rfr · GX0WRFR2 · 2010-02-24 00:00:00 — 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING 2009/10:RFR2 efterlevnad av beslutade regleringar. Avsikten med tröskelvärden är att ansvariga instanser ska agera (dvs. reglera fisket) när ett bestånd kommer i närheten av ett tröskelvärde och därigenom undvika att beståndet hamnar utanför säkra biologiska gränser med den ökade risk för beståndskollaps detta medför. De säkra biologiska gränserna, gräns- och tröskelnivåer har definierats av ICES för ett stort antal bestånd (Fig. 1). Försiktighetsansatsen innebär också att ansvariga instanser ska upprätta förvaltningsplaner för fiskerierna. Dessa planer ska ta hänsyn till möjliga konsekvenser av fisket och yttre händelser som kan påverka fisket. Planerna ska omfatta hur man undviker eller kommer ur oönskade situationer (t.ex. överfiske, för stor fångstkapacitet, minskad biologisk mångfald, allvarlig fysisk störning av känsliga biotoper). I de fall förvaltarna antagit en flerårig förvaltningsplan, som av ICES bedömts vara i enlighet med försiktighetsansatsen, ges råden enligt förvaltningsplanen. Beslut om nästkommande års TAC (och andra regleringar) fattas av . Innan beslut fattas har de biologiska råden utsatts för en genomgripande bearbetning av skilda administrativa och politiska instanser. I skriver , efter hörande av SFR (), ett förslag till svensk ståndpunkt till . Departementet lägger ytterligare politiska aspekter på den slutliga formuleringen av ståndpunkt. Inom EG är det kommissionen som formulerar ett förslag till nästa års regleringar. Detta förhandlas av medlemsländerna i ett flertal instanser: i rådsarbetsgrupper (av tjänstemän), i Coreper (av ländernas ständiga representanter). Lobbygrupper från fiskerinäringen gör sitt bästa för att påverka på alla nivåer. För fiskbestånden i , och sker behandlingen i den förhandlingsdelegation som genomför de årliga förhandlingarna med . Från det att ett förslag från kommissionen om fiskeregleringar (t.ex. TAC) presenterats till dess ett beslut i rådet fattats, vidtar ett intensivt förhandlingsspel medlemsstaterna emellan. Det karakteriseras av att kortsiktiga nationella överväganden ges större utrymme än en långsiktigt hållbar utveckling av bestånd, ekosystem och därmed av fiskerinäringen. Det är följaktligen inte helt ovanligt att de av Rådet fattade besluten avviker från både ICES råd och kommissionens förslag. Kompletterande tekniska regleringar och regleringar av fiskeansträngningen EU har gjort försök att anpassa fiskeansträngningen till den fiskeridödlighet som erfordras för att fånga TAC. För fisket efter bottenfisk i , och har antalet fiskedagar per fartyg reglerats. I har perioder med fiskeförbud införts. 2009/10:RFR2 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING Det finns också en rad tekniska regleringar för fisket, som maskstorleksregleringar samt minsta tillåten storlek på landad fisk som anpassas till maskstorlek. Tekniska regleringar gäller också selektiva redskap och åtgärder. Som exempel kan nämnas fyrkantsmaska, Bacoma-fönster, rister (sorteringsgaller), perioder med fiskeförbud och förbudsområden. På biologiska grunder särskiljer man två torskbestånd i : ett mindre bestånd väster om (SV , Bälten och ) och ett större öster om . Dessa bestånd har av IBSFC (för ) förvaltats med en gemensam TAC, trots stora olikheter i beståndsutveckling. beslutades om separata TAC:er. Inga överenskommelser nåddes inom IBSFC för torsk 1989. En bidragande orsak var det omstridda område mellan och i vilket och inte kunde nå enighet om dragningen av gränsen för de ekonomiska zonerna. Man valde att betrakta detta område (Vita zonen) som fritt, internationellt vatten. IBSFC hade som princip att fördela den totala TAC på de nationella fiskezonerna. Den vita zonen blev en stötesten för uppdelningen och torskfisket var i princip oreglerat . Den besvärliga beståndssituationen för torsk samt accepterandet av försiktighetsansatsen ledde till att IBSFC utvecklade mera långsiktiga planer