). Flera modeller visar på prognoser av ökande tillförsel av smältvatten som en följd av fortsatta klimatförändringar. En analys av data visar dock på betydande naturliga variationer i färskvattentillförseln (Winsor m.fl. 2001), vilket kan göra det svårt att avgöra till vilken grad denna regionala trend har förstärkts av mänskliga koldioxidutsläpp. Inom detta område finns därför behov av ytterligare forskning för att vidare klarlägga huruvida denna trend kan förväntas accelerera eller inte. Många av kommersiellt viktiga fiskarter är från början arter, dvs. saltvattenarter (bl.a. torsk och sill), som sedermera har lyckats anpassa sig till brackvatten. Dock är miljön ofta stressande för saltvattenarter, och flera Östersjöarter är mindre än sina kusiner, som t.ex. blåmusslan (Westerbom m.fl. 2002). En potentiell utsötning av kan därför få digra konsekvenser för utbredningen av dessa redan stressade arter. Ett tydligt exempel på detta är torsken, vars ägg är beroende av att salthalten ligger på en tillräcklig nivå, 14,5 ± 1,2 , för att de ska kunna flyta i det vattenskikt där det finns tillräckligt med syre för att äggen ska överleva (Nissling m.fl. 1994), se stycket Inflöden av salt och syrerikt vatten från . Torsken är alltså beroende av ett fungerande inflöde av salt, syre- 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING 2009/10:RFR2 rikt vatten från , men även av att tillförseln av sötvatten inte blir för stor en överhängande risk i spåret av klimatförändringarna. I förlängningen betyder detta att en mängd åtgärder för att säkra Östersjötorskens förekomst kan vara förgäves om man inte antar tillräckliga åtgärder för att anpassa fiskförvaltningen till förväntade förändringar i omvärldsfaktorer orsakade av klimatförändringar. Ökat tillflöde av närsalter Med den ökande temperaturen ökar troligtvis nederbörden och vattentillförseln till , medan somrarna blir torrare i länderna runt Egentliga (, , , , ). Detta innebär att avdunstningen kan väntas tillta , medan avrinningen förstärks (m.fl. 2007). Med ökad avrinning kommer även en ökad och förändrad tillförsel av närsalter till , vilket riskerar att bidra till ytterligare övergödning (2004). Premisserna för ett sådant s.k. näringsläckage från jordbruksmarker uppstår främst när vintrarna är milda och nederbördsrika. Då finns nämligen inga grödor eller växter som kan ta upp näringsämnena, och om marken inte är frusen så sipprar dessa ned i grundvattnet och ut i vattendrag. Då har mildrare vintrar har tillflödet av närsalter till alltid varit större här, men detta fenomen kan alltså sprida sig norrut och öka ordentligt i omfattning även i samband med mindre temperaturökningar. Som en effekt av detta kan övergödningen bli ett stort problem även i kustområden som varit befriade från detta (2005; Klimat- och sårbarhetsutredningen ). Kapaciteten hos jordens hav att absorbera och neutralisera försurande ämnen har av forskare länge ansetts outtömlig. Men i klimatförändringarnas spår har ett nytt fenomen upptäckts: en omfattande försurning av haven (m.fl. 2005). Människan har ökat halten av atmosfäriskt koldioxid med , något som lett till en ökande absorption av koldioxid i haven, där den löses upp och kolsyra bildas. Kolsyran sänker vattnets pH- värde, vilket bl.a. ökar lösligheten för kalcium och andra basiska ämnen (Ra- ven m.fl. 2005). Försurningen av sjöar och vattendrag har historiskt sett pågått betydligt längre och skett mycket snabbare än försurningen av haven. De främsta försurningskällor som drabbar Sveriges sjöar är inte den ökande atmosfäriska koldioxidhalten den huvudsakliga källan är snarare sur nederbörd som orsakas av svavel- och kväveföreningar, vilka produceras under förbränningen av fossila bränslen (Sjöar & vattendrag 2008). Sötvatten har dessutom andra vattenkemiska egenskaper än saltvatten, vilket innebär att sjöar inte har samma buffringskapacitet mot försurande ämnen som hav. Sjöar har också mindre vattenmassor än haven. 