rfr · GX0WRFR11 · 2010-05-30 00:00:00 — Att kvinnor och män ges lika stort inflytande över att skapa dessa värdegrunder tror jag har en avgörande betydelse för att åstadkomma ett verkligt jämställdhetsarbete på arbetsplatsen. Utredningen på scen föreslog som mål nummer ett för att förändra rådande strukturer att män och kvinnor ska ha samma rätt och möjlighet till deltagande i, inflytande över och delaktighet i scenkonsten. För att detta ska vara möjligt krävs också att det grundläggande synsättet på genusfrågor i den konstnärliga processen utvecklas. Teaterhögskolornas projekt att gestalta kön som vi har stött och deltagit ifrån branschens sida tar sikte just på detta. sökte och fick branschen pengar av för att genomföra en kvalificerad utbildning för konstnärligt ansvariga chefer i genus- och jämställdhetsarbete i just den konstnärliga processen. Utbildningen har varit mycket uppskattad. Den första omgången är just avslutad, och börjar en ny omgång. När den är avslutad har företrädare för en majoritet av Svensk Scenkonsts medlemmar fått en gedigen kompetens i dessa frågor, och det är ett glädjande stort intresse. Jag upplever att det finns en stor och stark önskan hos cheferna i våra medlemsorganisationer att delta i ett fortsatt utvecklingsarbete i dessa frågor. har sökt pengar för att gå vidare, bland annat för att möjliggöra ytterligare forskning inom området. Vi får hoppas att statsmakterna ser positivt på denna begäran. Inom musikområdet har vi tyvärr inte nått lika långt som inom teaterområdet. Visserligen fick Symfoniker utmärkelsen kommuns mest jämställda arbetsplats , men jag tror att det berodde på att juryn var förblindad av det faktum att man hade en helt könsneutral rekrytering bakom skärm. I övrigt var den manliga dominansen total när det gällde till exempel val av tonsättare och dirigenter. I 99 fall av 100 var det män som valdes. Tyvärr har det inte hänt så mycket . kan man dock notera ett intresse från programråd och repertoarplanerare att åstadkomma förändringar, men det tar sin tid. Glädjande nog kommer vi att få en orkester med en fullständigt jämställd repertoar. Det är som under rubriken helskägg de tänker kanske på presenterar en helt jämställd repertoar, och det gäller såväl kompositörer som medverkande. När det gäller verken är det speltiden man har räknat, inte antalet verk, så repertoaren är verkligen i grunden jämställd. Den fråga som stått mest i fokus är sexuella trakasserier på landets teatrar. Mycket har redan sagts och skrivits om detta. Även om många i branschen inte känt igen sig och tyckt att debatten målat upp en bild av arbetsförhållandena på och bakom landets scener som inte känts helt rättvisande har debatten haft det goda med sig att det har blivit mycket lättare att tala om dessa problem och få genomslag för olika åtgärdsförslag. Många scenkonstinstitutioner har samlat sin personal för korta och längre genomgångar av lagstiftning och interna handlingsprogram mot diskriminering och inte minst gått igenom rutinerna för hantering av inträffade fall av diskriminering. Ekots undersökning visar dock att det finns mycket kvar att göra. Jag vet att våra motparter är intresserade av ett fortsatt utvecklingsarbete. Den allra har vi blivit approcherade av som tillsammans med Svensk Scenkonst och vill gå vidare med ett utvecklingsarbete som inkluderar även filmen, som har pekats ut som ett bristområde här. Vi har tänkt oss att inleda med seminarier. hoppas vi kunna genomföra en ny enkätundersökning till alla våra anställda, och då inte bara inom teaterområdet. Den ska ta fasta på förhållandena och förhoppningsvis ge en god bild av nuläget. Vi kan bara hoppas att den kommer att visa att vi kommit ytterligare en bra bit på väg mot en verkligt jämställd scenkonst utan diskriminering av något slag. Ordföranden: går vidare till Svensk Scenkonsts motpart som representeras av . är ett fackförbund inom scen-, film- och mediebranschen. Medlemmarna är yrkesverksamma artister, tekniker och administratörer