rfr · GX0WRFR8 · 2010-03-01 00:00:00 — Scenkonstbolaget och teatern är två starka parter. Andra är Norrdans och musik och dans, som är en paraplyorganisation för , kammaropera och Jämtlandsscenen med ett stort turnéuppdrag över hela . HSO är en väldigt viktig kärnorganisation som vi jobbar med. är också en part som väldigt aktivt har uttalat sitt intresse för att vara med och på allvar diskutera hur deras lokaler ska utvecklas. Sedan är vi naturligtvis väldigt stolta över att ha med företaget , grundat i och fortfarande verksamt där. Det är ett världsföretag när det gäller utveckling av produkter som handlar om tillgänglighet. De har ett par konstruktörer med i en del saker som vi har intresserat oss för. vi höll på med projektet handlade det väldigt mycket om kartläggning, för vi visste att problemen skulle se helt annorlunda ut än när man bara har ett enda hus att titta på. När man pratar om institution sätter man nästan likhetstecken mellan institution och hus, men så är det icke. Lokalrelaterade frågor var alltså något vi tittade på och försökte kartlägga. Det handlar också om turnéteknik, där vi naturligtvis måste hitta en avvägning mellan arbetsmiljö och tillgänglighet och ett antal andra frågor. Vi försökte också utvidga undersökningsfältet och lära oss om vilka aspekter på tillgänglighet vi över huvud taget skulle kunna härbärgera. Vi var tvungna att utbilda oss ganska rejält. Vi diskuterade t.ex. allergiproblematiken för att se om även det måste komma in, vilket det naturligtvis måste . Vi gjorde ett antal studiebesök. har vi lite mer handfast börjat ta oss an några grundteman som vi tycker är väldigt viktiga. Det första är en fråga som naturligtvis är väldigt akut och viktig för alla som turnerar med verksamhet, och det är publikgradänger, portabla läktare och saker att sätta publik på. Det är alltid på det sättet. Ni som har varit i en bygdegård eller ett Folkets hus någonstans ute i landsorten har kunnat se hur ett gästande teatersällskap kommer med en gradäng, och så sätter man dem som har funktionsnedsättning av något slag längst ut på den sämsta platsen där de knappt ser halva scenrummet. Så har det hela skötts, och det har varit något som egentligen är fullständigt oacceptabelt. Vad vi nu arbetar med, där vi naturligtvis måste arbeta med säkerhetsfrågor, arbetsmiljöfrågor och tillgänglighet, är hur vi helt enkelt ska kunna förbättra bästa plats, åtminstone nästan bästa plats för människor med funktionsnedsättning vid våra föreställningar. Det är inte rimligt att en människa med funktionsnedsättning automatiskt ska förpassas till sidan av upplevelsen. Vi har börjat utvecklingen av en digital portabel anläggning för både syntolkning och hörselhjälpmedel som går lätt att transportera, som är driftsäker och som kan fylla båda dessa funktioner. Här tittar vi på material som finns 2009/10:RFR8 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET , utvecklat på de större teatrarna, och hur man kan anpassa det för turnerande bruk. Vi inser ju att organisationerna som tillhandahåller lokaler, när man kommer till de mindre sammanhang som vi diskuterar, oftast inte har resurser att investera i kompletta anläggningar på varje ställe, och då måste vi alltså ta med det som en del av servicen för scenkonsten. En fråga som har kommit att bli allt viktigare i diskussionerna under kartläggningen, både med lokalhållare, vår egen personal och med människor ur handikapporganisationerna, är frågan om bemötandet: bemötande, kommunikation och kunskap om vad hela mötet i scenkonstlokalen handlar om. Här har vi börjat projektera, bland annat tillsammans med som kommer att prata sedan, någonting som vi vill kalla en liten lathund för tillgänglighet. Vi vill från ax till limpa kunna beskriva och ge handfasta råd till en personal som vi vet är stressad och har tusen andra uppgifter och kan känna en ganska stor osäkerhet: Hur tar jag över huvud taget hand om den här situationen? Hur ska jag bete mig? Det finns mängder av frågor