2009/10:RFR2 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING Anledningen till att man inte kunnat föreställa sig att världshaven kan försuras är de ofantliga mängder vatten de innehåller mer än en triljon ton vatten (). Det har därför inte setts som en möjlighet att människan skulle kunna förändra de kemiska egenskaperna hos dessa förhållandevis stora vattenmassor. Men sedan den industriella revolutionen har den atmosfäriska koldioxiden orsakat en sänkning av pH med nästan 0,08 enheter (m.fl. 2005). Detta kan låta lite, men pH-skalan är logaritmisk, vilket innebär att surheten i själva verket har ökat med . Dessutom ökar försurningstakten, då människan släpper ut mer koldioxid än någonsin förut. Försurningstakten i haven sker därför nu snabbare än den gjort (Havenhand m.fl. 2008). Anledningen till den mycket snabba försurningsprocessen är det faktum att den atmosfäriska koldioxidhalten ökar i så pass hög takt som den gör. I har nämligen koldioxidhalterna varit betydligt högre än , men då ökade dessa i en mycket långsammare takt. Världshavens djuphavscirkulation möjliggjorde då en neutralisering av kolsyran genom de stora depåer av kalciumkarbonat som finns på havens bottnar. ökar dock koldioxidhalten över en tidsskala , medan djuphavscirkulationen verkar över en tidsskala på . Med andra ord går ackumuleringen av koldioxid i ytvattnet mycket snabbare än cirkulationsprocessen hinner blanda ytvatten med djupvatten, där en neutralisering kan ske (Raven m.fl. 2005). Då havens neutraliseringsförmåga i princip har setts som obegränsad, har mycket lite forskning gjorts inom området. Av denna anledning råder stor osäkerhet kring vad försurningsföreteelserna kan leda till. Ökningarna befaras dock i värsta fall få digra konsekvenser för världens akvatiska ekosystem, där förluster av korallrev, utdöenden av arter samt stora förändringar i ekosystemens funktion bara utgör några av de potentiella följderna. Försurningen kommer troligen att innebära betydande problem för kalkbaserade organismer, då kalcium kommer att bli mindre tillgängligt. Det finns också risk för att deras basiska skelett löses upp av kolsyran, även om detta troligen kräver en långt surare havsmiljö än (Havenhand m.fl. 2008). Troligare är att försurningen kommer att leda till reproduktionssvårigheter för ett antal planktonarter. En annan art som kan komma att få problem är blåmusslan, vars skal är kalciumbaserade. Även här uppstår förmodligen det största problemet i form av reproduktionssvårigheter. Ny forskning visar på icke förutsedda problem på grund av kombinationen av ökande temperaturer, ökande syrebrist och försurningen av haven (Brewer och Peltzer 2009). Tillsammans orsakar dessa faktorer synergieffekter som gör att försurningstakten går snabbare än den försurning som enbart människans koldioxidutsläpp skulle kunna förorsaka. I kombination med det faktum att högre vattentemperaturer försämrar omblandningen av vattenmassorna, leder detta till att än mer koldioxid stannar kvar i haven. Kvoten mellan koldioxid och syre är avgörande för hur väl djur kan ta upp syre. Höga koldioxidhalter i havet gör det alltså svårare för djur att andas. Då de måste lägga alltmer energi på denna process, försvåras i sin tur djurens möjligheter 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING 2009/10:RFR2 att hitta föda, undvika predatorer och föröka sig. Man har därför skapat ett respirationsindex baserat på denna kvot som kan användas vid miljöövervakning (Brewer och Peltzer 2009). I det inte havsförsurningen utan framförallt en ökad avrinning och i förlängningen ökad tillförsel av näringsämnen som kan bli ett problem med en ökande temperatur. 1.1.3 Introduktion av främmande arter Främmande eller invasiva arter vad är skillnaden? En främmande art är en art eller underart som har introducerats utanför sin historiska eller nutida naturliga utbredning. Detta inkluderar alla delar, gameter, frön eller ägg som kan överleva och reproducera sig. En främmande art har dock inte nödvändigtvis förmågan att etablera sig i det nya systemet. En invasiv art är en främmande art som efter introduktionen har lyckats etablera sig i det nya ekosystemet, dvs. att den har kapacitet att överleva, föröka sig och sprida sig. Detta sker genom att den tar över livsmiljöer och nischer som inhemska arter annars normalt utnyttjar. Karakteristiska egenskaper hos invasiva arter Karakteristiskt för många akvatiska invasiva arter är att de är mycket toleranta när det gäller variationer i salthalt och temperatur. De har ofta breda preferenser när det gäller föda och en fortplantningsstrategi som karakteriseras av korta generationstider, korta reproduktionscykler och mycket avkomma. Begreppet främmande arter refererar till den växande problematiken kring att nya arter introduceras i ekosystem (Riccardi & 1998). I begreppet ingår även det faktum att de rent evolutionärt inte har något ursprung eller någon biologisk