för hur torskbestånden skulle förvaltas. Fyra sådana planer har överenskommits . De tidigare förefaller dock inte ha haft någon avgörande effekt för återuppbyggnaden. Förvaltnings- och återuppbyggnadsplaner för torsken IBSFC 1999 Long-term management strategy Strategin gick ut på att, till varje pris, bibehålla mängden lekmogen torsk över (BLIM) och inte låta fiskeridödligheten bli högre än (FPA). Skulle lekbiomassan bli lägre än (BPA) skulle fiskeridödligheten minskas för att uppnå en snabb och säker ökning av lekbiomassan. IBSFC 2001 Cod recovery plan skulle fiskeridödligheten för det östra beståndet sänkas till 0,55. skulle fiskeridödligheten vara sådan att en snabb och säker ökning av lekbiomassan till över skulle ske. Vidare utökades fiskestoppet till den 1 juni31 augusti, ett förbudsområde skulle införas i . Minsta maskstorlek i torskgarn skulle vara . Längden av torskgarn skulle begränsas beroende på fartygsstorlek. Andelen bifångst av torsk i sill- och skarpsillsfiske skulle inte få överstiga . Landning av torsk under minimimåttet skulle förbjudas. 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING 2009/10:RFR2 ICES ombads undersöka selektionseffekten av ett Bacoma-fönster med maska. En förbättrad plan för fiskekontroll skulle etableras. EU 2007 Baltic cod multiannual plan (Council regulation 1098/2007) Den TAC ska tillämpas som är den högre av A den TAC som skulle resultera i en minskning av fiskeridödligheten jämfört med föregående år B den TAC som skulle ge en fiskeridödlighet på 0,3. Den fastställda TAC ska dock inte avvika från föregående års TAC med mer än ±15 %, såvida inte TAC skulle ge upphov till en fiskeridödlighet högre än 0,6. Som framgår av figur 3, har, alla långsiktiga förvaltningsplaner till trots, överensstämmelsen mellan de rekommenderade uttagen och de faktiska varit bristfällig. Det finns dock indikationer på att situationen har ändrats till det bättre sedan den senaste förvaltningsplanen antagits. Jämförelse mellan de av ICES rekommenderade årliga fångstbegränsningarna (rekommenderad TAC) summerade för det västra och östra torskbeståndet och maxvärdet av beslutad TAC och landningar. Avvikelsen dem emellan är uttryckt i procent av rekommenderad TAC. 1977 1979 1981 1983 1985 1987 1989 1991 1993 1995 1997 1999 2001 2003 2005 2007 Sillfisket var ett utpräglat kustfiske med skötar, krok och bottengarn . Den drastiska ökning av fisket som skedde därefter, möjliggjordes av att trålfisket utvecklades och att marknaden för sill var mycket stor i . Flottorna i , och var sådana att deras fångster ökade från ca till 2009/10:RFR2 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING Fruktan för att en fortsatt ökning av fångstkapaciteten skulle orsaka överexploatering av sillen medverkade till att Gdanskkonventionen kunde antas 1974. tas sillfångsten huvudsakligen med flyttrål (enbåts- eller parflyttrål). Minskad efterfrågan på sill till konsumtion har medverkat till att huvuddelen av fångsterna används till fiskmjöl, fiskolja eller djurfoder. Östersjösill/strömming är heterogen med en mängd olika lekbestånd längs kusterna. Dessa bestånd blandas i öppna havet efter leken. Storleken på sillen/strömmingen, vid en given ålder, är mycket olika med större sill i de södra delarna och allt småvuxnare strömming mot nordost. Sillen förvaltas som fyra olika bestånd: ett i SV , Bälten och , ett i centrala utom , ett i och slutligen ett i , . Skarpsillen fiskas med pelagiska trålar och används till stor del för mänsklig konsumtion när den landas på de östra kusterna (t.ex. till Sprotten), men för mjöl- och oljeframställning, när den landas på de västra och södra kusterna. Skarpsillen förvaltas och uppskattas som ett bestånd i hela . Både bestånd och landningar har fluktuerat kraftigt . Den kraftiga ökningen av torskbestånden medförde en stor predation på skarpsillen. TAC för sill och skarpsill fastställdes, under en följd av år (19872001), regelmässigt betydligt högre än ICES rekommendationer. Ett skäl var att ländernas andelar av sill respektive skarpsill TAC hade bestämts av deras historiska fångster. hade t.ex. av hävd en relativt stor kvot för sill, men en liten för skarpsill. När så, i samband med torskfiskets tillbakagång, många fartyg övergick till pelagiskt fiske av blandad sill och skarpsill, kunde man sakna tillräckliga kvoter. ökade sin fångst av skarpsill från ca 1991 till 1992 och sedan till 1998. För att kunna uppskatta mängderna sill och skarpsill i de blandade fångsterna krävs analys av stickprov ur fångsten. Så gott som alla (inklusive ) grundade emellertid sina rapporterade fångster på fiskarnas uppgifter i fångstloggböckerna och inte på stickprovsmaterialet. Hade t.ex. landet en lika stor sillsom skarpsillskvot är det uppenbart att bägge kvoterna skulle bli bättre utnyttjade och fisket kunna pågå längre om artfördelningen även i loggböckerna var 5050. Kvotöverenskommelserna inom IBSFC gav därmed ett starkt incitament till felrapportering för att nå kortsiktiga personliga och nationella fördelar. En skillnad på i andelen rapporterad sill skulle motsvara runt 2000, vilket indikerar den tänkbara omfattningen av felrapporteringarna. Ytterligare en källa till missvisande fångstrapportering uppstod när fångsten lastades i kylvattentankar ombord. Fiskarna hävdade, och fick gehör för, att fisken därigenom kom att innehålla vatten. De krävde att få dra av av den landade vikten i form av vattenavdrag. Analyser visade att vattenupptagningen var i storleksordningen av fiskens vikt. Trögheten i systemet medförde att den högre procentsatsen kunde tillämpas under åtskilliga år. 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING 2009/10:RFR2 Sillen har sedan mycket länge varit den mest betydelsefulla fisken på . blomstrade annars fattiga kustbygder. De senaste sillperioderna varade respektive . Sillen fångades då nära stränderna med landvadar och sättgarn. Fångstmängderna var sådana att endast en mindre del kunde avsättas som färsk sill. En stor del saltades i tunnor och exporterades till kontinenten. Mycket koktes och gav tran, som användes till belysningsändamål. En liten del röktes. Under de bästa åren under dessa sillperioder fångades över fångades så gott som ingenting. 1800-talets sillperiod skulle ha upphört , när sillen uteblev från strandnära vatten, om inte fångsttekniken hade förnyats. Det var snörpvaden som introducerats och som möjliggjorde att man kunde fånga sillen på öppna havet. Trål började användas 1908 och blev efter hand allt vanligare. Den blev det dominerande redskapet för sillfångst ca 1930. Förutsättning fanns för en ny sillperiod då stora mängder sill övervintrade i . Tekniken var emellertid då så pass utvecklad att man med ekolodets hjälp kunde hitta och fånga sillen i öppna . Huruvida sillen återigen skulle kommit att gå kustnära för att övervintra vet man inte. fångades mellan 100 000 och sill av framför allt danska och svenska fartyg. De svenska sillfångsterna nådde ett minimum () kring 1980, då var det sillfiskestopp i och tillgången i och sviktade. De ökade till runt 19881992, men har därefter dalat till runt . började ett fiske för framställning av fiskmjöl och olja. Fabriker byggdes i och , redskap fanns tillgängliga kapabla att fånga stora mängder fisk (flyttrål och ringnot). Fiskmjölet fann avsättning som djurfoder, oljan kunde användas i fernissor och lacker samt efter behandling även i margarin. En fabrik uppfördes i (på ) 1967. De arter som användes som råvara var till en början norsk vårlekande sill (tills beståndet kollapsade 19671968) sedan sill och makrill från (tills dessa kollapsade ), därefter har huvudsakligen tobis och vitlinglyra använts som råvara. Även dessa bestånd har minskat så kraftigt att fisket stoppats. Den samlade totala mängden fisk från som använts till mjöl- och oljeframställning har sedan 1970- talet varit . Svenska skrapfiskfiskare fiskade sill, skarpsill och makrill i och landade både till danska fabriker och till den svenska. har svenska fångster av 2009/10:RFR2 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING skarpsill och strömming i varit det största bidraget till vad som i statistiken kallas skrapfisk. landade svenska fiskare över . Torsken har inte haft samma betydelse för fisket i som den haft i , främst beroende på att det har funnits så många fler arter att fiska på i . Det finns många släktingar till torsk (kolja, vitling, bleka/lyrtorsk, gråsej, kummel och långa) som alla av tradition varit uppskattade matfiskar. Likaså är det många plattfiskar som ingått i fiskhandelns standardsortiment (rödspätta, rödtunga, bergtunga, äkta tunga, piggvar, slätvar, sandskädda och i viss mån skrubbskädda). Den potentiellt storväxta hälleflundran har varit hårt exploaterad och därmed sällsynt. Fångsterna av dessa fiskar (torsk, övriga torskfiskar och plattfiskar) har minskat drastiskt. Figur 4 visar fångstutvecklingen för övriga torskfiskar och för plattfiskar till . För torskfiskarna började effekterna av den hårda exploateringen märkas efter 1970, för plattfisken . Svenska landningar mellan 1913 och av övrig torskfisk och plattfisk uttryckt i ton 1913 1921 1929 1937 1945 1953 1961 1969 1977 1985 1993 2001 Eftersom de svenska torsklandningarna från och inte varit dominerande på samma sätt som i och som för en del andra nationer i , är det först som effekten blivit drastisk: mot tidigare runt (Fig. 5). 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING 2009/10:RFR2 Svenska landningar av torsk från (, och ) Efter hand som mängden bottenfisk minskat har predationen på skaldjur (räka och havskräfta) sjunkit och dessa bestånd har kunnat öka. De utgör nu en stor andel () av det samlade fångstvärdet. Med anledning av den oroande situationen för flertalet fiskbestånd i svenska vatten beslutade om en översyn av trålgränserna. Den analysen användes som underlag för förslag om ändrade trålgränser . fick också enligt sitt regleringsbrev i uppdrag att utreda betydelsen av bottentrålning för de ekosystemen inklusive skyddsvärda områden där bottentrålning bör förbjudas samt att analysera effekterna av en ändrad trålgräns. Fisket med trål är det dominerande fisket i . Det finns trålar anpassade till sill, makrill, fisk, havskräfta och räka. Trålar har använts i svenskt fiske då det gjordes experiment med trålfiske i Gullmaren efter räka. Avgörande för trålfiskets snabba utveckling var att man 1904 började använda motordrivna båtar, vilket ökade räckvidden, dragkraften och säkerheten. Utvecklingen av såväl fartygens storlek och motorstyrka som trålarnas storlek och effektivitet har varit dramatisk. Alltmer sofistikerad utrustning för navigering, positionsbestämning och fisksökning har lett till att trålning numera kan ske på bottentyper som var otillgängliga för dessa redskap. Redan från trålens införande har ett visst motstånd mot detta fiske funnits, främst på grund av dess effektivitet det tar död på allt som kommer i dess väg men också från fiskare som använder garn eller burar. I fiskestadgorna både sägs att trålfiske inte får ske innanför territorialgränsen, som då var 4 nautiska mil utanför baslinjen. 2009/10:RFR2 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING Efter påtryckningar från näringen har dock allt större områden upplåtits för trålning innanför denna gräns. skedde de första temporära inflyttningarna av trålgränsen. I ett område mellan Vinga och Tistlarna tilläts det att man bedriva fiske med trål utan s.k. bobbins. Motiveringen som framfördes till regeringen från västkustfiskarna för detta beslut var följande: Att med det stora behov av fisk som råder inom landet, det måste anses väl motiverat att trålfiske måtte få bedrivas på detta fiskevatten för att därmed om möjligt bringa större fångster till landet. För fiskarnas del är det ju dessutom av utomordentlig vikt att de få fiska på de platser där skarpsillen uppträder, ty i annat fall kunna betydande värden gå till spillo. Sedan utökades inflyttningsområdena (områden innanför trålgränsen i vilka trålning tilläts) successivt . De generella trålgränserna var på 2 nautiska mil utanför baslinjen på sträckan från norska gränsen till Tylögrund och 1 nautisk mil söder därom. I råder trålförbud och i gäller att trålgränsen är 4 nautiska mil utanför baslinjen. På stora delar av kusten är emellertid trålgränserna i varierande utsträckning inflyttade, i flera fall långt innanför baslinjen. Andelar av kusten med generell trålgräns respektive med olika grad av inflyttade gränser Inflyttad (km) Inflyttad (%) gräns (km) gräns (%) Dragningen av ny trålgräns baserades även på hur bottentyper som är känsliga för störning från bottentrålning fördelar sig i relation till trålgränserna runt svenska kusten. Särskilt känsliga är sådana organismer som själva bygger upp eller modifierar sin livsmiljö , t.ex. korallrev och svampdjurssamhällen. De har en mycket lång restaureringstid. Kemiska processer i sedimenten kan också påverkas då sediment omlagras genom att gångsystem i sedimenten förstörs och näringsämnen frigörs. Habitat (livsmiljöer) känsliga för störning Djupvattenhabitat med biogena strukturer Djupvattenskorallrev och svampdjurssamhällen har funktion som livsmiljöer för många arter. Det finns vetenskapliga belägg för att bottentrålning kan orsaka stora skador på dessa bottnar. Organismerna och strukturerna är långlivade, sköra och följaktligen särskilt känsliga för fysisk påverkan. Det enda sättet att skydda dessa miljöer är stängning av områden för fiske med mobila fiskeredskap som vidrör bottnen. 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING 2009/10:RFR2 Denna livsmiljö finns främst på hårda bottnar och avser svampdjurssamhällen, mjuka och hårda koralldjur och andra fastsittande organismer som bildar tredimensionella strukturer. Organismerna är känsliga för störning av bottentrålning genom att strukturerna slås sönder. Återhämtningsförmågan från störningar hos dessa djursamhällen i relation till störningar från bottentrålning är lite känd. Stängning av områden är det effektivaste sättet att skydda dessa miljöer. Modifiering av redskapen kan också minska påverkan på bottnarna. Dessa livsmiljöer avser sedimentbottnar med djursamhällen av grävande organismer och organismer på bottnarna. Det finns flera studier av påverkan på sedimentbottnar. Vissa bottnar är mer robusta för störningar än andra, t.ex. exponerade sandbottnar där naturliga störningar och omlagring av sediment förekommer ofta, medan djupa mjukbottnar i stabila miljöer är känsligare för störningar. Återhämtningsförmågan hos de organismer som lever på dessa bottnar varierar och känsligast är större, sköra organismer med lång livslängd, t.ex. stora piprensare. Stängning av områden helt eller är det effektivaste sättet att skydda dessa miljöer. Modifiering av redskapen kan också minska påverkan på bottnarna. Bottnar med täta musselbestånd bildar artrika livsmiljöer med stor mångfald av arter och kan betraktas som biogena rev. Fiske med släpande redskap på sådana bottnar kan orsaka stor skada, särskilt om gamla musselbankar aktivt fiskas upp genom skavfiske. Redskapen kan också orsaka skador på strukturen. Exempel på molluskbäddar finns i svenska vatten i form av hästmusselbankar, blåmusselbankar, ostronbankar och kammusslor. Stängning av områden helt eller är det effektivaste sättet att skydda dessa miljöer. Modifiering av redskapen kan också minska påverkan på bottnarna. Maerl är långsamt växande ansamlingar av kalkinkrusterande rödalger. Bottnarna bildar en komplicerad struktur med stor artrikedom av organismer som lever i och på strukturerna. Exempel på maerlbäddar finns bl.a. från utsjöbankar som Fladen. Det finns flera studier som visar att bottnarna är känsliga för särskilt skavfiske efter maerl eller kammusslor. Bottentrålning har mindre påverkan än skavfiske på dessa bottnar. Stängning av områden helt eller är det effektivaste sättet att skydda dessa miljöer. Modifiering av redskapen kan också minska påverkan på bottnarna. En bedömning har gjorts av förekomsten av känsliga bottnar i relation till trålgränsen och inflyttningsområden för sträckan mot till . 