inom teater, film, radio, tv och bio. är också ordförande i arbetsgruppen för jämställdhets- och diskrimineringsfrågor på . : Jag är också skådespelare . har arbetat med jämställdhetsfrågor , och jämställdheten har varit en prioriterad fråga sedan ett kongressbeslut . De utgångspunkter vi har för arbetet med diskrimineringsfrågorna bygger på FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna och tanken om allas lika värde oavsett yrke eller anställningsform. Vi grundar oss också på uppfattningen att det både i det omgivande samhället och inom vår bransch råder en könsmaktsordning. Det finns en självbild i branschen, vilket flera har varit inne på, att arbetet med konst i sig gör att vi alla är goda humanister och att konsten och konstnärligheten ges en överordnad betydelse. Därmed kan man förklara olika typer av beslut, till exempel ojämn fördelning av makt och resurser, med att det är konstnärliga beslut. Det är överväganden som man inte behöver redovisa grunderna för. Ingen vill vara okonstnärlig, och därför är det lätt att komma undan med en sådan förklaringsmodell. Det är helt klart att detta förhållningssätt gynnar män och missgynnar kvinnor generellt sett. Det framförs ibland också en uppfattning att jämställdhets- och genusperspektiv är något som lagts på konsten uppifrån från regering och riksdag. Jag menar att det kommer underifrån och att ni faktiskt har lyssnat på oss. Tack för det! Av våra medlemmar går mellan olika uppdrag och visstidsanställningar. Bland artister är siffran , bland musikalartister . När det gäller teknisk och administrativ personal är det lite bättre, men där ökar visstidsanställningarna ganska mycket. Till exempel filmarbetare är visstidsanställda eller kanske till och med säsongsanställda. Att vi dessutom har arbetsledare, regissörer, koreografer, scenografer, som nästan uteslutande är visstidsanställda är förstås ett problem. Det är allmänt känt att arbetsledningen sätter tonen på en arbetsplats och i ett arbetslag, och här byter vi arbetsledare så ofta som . Vi är överens med arbetsgivarna på scenkonstområdet, och jag tror även på film- och tv-området, om att det är viktigt att vi får fram resurser för att kunna ge dessa arbetsledare en utbildning, såväl teoretisk som praktisk, i hur man arbetar med genusperspektiv och andra kritiska perspektiv i ledarskapet och i gestaltningsarbetet, alltså att man kan göra medvetna och aktiva val. Det finns en myt, vilket flera har varit inne på, att geniet per definition är en man. Det ger också att de som skriver för och regisserar på de stora scenerna och gör spelfilmer oftast är män. När det gäller sexuella trakasserier och trakasserier på grund av kön handlar det ytterst om makt och maktutövning. Det är beklagligt att människor inte känner trygghet i att vända sig till oss som facklig organisation när det sker trakasserier. Det är givetvis också beklagligt att man inte kan vända sig till sina närmaste chefer. Vi ska gestalta alla former av mänskligt liv, till exempel uttrycka djupaste åtrå för en människa vi kanske inte har träffat . För att kunna göra det och jobba med det som är vårt yrke, alltså att gestalta, måste man kunna känna sig helt trygg i arbetet på arbetsplatsen. Sexuella trakasserier och trakasserier på grund av kön förminskar människors livsutrymme och hindrar människor från att göra ett bra jobb. Det finns många olika maktförhållanden beroende på strukturen i branschen, vilket flera har varit inne på. Jag som tillsvidareanställd är nästan ett ufo i denna bransch. Vi är kanske 230 skådespelare av 2 300 som är tillsvidareanställda. Jag har makt på ett sätt i förhållande till de flesta visstidsanställda. Det finns också visstidsanställda som har ett starkt renommé i branschen och kan ställa sina egna villkor. Det finns uttalade maktstrukturer; det är en ganska hierarkisk värld. Det finns också dolda maktstrukturer, och de är svårast att komma åt. De måste kartläggas, för där ligger en hel del av problemet. Ett medvetet arbete med