koppling till det nya ekosystemet. Den största källan till problemet är fartygstrafiken och dess utsläpp av barlastvatten, som ofta innehåller stora mängder främmande arter (Wonham m.fl. 2001). Fler än 120 arter har registrerats i , varav 80 arter verkar ha etablerat sig (Baltic 2020, 2008). av godset i världshandeln fraktas med fartyg (SOU 2008:1), och har genomfört en studie som visar på att ca barlastvatten släpps ut i svenska hamnar (Hoffrén 2006). Sjöfarten förväntas dessutom öka (se stycket Ökad sjöfart), vilket föranlett FN:s internationella sjöfartsorganisation (IMO) att författa barlastvattenkonventionen. Ett grundläggande krav är att utsläppen av barlastvatten ska ske på djup om minst 200 m, ett djup som stora delar av och inte uppnår. Då detta innebär att särskilda mottagningsanordningar måste konstrueras har det i den offentliga utredningen om anslutning bedömts att bör ansluta sig till konventionen med reservationer 2009/10:RFR2 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING för full tillämpning till 2016. ska alla medlemsländer använda sig av mottagningsanordningar för barlastvatten. I propositionen Anslutning till och genomförande av barlastvattenkonventionen (prop. 2008/09:229) föreslog regeringen att skulle ansluta sig till barlastkonventionen. Regeringen föreslog att konventionen skulle genomföras dels genom en ny lag, barlastvattenlagen, dels genom ändringar i vissa andra lagar. Barlastvattenlagen innehåller bestämmelser om med vilka metoder barlastvatten ska hanteras, att fartyg ska ha en barlastvattenhanteringsplan och barlastvattendagbok och att mottagningsanordningar för mottagning av sediment från barlastvatten ska inrättas. Då arter inom samma ekosystem har utvecklats evolutionärt tillsammans och anpassat sig till varandra, orsakar introduktionen av en ny art en rad problem. Den främmande arten kan potentiellt utsätta inhemska arter för predation, konkurrens samt exotiska sjukdomar och parasiter något som innebär att den gått över till att vara en invasiv art (2002; m.fl. 2004). Detta är hot och störningar som de inhemska arterna helt enkelt inte har förmågan att producera något naturligt försvar emot. Men främmande arter kan även ge positiva effekter: De kan bidra med nya funktioner till ekosystemet t.ex. genom att skapa nya länkar mellan olika trofinivåer i näringsväven. En annan tänkbar positiv effekt är att en främmande art blir kommersiellt viktig (2004; m.fl. 2004). Artfattiga hav särskilt känsliga Främmande arter anses ändå av de flesta forskare vara ett allvarligt hot mot den biologiska mångfalden i global skala (m.fl. 1997; Flather m.fl. 1998). Detta hot blir än mer påtagligt i artfattiga och geografiskt distinkta områden som , då den ekologiska sårbarheten i ett sådant system är betydligt större än i öppna, mer artrika system (2008). Ett illustrativt exempel på detta är blåmusslan, viktigaste enskilda filtrerare denna art kan filtrera hela vattenmassa (Telkänranta 2006). Filtreringen är en ytterst nödvändig funktion för renhållningen av , med andra ord av stor vikt också för människan. Om den slås ut, t.ex. på grund av parasiter eller sjukdomar medförda av främmande arter, existerar det i dagens inga naturliga ersättare med motsvarande kapacitet att filtrera vatten (Kautsky & Kautsky ). Stora osäkerheter och risker kring potentiella effekter av främmande arter, som i fallet med blåmusslan, för en applicering av försiktighetsprincipen. Andra mänskliga aktiviteter, bl.a. jordbruket och överfisket, ökar känsligheten för främmande arter ytterligare. Jordbruket leder till övergödning, vilket missgynnar ett flertal inhemska arter i som är anpassade till den ursprungligen relativt näringsfattiga miljön. Överfiske kan leda till utslagning av toppredatorer (t.ex. torsken), vilket i sin tur skapar tomma ekologiska 5 betänkande 2009/10:TU3. 