som uppstår från beslutet att uppsöka ett scenkonstevenemang till att avsluta det som ställer till hinder för möten om det finns någon form av funktionsnedsättning. Det finns på båda sidor en svårighet att förutse, att bädda för ett möte som är jämställt. Vi tänker oss att producera den lilla lathunden både för digitalt bruk och i pappersformat så att man ska kunna lägga den i fickan på en person som är ansvarig för ett arrangemang . Den ska också kunna skickas ut i förväg till en lokal dit ett evenemang ska kunna komma: Tänk på detta, detta och detta. Det är ett slags praktisk som vi tror är väldigt viktig. Vi deltar också tillsammans med i ett samarbete vad gäller vidareutbildning och fortbildningsmaterial. Behovet av fortbildning och vidareutbildning för människor ute i scenkonstorganisationerna är oerhört stort. Det behövs för att vi ska få till stånd ett mer otvunget, naturligt och jämställt möte, som naturligtvis är bra både för institutionen och den med funktionsnedsättning. De här fyra delarna håller vi just nu på att arbeta intensivt med för att presentera resultat . 2011 avslutas alltså det här projektet som vi just nu är inne i. Det här är viktiga frågor som vi ställer oss. Vi måste samverka mycket väl med den ideella sektorn. Det är en förutsättning för hela scenkonsten ute i landet, och den ideella sektorn är också en medspelare när det gäller tillgängligheten. Vi måste samverka med lokalhållare, vi måste samverka med handikapporganisationerna, vi måste samverka med hela scenkonstens bransch, både regionalt och nationellt. Vi ska inte uppfinna hjulet , utan vi ska ta vara på varandras kunskaper. Vi måste samverka för kunskapsbyggandet, och naturligtvis även, tillsammans med näringslivet. Så ser vårt projekt ut just , och det drivs med stöd av , och i . Vi hoppas kunna återkomma och visa resultat från . Tack så mycket för mig! OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET 2009/10:RFR8 Ordföranden: tackar för den föredragningen och ser fram emot kommande resultat. Då har vi kommit till nästa punkt som handlar om konstnärlig utbildning för unga med utvecklingsstörning. Jag ber från Kulturcentrum att komma upp i talarstolen och redogöra för denna utbildning. , Kulturcentrum : Jag heter alltså och kommer från Kulturcentrum som har sitt säte i . Jag arbetar där som utbildningsledare, lärare och musiker och har också tillsammans med två kolleger det yttersta ansvaret för att verksamheten fungerar. Kulturcentrum är en verksamhet som arbetar med olika konstformer: musik, teater, bild, rörelse, dans och film. Vi utövar scenkonst hos oss, och vi vänder oss i första hand till personer med kognitiva funktionsnedsättningar. Kulturcentrum är en ideell förening. Verksamheten består av en eftergymnasial kulturutbildning, en kulturarbetsplats för dem som har gått utbildningen, där scenrummet är vårt forum, samt en öppen verksamhet som mer kan liknas vid kulturskolor. Vi är ingen stor arbetsplats. Vi är 14 anställda lärare, kulturarbetare och administratörer. Vi har ett trettiotal deltagare, som antingen går utbildningen eller arbetar på vår kulturarbetsplats. Vi har kommunala utbildningsbidrag från . Kommuner kan köpa daglig verksamhet hos vår kulturarbetsplats, men vi är också beroende av fondmedel. Vi siktar på att ha en långsiktig finansiering via skattsedeln och betraktar oss som en löpande verksamhet och tycker inte att vi bör vara beroende av projektbaserad ekonomi. Jag tycker att vi i är bra och har höga ambitioner när det gäller människors lika rättigheter i samhället. Vi har bra diskussioner om tillgänglighet, integrering och inkludering. Vi talar för lika rätt till arbete och utbildning, och vi är bra på att formulera och analysera problematiken kring dessa frågor. Det är viktigt. Verkligheten är dock inte alltid ifatt de här ambitionerna, även om vi är bra på att pröva saker i olika sorters projekt. Men det långsiktiga och det mer förankrade praktiska arbetet har inte kommit lika långt. Om man tittar