att omfördela makt och resurser på ett mer jämställt och jämlikt sätt kommer också med säkerhet att synliggöra genier som är kvinnor, människor med utomnordisk bakgrund och så vidare, för de finns naturligtvis. Utbildning talade om. Vi anordnar många utbildningar för våra medlemmar och på arbetsplatser, framför allt tillsammans med Svensk Scenkonst och inte minst när det gäller att förebygga och hantera sexuella trakasserier och trakasserier på grund av kön. Ordföranden: på tur är som är chef för produktionsstöd vid . Stiftelsen arbetar för att stärka den svenska filmen i alla led. : Som produktionsstödschef på är jag chef över våra fem filmkonsulenter och den avdelning som delar ut produktionsstöd till svensk film. Jag är här för att berätta om arbete för att skapa en mer jämlik och jämställd filmbransch. delar ut stöd till svensk filmproduktion via konsulenterna. Genom de miljonbelopp som beviljas till vissa filmer, har förstås filmkonsulenterna en enorm makt över de filmer som produceras i och därmed över vilken bild av människan, samhället, män och kvinnor som massproduceras och i vissa fall också når en stor publik. Filmkonsulenterna arbetar efter kriterier för sitt urval. Det främsta kravet är att stöden ska fördelas till film av hög kvalitet. Men ett enskilt filmprojekt är bara ett. Konsulenten ska också titta på repertoaren som helhet, alltså vad resultatet som helhet blir av stödfördelningen. Vi vill se en bred biografrepertoar. Svensk film ska spegla hela landet och skildra olika aspekter av svenskt liv: ålder, kön, stad, landsbygd och så vidare. filmavtal fick konsulenter ytterligare ett uppdrag. Uppdraget kom från filmavtalets parter, det vill säga film- och tv-branschen och staten. I 4 § i avtalet står: Senast före avtalsperiodens slut bör endera könet, räknat i antal projekt som får stöd, vara representerat till inom kategorierna manusförfattare, producent och regissör. Vi kallar det kort och gott för vårt 60/40-mål. Det har fått stor betydelse i vårt dagliga arbete. Jag skulle vilja påstå att konsulenterna genom utbildningar och ständiga diskussioner om detta har fått en helt ny blick när de tittar på projekt jämfört med hur det var . Det här är ett mål som vi ständigt följer upp, och vi tar fram siffror för hur situationen har förändrats. Jämför man premiärsatta långa spelfilmer med konsulentstöd under förra avtalsperioden, 20002005, med , 20062009, ser man att andelen kvinnor av stödda regissörer, manusförfattare och producenter i projekten blivit större. Det har alltså glädjande nog skett en ganska markant ökning. Anledningen till att jag har begränsat mig till filmer med konsulentstöd är att det är det område som vi kan påverka med kulturpolitiska styrmedel. Må- let i 4 § gäller filmer som får produktionsstöd. Även när det gäller fördelade stöd under innevarande avtalsperiod ser vi en utjämning. Vi kan konstatera att uppnås nästan målet vad gäller producent och manusförfattare. På regisidan är det betydligt svårare. Men ni som följt med i debatten vet att det ser väldigt dystert ut på repertoaren. Där är det mycket färre kvinnor i alla dessa funktioner. Helhetsbilden är inget att yvas över. Varför är det så? Jo, ganska mycket film görs i utan stöd från filmkonsulenterna - av obändig vilja och nästan utan pengar eller som kommersiell spekulation och nästan uteslutande av män. Av 71 filmer totalt har haft en kvinnlig regissör. Helhetsbilden blir inte lika ljus som om man bara tittar på våra stöd. Vi når inte den här kategorin med kulturpolitiska insatser mer än indirekt. kommer effekten av vår stödgivning att spilla över, men det kommer nog att ta . Vi tycker trots allt att vi nått en bit med vårt arbete mot en jämnare fördelning av produktionsstöden, även om vi långt ifrån är framme. Problemet med att så få kvinnor vill bli regissörer startar tidigt, långt innan de kommer till . Andelen sökande projekt med kvinnlig regi ligger bara mellan . Vi menar att riktade insatser som ska få ordenligt genomslag måste