urf · GXA5URF2 · 2010-01-01 00:00:00 — Det bör räcka att de direkta kostnaderna för nämndmyndigheten anges så som görs i riksdagsförvaltningens årsredovisning. Vidare anges till vem verksamhetsredogörelsen ska lämnas. Saken behandlas i avsnitt 10.8. Överklagande i ärende om utlämnade av allmän handling och uppgift 12 § En enskild får överklaga ett beslut av en nämndmyndighet 1.att inte lämna ut en handling till den enskilde eller 2.att lämna ut en handling med förbehåll som inskränker den enskildes rätt att röja innehållet eller annars förfoga över den. En myndighet får överklaga ett beslut av en nämndmyndighet att avslå myndighetens begäran att få ta del av en handling eller på annat sätt få del av en uppgift. Beslutet överklagas hos Regeringsrätten. 2009/10:URF2 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER Enligt 9 kap. 5 § riksdagsordningen prövas beslut av ett riksdagsorgan i ett förvaltningsärende som får överklagas enligt särskilda bestämmelser av allmän förvaltningsdomstol i de fall som bestämmer och i övriga fall av . Bakgrund och syfte med dessa särskilda bestämmelser behandlas i kapitel 14. Bestämmelserna i första stycket anger vad som får överklagas av en enskild. Bestämmelserna överensstämmer i sak med vad som gäller enligt 4 § 1 lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter. De har utformats i enlighet med 6 kap. 7 § första stycket 1 och 2 offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Vad som regleras i 6 kap. 7 § första stycket 3, att beslut av en myndighet att avslå den enskildes begäran enligt 6 kap. 6 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) får överklagas har undantagits. En sådan begäran avser fallet när den enskilde önskar få tillfälle att själv använda tekniska hjälpmedel för automatiserad behandling som myndigheten förfogar över för att ta del av sådana upptagningar. I praktiken handlar det om att den enskilde ska få använda en dataterminal hos myndigheten på egen hand. En motsvarande bestämmelse finns inte i lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter. Ett beslut av en nämndmyndighet att avslå en begäran av en enskild att få tillgång till handlingar via terminal bör, utan att handlingsoffentligheten åsidosätts på ett nämnvärt sätt, kunna undantas från rätten att överklaga. Bestämmelsen i andra stycket gäller en myndighets rätt att överklaga beslut av en nämndmyndighet. Bestämmelsen överensstämmer i sak med vad som gäller enligt 4 § 2 lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter. Den har utformats i enlighet med 6 kap. 7 § andra stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). I tredje stycket anges att beslut överklagas hos Regeringsrätten, vilket överensstämmer med vad som gäller enligt 7 § lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter om talan förs av en enskild eller av en myndighet. En statlig myndighet för dock talan hos i den lagen. 13 § ansvarar för finansieringen av nämndmyndighetens verksamhet genom de anslag som ställer till riksdagsförvaltningens förfogande. 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER 2009/10:URF2 Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.4. Bestämmelsen fastslår dels ansvarsförhållandet mellan riksdagsförvaltningen och nämndmyndigheten för finansieringen av nämndmyndighetens verksamhet, dels hur finansieringen sker. Med nämndmyndighetens verksamhet avses här endast den administrativa verksamheten, inte finansieringen av de löner, arvoden, bidrag m.m. som nämnden beslutar om. Bestämmelsen är neutral i förhållande till vilket eller vilka av de anslag som riksdagsförvaltningen disponerar över som belastas. 14 § ska i enlighet med 1 § 6 lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen tillhandahålla nämndmyndigheten de resurser och den service m.m. som behövs för att den ska kunna bedriva verksamheten på det sätt som anges i 3 § andra stycket. ska därvid ta särskild hänsyn till den självständighet i förhållande till riksdagsförvaltningen som nämndmyndighetens verksamhet kräver. och nämndmyndigheten ska i en överenskommelse närmare reglera utformningen av kanslistödet. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 10.5. Bestämmelserna i första stycket är centrala i det värdmyndighetsförhållande som finns mellan riksdagsförvaltningen och nämndmyndigheten. Kanslistödet härleds ur bestämmelsen om riksdagsförvaltningens uppgifter i 1 § 6 lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen (se avsnitt 5.2). Omfattningen och utformningen av stödbehovet knyts till de uttryckliga verksamhetskrav som läggs på nämnden och till att stödet ska ges på ett sådant sätt att särskild hänsyn tas till nämndmyndighetens behov av självständighet som är kopplat till verksamhetens karaktär. Det kan t.ex. för vissa nämndmyndigheter innebära att riksdagsförvaltningen ska se till att vissa delar av stödet tillhandahålls på ett sådant sätt att största möjliga självständighet kan uppnås. Bestämmelsen i andra stycket har sin förebild i 18 § andra stycket myndighetsförordningen (2007:515). Se även kommentaren till 17 §. 15 § En nämndmyndighet som begär det ska för de ändamål och med det belopp som riksdagsförvaltningen beslutar anvisas medel för kostnader i verksamheten som nämndmyndigheten får besluta om. Bakgrund och syfte med bestämmelsen behandlas i avsnitten 11.6 och 11.7. I paragrafen regleras riksdagsförvaltningens ansvar att besluta om medelsanvisning till den nämndmyndighet som begär det. Bestämmelsen är frivillig för nämndmyndigheten men den nämndmyndighet som begär anvisning av medel ska lämna underlag till riksdagsförvaltningens beslut (se 20 §). 2009/10:URF2 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER beslut om medelsanvisning ska innehålla uppgifter om för vilka ändamål medlen får användas och vilket totalbelopp som nämndmyndigheten får disponera för dessa ändamål. Detta bör vara tillräckligt då det inte är fråga om en regelrätt driftsbudget. Det kan inte uteslutas att en nämndmyndighet kan hamna i en situation i vilken behovet av medel inte gick att förutse. Nämnden får då inte överskrida den ekonomiska ram som anvisats utan riksdagsförvaltningens uttryckliga godkännande. ska regelbundet informera nämndmyndigheten om uppföljningen av den ekonomiska ram som anvisats och om kostnaderna i övrigt för nämndmyndighetens verksamhet. 16 § ansvarar för att sköta nämndmyndighetens ekonomiadministration om inte annat anges i denna lag. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.9. Bestämmelsen fördelar ansvaret för en nämndmyndighets ekonomiadministration mellan riksdagsförvaltningen och nämndmyndigheten. har det grundläggande ansvaret för ekonomiadministrationen, och nämndmyndigheten har det ansvar som följer av bestämmelserna i denna lag. I lagen finns bestämmelser t.ex. om nämndens ansvar för intern styrning och kontroll och för att lämna en resultatredovisning i form av en årlig verksamhetsredogörelse. För de delar av den ekonomiadministrativa verksamheten som riksdagsförvaltningen ansvarar för kommer de bestämmelser att tillämpas som gäller för riksdagsförvaltningen enligt lagen (2006:999) med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och samt därtill hörande tillämpningsföreskrifter. Överlämnande av kanslistödsuppgifter till annan myndighet 17 § får träffa en överenskommelse med en annan myndighet som innebär att riksdagsförvaltningens ansvar för att upplåta lokaler, utföra vissa administrativa uppgifter m.m. för en nämndmyndighet lämnas över till den andra myndigheten. och den andra myndigheten ska i överenskommelsen närmare reglera ansvarsfördelningen och frågan om huruvida ekonomisk ersättning ska lämnas. De rättsliga förutsättningarna för att överlämna uppgifter mellan myndigheter behandlas i avsnitt 8.2. Bakgrund och syfte med bestämmelserna behandlas i 12.7. 