rfr · GX0WRFR8 · 2010-03-01 00:00:00 — Det är bra med det tillgänglighetsarbete som görs. Det är bra att föreställningar textas och att det finns syntolk och så vidare, men det behövs fler teckenspråksproduktioner just för att barnen ska få en identitet och känna att de är stolta över sitt språk och stolta över att stå på scen. Unga Tyst startade . Det är ett treårigt projekt. Vad vi försöker göra är att uppmuntra ungdomar och barn att stå på scen . saknas tyvärr en naturlig koppling mellan skolan och fritiden inom kultursektorn. Låt oss tänka oss ett hörande barn som går på en skola och ett dövt barn som går i en statlig skola. Det hörande barnet har den kommunala skolan och kopplingen till de kommunala kulturskolorna. När barnet har gått i skolan kan barnet sedan söka till kulturområdet och därigenom söka sig till högre utbildningar, till exempel på gymnasiet och högskolor. För det döva barnet som går i den statliga skolan är det inte självklart att det finns någon kulturell skola. får man inte rätt stöd och rätt stimulans som ett hörande barn får. Det kan verkligen vara så att man vill driva teatergrupper. Det finns föreningar som man kan vara med i, till exempel för ideella ledare, som kan driva teaterskola. Men sedan när man har gått klart finns det ingen utbildning på gymnasienivå, till exempel ett estetiskt program. Det är ett stort problem. Många barn och ungdomar kommer inte vidare. Om de vill söka en teaterutbildning på högre nivå finns inte den möjligheten. De har inte den bakgrund som andra barn har. Vårt försöker stimulera barnen att se teater och stå på scenen eftersom vi tycker att det är så viktigt. är projektet inne på sitt andra år. Vi har verkligen sett det som en framgång. Vi har mött barn som har gått från att ställa sig frågan om de vågar stå på scen till att de tycker att det är självklart att vara med i en teatergrupp. Det är så viktigt att få vara med och påverka, att alla kan vara drivande och värna om det som gäller det egna språket. Det är också viktigt med samverkan mellan kulturskolorna och så att man verkligen får till det och så att verksamheten kan drivas så att de döva medborgarna också får möjlighet att stå på scen. 2009/10:RFR8 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET Döv, hörselskadad eller vilken hörselgrad man har är inte viktigt. Det viktiga är teckenspråket. Vi på Tyst Teater gör produktioner på teckenspråk. Inom vårt jobbar vi med Open Sign. Döva barn och ungdomar ska få stå på scen och vara delaktiga. Man är med i hela processen. Då erbjuds man hjälp av professionella personer som ger stöd via ljus och scenografi och genom att få dit publik som tittar på utövarna. Tillgänglighetsarbetet har utvecklats bra. Institutioner och många andra platser tar sitt ansvar. Det är ett arbete som är på rätt väg, men det är viktigt att också värna om teckenspråket. fattades ett beslut om språklagen, och där framgår att teckenspråk ska få samma skydd som de andra minoritetsspråken. Det är viktigt att vi kommer ihåg det i tillgänglighetsarbetet. Vårt omfattade ungefär 1 000 barn . I finns många teckenspråksansvändare, ungefär 30 000, och det finns 4 600 barn och ungdomar som använder sig av teckenspråk . Det är viktigt att komma ihåg den gruppen. Målet är att barnen inte ska behöva fråga: När kommer teatern tillbaka? : Vi tar emot frågor . Det finns så klart hur mycket som helst att berätta om verksamheten. : Välkomna på premiären på Open Sign i på . Ordföranden: så mycket och tack för de tänkvärda orden om funktionsförutsättningar i stället för -hinder. har vi gått igenom alla intressanta föredragningar, och vi har kommit till punkten paus. Denna öppna utfrågning är oerhört viktig för så att vi på riktigt kan se hur pass tillgängliga våra lokaler är i vårt arbete. Ordföranden: tillbaka! Tack för den inspiration som vi fick av den här öppna utfrågningen! Också tack för den inspiration vi har fått under pausen, inte bara de intressanta samtalen utan även det som har sänts här inne i salen. Det har varit en hel del filmklipp och trailrar från olika föreställningar som de inblandade har genomfört. går vi över till den del som handlar om frågor och svar. Vi kommer att ge utskottets ledamöter och ersättare möjlighet att ställa frågor till de inbjudna gästerna. Frågorna får gärna vara inriktade mot en speciell person. Vi ser dessutom att ni som känner att ni har något att kommentera utöver svaret OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET 2009/10:RFR8 gärna gör det. Därför är det bra om vi försöker hålla såväl frågor som svar så korta som möjligt. (): Jag vill tacka er allihop för mycket inspirerande tal. Det kom verkligen till hjärtat, som någon sade här. De mänskliga rättigheterna är viktiga. Vi har också om barns och ungas rätt, allas lika rätt att skapa och utvecklas. Den är just . Det finns inget som berör mig så starkt när jag besöker musikskolor och kulturskolor som när jag ser eget skapande. Att se barn och unga stå på scen, växa och få självkänsla är bland det vackraste jag kan se. Tyvärr får inte alla möjligheten att utvecklas, vara med och komma in, som vi har belyst här , just på scenen. När jag tänker på politiker i kommun, landsting eller riksdag kan jag ibland bli arg på mig själv. Jag borde många fler gånger sätta barn och ungdomar i fokus och tillgänglighetsfrågorna i alla beslut som vi ska fatta. Jag vill rikta min fråga till . Jag vill höra lite grann om hur du upplever bemötandet runt om i vårt land, hur viljan och ambitionerna ser ut. Det handlar om hela , om alla barns och ungas rätt. Jag blev mycket berörd när du sade: När ska teatern komma tillbaka? Alla barn och unga ska ha sin rätt. Hur upplever du det runt om i landet när du möter olika beslutsfattare? Hur ser viljan och ambitionerna ut? Vad kan vi göra, som du ser det, för att driva på bättre och mer? , Tyst Teater: Bemötandet har alltid varit positivt. Alla är öppna och nyfikna och försöker att bidra med något. Man vill förändra olika saker. är det en okunskap. Frågan de ställer sig är: Kan vi göra något här? Ofta är man van vid att resurserna ligger i på . är det viktigt att vi försöker sprida den kunskap som vi har runt om i . Vi måste försöka träffa olika beslutsfattare för att kunna bidra och ge dem den kunskap som behövs för att de ska kunna påverka. Det handlar också om att berätta hur situationen för barn och ungdomar ser ut. Det är det vi jobbar med i vårt projekt och försöker utveckla. Vi har kommit långt, men det finns mycket kvar. , 2010, är det tillgänglighetsår. Vi funderar på vilken tillgänglighet vi kan förvänta oss. Det är en stor fråga. Det är också viktigt att ta upp vårt projekt. som det startades började ett projekt i , den teckenspråkiga . Det är ett steg i rätt riktning att man uppmuntrar barn och ungdomar till kultur . Det är verkligen en seger för oss att den finns . är det bara en stad, men i bor det många döva elever som läser på gymnasieskolorna. Det är viktigt att man har etablerat den där nu som det ser ut . Vi hoppas att det kommer att sprida sig, att det kommer fler teckenspråkiga kulturskolor på fler platser i . 2009/10:RFR8 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET , : Vi har bedrivit ett projekt nu där 55 kommuner har varit inblandade. Det finns ett stort intresse för de här frågorna ute i kommunerna, och det händer mycket positivt. Ett av de hinder som finns kvar är det som Tyst Teater pekade på. Det finns lite kommunarrest, om man är lite drastisk, när det gäller kulturen. Det är svårt att gå från en kommun till en annan och utöva verksamhet. Inom idrotten är det helt fritt att bo i en kommun och åka till grannkommunen och utöva sin idrott. När det gäller kultur finns inte den möjligheten. Det kan gå att lösa med internräkningar mellan kommunerna, men det borde finnas ett enklare sätt att sköta det på. Det gäller dem som bor på riksinternat och sådant, men det gäller också i . Om man har en specialverksamhet i kan man inte åka från och delta i den. Då måste man i starta den själv. Det är lite inskränkt, tycker jag. För det handlar inte om så många barn. (): Tack för intressanta föredragningar! När vi bestämde om den här hearingen i utskottet var det just för att lyfta fram hur det ser ut . Det är bekymmersamt att vi fortfarande inte har nått upp till i bästa fall, som beskrev. Jag tycker att vi har ett ansvar tillsammans, självklart. Jag är ändå mycket imponerad av det ledarskap som flera har beskrivit här, som finns men som naturligtvis behöver bli ännu tydligare. Jag har två frågor. Den ena är till . I dialogen måste man trycka på och se till att det blir som arbetar med detta. Hur tänker du göra det? Den andra frågan är till . Det är ett fantastiskt arbete som du beskriver, inte minst din egen roll i detta och att du har gjort det möjligt. Men vad kan du lära andra institutioner? Hur skulle du kunna påverka dina kolleger på andra platser eller andra ställen i motsvarande roller? Jag tror att ledarskapet och naturligtvis pengarna och resurserna måste komma till men kanske också den medvetenhet som du visar på. Att det här är viktigt inom är imponerande. Vad skulle du vilja skicka med till andra? Jag tror att många tror att detta är väldigt svårt. Det kanske inte är det. Det kanske mer handlar om att man måste visa att det går. , : Jag tycker att det är en relevant fråga att ställa just , eftersom det pågår en utredning om den samverkan som ska ske mellan den nationella och den regionala nivån. Jag utgår från att frågan om tillgänglighet och den fråga vi diskuterar här mer specifikt, tillgänglighet för funktionshindrade, finns med och kommer att finnas med som en del i den dialog som staten kommer att ha med regionerna. Ska man göra verklighet av de tankar vi talar om här måste det ske nära i vardagen. Det är där man gör verklighet av FN-dokumenten, både vad gäller tillgängligheten för funktionshindrade och det vi hörde tidigare, om barns och ungas rätt till kultur. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET 2009/10:RFR8 Det är viktigt att signalsystemet från den nationella nivån är att detta är en förutsättning. Det ska vara en förutsättning för att man ska kunna ha offentliga medel i sin verksamhet att den också är tillgänglig för alla. , : Kostar det smakar det. Smakar det kostar det. Det är inte lätt. Det är en ganska tuff dialog. Vi är en folkrörelse som ägs av ideella föreningar. Eftersom vi inte hade en enda förening med döva eller teckenspråkiga representerad på kongressen var vi beroende av de goda ombuden för att bedriva den här verksamheten. Därför var den här representationen viktig att arbeta upp. För att klara av att arbeta upp den behövde vi utöka verksamheten inom Tyst Teater så att det fanns något att erbjuda de här föreningarna. Det gjorde att övrig verksamhet var tvungen att avsätta ännu mer medel. Så vi gjorde en jätteinvestering i Tyst Teaters verksamhet på bekostnad av annan verksamhet. Självklart är det gungorna som måste betala investeringen i nya karuseller. Det var det tuffa jobbet att förklara och försvara det. Då är jag så lycklig att jag har bra kongressbeslut med tydligt fundament i en vision om vad demokrati ska betyda och att det är det vi ska jobba med även i vår verksamhet. Det är tufft som chef att göra det, så här kan man naturligtvis tänka sig att det är bra med nätverk, att man utbyter erfarenheter och diskuterar metoder och kommunikation. Men jag tror på transparens, att vara tydlig med vad och varför man gör saker. Det kan andra chefer vara också. Jag tror inte att jag kan lära ut något. Jag tror att man måste jobba utifrån den specifika verksamhet man har. Sedan kan man byta metoder med varandra. Vi har inte uppfunnit hjulet. Vi har tittat jättemycket på till exempel. Vi har varit i dialog med . Moomsteatern har varit jätteviktig för oss. Vi kopplar ihop det operativa med det strategiska arbetet. Det tror jag är det viktiga. Det vi bestämmer strategiskt ska göra skillnad. Det ska bli en effekt. Om ni vill ha en effekt kanske ni ska ge resurser till intresseorganisationer som vill utveckla den här verksamheten inom befintliga offentliga kulturinstitutioner, till exempel SDR eller någon annan av organisationerna. Då får de medel att gå in med i verksamheterna så att de kan vara med och styra och få inflytande om de inte bjuds in till att ha inflytande. Per Lodenius (c): Först vill jag tacka för mycket intressanta och viktiga föredragningar. Man hörde att det var vanligt med projekt. Det var mycket projekt . En föredragning där det inte talades så mycket om projekt utan om sådant som verkade vara mer permanent gällde Kulturcentrum satsning. Därför vill jag ställa en fråga till och . Ni har en treårig eftergymnasial kompletterande utbildning för utvecklingsstörda, om jag förstod det rätt. Men vilka kategorier av utvecklingsstörda vänder ni er till? 2009/10:RFR8 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET Ni nämnde lite grann om finansieringen. Det är relativt svårt med finansieringen, om jag har förstått det rätt. Hur kommer det att bli när det blir en ny myndighet, Myndigheten för ? Hur kommer ni att hamna i den kategorin? Jag undrar också när det gäller eleverna som går där vad som kommer efter utbildningen. Ni pratade om att vissa elever gick ut och började jobba inom kultursektorn på olika sätt. Men hur ser det ut? Vad hamnar de ungdomar som har gått utbildningen på för platser? En viktig fråga är: Hur länge har utbildningen funnits? Vad finns det för utvärdering av den delen? Och hur ser framtiden ut för er? Vad ni ser framöver i det här? Jag har också en liten kompletterande fråga. Vi har pratat om särlösningar kontra inkludering. Är det här en särlösning eller ser ni det som en metod att inkludera i samhället på något sätt? , Kulturcentrum : Jag tror att kontinuiteten, att få lov att göra saker länge, långsiktigt arbete, är jätteviktigt. För de barn och ungdomar som vi vänder oss till måste vi öppna kulturskolor. Vi måste börja redan där för dem som är små. Alla steg måste finnas. Estetiska gymnasieprogram finns det några stycken. Efter gymnasiet ska man kunna gå en utbildning. Det är det vi har siktat in oss på, en eftergymnasial kulturutbildning. Det är en kompletterande utbildning. Den har legat under och flyttats över till Myndigheten för . Jag kan inte så mycket om vad det innebär för oss. Det kan mer om. Vi vänder oss till personer med en lindrig utvecklingsstörning. Så har vi tidigare benämnt det. Vi tänker att det är gränslandsmänniskor. Vi har ändrat det till kognitiva funktionsnedsättningar. Det är många elever som har gått gymnasiet, särgymnasier eller andra gymnasier, som inte passar in någonstans och som inte hänger med för att de har problem med koncentration, tidsuppfattning eller vad det nu kan vara. Vi har breddat vår verksamhet , kan vi säga. Vi vill fånga upp de ungdomar som är intresserade av de här ämnena. Vår strategi är att de ska gå vidare efter att de har gått vår kompletterande utbildning. Vi arbetar med nätverksbyggande. Tillsammans med i ska vi nu starta en utbildning, en 8-poängskurs till att börja med. Det är för elever som har gått vår utbildning. Vi kommer att plocka lärare från Kulturcentrum . Vi kommer också att plocka lärare från . Så det blir verkligen ett samarbete. I det kommer vi att lägga in ytterligare saker. Jag jobbar på och har föreläsningar men också pedagogik för dem som är där. Men det finns inte någon specialpedagogik. Vi ska i anslutning till den här kursen jobba på att studenterna på får specialundervisning i det och ett samarbete med de studenter som kommer att gå där. När det gäller den formella biten får jag lämna över. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET 2009/10:RFR8 , : Problemet med kompletterande utbildningar är att hitta de långsiktiga ekonomiska lösningarna. har vi förmånen att finnas i en kommun som är väldigt intresserad av vår verksamhet. har gett oss ett utbildningsbidrag, och kommuner som har elever i vår utbildning betalar för en utbildningsplats. Men är vissa delar av vår verksamhet projektbaserad. Det gör att verksamheten blir lite osäker rent ekonomiskt. Vi vet inte hur det kommer att se ut . Det är ett stort problem. Det är kanske det som gör att det inte finns så många kompletterande utbildningar för den här målgruppen. Finansieringen är ett stort problem. Där måste man hitta en annan lösning än det vi har just . Du ställde en fråga om när utbildningen startade. Vi startade den . Vi har tre kullar elever som har gått ut, och vi tar in en ny fjärde kull . , Moomsteatern: För oss som är arbetsgivare och anställer skådespelare med intellektuella funktionsnedsättningar är utbildningsfrågan väsentlig. Vi ska klara ett generationsskifte. Det här är ett jättelikt strukturproblem. Våra skådespelare har genomgått en fortbildning på , men det är baserat på ett mandat som har att utbilda människor med ett visst antal år i yrket som inte har fått sin högskoleutbildning. Det är där vi har genomfört det. Det finns ingen behörighet från gymnasiesärskolan in på högskolan. Vi har stängt den dörren. Den enda öppning som vi har när jag pratar med är budgetutrymmet inom folkbildningen. Det ligger på 12 miljoner och går till folkhögskolorna, där man får ett dubblerat stöd jämfört med vad den allmänna kursen kostar. Det är ungefär grundprincipen. Men det innebär att vi skulle behöva handikappanpassa utbildning ni kan ju tänka er vad den prisnivån skulle bli på allmän linje, på folkhögskolan. Det är det erbjudande som just nu finns, och det är rätt svårt att få till. Om vi vill ha representationen i scenrummet, eller på den konstnärliga sidan över huvud taget, måste vi flytta fram strategin för hur utbildningsfrågorna ska lösas. Jag tror att det vore intressant att titta på vad gör. Man gjorde studiebesök hos oss i samband med att det gjordes en utredning för det danska kulturministeriet. Man tittade på en konstnärlig högskola för funktionshindrade där man lokaliserade talangen. När talangen väl fanns där tittade man på vad personen i fråga ville bli regissör, skådespelare och sedan specialsyddes utbildningen för just den individen. Svindyrt, förvisso, men högeffektivt vad gäller att få in nya personer med funktionshinder i det professionella scenkonstlivet. Vice ordföranden: Jag tänkte haka på den sista formuleringen, svindyrt. Vi sitter ju i ett hus där en del saker bedöms i termer av pengar, och jag har en 2009/10:RFR8 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET fråga om just det. Dels är det självklart att en hel del saker kostar pengar, dels vinner vi saker. Jag skulle framför allt vilja fråga i om hon kan göra en bedömning av vad alla de insatser som hon berättade om har kostat samt vilka vinsterna är. Kanske kan vi få en fundering även från på det temat. , : I det projekt vi arbetade med under , och som är avslutat, handlade det om att testa, pröva, våga. Den stabilitet vi då fick är omätbar i pengar. Vi använde projektmedlen till att göra förändringar, som att bygga det nya teaterhuset och en mängd förändringar vid i . Till det har vi använt egna investeringsmedel eller övertalat våra byggherrar, de som äger husen, att göra ändringarna. Vi har haft en konsult som hjälpt oss med att ta fram vad vi behövde göra. Ja, det är ett antal hundra tusen som vi är tvungna att märka upp. Som jag sade visste vi från början inte vad det var, men vet vi till exempel att nästa gång vi ska göra om hissarna på teatern ska vi tänka på tillgänglighet och flytta panelerna i mitten så att man kan nå dem från höger och vänster, och nästa gång vi ska göra en investering i biljettkassan kommer den att sänkas. Tänket i det hela finns alltså. Att göra om biljettkassan, som ett exempel, är en fråga om dividering med byggherren, alltså vad som åligger byggherren och vad som åligger oss. Vi har allteftersom fått göra val, vilket innebär att om byggherren inte ställer upp kanske vi får gå före och göra något själva för att vi anser ändringen vara så pass viktig. Som sade tidigare är det en fråga om prioritering, och ekonomin över huvud taget är tuff för teatern. Vi ser redan att vi inte kommer att kunna göra lika många produktioner som . Därför ligger saker och ting lite grann på is. När det gäller vad vi har vunnit tror jag inte att vi ska tala om det i ekonomiska termer. Om jag tittar på publiken som kommer till oss är det som vanligt: När det är populära föreställningar har jag många som kommer och tittar på den textade föreställningen. Samma sak med syntolkningen; man har ibland fått sätta in en extra för att de tog slut. När det är en smalare produktion på Studion kan det vara någon enstaka individ som kommer. Jag är inte säker på att jag hade varit medlem i SRF om jag hade haft en synskada. Jag har utgått från mig själv. Jag hade velat gå med min dotter, som jag gör , och se just den pjäs jag vill med henne. Det är ungefär så jag vill att det ska vara. Och det kostar pengar. Vice ordföranden: Det kan ju också vara så att vinsterna kommer i en annan del av samhället, i form av ökat välbefinnande och liknande, alltså även om de inte kommer er till del på samma sätt. , : Absolut. Jag kan känna att det finns en stolthet på teatern. Om vi frågade många andra som arbetar skulle de inte ens OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET 2009/10:RFR8 tänka på det här, utan frågan har spridit sig och nått långt ned i organisationen. Ljudteknikerna kom till mig för och sade: Du, , vi har skapat ett litet nätverk här nere i mellan olika ljudtekniker. Det kanske är bra ifall du vet om det. Vi tänkte att det är bra att ha samma system så att vi allihop slipper åka i väg på mässor och sådant. Det händer alltså saker, och det gör mig väldigt stolt och glad. Det är vinster som då inte bara kommer till del utan även andra. , /Tyst Teater: Jag kan intyga att en av vinsterna är att de som är nära publiken, verksamma som tekniker och publikvärdar, är aktiva. Det är onekligen en synergieffekt. De bör besitta en egen kunskap som vi inte ska behöva köpa in. De långsiktiga vinsterna är enorma och ganska många. Kortsiktigt har vi fördubblat vår publik och ökat med tio föreningar, vilket betyder att det finns tio nya arrangörer. Dessutom har vi ett samarbete med ett antal skolor som också är arrangerande. För vår del finns alltså även en kortsiktig ekonomisk effekt som är positiv. När det gäller långsiktighet har vi det som vi inte alls har talat om , nämligen det internationella samarbetet. Här ser jag ganska stora effekter. Vi i är faktiskt ledande i det arbetet, och det har precis startats ett projekt i . Två av regeringens ministrar var här på besök, och under inledningsveckan stod det om projektet i dagstidningarna. Det betyder oerhört mycket för de döva i det distriktet. Detsamma gäller i . Vi har även börjat jobba med digitala sändningar, vilket betyder att vi har publik både i och i . Det ökar vår publik och vår spridningsförmåga, vilket är en jättevinst. Där ligger värdet framför allt i att man skapar en synlighet, en identitet och en stolthet över att ha en viss funktionsförutsättning, både i och utomlands. (): Jag vill tacka för ett mycket intressant och angeläget innehåll som ni alla har bidragit till. redovisning av hur mycket vi har kvar innan vi kan prata om att ha ett samhälle tillgängligt för alla är naturligtvis lite nedslående. Det är lite nedslående att det tar sådan tid, och i kommuner och landsting har vi känt frustration över att det ska behöva ta så , men det gör det, och det får vi vara ödmjuka inför. har man inom den primärkommunala äldreomsorgen och även inom hälso- och sjukvården satt upp ett antal kriterier med öppna jämförelser. På så sätt kan man jämföra hur det ser ut i olika kommuner och landsting, och medborgarna och brukarna kan se hur det ser ut i deras kommun. Det tycker jag är ett bra sätt man kan säga att det är lite grann av ser dig i detta eftersom man kan se hur myndigheterna och våra kommuner och landsting agerar. Jag skulle vilja höra om känner till ifall det finns något