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING 2009/10:RFR2 nischer som kan utnyttjas av de främmande arterna. Aktiviteter som dessa bidrar alltså till sårbarhet i detta sammanhang, eftersom de försvagar det invaderade ekosystemets förmåga att motstå den störning som främmande arter utgör (1997; m.fl. 2002). De ekonomiska aspekterna av oönskade främmande arter är mycket svårberäknade, och någon detaljerad kalkyl har inte gjorts för (2008). Inom forskningsprogrammet (ett projekt inom ) har den totala kostnaden vid etablering av fyra skadliga arter uppskattats till ca 500 till . Kostnaderna utgörs av bl.a. bekämpningskostnader, uteblivna rekreationsmöjligheter och minskade intäkter till följd av att inhemska arter slås ut (prop. 2008/09:170). Exempel från andra regioner, bl.a. , visar dock på att kostnader för ekologiska skador samt kostnader för att få kontroll över inflödet av nya arter kan komma att uppgå till miljardbelopp (Pimentel m.fl. 2000). Till detta tillkommer dessutom förlorade inkomster för fiskeindustrin, då inhemska, kommersiellt betydelsefulla fiskarter riskerar att utmanövreras av de främmande arterna. Ytterligare belysande exempel när det gäller potentiella ekonomiska skador i form av minskade inkomster för fiskeindustrin utgörs av zebramusslan och det japanska jätteostronet. Dessa exempel visar på hur svårt det är att agera proaktivt när det gäller invasiva arter, eftersom det i princip är omöjligt att i förväg förutse vilka problem de kan komma att skapa. Zebramusslan kom troligen till och finns nu i och flera sjöar i . Dess höga reproduktionsförmåga har gjort att den har haft negativa effekter på andra arter, t.ex. målarmussla och allmän dammussla (Tapper & 2005). I de i (Superior, , Huron, samt ) har zebramusslan orsakat stora problem och enorma kostnader för industrierna, då den sätter igen vattenledningar från vattenverk, slussar och bevattningsanläggningar (m.fl. 2002). Det japanska jätteostronet har sitt ursprung i västra och introducerades avsiktligt för odling i södra , framför allt och , . Dess höga tolerans för salthalt, temperatur och sjukdomar i kombination med hög tillväxthastighet har gjort att det japanska jätteostronet på många håll ersatt odlingen av inhemska ostronarter (2008). har man antagit att ostronet inte kunde föröka sig naturligt längs , på grund av vattnets låga medeltemperaturer. Detta antagande har dock visat sig vara felaktigt (m.fl. 2005). Det japanska jätteostronet har än så länge bara etablerat sig på , men i och med dess höga tolerans av olika slags miljöer bör en invadering av inte uteslutas. Det japanska ostronet har på slagit ut stora blåmusselbankar och bär också på parasiter som blåmusslan inte har något naturligt försvar mot. Dock är det japanska ostronet liksom blåmusslan en mycket effektiv filtrerare, och den kan därmed ha kapaciteten att ersätta 2009/10:RFR2 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING blåmusslan, t.ex. i reduceringen av övergödningseffekter. Dessutom utgör detta ostron en kommersiell art (2008). Det är osäkert exakt hur den svartmunnade smörbulten har spritt sig ända till , men det mest troliga scenariot anses vara att den introducerades via utsläpp av barlastvatten från fartyg från , och/eller . Det finns tecken på att introduktioner har skett ett flertal gånger, då forskare har hittat avgörande genetiska skillnader mellan olika Östersjöbestånd (2008). Den har haft sin utgångspunkt i polska kustvatten, varifrån den har spridit sig norrut längs de lettiska, litauiska och finska kusterna och västerut längs (Sapota 2004; Sapota & Skora 2005). hittades den i svenska vatten, närmare bestämt utanför . Den svartmunnade smörbulten är mycket tolerant när det gäller variationer i salthalt och temperatur, en stor fördel för etablering i brackvatten. Dessa egenskaper är ofta karakteristiska för framgångsrika främmande invasiva arter (m.fl. 2001). Den har dessutom synnerligen breda preferenser när det gäller diet och äter allt från mollusker till kräftdjur, även om den huvudsakliga födan i består av blåmusslan (Skora & Rzeznik 2001). Även detta är en konkurrenskraftig fördel i dessa vatten, som i stort är mycket artfattiga men där det finns god tillgång på blåmusslan. Den svartmunnade smörbulten kan potentiellt konkurrera om föda och resurser med flera andra fiskarter, bl.a.flundra. Som konsekvens har flera matfiskar minskat lokalt längs de polska och baltiska kusterna. har den utvecklats till en betydande komponent i flera rovfiskars diet, t.ex. hos torsk och abborre (2008). Detta innebär att den svartmunnade smörbulten har skapat nya länkar mellan olika trofinivåer i näringskedjan, det vill säga mellan blåmusslan och de rovfiskar som livnär sig på smörbulten. Den svartmunnade smörbulten är dessutom uppskattad som matfisk i sina ursprungsområden och . Det finns med andra ord ett flertal positiva effekter kopplade till introduktionen av den svartmunnade smörbulten dock är dessa ofta intrikat sammankopplade med negativa effekter, t.ex. utslagning av inhemska arter.