sättas in . Vi måste bredda basen av kvinnor som vill arbeta med film. Vi har sökt medel för att i samarbete med de regionala resurscentrumen stödja verksamhet riktad till unga kvinnor. De behöver självförtroende, nätverk och teknikkunskaper. Som berättade har vi också tagit ett initiativ för att arbeta tillsammans. Vi på filmens område känner att vi ligger efter. Vi behöver lära av och samarbeta med Svensk Scenkonst, och Filmproducenterna för att arbeta aktivt med dessa frågor, inte bara kvantitativt utan också kvalitativt. har vi vikt 15 stora utvecklingsstöd om vardera till projekt med lovande kvinnliga regissörer. Det roliga var att det var lätt att hitta dessa 15 projekt. Det finns många som är på väg upp och in. Vi vill också hålla diskussionen levande. Det är viktigt att tala om detta, både internt hos oss och externt genom utbildningar, seminarier, rapporter och liknande. presenterar vi på en rykande färsk rapport om 00-talets regidebutanter. Det är inte helt igenom roliga siffror, men mycket intressanta. anordnar vi dessutom en heldag om innehållet i våra filmer: Vems berättelser är det vi ser? Vem får synas på vita duken? Ordföranden: talare är , rektor vid vid . Han var vice vd för och har också ett förflutet som vd för som han var med och startade. : Jag tackar för inbjudan. När det var som mest hallå om undersökningen som gjordes av kallade kulturministern och till ett möte. I ett Ekoinslag från detta möte hörde jag kulturministern säga: Vad gör man egentligen på högskolorna? Det är ju där allting börjar, och där måste framtidens artister danas på rätt sätt. Det har hon alldeles rätt i. I universitets strategiska plan står det att vi ska ha kreativa studie- och forskningsmiljöer som främjar ett kritiskt förhållningssätt hos studenter och anställda och därmed påverkar samhällsutvecklingen positivt. Det är vårt grunduppdrag, och det gäller alltså såväl lärare som studenter. I enlighet med detta startade ett projekt, nämligen att gestalta kön som har nämnts vilket genomfördes . Det var ett samarbetsprojekt mellan teaterhögskolorna i , , och . Det var också det första projektet, såvitt jag vet, på detta område. Det involverade både studenter och lärare. Båda kategorier skulle lära sig från scratch under det att projektet genomfördes, vilket skapade vissa problem. Man är helt enkelt inte van vid att lärarna inte vet vad man ska lära sig innan man börjar processen. Det här skapade en intern diskurs inom som gör att vi på det projektets grund kan fortsätta med en helt annan medvetenhet om hur ett sådant här projekt kan genomföras. Det har också sagts här att musiken ligger efter teatern på detta område; det finns inte ens ett problem på samma sätt som det finns ett problem inom teatern. innehåller utbildning av skådespelare, operasångare, musikalartister, musiker och musiklärare. I och med att vi har allt detta inom vår egen skola är steget att fortsätta gestalta kön med ett nytt projekt lätt att ta. Det heter Musik och genus och började . Det är treårigt, och vi har fått ett anslag på från Delegationen för jämställdhet i högskolan för att genomföra projektet. Vi har även fått ett kompletterande bidrag från . Projektet börjar med att vi undersöker våra egna normer. Det är alltså ett mycket brett sätt att angripa frågan. Man brukar tala om att vi ska ta fram ett normkritiskt förhållningssätt, just för att bli medvetna om de normer som man brukar säga sitter i väggarna. arbetar för att ha det vi kallar kompletta miljöer. Det innebär att vi bedriver grundutbildning så att man som kandidat på kan komma ut som skådespelare, men vi bedriver också masterutbildning och forskning. Det gör att vi har flera forskare inom högskolan som hjälper oss att med att under ett första förberedande år ta reda på och lära oss om våra egna normer och hur vi kan se på dem på ett kritiskt sätt. Vi kommer inte så mycket som i projektet med att gestalta kön ägna oss åt att ta fram texter från den stora teaterlitteraturen där man hanterar genusfrågan på olika sätt, utan vi går mer in i våra egna processer och tittar på hur vi hanterar antagningsprocesserna till högskolan, hur vi hanterar utbildningen, hur vi hanterar situationen i utbildningsmomenten mellan lärare och studenter och hur vi hanterar examinationer alltihop utifrån ett normkritiskt förhållningssätt och med ett genusperspektiv. Genomförandeåret är nästa läsår, och sedan har vi ett utvärderingsår. Med detta i bagaget tror jag att studenterna som kommer ut i våra orkestrar och på våra teatrar tyvärr inte på våra dansinstitutioner, men vi hoppas kunna få utbilda även dansare kommer att ha en helt annan grund och något att tillföra den interna debatten på dessa institutioner, nämligen ny kunskap. En annan fråga som jag också har tagit initiativ till hos Svensk Scenkonst handlar om gränslandet när våra studenter går ut och praktiserar på teatrarna. Det är inte som det har funnits ett renodlat kontrakt mellan teatern och högskolan om hur villkoren för studenten ska vara de månader denne är ute på praktik. I dagens kontrakt saknas också helt och hållet ett avtal om att teatern som tar emot praktikanten också har ett renodlat arbetsmiljöansvar för denne. Vi har sett i undersökningar bland studenter på att både 2005 och 2008 upplevde att de hade blivit sexuellt trakasserade på något sätt. Undersökningen i projektet med att gestalta kön säger att talet är . Här saknas att avser trakasserier man upplevt som praktikant på en teater. Även om undersökningarna inte är gjorda på samma sätt kan man tro att det är ett ökat antal fall när man är ute på praktik. Jag är mån om att detta inte ska fortsätta, och därför behöver vi ha en överenskommelse där teaterchefer och institutionschefer tar ett uttalat ansvar för arbetsmiljön för praktikanten. Jag hoppas att Svensk Scenkonst kan hjälpa oss att genomföra detta . Jag vill även säga något ord om forskning. Man säger svepande att teatern är en arbetsplats där sådant här kan förekomma på ett annat sätt eftersom vi arbetar med känslor. Vi ska gestalta liv och mänskliga öden på alla sätt på scenen. Vi använder våra egna kroppar i vårt arbete. Därmed säger man att toleranströskeln måste vara högre. Jag tror inte att det är nödvändigt, vilket någon tidigare talare också sade. Man måste dock titta på forskning som ser på hur en repetitionsprocess fungerar. Sådan forskning finns på sociologiska institutionen i . Även om den inte är dedicerad just till detta perspektiv tror jag att den kan användas för att göra medarbetarna på teatrarna mer kunniga i hur en repetitionsprocess fungerar. En av våra skådespelarkolleger här i salen sade att man ska kunna verka djupt förälskad i en person som man inte kände . Processen bygger på en mängd överenskommelser som man kommer fram till på väg till en premiär. Det är när överenskommelserna inte hakar i varandra på rätt sätt som någon kan uppleva sig bli trakasserad. Kan kunskapen om detta överföras till dem som är administrativt ansvariga på en teater och jobbar tillsammans med den konstnärliga ledningen och dessa administrativt ansvariga, ofta någon typ av producent, också får befogenhet att ingripa, kan vi i viss mån organisera bort problemet. Detta återkommer jag gärna till under utfrågningen. Ordföranden: Då har vi kommit till dagens sista inledare som är , skådespelare vid nationalscen . Hon har varit verksam som skådespelare , om jag inte har läst fel på hemsidan. : Jag skulle gärna vilja lägga siffrorna från Ekots undersökning på bordet så att vi alla vet vad vi pratar om. Av kvinnorna inom skådespelarbranschen är det 290 som har svarat. Av dessa anser , därav mediernas varannan svensk skådespelerska, att de under sitt yrkesverksamma liv har blivit sexuellt trakasserade. Då pratar vi alltså om 132 personer, och vi vet inte riktigt vilket årtionde det handlar om. De trakasserier som skett avser av dem som svarat ja, det vill säga 14, spridda över landet. Vi är 1 300 kvinnliga skådespelare anslutna till . Det är illa för de 14 som har blivit