rfr · GX0WRFR8 · 2010-03-01 00:00:00 — 2009/10:RFR8 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET liknande arbete på det här området, och om det i så fall skulle gå att ta fram kriterier även här. Det tycker jag vore spännande. Med min nästa fråga tror jag att jag vänder mig till . Den bygger på att jag har en god vän, en tjej, som har en son som är döv. Hon berättade för mig att hon tog kontakt med teatern sonen är mycket teaterintresserad och de förstod inte ens hennes frågor. Hon skulle boka tolk för vardagstolkning, men innan hon kunde göra det ville hon höra sig för om det fanns möjlighet att få en plats där han kunde se både vad som hände på scenen och den som tolkade. Personen vid teatern som ska vara serviceinriktad och ta emot kunden förstod alltså inte ens frågan. Det gjorde mig skrämd, för det handlar om att de som är i första linjen måste förstå och ha ett bemötande som gör att medborgarna känner att de får det stöd de behöver. Det ser olika ut i landet beträffande vilka möjligheter vi har för vardagstolkning. Jag kommer från län. Där har vi stora behov och vi vet att som vi har riksgymnasiet för döva och därmed även har flest teckentolksspråkiga på , har de som behöver teckentolk sämsta förutsättningar i just eftersom statsbidraget fördelas utifrån invånarantal i stället för behovet, och det går ut över dem som behöver dessa tolkar. Jag skulle därför vilja fråga : Känner du igen problemet att man är helt oförstående inför de behov som finns för att få en fungerande kulturupplevelse? , : Ja, man kan i förstone bli nedslagen över hur sakta det går framåt. om jag gör mig till talesperson för samtliga som medverkar här tror jag att vi alla känner en väldig glädje över att frågan tas upp i ett sådant här sammanhang. hade det inte varit möjligt att ha den här sortens möte. Vi hade inte heller haft någon konkret verksamhet som beskrivit det som faktiskt görs och den kunskap som vi har vunnit ur det. Man kan säga att det är fråga om projektverksamhet som blir som små tomtebloss. Vi tror att det är viktigt med goda exempel, goda projekt som kan sprida sig som ringar på vattnet. När det inte blir gott i det stora perspektivet är när dessa frågor tas upp som små isolat och de goda exemplen inte sprider sig. Jag tror att vi alla, inte minst , har ett stort uppdrag att sprida de goda exemplen, ta upp frågorna med de offentliga huvudmännen. Vi tar upp dem när vi ger bidrag. var ute efter ett slags kriterier, om det kan finnas sådana. Vi tror på samtal och dialog. Det kan vara mödosamt. I Hallundadeklarationen beskriver vi det som morötter och piskor. Man redovisar sina bidrag till oss . Ett av de kriterier vi sätter är och det är också villkoret för redovisningen på vilket sätt detta är tillgängligt även för personer med funktionshinder. Glädjande nog kan vi se att det går framåt, även om det går långsamt. Det händer mycket som är positivt. När det gäller kulturarvet och byggnaderna har länsantikvarierna en oerhört viktig roll. Där kanske man behöver föra en särskild dialog runt om i landet. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET 2009/10:RFR8 Den andra delen har vi inte nämnt här, men flera av de projekt som har presenterats är frukten av stöd från bland annat Allmänna arvsfonden, som har varit en mycket aktiv part i att försöka ge stöd till dessa verksamheter. Ett kriterium för Arvsfondens bidragsgivning är att den vill veta på vilket sätt projekten kan leva vidare, hur de kan spridas. Alla gör inte det, men jag skulle vilja säga att det vi ser här och det vi representerar är frukten av ett arbete på många nivåer. behöver vi stöd från er att flytta fram positionerna ytterligare. Signalvärdet i att vi sitter i denna sal och diskuterar dessa frågor är oerhört viktigt. Vi är inte nedslagna i vår attityd. Vi känner att det finns en ljus framtid. Vi måste dock konkretisera frågorna, vilket vi ju har diskuterat. Kanske skulle man behöva konkretisera det hela i tre mycket tydliga delar som behöver uppnås. Det som och andra tar upp, det som rör utbildning, är en sådan del. Om något sådant skulle komma till stånd vore det fantastiskt. Det är ett exempel av flera. , /Tyst Teater: Den typen av bemötande är tyvärr väldigt vanlig. Många som jobbar är osäkra på hur de ska bemöta oss som använder teckenspråk. Även om man har tolk på scenen vet vi att många inte har kunskap om hur det fungerar på scenen. Det finns en del saker som vi kan förändra, och därför finns vårt projekt. Det är viktigt att man satsar gemensamt och försöker öka kunskapen både på tolkutbildningen och på dövskolorna. Det gäller även att man på de platser där döva bor sprider kunskapen till exempel i kulturskolorna och musikhögskolorna just för att få samma vägledning och rätt information så att man sedan kan jobba på rätt sätt. Ett exempel som togs upp var . De är på rätt väg. De har teckenspråkiga och olika kulturaktörer som försöker öppna upp och se till att det hela drivs på rätt sätt genom att även ta med det teckenspråkiga perspektivet. Den utveckling som sker i är mycket bra. är ett jättebra exempel, men som det fungerar är det självklart ett stort problem vad gäller tolkar. Antalet döva som bor i är större än i och ändå har man sämre tillgång till tolkar i än i . Det är verkligen tråkigt eftersom det går ut över kulturutförandet. Det behöver alltså ändras, och det måste ske . , teater/Scenkonstbolaget: En viktig sak för myndigheter, den statliga sidan, är att påskynda utvecklingen vad gäller institutionerna. Det ligger i det som säger. Det gäller att skapa någon form av dialog, och den behöver vara ganska villkorad för att man ska kunna åstadkomma utveckling. Morot och piska är förmodligen det enda som egentligen biter för att få en riktig skjuts på dessa frågor. Det tror jag i princip är grunden. Där måste regioner och stat tillsammans komma fram till lösningar om man vill få till stånd en utveckling av frågorna. 2009/10:RFR8 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET Det andra jag tänker på och det visar hur djupt och svårt detta i själva verket är är det som tar upp om sin icke-hörande bekant. Vi har bedrivit syntolkning av teater i ungefär , alltsedan lade ned syntolksmöjligheten. Då var vi tvungna att själva ta över den. Vi gjorde det med viss skräck; vi visste inte alls hur vi skulle göra. Ingen i personalen ville göra det. Jag, som råkade vara chef, var tvungen att ta tag i frågan. Långsamt började jag lära mig genom ett slags praktik. Det ledde till att vi tillsammans med ett gäng på 2030 personer med olika grad av synnedsättning ville gå vidare och även utveckla detta för biograf. Efter tio telefonsamtal fick jag och ordföranden i föreningen äntligen audiens hos ansvarige. Det möte som där skedde mellan en helt icke-seende kvinna, mig och filmchefen var ett möte som inte kan beskrivas som annat än skräck. Det fanns en konstig laddning, osäkerhet och rädsla i det mötet. I en sådan situation får man naturligtvis klart för sig att det sitter djupt. Fördomar, osäkerhet vad gäller bemötande, rädsla för vad man ska ta sig till, risken att man gör fel, allt detta finns på båda håll. Det är därför oerhört viktigt att inse, inte minst från centralt håll, att det är helt nödvändigt med utbildningsinsatser och folkbildning. Det behöver ske parallellt med mer instrumentella saker som vi från institutionernas sida kan göra. Sedan tror jag, slutligen, att det är oerhört centralt att vi, om vi talar om scenkonstbranschen, måste fås att samverka ännu mer med de organisationer som samlar funktionsnedsatta och scenrummet. Det är viktigt också på den centrala nivån. Det är en stor folkbildningsuppgift. Det sitter djupt. , Glada Hudik-teatern: Vi tog klivet från till en stor arena i , nämligen Cirkus, med vår . Den första frågan jag fick av vår personal var om det var handikappanpassat på Cirkus, men jag visste ju inte hur handikappanpassat det var. tror jag att vi går till ytterligheter i dessa organisationer. Allt ska ske över , och om det inte är handikappanpassat bryter vi ihop. Vi måste börja tänka om lite grann. Personalen på var livrädd när vi skulle komma och tänkte: Klarar de att gå i trappor? Blir de inte trötta? Det fanns jättemånga fördomar. Men att bara mötas och vara på samma arena gjorde att fördomarna försvann på . är det bland det bästa som personalen på har gjort. När vi till exempel skulle gå till matsalen var det många i personalen som var oroliga för att där inte fanns hiss, för att det inte var handikappanpassat. Nej, men det finns en trappa, sade jag till dem. Och vad är drivkraften då, att gå och äta eller att vara utan mat? Jag kan lova att sådana som inte tagit ett steg gick i trapporna. En av våra skyldigheter, och det som vi inom handikapporganisationerna gjort fel det gäller även mig i mitt jobb är att vi inte har upplyst det övriga samhället. Hur ska man kunna förstå om man inte får mötas i verkligheten? Vi har spelat för varandra. Det har varit mycket inbördes beundran. Vi har varit väldigt duktiga i vår släkt, men vi har inte öppnat oss. Vi har haft sekre- OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET 2009/10:RFR8 tess, har inte fått prata om vissa saker, och det har gjort att det övriga samhället inte har fått någon insyn. Om vi tar en arena som Cirkus som exempel kan jag säga att vi hittade väldigt många fel, sådant som inte var anpassat för vår verksamhet. Men om de inte får möta oss i verkligheten, om de i stället får en mängd broschyrer om hur man ska göra och inte får veta hur det fungerar i vardagen, hur ska de då kunna anpassa sig? Jag tror att det är vår skyldighet att öppna oss, gå ut på dessa arenor och ge människor tid och möjlighet att ändra sitt sätt att se på handikappade. De arenor som vi har varit på har inte varit handikappanpassade, men det börjar bli bättre. Det är häftigt att se hur människor förändras av att få vara ute i verkligheten. , Handisam: Inom Handisam arbetar vi med samordning av handikappolitiken. Vi har alltså ett bredare perspektiv än enbart kulturen. Vi har en av våra sektorsmyndigheter, , närvarande. De jobbar mer specifikt på kulturområdet. Det ställdes en fråga om öppna jämförelser; den har kanske nästan glömts bort bland alla övriga inlägg. Där vill jag lite grann haka på det som sade. Vi jobbar med frågan om öppna jämförelser, och där finns kulturen med som en indikator. Vi gör det på den kommunala nivån tillsammans med Kommuner och Landsting för att se hur det är med tillgängligheten vid våra myndigheter. Detta kan man läsa om på vår hemsida, . Låt mig när det gäller kulturen säga något om hur det går utifrån ett perspektiv som är bredare och gäller många olika samhällssektorer. Det går förhållandevis bra, måste man säga, om man tittar på samhällsutvecklingen och det måldatum som vi har för handikappolitiken, som alltså är 2010. Det görs väldigt mycket, bland annat genom att frågan lyfts fram i form av det som i förstone kan synas som särlösningar, som kommenterades tidigare. Delar av det vi har hört är det i strikt mening, och det är inte fel. Det lyfter upp frågan, gör det möjligt att ta den vidare till ett mer integrerat och inkluderat synsätt när den blir en del av en verklighet. Önskemålet är att frågan inte ska synas längre. Det är dit man vill föra den. Det är alltså inte fråga om antingen eller utan om både och. Man måste jobba med de olika sätten. Möjligen är det lite symtomatiskt, men det speglar också hur kulturen har gått framåt, att vi som myndighet lydande under har goda kontakter med socialutskottet. Dit är vi inbjudna då och då, men det här är första gången jag är inbjuden till något annat utskott. Det kan vara en liten spegling av hur det ser ut. Det handlar om hur man ser på det hela, i vilken mån det här också är en fråga för utbildningsutskottet, finansutskottet eller vad det nu kan vara. Det kan ni vid kaffepauser och andra möten med era kolleger upplysa dem om. Vi jobbar givetvis från vår horisont. Vi väntar på inbjudan. 2009/10:RFR8 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET tog upp att man måste fundera på incitamentsstrukturen, hur man tänker när det gäller offentliga medel. Vi har inte särskilt många piskor i vårt arbete, och vi ser att det är en anledning till att samhällsutvecklingen går förhållandevis långsamt. På just kulturens område, där frågan om finansiering via offentliga medel är stor, kan man verkligen använda det som ett verkningsfullt medel. Det är någonting att borra djupare i, menar jag. Kulturarvet berördes också. Där kan det i förstone bli en lite problemorienterad attityd när det gäller möjligheterna att förändra lokaler och sådant, men det går. nämnde att det på något sätt är och ska vara en spegling av var i samhällsutvecklingen vi befinner oss, alltså hur vi ändrar kyrkor, hur vi ändrar teaterlokaler. Det är inte på något sätt statiskt. Kulturarvet får inte vara dött. Likaväl som vi under ett visst århundrade vidgar fönstren är det små fönster som gäller nästa århundrade. Det som gäller är att alla ska kunna ta sig in i kyrkan genom huvudentrén. När man , om ett antal , gräver fram den där kyrkan kommer man att kunna se just den speglingen, att det var det som gällde . Självfallet ska det vara på det sättet. Det är en utveckling. (): Jag skulle vilja rikta min fråga till , Glada Hu- dik-teatern, och , Moomsteatern. Vi har hört att utbildning är en viktig framtidsfråga. Jag vill passa på att säga att jag instämmer i dröm om att få se där en av parterna har ett funktionshinder. Så till frågan till och . Vad tycker ni är den absolut viktigaste framtidsfrågan för att utveckla det som vi talar om här ? , Glada Hudik-teatern: När det gäller framtidsfrågan vill jag först säga att Glada Hudik-teatern är en verksamhet, och det är jag oerhört stolt över. Det viktigaste för oss är att vi får fortsätta att flyga, att vi inte blir instängda i några strukturer och inspärrade i en bur. Det är viktigt att vi får fortsätta vårt arbete genom att få möta näringsliv och andra organisationer som ger oss näring. Det är också viktigt att våra skådespelare får fortsätta att utvecklas i samma takt som , på sitt eget sätt och utifrån varje enskild individs förutsättningar. Vad gäller utvecklingsstörda är det vanligt att ta fram allt sådant som de inte kan göra. Vi har vänt på det och ser på vad de kan göra. Vi tycker att det är bättre att få vara riktigt duktig på en sak än halvdålig på tio. Dessutom är det viktigt att fortsätta att föra debatten, på samma sätt som vi gör här . Viktigt är också att vi kan vara en professionell verksamhet. Vi har tagit steget till att jobba med , ett produktionsbolag som bland annat gjort , och Chess. Att vi har förmånen att få jobba med dessa professionella människor gör att vår verksamhet kan stiga OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET 2009/10:RFR8 ytterligare en nivå och vi får den input och kompetens som gör att våra skådespelare utvecklas. En intressant aspekt är att när jag började jobba med utvecklingsstörda skådespelare skulle de vara med om hela processen. Man skulle vara pedagogisk och säga att de skulle vara med och göra väggar och sy kläder eftersom det är utvecklande. Då undrade jag vilka vanliga skådespelare som gör det. Jag tror inte att vanliga skådespelare är med och gör väggar och kläder. Man gör det man är bra på. Vi försöker komma ifrån det här sättet att tycka synd om för att i stället se vilka möjligheter man har. Därför efterlyser vi, precis som , att man hittar en utbildning som gör att vi kan rekrytera nya människor som kan hålla sig på en väldigt professionell nivå. : Förutom utbildningen, som vi har talat om, skulle jag vilja säga att det finns en rad strukturella hinder som sträcker sig över alla politikområden. Det är min upplevelse. Arbetsmarknaden är ett sådant exempel. Vår egen erfarenhet är att när våra skådespelare skulle bli anställda var det enormt svårt med Arbetsförmedlingen. Den hade ett påbud att det inte skulle in några fler kulturarbetare på kulturarbetsförmedlingen. hade de ett påbud att de skulle hjälpa handikappade. Dessa gick ju inte att förena. Det var oerhört svårt. Det finns alla möjliga typer av strukturella hinder som inte alltid löper mot målet att den funktionshindrade ska in. Jag brukar säga att strukturerna oftast är gjorda för sådant som vi alltid gör och väldigt sällan för sådant som aldrig har gjorts. Det betyder att strukturerna inte är särskilt välutvecklade när det gäller professionella kulturarbetare med funktionshinder. Det är en sådan sak som jag tror att man måste titta på. En del av den utvecklingen är kulturskolorna, som herrn bredvid mig pratade om . Det är väldigt positivt att den utvecklingen har kommit i gång. satt jag i ett projekt i som undersökte varför det var så få barn med funktionshinder som var med i kulturella fritidsaktiviteter. De tre huvudsakliga orsakerna som man kom fram till var att barnen inte trodde att aktiviteterna var för dem, att föräldrarna inte trodde att barnen kunde och att pedagogerna inte trodde att de kunde leda verksamheten med barnen. Det är allvarligt. i en av samarbetskommunerna hade vid det tillfället med stolthet drivit fram en prova-på-verksamhet för alla barn. Sedan gick de till kulturnämnden i sin stad och bad att få extrapengar för att göra samma sak och anpassa den för de handikappade barnen, och ingen, varken tjänstemännen vid eller politikerna i den nämnden reagerade över att de handikappade barnen inte ingick i gruppen alla barn. Där har vi en av de strukturer som måste förändras. Svaret att ditt barn inte kan få lära sig spela tuba beroende på att vår pedagog inte tror att det går, borde inte få finnas. Det är ju en fortbildningsfråga eller en rekryteringsfråga. Anställ då den människa som är beredd att lära det här barnet spela tuba. 2009/10:RFR8 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET Det finns ytterligare sådana saker här, och ett är kommunernas ersättningssystem för personer med funktionsnedsättning som vill in i kulturella aktiviteter. Några av de organisationer som verkligen vill ta emot de här funktionshindrade barnen var studieförbunden, vilket vi upptäckte, men de är oftast inriktade på att jobba mot vuxna, och där var det stängt igen. Det finns ofta generella bidragssystem som gör att om man tar emot en funktionshindrad person i en föreningsaktivitet blir det dubbelt aktivitetsbidrag, men om en multihandikappad person vill lära sig spela tuba kan det krävas hjälpmedel, personlig assistans och allt möjligt. Då kan ersättningsbehovet vara 4 mer. Det här stämmer inte överens, det vill säga att ropa efter dem som har störst behov att det är för dyrt för dem som skulle kunna klara av att göra det. Det är de här strukturerna som jag vill peka på. Pengar är givetvis en mycket viktig sak för oss på , och jag tänkte låta bli att säga det, men sade jag det i alla fall. Vi är ju en del av spetsen i en rörelse internationellt vad gäller detta, och de närmaste kollegerna som har utvecklingstörning och är anställda på professionella villkor finns i . För vår egen kompetensutveckling skulle det vara oerhört väsentligt att få möjlighet att utveckla de internationella kontakterna och lärandet av varandra på en internationell nivå. Där har idrotten otroliga möjligheter i paralympics och i allt det utbyte som sker inom idrotten mellan personer med funktionshinder. är det väldigt svårt och väldigt tungt för oss. Det skulle vi behöva få hjälp att utveckla. : Jag är producent för . Det är en verksamhet som är permanentad . Den började som ett Arvsfondsprojekt . består av ungdomar med neuropsykiatriska funktionshinder. Vi har inte pratat så mycket om det . Funktionshindren är osynliga. Det är alltså ungdomar som inte har intellektuella funktionsnedsättningar utan är normalbegåvade men har diagnoser inom autismspektrat, ofta i kombination med adhd. De har upplevt ett helt liv av utanförskap och mobbning och är ofta väldigt isolerade. När de flyttar hemifrån blir det så tydligt för dem att de har det här utanförskapet. Flera av de ungdomar som jobbar med teater, musik och dans vi jobbar inte för dem utan med dem hade anorexi när de började i . Ätstörningar var väldigt vanligt. De hade depressioner och suicidala tendenser. Flera hade varit inlagda för självmordsförsök. Många tog tunga mediciner. Det är ju det de får när de kommer med depressioner. Det var 18-åringar som var beroende av tunga mediciner och hade 50 kilos övervikt på grund av biverkningar. har vi funnits , och vi kan glädjas åt att dessa ungdomar har blivit av med sin anorexi. De som var beroende av tunga mediciner är utan medicinberoende och har kunnat gå ned . De är normalviktiga igen. De har fått en livsglädje och en livskvalitet som inte går att mäta i pengar. OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET 2009/10:RFR8 Det här vill vi förmedla till andra kommuner. Vi är ute och informerar andra kommuner väldigt mycket. Enligt deras diagnoser ska de inte kunna spela teater. Det står i deras diagnoser att de inte kan fungera i grupp. De kan inte samarbeta. De kan inte kommunicera. Men sedan visar det sig att de kan det under de rätta förutsättningarna. Det här är så fantastiskt. Vi vill sprida erfarenheterna och också sprida kunskaperna inom utbildningen och fortbildningen på teaterhögskolorna så att lärarna där får den kunskapen. När vi kontaktade i för att begära fortbildning för fick vi beskedet att den här målgruppen var för svår för deras lärare. De var inte beredda att göra detta. Det var för svårt. Då kände vi att det kanske är så att lärarna på teaterhögskolorna också behöver fortbildning för att kunna ta emot elever med neuropsykiatriska funktionshinder, som ofta är extremt begåvade på scen. I finns det en grupp som heter The Miracle Theater. Den består av enbart autistiska skådespelare och gör stora Broadwayuppsättningar. Jag vet att Glada Hudik-teatern också är på väg till . Det är alltså inte omöjligt. är däremot ganska unik i . Den närmaste teatern med enbart autistiska skådespelare finns i vad jag känner till. I , utanför , finns det också en sådan grupp. har hjärnforskningen hunnit i kapp oss. Den senaste hjärnforskningen visar att kontinuerligt utövande av skapande verksamhet stimulerar hjärncellerna så att det till och med kan bildas nya stamceller och nya nervtrådar mellan hjärncellerna. Personer som utövar kultur kontinuerligt kan plötsligt göra sådant de inte kunde göra tidigare. Det har vi sett, och har forskningen vetenskapligt bevisat att det fungerar på det här viset. föddes 1 barn av 1 000 med neuropsykiatriska funktionshinder. är det 1 barn av 100. Forskningen säger att med dagens utveckling kommer vart tionde barn att födas med olika diagnoser inom autismspektrumet . En av förklaringarna är miljögifterna. Vi står inför en framtid då vi måste ta hand om dessa barn på samma sätt som vi tar hand om alla andra barn. Här känner vi inom ett stort ansvar med våra erfarenheter. : Jag vill påpeka en väldigt viktig sak som egentligen är självklar. Det är att funktionsnedsatta inte är någon homogen grupp. En rörelsehindrad skådespelare har sina specifika problem. En psykiskt funktionsnedsatt skådespelare har sina specifika problem. Man måste behandla funktionsnedsatta människor som individer, som unika varelser, på samma sätt som man måste behandla alla andra gruppers individer som unika varelser. Det gäller homosexuella, färgade med flera. Vilken minoritet i samhället vi än tar får vi inte klumpa ihop dem. Jag springer i trappor oavsett hur mycket mat jag får på nedervåningen. Man måste se att alla grupper av människor består av unika varelser. 2009/10:RFR8 OFFENTLIG UTFRÅGNING OM FUNKTIONSHINDRADE OCH SCENRUMMET : Jag är verksamhetsansvarig för Share Music. Vi anordnar kortkurser i musik, dans, teater och konst runt om i landet. Vi möter väldigt många olika människor. Det är människor som har olika former av funktionsnedsättning men också människor som inte har det. Det är en integrerad verksamhet, vilket inte är så vanligt i .