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER 2009/10:URF2 I första stycket ges riksdagsförvaltningen en uttrycklig rätt att lämna över vissa uppgifter som ingår i kanslistödet till en nämndmyndighet enligt 14 § till en annan myndighet. Överenskommelsen träffas mellan riksdagsförvaltningen som värdmyndighet och den andra myndigheten som stödmyndighet till nämndmyndigheten. Det är här frågan om en annan situation än den som regleras i 18 § myndighetsförordningen. I den bestämmelsen regleras ansvaret mellan värdmyndighet och nämndmyndighet. Bestämmelsen i andra stycket ställer krav på en överenskommelse som närmare reglerar ansvarsfördelningen mellan myndigheterna. Det ska framgå om ekonomisk ersättning ska lämnas. Det anges inte uttryckligen att överenskommelsen ska vara skriftlig, men det får förutsättas att den görs på det sättet. Överenskommelsen kan antingen träffas eller tills vidare med en sådan uppsägningstid att hänsyn tas till att ändrade förhållanden kan inträffa. Underrättelse om beslut som leder till disposition av anslagsmedel 18 § En nämndmyndighet som har till uppgift att bestämma lön, arvoden eller andra ekonomiska ersättningar eller att besluta om bidrag ska genast underrätta riksdagsförvaltningen, eller den myndighet som disponerar det anslag som berörs, om beslut som leder till att anslagsmedel kommer att tas i anspråk. Bestämmelsen innehåller en uttrycklig underrättelseskyldighet för en nämndmyndighet som har till uppgift att fatta beslut som leder till disposition av anslagsmedel att genast underrätta den myndighet som disponerar anslaget om beslutet. Beslut av om fastställande av ledamotsarvode och om jämkning och utbetalning på nytt av inkomstgaranti innefattas av underrättelseskyldigheten till riksdagsförvaltningen. till ombudsmän och riksrevisorerna ska underrätta myndigheterna ombudsmän och om de beslut om lön, avgångsersättning och övriga anställningsförmåner som avser respektive myndighets tjänstemän. beslut om fastställande av arvode och avgångsersättningar till statsråden ska underrättas . beslut om partistöd m.m ska underrättas riksdagsförvaltningen. Bestämmelsen är inte tillämplig på samtliga nämndmyndigheter men har utformats som en gemensam bestämmelse med placering i lagen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.4. Disposition av medel för verksamheten 19 § En nämndmyndighet får disponera medel för verksamheten om beslutet gäller kostnader för att anlita expert eller annan särskild hjälp vid handläggning av ett ärende enligt 9 §, kostnader för resor som ledamöter, sekreterare 2009/10:URF2 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER och andra uppdragstagare gör i sina uppdrag samt resekostnadsersättningar och traktamenten i enlighet med 24 § eller om medel anvisats enligt 15 §. I andra fall än de som avses i första stycket ska en nämndmyndighet ha riksdagsförvaltningens godkännande att disponera medel, om beloppet inte är ringa. Bakgrund och syfte med bestämmelserna behandlas i avsnitt 11.6. I första stycket regleras för vilka kostnader eller under vilka förutsättningar som en nämndmyndighet får fatta ekonomiska beslut. Beslut om arvoden har inte tagits med. Arvoden beslutas inte annat än undantagsvis av nämnden (se 23 §) och i de fallen ges författningsstöd för dispositionen direkt i lagen. I andra stycket finns en bestämmelse om att det i andra fall än vad som avses i första stycket som huvudregel krävs ett godkännande av riksdagsförvaltningen att få disponera medel. Det förutsätts att ett godkännande från riksdagsförvaltningen ska finnas innan beslutet fattas. För att nämndmyndigheten och riksdagsförvaltningen inte ska belastas administrativt i onödan har disposition av medel som gäller ringa belopp undantagits. Med ringa belopp får i detta sammanhang anses vara belopp som totalt inte överstiger . 