2009/10:RFR2 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING Hårdbottnar och klippblocks eller blandbottnar har bedömts som särskilt skyddsvärda. Sådana bottnar finns i samtliga tre zoner: inflyttningsområden, mellan 2 och 4 nm från baslinjen och utanför 4 nm från baslinjen. Den största delen finns dock närmast kusten, dvs. Utgångspunkten för bedömningen är att kräfttrålning och fisktrålning på grund av sin utformning inte är acceptabelt med avseende på bottenpåverkan. Hårda bottnar och områden med kuperad terräng med blandade bottentyper bör därför undantas från dessa typer av trålning. Vad gäller bottentrålning med räktrål görs bedömningen att detta redskap jämfört med annan bottentrålning är relativt skonsam och huvudsakligen bedrivs på mjuka bottnar. Nuvarande begränsning som innebär att räktrålning endast är tillåten djupare än 60 m innanför trålgränsen bedöms som tillräckligt med avseende på skydd av bottenmiljöer. Räktrålning bedrivs endast i de norra delarna av innanför trålgränsen. Det förslag till nya trålgränser som undersökning resulterade i framgår av kartorna. Förslaget remissbehandlades och blev föremål för detaljerade förhandlingar med näringen. De gränser som sedan beslutades avviker på åtskilliga punkter, dvs. de anpassades för att tillmötesgå trålfiskets intressen (Fig. 6 a, b och kartor från FIFS 2004:36). Figur 6 a) . Föreslagen trålgräns (blå linje), föreslagna inflyttningsområden (blått streckade områden), tidigare befintlig trålgräns inklusive inre begränsning för tidigare inflyttningsområden (röd linje) och baslinje (gul linje). Föreslagen trålgräns (blå linje), föreslagna inflyttningsområden (blått streckade områden), tidigare befintlig trålgräns inklusive inre begränsning för tidigare inflyttningsområden (röd linje) och baslinje (gul linje). 1 SVENSKA FISKBESTÅND LITTERATURSAMMANSTÄLLNING 2009/10:RFR2 Det prekära läget för torskbeståndet i , och har medfört att nya typer av förvaltningsmodeller prövats (Cod Recovery Plans). Eftersom torsk fångas i ett flertal olika fisken har man valt att försöka minska fisket för flera olika redskap genom att begränsa antalet tillåtna fiskedagar. Antalet dagar har begränsats för framför allt fiske med fisktrål och med kräfttrål. Reglerna utformades synnerligen detaljerat för olika havsområden och olika redskap. Dock kunde de flesta länder förhandla sig till undantagsbestämmelser för att dämpa effekten på de egna fiskerierna. Effekten på de berörda torskbestånden har visat att denna förvaltningsmodell varit föga framgångsrik. Enligt nu gällande (2009) modell har varje land tilldelats en ranson av kilowattdagar (fartygets motorstyrka * antalet fiskedagar), som kan fördelas på de berörda fiskerierna. Dessa är fiske med bottentrål med =100 mm maska, med maska, med maska och rist, med maska, samt nät, grimgarn och långrevar. Avsikten är att den tilldelade nationella ransonen av kilowattdagar ska minskas successivt till önskat resultat uppnåtts. Den förvaltningsmässiga indelningen av torsken i i tre TAC- områden, , och , är en kompromiss mellan traditionella, politiska och biologiska överväganden. Beståndsuppskattningarna görs på två biologiska bestånd: och tillsammans och . Även denna indelning är en kompromiss mellan en ur biologisk synpunkt idealisk indelning och vad som är praktiskt möjligt att i fält identifiera och analysera. Genetiska studier (et al. 2003) har möjliggjort identifikation av ett stort antal populationer i detta område. Man har, i princip, funnit att varje fjord i har eller har haft en egen torskpopulation. Nyare studier med datasamlande fiskmärken (Svedäng et al. 2007) har demonstrerat att torsk märkt i östra vandrade mot januariapril och återvände sedan till Skagerrakkusten. Torsk som märktes i och i Gullmaren var däremot betydligt mer hemortstrogna. Dock fanns det även här en del individer som lämnade för lekvandring. tycks hysa en blandning av inhemsk torsk och torsk från .