urf · GXA5URF2 · 2010-01-01 00:00:00 — Så förefaller också ha varit fallet så länge nämnden hade som värdmyndighet och var en myndighet under , vilket ändrades 1989. Bedömningen har gjorts i avsnitt 5.3 att det är otydligt reglerat i 2 § 1 lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen om riksdagsförvaltningens förslag till anslag på statsbudgeten även ska avse kostnader för nämnder. Det framgår inte av riksdagsförvaltningens förslag till anslag på statsbudgeten att anslagen ska användas för kostnaderna för nämndmyndigheter eller övriga riksdagsnämnder. I en ny reglering bör det tydligt framgå att riksdagsförvaltningen har det grundläggande ansvaret för finansieringen av nämndmyndigheter. Detta ansvar gäller oavsett om en nämndmyndighet får en annan stödmyndighet än riksdagsförvaltningen. En särskild bestämmelse om riksdagsförvaltningens ansvar för finansieringen av nämndmyndigheter föreslås. En enkel åtgärd som skulle öka tydligheten kring ansvaret är att det anges i texten till budgetförslaget för anslagen 2:1 och 2:2 att dessa även används för kostnader för nämndmyndigheter. 10.5 Ansvar för att tilldela medel och ge stöd kanslistöd Övergripande bestämmelser föreslås om att riksdagsförvaltningen ansvarar för att en nämndmyndighet tilldelas de medel och får det stöd som behövs för att bedriva verksamheten. Stödet bör benämnas kanslistöd. 2009/10:URF2 10 EKONOMISKA ANSVARSFÖRHÅLLANDEN bör innehålla en hänvisning till 1 § 6 lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen. Av bestämmelserna ska framgå att det inte endast handlar om att tilldela medel och ge stöd så att nämndmyndigheten klarar av att bedriva verksamheten utan också att de ska kunna bedriva dessa effektivt och författningsenligt i enlighet med de verksamhetskrav som ställs. Det ska vidare framgå att riksdagsförvaltningen ska ta särskild hänsyn till den självständighet gentemot förvaltningen som varje nämndmyndighets verksamhet kräver. Vidare föreslås en bestämmelse om att riksdagsförvaltningen och nämndmyndigheten i en överenskommelse närmare ska reglera utformningen av kanslistödet. Av avsnitt 5.5 framgår att riksdagsförvaltningens ansvar i den befintliga regleringen framför allt härleds ur bestämmelsen i 1 § 6 lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen, dvs. att riksdagsförvaltningen ska tillhandahålla de resurser och den service m.m. som i övrigt behövs för kammarens, utskottens och övriga riksdagsorgans verksamhet. Nämndmyndigheter som inte har egna anslag måste få s.k. kanslistöd. Med kanslistöd menas finansiellt, personellt eller administrativt stöd. Detta regleras på olika sätt för nämndmyndigheter under regeringen, i instruktionen, i regleringsbrev, genom avtal och informella överenskommelser. Av 18 § första stycket myndighetsförordningen (2007:515) framgår att om regeringen har bestämt att en myndighet ska upplåta lokaler och sköta administrativa eller handläggande uppgifter åt en nämndmyndighet ansvarar myndigheten inför regeringen för de uppgifter som den ska sköta. Enligt samma paragrafs andra stycke ska de båda myndigheterna närmare reglera upplåtelsen av lokaler och fördelningen av uppgifter. I nämndmyndigheternas instruktioner anges normalt att värdmyndigheten utför handläggande eller administrativa uppgifter, ibland kompletterat med att detta sker enligt avtal eller överenskommelse mellan myndigheterna. Nämnderna har framfört allmänna synpunkter på att det finns ett behov av att tydliggöra riksdagsförvaltningens ansvar, några har framhållit att bestämmelser om detta borde finnas i riksdagsförvaltningens instruktion. Det behövs en övergripande bestämmelse om riksdagsförvaltningens ansvar för att nämndmyndigheter tilldelas medel och får det stöd de behöver. För att förtydliga riksdagsförvaltningens ansvar kan en hänvisning göras till bestämmelsen i 1 § 6 lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen. Omfattningen och utformningen av stödet ska vara sådan att verksamheterna i