20 § En nämndmyndighet som begär att få medel anvisade enligt 15 § ska, senast som riksdagsförvaltningen bestämmer, lämna underlag till riksdagsförvaltningen om behovet av medel inför nästkommande år. Bestämmelsen gäller endast för en nämndmyndighet som önskar få en ekonomisk ram fastställd för disposition av medel. Av underlaget bör framgå för vilka ändamål och med vilka belopp som nämndmyndigheten önskar medelsanvisning. Vad kan ingå i underlaget? Det kan avse medel t.ex. för utredningsarbete av utomstående experter eller uppdragstagare i nämndmyndigheten, för kompetensutveckling eller omvärldsbevakning och för att producera och trycka rättsfallssamlingar. För vissa ändamål, t.ex. kompetensutveckling, bör ett schablonbelopp kunna användas. En nämnd som avser att hålla sammanträden på annan ort än den ordinarie sammanträdesorten kan, om det förväntas leda till högre kostnader, även begära att medel anvisas för det ändamålet, allt under förutsättning att det handlar om nödvändiga kostnader för verksamheten. Tidpunkten när underlaget ska lämnas är inte angivet i bestämmelsen. Den bör inte låsas fast i en bestämmelse i lagen. Det kan antas att riksdagsförvaltningen behöver få underlaget kring för att kunna beakta det i budgetberedningen m.m. Det är riksdagsförvaltningen som bestämmer när underlaget senast ska lämnas. Det ankommer naturligtvis på riksdagsförvaltningen att på lämpligt sätt meddela nämndmyndigheten om tidpunkten. 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER 2009/10:URF2 Arvoden och övriga ekonomiska ersättningar 21 § Om arvoden och övriga ekonomiska ersättningar till ledamöter i och beslutar i särskilda bestämmelser i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. För en nämndmyndighet som inte anges i första stycket ska riksdagsförvaltningen besluta om arvoden till nämndledamöterna. I paragrafens första stycke görs en hänvisning till att det i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ finns särskilda bestämmelser om arvoden och övriga ekonomiska ersättningar som gäller för två av nämndmyndigheter, och . Den nuvarande regleringen som gäller för till ombudsmän och riksrevisorerna, och anger inte med vilken periodicitet riksdagsförvaltningen ska bestämma arvodena. I andra stycket finns paragrafens huvudbestämmelse som gör det obligatoriskt för riksdagsförvaltningen att besluta om arvoden till nämndledamöterna. Ett beslut om arvode kan normalt leda till såväl en höjning av arvodet som ett oförändrat arvode. Det bör observeras att inte har undantagits från tillämpningsområdet. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 13.2. Arvoden till sekreterare och föredragande 22 § ska besluta om arvoden till en nämndmyndighets sekreterare och föredragande. får överlämna till nämnden att besluta om arvoden enligt första stycket. På motsvarande sätt som för ledamöterna i nämnderna (se 21 §) ska riksdagsförvaltningen besluta om arvoden till sekreterare och föredragande. I andra stycket har det införts en rätt för riksdagsförvaltningen att delegera beslutanderätten till nämnden. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 13.3. Ersättning för extra arbete 23 § Den som på uppdrag av en nämnd utför extra arbete kan få skälig ersättning för arbetet utöver månadsarvodet. Sådan ersättning bestäms för ledamöter av riksdagsförvaltningen och för sekreterare av riksdagsförvaltningen i samråd med nämnden. 2009/10:URF2 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER Denna bestämmelse ger stöd för en ersättningsform för uppdragstagare i nämndmyndigheterna som i praktiken redan tillämpas. Med ordvalen extra kan och skälig markeras att det inte rör sig om en ordinär ersättningsform för arbete i nämndmyndigheten. Bakgrund och syfte med bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.4. Ytterligare exempel på arbetsinsatser som skulle kunna vara aktuella att bedöma som extra arbete är utarbetande av flera omfattande eller komplicerade remissvar eller ett påtagligt aktivt bidrag till förslag till ändringar i styrande författningar. Detta bör gälla även för vars uppdragstagare inte får månadsarvode. Bestämmelsen förutsätter att det finns ett konkret uppdrag från nämnden att utföra arbetet. En nämndmyndighet kan i sitt underlag för medelsanvisning till riksdagsförvaltningen enligt 20 § begära