utsatta, verkligen. Men det är lika förfärligt att se hur statistik används på ett så oförsiktigt sätt och sedan blåses upp i medierna, som får det till en sanning att varannan svensk skådespelerska far illa vid landets teatrar. Jag skulle vilja säga att det inte är att undra på att jag och många kolleger med mig inte känner igen sig. Så här ser inte vår vardag ut, vill jag hävda. Det gör den inte nu när jag är lite äldre och etablerad, men det gjorde den inte heller då jag var ung och kom ut från . Jag vill bara säga att det är viktigt att inte rusa i väg i debatten och anta att den här statistiken är representativ för hela branschen när den kanske inte är det. Hur ska vi förmå människor med makt att avstå från att missbruka den? Teatern, för inte tala om filmen, är en hierarkisk anordning. Att skapa med sin egen kropp gör det svårt att bedöma hur det går ut i salong eller till en kamera. Det behövs en regissör, en mottagarens öga med en övergripande konstnärlig vision. Det är självklart att den personen har en stor makt. Därför gäller det att det är en snäll person, omtänksam, pedagogisk, rättvis och är konstnärligt förtroendeingivande. Men en regissör är inte heller mer än en människa och kan ha tvivel på sin konstnärliga kvalitet, drabbas av prestationsångest, precis som skådespelare. Allt sådant här är vardagsmat på teatern. Vi förstår i 99 fall av 100 den person som ångesten drabbar. Vi stöttar varandra, vi kommer med förslag, vi uppmuntrar till fortsatt arbete, vi skämtar att det är den gamla vanliga två- veckor-före-premiär-ångesten, och så vidare. Om någon i en sådan situation uttrycker sig vårdslöst, använder fel ord eller oavsiktligt trampar någon på tårna ses det med ganska förlåtande ögon, för vi ser att den här personen strider en inre kamp. Jag skulle vilja säga att förståelse är ett ledord inom allt arbete. Att verkligen begripa vad vi sysslar med är inte lätt, men jag skulle vilja läsa några strofer av : Vad äro vi? Vad äro vi ej? Skuggan av en dröm är människan Men faller en av gudasänd glans på vår väg, då vandra vi i förklarat ljus och ljuvt blir livet. De här raderna tycker jag passar bra för att beskriva den process vi arbetar med. Vi söker den där strålen av sanning som ska göra att vi förstår stycket vi spelar och känslan hos karaktären vi gestaltar. Jag tror att ni förstår att det här arbetet kräver en total öppenhet, mod, avmaskering av den egna personligheten, och är man mycket sårbar. Allt det här vet varje skådespelare och varje regissör. Vi är medvetna om minsta skiftning hos den andra. Vi registrerar det noggrant, vi pratar om det, vi analyserar det in i minsta detalj. Jag tror aldrig jag har varit med om att någon har varit oförskämd i ett sådant här sammanhang och kommit undan med det. Tvärtom, om min roll eller motspelarens roll har varit grov i handling eller ord brukar vi alltid direkt efteråt fråga: Är det okej för dig att jag gjorde på det sättet? Tog jag i dig för hårt? Hur kändes det för dig när jag gjorde så där? Säg till om det är obehagligt. Det hör till ovanligheter att vi tvingas av någon regissör att utföra obehagliga saker som vi inte har varit medskapare till. Det är i så fall en väldigt korkad regissör, och det skulle gå ut över föreställningen. Det är en självklar beståndsdel i vårt arbete. Nästan alla pjäser handlar om vad vi gör för att få kärlek, vad vi tar oss till om vi känner oss oälskade, hur man blir galen av kärlek, hur vi sluter oss om vi blir rädda för kärlek. Som sagts tidigare är vi tvungna att bryta ned naturliga barriärer mellan oss väldigt fort. Vi ska ta på varandra, vi ska bråka med varandra, vi ska kyssa varandra, etcetera. I vilket annat yrke gör man så? Det är klart att vi har ett annat sätt att vara mot varandra än på ett kontor, och vi kommer varandra väldigt nära. Här är det lätt att gå över gränser, för de är redan så utsuddade. Det är lätt att bli förälskad också. Det är lätt att bli förälskad i en människa som blottar sig. Det här är våra arbetsvillkor.