nämndmyndigheter kan bedrivas effektivt och 10 EKONOMISKA ANSVARSFÖRHÅLLANDEN 2009/10:URF2 författningsenligt, dvs. i enlighet med det ledningsansvar som lagts på nämnderna, oavsett att det är frågan om begränsade verksamheter. ansvar bör även kopplas till ett krav på att särskild hänsyn ska tas till den självständighet gentemot förvaltningen som verksamheten kräver. Ett sådant krav kan för all del uppfattas som vagt men fyller ändå funktionen att ange inriktningen på stödet när det uppkommer olika situationer där en viss lösning eller brist på lösning rimmar illa med ett berättigat krav på självständighet. I 18 § andra stycket myndighetsförordningen (2007:515) finns en skyldighet för nämndmyndigheter och värdmyndigheter att träffa överenskommelser. I betänkandet Från verksförordning till myndighetsförordning (SOU 2004:123 s. 163) anges att överenskommelsen bör närmare reglera vilka uppgifter värdmyndigheten ska ha, vilka rutiner som ska tillämpas, vilken utrustning och vilka tjänster värdmyndigheten ska svara för, ekonomiska villkor samt andra praktiska frågor som gäller specifikt för myndigheterna. Träffas en sådan överenskommelse är värdmyndigheten ansvarig inför regeringen för att den förser nämndmyndigheten med vad som överenskommits. Den nya lagen kommer att vara mer detaljerad än myndighetsförordningens bestämmelser i vissa avseenden. Det kan tala för att behovet av att införa en skyldighet att träffa överenskommelser inte är lika stort. I praktiken verkar överenskommelser ge såväl nämndmyndigheter som värdmyndigheter ett gott stöd för samarbetet. En bestämmelse om krav på en överenskommelse föreslås därför i den nya lagen. 10.6 Ansvar för budget och budgetberedning nämndmyndigheter ska inte ha någon skyldighet att upprätta egna budgetar. ska ha ansvaret för budgetberedningen. bör upprätta en egen budgetpost för nämndmyndigheter i internbudgeten. nämndmyndigheter gör inga egna budgetar. För små nämndmyndigheter under regeringen som har värdmyndigheter är det värdmyndigheten eller det ansvariga departementet som gör budgetarna. Det har framkommit att det är en ganska vanlig metod att göra budgeten utifrån föregående års budget och budgetutfall. Men det förekommer också att man har en dialog med nämndmyndigheterna om resurser. Någon särskild reglering av hur budgetberedningen ska gå till finns inte i myndighetsförordningen (2007:515). Som jämförelse kan även nämnas att de kommittéer som tillkallas av reger- 2009/10:URF2 10 EKONOMISKA ANSVARSFÖRHÅLLANDEN ingen för utredningsuppdrag är egna myndigheter. Enligt 9 och 10 §§ kommittéförordningen (1998:1474) är det som fastställer budgeten för varje kommitté. Kommittéerna har skyldighet att lämna budgetförslag och i budgetförslagen ska vissa typer av kostnader alltid anges. Som konstaterats i kartläggningen av ansvarsfördelningen mellan partikanslier i och riksdagsförvaltningen m.m. (2007/08:URF2) bygger budgetprocessen i förvaltningen på ett brett deltagande av företrädare för verksamhetens olika delar. nämndmyndigheter deltar inte alls i budgetberedningen. På motsvarande sätt som för partikanslierna sker tilldelningen av resurser enligt en annan ordning. I riksdagsförvaltningens internbudget under anslaget 2:1 finns i verksamheten Arvodesadministration en aktivitet som kallas Nämnder och utredningar. har budgeterat och beviljats i driftsbudgeten. Denna budgetpost avser inte bara de direkta kostnaderna för nämnder utan innefattar även kostnader för t.ex. , arvoden för riksdagsstyrelsen och kostnader för utredningar. Det är enheten för ledamotsservice som har budgetansvaret för de direkta kostnaderna för nämnder. Anledningen till att ansvaret har placerats vid den enheten är kopplat till att enheten ansvarar för anslaget 2:1 Er- sättningar till ledamöter m.m. Någon egentlig budgetberedning genomförs inte. Det ska framhållas att kostnaderna för nämndmyndigheter till övervägande del består av arvoden, arbetsgivaravgifter och särskild löneskatt till uppdragstagarna samt resekostnader. Det är fråga om kostnader som är förutbestämda av antalet ledamöter i nämnderna och hur stort månadsarvode som betalas till dem. Månadsarvodet för nämnderna bestäms av riksdagsförvaltningen med undantag för arvodena till ledamöter i och som bestäms enligt lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. Nämnderna vill inte upprätta eller ha egna budgetar och tycker att det är tillräckligt att riksdagsförvaltningen upprättar en gemensam budget för nämndmyndigheter. Vissa nämnder kan tänka sig att i någon men liten utsträckning delta i budgetberedningen med att lämna underlag om sådana förhållanden, utöver arvodes- och resekostnader till sammanträden, som kan påverka kostnaderna. Nämnderna betonar att det måste vara klart att ansvaret för budgeten och budgetberedningen vilar på riksdagsförvaltningen. Ett par nämnder anser att det inte finns behov för dem att lämna underlag till budgetberedningen på grund av att det endast förekommer arvodes- och resekostnader. Till en början kan det vara tydligare att riksdagsförvaltningen upprättar en egen budgetpost för nämndmyndigheter i internbudgeten. 10 EKONOMISKA ANSVARSFÖRHÅLLANDEN 2009/10:URF2 kommer sannolikt att ställa något högre krav på budgetberedningen av de budgetposter som samlas under ett paraply. Att belasta nämndmyndigheterna med att göra egna budgetar som innehåller en uppskattning av arvodeskostnader m.m. som riksdagsförvaltningen har bättre eller i varje fall lika bra kunskap som nämnderna om är ingen effektiv lösning. Det bör inte införas en skyldighet för nämndmyndigheterna att upprätta budgetar. Ansvaret för budgetberedningen ska ligga på riksdagsförvaltningen som en del av det totala ansvaret för ekonomiadministrationen för nämndmyndigheter. Det finns utrymme för förbättringar av budgetberedningen för nämndmyndigheter. Det bör vara möjligt för den som ska samordna budgeten för nämndmyndigheter att föra en viss dialog med myndigheterna utan att det nämnvärt belastar de nämnder som inte ser behov av eller planerar aktiviteter som leder till kostnader för annat än arvoden och resor. Hur många ärenden som handläggs och vilket antal sammanträden som därför behöver genomföras kan vare sig nämndmyndigheten eller riksdagsförvaltningen ha exakt kunskap om. Historiskt kan man konstatera att det är fråga om en mycket begränsad ekonomisk osäkerhet totalt sett och att det finns ett klart mönster för vissa nämndmyndigheter som innebär att kostnaderna är högre kring valår. 10.7 Ansvar för redovisning Resultatredovisningen av verksamheterna i nämndmyndigheter bör inte ingå i riksdagsförvaltningens årsredovisning. Mot bakgrund av den bedömningen saknas skäl till reglering av nämndmyndigheternas verksamhetsstatistik. I direktiven, som utfärdades före det att årsredovisningen för upprättades, anges bl.a. att det saknas systematiserade årsredovisningar eller verksamhetsbeskrivningar för nämnderna och att riksdagsförvaltningens årsredovisning inte innehåller verksamhetsstatistik eller uppgifter om kostnader för nämnderna. Vidare anges att nämndernas skyldighet att lämna relevant verksamhetsstatistik bör regleras. I riksdagsförvaltningens årsredovisning finns liksom i tidigare årsredovisningar uppgifter om att förvaltningen hanterar transfereringar om avseende det stöd till politiska partier som prövar. Uppgifterna finns i den finansiella redovisningen i årsredovisningen. 2009/10:URF2 10 EKONOMISKA ANSVARSFÖRHÅLLANDEN i årsredovisningen fanns det uppgifter om nämnder i riksdagsförvaltningens resultatredovisning. Under avsnittet Myndighet och arbetsgivare, rubriken stöd till myndigheter och nämnder, angavs att det av riksdagsordningen framgår att riksdagsförvaltningen även har uppgifter som syftar till att stödja myndigheter och att dessa uppgifter förtydligas i instruktionen såtillvida att det framgår att riksdagsförvaltningen ska tillhandahålla de resurser och den service m.m. som i övrigt behövs för övriga riksdagsorgans verksamhet. I resultatredovisningen angavs att vissa begränsade administrativa resurser har ställts till förfogande främst till nämnder och fasta delegationer. Det redovisades att riksdagsförvaltningen sköter den ekonomiska administrationen för sex av nämnderna i form av bl.a. arvodesutbetalningar till nämndens ledamöter och att ledamöterna arvoderas med medel från riksdagsförvaltningens anslag. Det angavs att nämnder fick stöd i arbetet med presservice då de inte har egna pressfunktioner och att fyra av nämnder fick hjälp med sammanlagt fem pressmeddelanden. Det är uppgifter om antal sammanträden och ledamöter, utgifter för arvode och övriga utgifter för nämnder, vilka redovisas i en tabell, som utgör resultatredovisningen för nämndmyndigheternas verksamhet i årsredovisningen. Motsvarande uppgifter som redovisats finns även i riksdagsförvaltningens årsredovisning . Avsaknaden av systematiserade årsredovisningar för nämnderna bedöms från revisionssynpunkt vara ett begränsat problem. De direkta kostnaderna för nämndmyndigheter är totalt , se bilaga 2. Även satta i relation till de totala kostnaderna för riksdagsförvaltningens verksamhet är de försvinnande små. nämndmyndigheter har inga egna anslag. Lagen (2006:999) med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och gäller inte för nämndmyndigheter vilket innebär att det t.ex. inte finns något krav för nämndmyndigheterna att upprätta årsredovisning. Såsom varande egna myndigheter under har nämndmyndigheterna en självständig ställning. Riksdagsstyrelsen har inget ansvar för verksamheterna i nämndmyndigheter och det ter sig därför principiellt tveksamt att resultatredovisningarna ska infogas i riksdagsförvaltningens årsredovisning och undertecknas av riksdagsförvaltningens styrelseledamöter. Vad dessa kan göra är närmast att konstatera att de har fått en rapport men inte genom sin underskrift uttala sig om verksamheterna. Rent praktiskt drunknar dessutom resultatredovisningarna för nämndmyndigheter i riksdagsförvaltningens årsredovisning och det är tveksamt om allmänintresset verkligen tillgodoses på bästa sätt. 10 EKONOMISKA ANSVARSFÖRHÅLLANDEN 2009/10:URF2 Slutsatsen är att resultatredovisningarna för nämndmyndigheter inte bör redovisas i riksdagsförvaltningens årsredovisning. Den finansiella redovisningen ska däremot även fortsättningsvis ingå i riksdagsförvaltningens årsredovisning. En bestämmelse föreslås som anger att en nämndmyndighet ska lämna en kortfattad verksamhetsredogörelse till och i den ange kostnaderna för nämndmyndigheten. Redogörelsen ska göras tillgänglig på eller nämndmyndighetens hemsida. Genom föreskriften (RFS 2009:1) med instruktion för ansvarsnämnd har nämnden numera en skyldighet enligt 14 § att lämna en årlig redogörelse till riksdagsstyrelsen om sin verksamhet under det senaste verksamhetsåret efter förebild av hur är reglerad. Det saknas lättillgängliga policydokument som anger kriterierna för när små nämndmyndigheter under regeringen ska lämna en årlig redogörelse. Det finns små nämndmyndigheter under regeringen som har en värdmyndighet och som enligt sina instruktioner varken har krav på att tillämpa förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag eller att lämna en årlig redogörelse om sin verksamhet, exempel är , , och . Flera små nämndmyndigheter under regeringen som har en värdmyndighet lämnar dock en årlig redogörelse till regeringen om sin verksamhet. Som exempel på nämnder som regleras på detta sätt kan nämnas , till kreditinstitut, i vissa trygghetsfrågor, Statens tjänstepensions- och grupplivnämnd. Samtliga nämnder anser att det skulle vara en bra ordning att göra en egen verksamhetsredogörelse och ser inget skäl för en resultatredovisning i riksdagsförvaltningens årsredovisning. Nämnderna har inte i annat än undantagsfall haft möjlighet att ta ställning till vilket organ verksamhetsredogörelsen ska lämnas till. De har ställt sig positiva till att verksamhetsredogörelserna ska göras tillgängliga för allmänheten och medierna på hemsida. 2009/10:URF2 10 EKONOMISKA ANSVARSFÖRHÅLLANDEN Det principiella ställningstagandet att resultatredovisningen för nämndmyndigheter inte bör tas med i riksdagsförvaltningens årsredovisning har redovisats i det förra avsnittet. Det måste övervägas om någon form av resultatredovisning ska göras trots att nämndmyndigheterna inte har egna anslag eller regelrätta budgetar; de finansieras ändå genom anslagsmedel som riksdagsförvaltningen disponerar. Det har varit svårt att vid genomgången av ett antal mindre nämndmyndigheter under regeringen dra bestämda slutsatser om vilka kriterier det är som styr bedömningen att en myndighet ska lämna en årlig redogörelse till regeringen. Det förefaller vara när nämndmyndigheten inte har eget anslag och den finansieras antingen genom värdmyndighetens anslag eller genom ett anslag som disponeras av det departement som ansvarar för sakområdet som krav ställs på en årlig verksamhetsredogörelse i instruktionen. En årlig verksamhetsredogörelse bedöms vara en lämplig form för resultatredovisning för samtliga nämndmyndigheter. En bestämmelse om ett sådant krav bör därför föras in i den nya lagen. Redogörelsen bör lämnas . Detta datum överensstämmer med när myndigheter, utom , i enlighet med 37 § lagen (2006:999) med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och senast ska lämna årsredovisning till . Myndigheter under regeringen ska enligt 2 kap. 1 § förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag senast lämna årsredovisning samma datum, och det framgår av instruktionerna för de nämndmyndigheter som istället lämnar årliga verksamhetsredogörelser att de oftast ska lämna dessa . Det bör uttryckligen framgå att verksamhetsredogörelsen ska vara kortfattad och att kostnaderna för nämndmyndigheten ska anges i den. nämndmyndigheter får ingen information från riksdagsförvaltningen om kostnaderna i verksamheten, vilket nu kommer att krävas. förväntas införa rutiner för detta i dialog med nämndmyndigheterna. Att lämna en årlig verksamhetsredogörelse innebär en större arbetsbörda för nämndmyndigheterna än att endast lämna verksamhetsstatistik till riksdagsförvaltningen. Redogörelsen bör dock kunna utformas på ett standardiserat sätt som gör att den blir relativt enkel att upprätta efter . Fördelen med att nämndmyndigheterna upprättar egna verksamhetsredogörelser är att detta stärker intrycket av myndigheternas självständighet, och det blir en naturlig koppling till den del av verksamhetsansvaret som innebär att redovisa verksamheten på ett tillförlitligt och rättvisande sätt. En näraliggande fråga är vem som bör ha ansvaret för att upprätta verksamhetsredogörelsen. Beslut om årsredovisning, delårsrapport, budgetunderlag eller andra beslut som normalt har stor ekonomisk eller strategisk betydelse brukar vara sådana som ledningen avgör. 10 EKONOMISKA ANSVARSFÖRHÅLLANDEN 2009/10:URF2 inte riktigt samma tyngd, vilket innebär att nämnden i arbetsordningen bör kunna delegera uppgiften, t.ex. till ordföranden och sekreteraren i förening. Samtliga nämndmyndigheter har inrättats genom beslut av . Le- damöterna i fyra av nämnderna väljs av och tre av nämnderna utses av riksdagsstyrelsen. I avsnitt 7.2 har bedömningen gjorts att nämnderna såsom ledningsorgan för nämndmyndigheterna ansvarar för sina respektive verksamheter inför . Frågan inställer sig vilket organ som är den lämpligaste mottagaren av verksamhetsredogörelserna, eller riksdagsstyrelsen. Såväl i den tidigare lydelsen av 3 kap. 8 § andra stycket riksdagsordningen som i den nuvarande i 3 kap. 8 § tredje stycket kan utläsas att det särskilt ska föreskrivas om redogörelser till från riksdagsorgan. Några sådana särskilda föreskrifter finns inte för någon av nämndmyndigheter i den befintliga regleringen. hade alla riksdagsorgan möjlighet att lämna framställningar och redogörelser till i frågor som rörde organets kompetens, organisation, personal eller verksamhetsformer enligt 3 kap. 8 § riksdagsordningen. Av paragrafens tredje stycke i dess nuvarande lydelse följer att särskilda bestämmelser om redogörelser till från ett riksdagsorgan ska finnas i lag. Det finns en osäkerhet om vilka nämndmyndigheter som är riksdagsorgan i riksdagsordningens betydelse. De nämnder som väljs av , , , till ombudsmän och riksrevisorerna och är tveklöst riksdagsorgan. , och som utses av riksdagsstyrelsen kan möjligen olika bedömningar göras. Det finns hur som helst knappast något motstående intresse om man väljer att i särskilda bestämmelser för dessa nämndmyndigheter föreskriva att de ska lämna sina verksamhetsredogörelser till . Om verksamhetsredogörelserna lämnas till kommer dessa liksom före ändringen 2006 (se framst. 2005/06:RS3 s.113 f.) att på samma sätt som propositioner, skrivelser eller framställningar leda till en följdmotionstid enligt den ändring som gjordes i 3 kap. 11 § riksdagsordningen genom lagen (2009:1769) om ändring i riksdagsordningen (framst. 2008/09:RS1, bet. 2008/09:KU14). Mot bakgrund av att förslaget till årliga verksamhetsredogörelser från nämndmyndigheterna gäller redogörelser av redovisande karaktär är det inte troligt att redogörelserna i praktiken kommer att leda till ett stort antal följdmotioner eller på annat sätt innebär en större belastning för än vad saken kan anses förtjäna. Det kan naturligtvis diskuteras om det är rimligt att belasta med dessa redogörelser eller om de istället borde lämnas till riksdagsstyrelsen, som utser ledamöter i tre av nämnderna. Det får emellertid i högre grad anses stärka nämndmyndigheternas självständighet och ha en konstitutionell poäng att redogörelserna lämnas till som inrättat nämnderna och som väljer ledamöter i fyra av nämnderna. En bestämmelse föreslås därför som anger att en nämndmyndighet ska lämna en verksamhetsredogörelse till och i den 2009/10:URF2 10 EKONOMISKA ANSVARSFÖRHÅLLANDEN ange kostnaderna för nämndmyndigheten. Genom förslaget blir det en klar ansvarsfördelning mellan nämndmyndigheter, som kommer att svara för resultatredovisningen av sina verksamheter, och riksdagsförvaltningen, som svarar för den finansiella redovisningen. Lagreglering om offentliggörande av uppgifter eller dokument på en hemsida eller Internet är ganska ovanligt. Det förekommer t.ex. i bestämmelser som rör emissionsprospekt i 29 och 31 §§ lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument och i bestämmelser om gäller offentliggörande av uppgifter om vissa tillstånd enligt 8 a § lagen (2001:185) om behandling av uppgifter i verksamhet. Några särskilda skäl för att välja en sådan lösning för de årliga verksamhetsredogörelserna har inte framkommit. För att det allmänintresse som kan finnas för nämndmyndigheternas verksamhet ska tillgodoses på ett enkelt sätt bör dock verksamhetsredogörelserna göras tillgängliga på eller, i förekommande fall, nämndmyndighetens hemsida. Bedömningen görs att förfarandet inte behöver regleras i den nya lagen. Det får förutsättas att riksdagsförvaltningen kommer att sköta denna uppgift. 10.9 Ansvar för ekonomiadministration En bestämmelse föreslås som anger att ansvaret för ekonomiadministrationen för nämndmyndigheter ska ligga hos riksdagsförvaltningen om inte annat anges i den nya lagen. sköter den löpande ekonomiadministrationen för nämndmyndigheterna, t.ex. arvodes- och reseräkningsadministration, löneskatte- och arbetsgivaravgiftsinbetalningar, fakturahantering, bokföring och den finansiella redovisningen. När en värdmyndighet sköter ekonomiadministrationen för en nämndmyndighets räkning uppkommer frågan vem som har ansvaret för vad och vilket ekonomiadministrativt regelverk som ska tillämpas. Det finns ingen tydlig reglering av detta ansvarsförhållande mellan nämndmyndigheter och riksdagsförvaltningen. För nämndmyndigheter under regeringen är det inte annat än undantagsvis som det uttryckligen framgår att värdmyndigheten ansvarar för ekonomiadministrationen, se t.ex. 5 § förordningen (2007:948) med instruktion för .