anvisning av medel enligt 15 § även för denna typ av kostnad. Vid medelsanvisning för detta ändamål bör det fastställas vad som är skälig ersättningsnivå och arbetsinsatsens omfattning. För nämndledamöter torde det knappast bli aktuellt att låta något annat organ än riksdagsstyrelsen besluta om att ersättning för extra arbete ska lämnas. För sekreterare bestämmer riksdagsförvaltningen om ersättningen i samråd med nämnden. (Föredragande i ersätts med timarvode.) Samrådet syftar till att utveckla enhetliga bedömningsgrunder för ersättning. Bestämmelsen förhåller sig till bestämmelsen om krav på godkännande att disponera medel i 19 § andra stycket på så sätt att den ger ett stöd för godkännande av kostnader för detta ändamål. 24 § För resekostnadsersättningar och traktamenten till ledamöter i och gäller vad som anges i 3 § lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. För resor som ledamöter, sekreterare och andra uppdragstagare i en nämndmyndighet som inte anges i första stycket gör i sina uppdrag ska de ha rätt till resekostnadsersättningar och traktamenten enligt de bestämmelser som gäller för anställda inom riksdagsförvaltningen. I paragrafens första stycke görs en hänvisning till att det i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ finns bestämmelser om resekostnadsersättningar och traktamenten som gäller för ledamöter i två av nämndmyndigheter, och . Bestämmelsen i andra stycket motsvarar vad som redan gäller enligt 3 § lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ för kategorin övriga uppdragstagare i och . 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER 2009/10:URF2 För anställda i riksdagsförvaltningen gäller bestämmelser i 3 kap. i , Allmänt löne- och förmånsavtal för och dess myndigheter (dnr 231- 3519-07/08), vid inrikes tjänsteresa. 19.2 Förslag till lag med instruktion för 1 § Om överklagandenämnds uppgifter finns bestämmelser i 9 kap. 5 § riksdagsordningen och i lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter. En hänvisning görs till den bestämmelse i riksdagsordningen och till den lag i vilka uppgifterna för framgår. 2 § är en myndighet under . För nämnder som är myndigheter under finns gemensamma bestämmelser i lagen (2011:xxx) om nämndmyndigheter. Bestämmelsen i första stycket behandlas i avsnitt 15.4. I andra stycket hänvisas till de gemensamma bestämmelserna i den nya lagen för nämndmyndigheter. Genom paragrafen etableras det nämnd- och värdmyndighetsförhållande mellan och riksdagsförvaltningen som framgår av den nya lagen. Sammansättning, behörighetskrav och val av ledamöter 3 § Om sammansättningen av , om behörighetskrav och om val till nämnden finns bestämmelser i 9 kap. 5 § riksdagsordningen. Om suppleanternas tjänstgöring finns bestämmelser i 7 kap. 9 § riksdagsordningen. För att strukturen för nämndmyndigheters instruktioner ska vara likartad och informationen om nämndmyndigheterna överskådlig trots att vissa nämnder, såsom , har sina grund- 2009/10:URF2 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER läggande bestämmelser i riksdagsordningen hänvisas i paragrafen till bestämmelser om nämndens sammansättning, behörighetskrav och val av ledamöter samt även till vad som gäller om suppleanternas tjänstgöring. Paragrafens första stycke är överförd från 9 § första meningen lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter. 4 § Nämnden är beslutför med ordförande och tre övriga ledamöter. Bestämmelsen om beslutförhet är överförd från 9 § andra meningen lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter. 5 § Nämnden ska ha en sekreterare. Bestämmelsen anger att nämnden ska ha en sekreterare. 9 § tredje meningen lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter anger att nämnden utser sekreterare. Hur sekreterare utses för nämnden regleras i bestämmelser som är gemensamma för nämndmyndigheterna i 8 § förslaget till lag om nämndmyndigheter. 