på personer med funktionsnedsättningar ser man att de fortfarande stöter på väldigt många hinder om de ska skaffa sig utbildning och arbete efter gymnasiet. Särskilt svårt tror jag att det är för personer med en utvecklingsstörning. Det finns väldigt få eftergymnasiala utbildningar och, vad jag vet, inga högskoleutbildningar att tillgå för den här gruppen. Jag tänkte att jag skulle bidra lite med tankar med utgångspunkt från Kulturcentrum och med fokus på vår eftergymnasiala utbildning. Vi är just ett praktiskt exempel på en löpande verksamhet, trots att de ekonomiska förutsättningarna för vår verksamhet är allt annat än stabila. Det konstnärliga arbetet som bedrivs på Kulturcentrum utgår helt och hållet från min och mina kollegers starka övertygelse att de människor vi vänder oss till har möjlighet att bli eller är kompetenta och intressanta kulturskapare 2009/10:RFR8 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET som överraskar och inspirerar. Den övertygelsen bygger vi på våra egna erfarenheter och egna upplevelser från vårt mångåriga arbete med de elever som söker sig till oss. De visar oss ständigt att de har något att komma med och att de har någonting att berätta som är intressant för scenrummet. De överraskar ofta med något icke förutsägbart. Konsten är inte bara bra för dem; de är också bra för konsten. Det är alltså inget välgörenhetsarbete vi sysslar med utan ett konstnärligt utvecklingsarbete där process, det vill säga lära att lära, synliggöra och medvetandegöra lärandet, och produkt, det vill säga mötet med publik, går hand i hand. Vi värnar om det nyskapande, det tillåtande och det experimentella. Vi använder oss av många olika konstformer, ibland på samma gång, och vi vill ge de elever som går vår utbildning tillgång till konstnärliga uttryck och tillgång till scenrummet så att de kan kommunicera sina erfarenheter, tankar och åsikter till andra. Vår förhoppning är att de ser sig själva som intressanta och djupa och betraktar sig själva just som kunskapsbärare, kulturmedskapare, konstutövare och kommunikatörer några som har någonting viktigt och intressant att berätta. Vi vill inkludera de här människorna i vår konstnärliga värld, men det är också viktigt att vi ser till att vi inkluderas i deras värld, att vi lyssnar på dem och ser vad de har för intressant att tillföra konsten och scenrummet. Vi är inte intresserade av att klä dem i redan färdigsydda kostymer. En av mina elever sade till mig innan jag skulle åka hit att jag kan säga så här: Att arbeta med kultur, det är som att bjuda in någon att titta på mitt hjärta. Kulturcentrum strategi är att bidra till att öppna utbildningsmöjligheterna inom de konstnärliga disciplinerna för personer med kognitiva funktionsnedsättningar. Vi försöker också på olika sätt engagera och påverka andra etablerade verksamheter, till exempel , att ta emot elever med funktionsnedsättningar på samma villkor som andra barn. De ska ha möjlighet att möta pedagoger och konstnärer på samma sätt som de andra barnen. Vill jag spela tuba så är det ju tubaläraren jag vill möta. Jag ska bara snabbt gå in på hur den eftergymnasiala utbildningen på Kulturcentrum ser ut. Den är alltså eftergymnasial, den är treårig och det är en konstnärlig grundutbildning. Den är på heltid, och det är en kompletterande utbildning, vilket innebär att den ligger under statlig tillsyn. Den är studiestödsberättigad. Allt detta är viktiga markeringar från vår sida. Vi har alltså kämpat oss till att utbildningen ska finnas i det gängse systemet. Vi har dock ej statligt stöd. har gjort bedömningen att vi är värdefulla ur nationell synpunkt men inte särskilt värdefulla, vilket krävs för att få statligt stöd. Vi har inträdesprov, eftersom vi tycker att det, på samma sätt som i den övriga befolkningen, finns personer i vår målgrupp som har intresse och läggning för de konstnärliga ämnena, och det är dem vi söker. Vi vill suga upp de människor som har intresset, förmågan och förutsättningarna att syssla med kultur även när de har slutat på vår utbildning. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET 2009/10:RFR8 Lärarna som finns på Kulturcentrum har gått musik- och konsthögskolor eller liknande. Alla har anknytning till kulturvärlden och bedriver sidoverksamheter som dansare, skådespelare, musiker eller konstnärer. Att utöva scenkonst är en naturlig del i lärarnas vardag, och det tycker vi är bra eftersom det ger en korsbefruktning åt båda hållen. Utbildningen jobbar också med processen lika mycket som produkten. Det är viktigt att få tid att experimentera och att fördjupa sig, precis som i vilken utbildning som helst. Det är ju det utbildning är till för. Sedan är det också viktigt att vi tränar oss att stå på scen och att göra scenen till ett kommunikationsforum för oss och för våra elever. Det är ju i mötet med publiken som det uppstår spännande saker, och eleverna blir också själva en del i attitydförändringsprocessen. De banar vägen för att tillgängliggöra scenrummet genom att de själva står där och visar att de är intressanta. Kulturcentrums är också att vi känner att det är viktigt att man får tid att förankra förståelsen i det konstnärliga arbetet. Därför jobbar vi med reflexion som metod. Vad, hur och varför är viktiga frågor för oss. Att vara aktiv i sin läroprocess tror vi är ett redskap för våra elever att få syn på sitt lärande och sina nyanser i sitt uttryck. Då blir de också aktiva och kritiska medskapare och kulturkonsumenter. När det gäller tillgängligheten som konsument tycker vi också att det ingår i vår utbildning. Därför jobbar vi mycket med samverkan med de redan etablerade institutionerna. Just nu har vi till exempel ett samverkansprojekt tillsammans med dansteater i som själva har tillgänglighetsprojekt. Projektet går i korthet ut på att vi går och tittar på deras föreställningar, och innan föreställningarna kan vi också få komma dit och prova några av rörelserna tillsammans med någon av dansarna, träffa projektledare, tekniker och så vidare få vara i scenrummet helt enkelt. Att få ett scenrum tillgängligt handlar om att erövra lokalerna och känna sig hemma i salongerna. Jag vill avsluta med att säga att vi nu också tillsammans med i ska starta en högskoleutbildning, en högskolekurs på 8 poäng, som ett experiment. Vi hoppas verkligen att det ska falla väl ut. Det är ett par av våra elever som ska få gå där. Ordföranden: så mycket, ! Det är ett mycket intressant och fantastiskt fint arbete som ni, liksom alla andra, utför. har vi kommit till punkten Trolla mig synlig. Det är , VSA, och jag hälsar , verksamhetsansvarig, och , regissör, välkomna. , VSA: Den här titeln, Trolla mig synlig, tycker vi är en representativ rubrik på det vi arbetar med. Vi vill synliggöra våra konstutövare, och vi har tagit den från en antologi som vi har gett ut , där 16 av våra medlemmar medverkade. 2009/10:RFR8 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET Jag vill berätta för er om mitt arbete. Jag är verksamhetsansvarig på kulturorganisationen , . Alla våra medlemmar har någon form av funktionsnedsättning, och vår roll är att stödja, inspirera och skapa förutsättningar för våra medlemmar att verka och ta del av vårt gemensamma kulturutrymme och konstarenorna. VSA är också en internationell organisation. Den startade i med en liten stab på fem personer. är den en stor, världsomspännande organisation som finns i 60 medlemsländer världen över. Det här nätverket bjuder ofta in oss att delta i olika evenemang. Exempelvis anordnar moderorganisationen en gigantisk kulturfestival i . Där får man se alla olika konstuttryck man kan tänka sig. Bland annat var det där jag såg dans med personer som hade en funktionsnedsättning i form av rörelsehinder. Vi är nu inbjudna att hålla workshops och presentera vårt teaterutvecklingsarbete. Det tycker jag ska bli jättespännande. Här hemma i har vi vår bas i . Vi är mest verksamma i , trots att vi har medlemmar från hela . Det är, som ni förstår, en resursfråga. Vår ekonomi är lite knapp. I vårt arbete att stödja och inspirera och skapa förutsättningar för våra konstutövare jobbar vi på många olika nivåer. Bland annat har vi haft ett projekt finansierat av Arvsfonden, Rampljus, där vi undersökte kulturutövares möjligheter utifrån hjälpmedel, tillgänglighet, bemötande och utbildning men även mediernas krav. Vår basverksamhet består dock av att skapa arbetsmöjligheter och utvecklingsmöjligheter för våra konstnärer. Vi har en anpassad ateljé med tio ateljé- platser. Vi har ett galleri till den, och vi försöker möta våra medlemmars behov av fortbildning. Ni vet ju att utbildningssituationen för konstnärer med funktionsnedsättning är ganska dålig. Men jag antar att en av anledningarna till att vi träffas här är för att vi ska öka människors möjligheter att ta plats i det allmänna scenutrymmet. Vi försöker alltså att möta våra medlemmars behov av utbildning. var det en av kvinnorna i vår verksamhet som sade till mig: , borde inte VSA ha en teatergrupp? Jag känner inte till en enda skådespelare med fysiskt rörelsehinder som jag har sett på tv eller på någon scen. Jo, sade jag, det är klart att vi måste ordna det. Så då satte vi igång, men jag förstod ju att det här var vi tvungna att ha professionell hjälp med. Det brukar vi alltid vilja ha i alla utbildningar vi genomför. Vi lägger ribban så högt det bara går. Vad gör vi då, tänkte jag. Jo, vi kallar naturligtvis in , professionell regissör och dramatiker med många års erfarenhet. Det är glädjande för mig att säga att vi nu arbetar med det tredje projektet. Vi har fått stöd från vid samtliga tillfällen. Det är också roligt. hoppas vi att det här sista projektet ska utmynna även i ett filmprojekt. Men det berättar mer om. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET 2009/10:RFR8 , VSA: Jag heter som sagt , och jag har erfarenhet av scenrummet och teater. Jag har jobbat med teater, och jag har erfarenhet av att vara funktionsnedsatt. Jag fick veta att jag hade MS . Jag kan verkligen konstatera att det är viktiga saker som det pratas om här , för samhället är inte tillgängligt . Bara när man ska åka från till märker man att det inte är särskilt tillgängligt. Så är det, och det begränsar inte bara oss som är funktionsnedsatta, utan det begränsar också alla människor som har vänner, bekanta, släktingar och närstående som är funktionsnedsatta. Det är alltså en oerhört viktig och stor fråga. I mitt arbete har jag arbetat med temat funktionsnedsättningar och mycket med funktionsnedsatta skådespelare. Som alla skapande människor använder jag mycket av mig själv och mina egna erfarenheter. Dels är det min tes att scenkonsten, konsten och kulturen med all säkerhet kan hjälpa till att ta bort fördomar, minska klyftor, öka integrationen mellan grupper i samhället och så vidare, dels tycker jag att det är konstnärligt intressant med funktionsnedsättningar, hur konstigt det än kan låta. Jag tycker att det utvecklar scenspråket, det utvecklar konstarten teater, att sätta funktionsnedsatta skådespelare tillsammans med så kallat friska skådespelare på scenen. Varför inte en rullstolsburen och en så kallat frisk på ? Inte för att det skulle vara politiskt korrekt och inte för att det är en klapp på huvudet till de handikappade utan för att det är intressant på riktigt. Det är min dröm. : Jag har haft möjlighet att ha en producentroll i de arbeten vi har. Det är djupt fascinerande att få se den personliga utveckling som deltagarna i den här teatergruppen har genomgått. Det är sådant som jag har sett i min verksamhet för övrigt. Just i det här arbetet har jag tyckt att det har varit så fantastiskt. Jag har sett människor som har fått förmåga att omförhandla sin egen identitet, som har fått stärkt självförtroende. En blind kille sade att han var djupt deprimerad när han började med detta, men såg han konturerna av sin mamma, och det hade han inte gjort sedan han brakade in i bergväggen när han var . Vad det här får för hälsomässiga, sociala och utvecklande dimensioner kan vi inte ens sätta prislappar på. Det allra största är att se hur vår teatergrupp möter sin publik. Publikens reaktion är den absolut största vinsten eftersom det är här vi bildar de mänskliga mötena, och det är genom det arbetet som vi bidrar till att riva enkelt avhjälpta hinder, nämligen alla de som finns i oss själva. Vi har möjlighet att omvärdera och tänka nytt. Ordföranden: , och ! har vi kommit till nästa punkt. Jag lämnar ordet till som ska prata under rubriken teatern tillbaka?. 2009/10:RFR8 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET Englin, vd, , producent och projektledare för , och , uppdragsledare och producent för Tyst Teater, välkomna till talarstolen. : har vi lyssnat på mycket, och jag tänkte börja med att lära er hur man applåderar på teckenspråk. Då gör vi så här, så får vi sträcka på oss lite! Jag leder verksamheten på Tyst Teater tillsammans med vår konstnärliga ledare . Jag kommer inte att prata så mycket eftersom jag har med mig , projektledare för . Det är ett projekt som vi har bedrivit . Sedan har jag den som har hand om ansvar och legitimitet, nämligen vd , med mig här. De representerar det som är otroligt viktigt att ha med sig när man jobbar med frågor om tillgänglighet, det vill säga ledningens inställning till det hela och den unga deltagarens vilja att vara med. Jag ska kort berätta hur blev anställd på . Det var mycket en fråga om hennes enträgna kontaktande av mig och . Hon sade att allt vi gör på Tyst Teater är bra men att vi måste nå ut ännu mer till de unga. Vi träffades , och driver hon projektet. Jag kommer att börja med att lämna över till . : Jag vill bara påminna om att alla vi som är här kan göra en stor skillnad. Vi har alla makt att göra det. Den skillnad vi ska göra är att gå från tillgänglighet till delaktighet. Vi ska gå från att vara ombud till att jobba med empowerment jag är ledsen att jag inte har hittat något bra svenskt ord för detta. Vi ska helt enkelt sluta att göra något för och börja göra något tillsammans med. Vi har hört många bra bevis på att det redan görs . Jag skulle hellre vilja att det heter funktionsförutsättning än funktionsnedsättning. Det är nämligen den förutsättningen man har att fungera. Jag tyckte att Hans gick in på detta mycket bra, det vill säga att se detta som en resurs i stället för ett hinder. Det är precis vad det är en resurs. Vi har varit noga med att integrera vårt arbete i varje del av vår verksamhet på alla nivåer och i alla beslutsprocesser rekrytering, marknadsföring, repertoarläggning, rollbesättning etcetera. Det är viktigt för oss att ha döva, teckenspråkiga, inte bara inom Tyst Teaters verksamhet utan också inom verksamhet i sin helhet. Därför har vi till exempel en säljare, marknadsförare, som är döv och som inte jobbar med Tyst Teater utan med all produktion. Det har också varit viktigt för oss att få teaterföreningar att tycka att det är viktigt med teater på teckenspråk. Vi hade faktiskt inte en enda teckenspråkig teaterförening när jag tillträdde som vd. har vi tio föreningar, och vi har fördubblat vår publik. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET 2009/10:RFR8 Jag ska inte stå här och ta kredd för det. Det enda jag egentligen har gjort är att ge mandat och ansvar till dem som vet, kan och har nätverken samt säkerställa en fördelning av resurserna så att det blir möjligt. En person som har varit vital i detta det har ni redan förstått är en fantastisk tjej som ni ska få träffa . Jag skulle vilja be er titta på hennes språk. Det är hennes språk som vi måste värna, skydda och investera i. Det är inte helt självklart . : Den vanligaste frågan som barn och ungdomar ställer till oss när vi turnerar med teatern är: När kommer teatern tillbaka? Det är en stark fråga. Det var samma sak för mig när jag var liten när jag såg skådespelarna vid Tyst Teater. Jag frågade: När kommer teatern tillbaka? De kommer så sällan. Det var så sällan som jag fick se teater på teckenspråk.