19.3 Förslag till lag med instruktion för 1 § prövar frågor om stöd enligt lagen (1972:625) om statligt stöd till politiska partier och enligt lagen (2010:xxx) om statligt stöd till riksdagspartiernas kvinnoorganisationer. Bestämmelsen anger vilka uppgifter har och hänvisar till dels den lag som reglerar nuvarande uppgifter, dels till det nya förslag till lag som ger nämnden utvidgade uppgifter. 2 § är en myndighet under . 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER 2009/10:URF2 För nämnder som är myndigheter under finns gemensamma bestämmelser i lagen (2011:xxx) om nämndmyndigheter. Bestämmelsen i första stycket behandlas i avsnitt 15.4. I andra stycket hänvisas till de gemensamma bestämmelserna i den nya lagen för nämndmyndigheter. Genom paragrafen etableras det nämnd- och värdmyndighetsförhållande mellan och riksdagsförvaltningen som framgår av den nya lagen. 3 § Nämnden består av tre ledamöter, varav en är ordförande. Ledamöterna ska inneha eller ha innehaft ordinarie tjänst som domare. Bestämmelserna i paragrafen är sakligt sett och med smärre redaktionella ändringar överförda från andra meningen och delar av tredje meningen i 13 § lagen (1972:625) om statligt stöd till politiska partier. 4 § Ledamöterna utses av riksdagsstyrelsen . Om en ledamot är tillfälligt förhindrad att utföra sitt uppdrag på grund av sjukdom eller annan orsak, får riksdagsstyrelsen utse en ersättare så länge hindret varar. Bestämmelsen i första stycket är överförd från tredje meningen i 13 § lagen (1972:625) om statligt stöd till politiska partier. Den nya bestämmelsen i andra stycket behandlas i avsnitt 15.5. 5 § Om det framkommer skiljaktiga meningar vid en överläggning i nämnden tillämpas bestämmelserna i 16 kap. om omröstning i domstol i tvistemål. Bestämmelsen är överförd från 13 § andra stycket lagen (1972:625) om statligt stöd till politiska partier. 2009/10:URF2 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER 6 § Nämnden ska ha en sekreterare. Bestämmelsen är ny för . Liksom för de andra nämndmyndigheterna ska det framgå att ska ha en sekreterare. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 12.2. Utredningsdirektiv Reglering av nämnder Dnr 049-321-2008/09 Enligt lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen ska riksdagsförvaltningen tillhandahålla de resurser och den service m.m. som i övrigt behövs för kammarens, utskottens och övriga riksdagsorgans verksamhet. 1)Kammare och utskott, dvs. organ med direkt koppling till beslutprocessen i 2)myndigheter, dvs. riksdagsförvaltningen, ombudsmän, samt . 3)nämnder, dvs. , , , , , , till ombudsmän och riksrevisorerna. 4)Inom finns ett antal delegationer2 som i första hand har uppdrag inom det utrikespolitiska området. Sekretariatsstödet till dessa delegationer ges huvudsakligen av riksdagsförvaltningen, genom internationella kansli. I begreppet riksdagsorgan inryms således både de från riksdagsförvaltningen helt fristående myndigheterna ombudsmän, samt de nämnder och delegationer som i olika avseenden biträder . När det gäller nämnder har vissa oklarheter i fråga om ansvarsförhållanden av administrativ natur mellan nämnderna och riksdagsförvaltningen uppmärksammats. 2 Exempelvis delegationerna till , , , , EMPA och Nato 2009/10:URF2 BILAGA 1 UTREDNINGSDIREKTIV REGLERING AV NÄMNDER Det finns anledning att tydliggöra ansvarsförhållandena mellan nämnder och riksdagsförvaltningen. I första hand åsyftas här de nämnder där riksdagsförvaltningen har ansvar för förvaltningsuppgifter såsom administration och utbetalning av anslag eller arvoden, förordnanden av ledamöter i nämnden eller föredragande eller likartad uppgift. De berörda nämnderna är i första hand o o o o o till ombudsmän och riksrevisorerna Därutöver kan även särskilda nämnd, och dess verk samt beröras. berörs inte av detta arbete. nämnder har samtliga sina uppgifter definierade i lag. I uppgifterna ingår vanligen någon form av prövning av en eller flera uppgifter med koppling till verksamhet. De problem som omnämnts i det föregående återfinns i första hand inom följande områden: