urf · GXA5URF2 · 2010-01-01 00:00:00 — De ökade administrativa kraven på nämndmyndigheter, regleringen av rätten att anlita experter och att få ersättning för extra arbete samt tydliggörandet av riksdagsförvaltningens ansvar kan leda till ökade direkta kostnader, men det är fråga om kostnader som startar från en låg nivå och som inte bedöms öka påtagligt eller okontrollerat genom förslagen. Förslagen om att nämndmyndigheterna ska ha rätt att företräda staten vid domstol och att nämndmyndigheternas beslut om prövning av utlämnande av allmänna handlingar ska kunna överklagas kan inte förväntas innebära några kostnadsökningar. Den föreslagna ordningen att nämnderna utser sekreterare efter samråd med riksdagsförvaltningen, dvs. att man använder sig av ett förfarande med intresseanmälningar när en ny sekreterare ska förordnas och att riksdagsförvaltningen hjälper till med administrationen, kan förväntas leda till något ökade indirekta kostnader för nämndmyndigheter. Inrättandet av en nämndsamordningsfunktion kan också förväntas öka de indirekta kostnaderna men underlätta tillhandahållandet av stöd och service. 18 Behov av fortsatt utredning eller åtgärder 18.1 En närmare genomgång för förslag som gäller instruktionerna För samtliga nämndmyndigheter krävs det närmare genomgångar i enlighet med de bedömningar som gjorts i kapitel. 15 och av det eventuella behovet av undantag från förslaget till lag för nämndmyndigheter för att kunna lägga fram förslag till nya instruktioner eller ändringar i de befintliga instruktionerna. 18.2 och dess myndigheter och särskilda nämnd Det finns behov av ett visst fortsatt utredningsarbete om och dess myndigheter och särskilda nämnd. Förfarandet med beredningen av ärenden om förordnanden av arbetstagarrepresentanterna i nämnderna bör tydliggöras. Om förordnande av arbetstagarrepresentanter m.fl. ledamöter i och dess myndigheter inte ska göras kontinuerligt i enlighet med tillämpligt huvudavtal, bör riksdagsförvaltningen verka för att ändra avtalet. Förordnandetiden för ledamöterna i särskilda nämnd bör, som redan skett för , ändras till nuvarande mandatperiod . Det är oklart, och bör framgå av huvudavtalet, vem som ska svara för de kostnader som ledamöters och ersättares medverkan i särskilda nämnd föranleder. Behovet av information om och dess myndigheter och särskilda nämnd på Helgonät bör övervägas. Bedömningen har gjorts i avsnitt 6.1 att bl.a. och dess myndigheter och särskilda nämnd inte bör innefattas i den nya generella regleringen av nämnderna, förslaget till lag om nämndmyndigheter. för och dess myndigheter och särskilda nämnd gäller, liksom för , att det inte bedrivs någon kontinuerlig verksamhet och att det är nödvändigt att ha samma ledamöter som i motsvarande nämnder inom regeringsområdet eller den övriga offentliga sektorn för att det ska finnas någon som helst chans att upprätthålla kunskaper och erfarenheter inom verksamhetsområdet. Det förefaller som om det sista förslaget från om förordnande av arbetsgivarrepresentanter för för 2009/10:URF2 18 BEHOV AV FORTSATT UTREDNING ELLER ÅTGÄRDER och dess myndigheter lämnades i protokoll och att förordnade enligt förslaget den 28 januair 1997, se allmänt protokoll 1996/97:17 för perioden 19971998. Det är avtal och inte författningar som styr de två nämndernas uppgifter, sammansättning, m.m. Det ingår inte i utredningsdirektiven att lägga fram förslag till hur kommande huvudavtal bör utformas. Några reflexioner kan ändå göras om nämnderna och om förordnandena av arbetsgivarrepresentanter i dessa. Det är av konstitutionella skäl som riksdagsområdet är ett eget avtalsområde och har egna nämnder av den typ som är i fråga. I annat fall skulle det vara en mer ändamålsenlig lösning att slå ihop nämnderna med dem som gäller för den offentliga sektorn i övrigt. Förordnande av ledamöter sker inte enligt avtalet för och dess myndigheter, möjligen på grund av att behovet av kontinuerliga förordnanden är svagt. En ordning som innebär att man riggar nämnderna vid behov kanske bättre svarar mot ett kommande behov. Om förordnande av arbetsgivarrepresentanter m.fl. ledamöter i nämnderna inte ska göras kontinuerligt i enlighet med tillämpligt huvudavtal, är det rimligt att riksdagsförvaltningen bör verka för en avtalsändring. Förordnandetiden för ledamöterna i särskilda nämnd bör, som redan skett för , ändras till nuvarande mandatperiod . Kunskapen om de båda nämnderna är allmänt sett och av förklarliga skäl begränsad i riksdagsförvaltningen. Det gällande huvudavtalet men inte det särskilda huvudavtalet finns tillgängligt på Helgonät. I det sistnämnda avtalet finns bestämmelserna om och dess myndigheter. Informationen på Helgonät kan inte omfatta allt, men det bör övervägas om det är möjligt att lyfta fram nämndens existens i något lämpligt sammanhang. En fråga av mer principiell natur är att ansvarsfördelningen vid förordnande av arbetsgivarrepresentanter för och dess myndigheter är otydlig. Vid det senast kända förordnandet var det riksdagsförvaltningen genom förvaltningsstyrelsen som föreslog vilka ledamöter och ersättare som skulle utses. Var stödet finns för detta förfarande är oklart. Enligt uppgift utses inte längre några arbetstagarrepresentanter. Beredningen av ärenden om förordnande av arbetstagarrepresentanterna bör tydliggöras. För särskilda nämnd finns inga bestämmelser i det särskilda huvudavtalet hur kostnaderna ska fördelas. Av särskilt intresse är vem som bär kostnaderna för de sju ledamöter och deras ersättare som ska vara riksdagsledamöter. Lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ innehåller inga tillämpliga bestämmelser. Det saknas i princip bestämmelser om ansvarsfördelningen mellan riksdagsförvaltningen och för kostnader. Det har inte framkommit något som talar för att det behövs en författningsreglering av ansvarsfördelningen. Det bedöms som lämpligt att riksdagsförvaltningen och träffar en generell överenskommelse om kanslistödet till och att ansvars- och kostnadsfördelningen mellan myndigheterna närmare anges. Som redovisas i avsnitt 3.11 är ett samrådsorgan mellan och regeringen. Nämnden är ingen myndighet och har inga uppgifter som innefattar myndighetsutövning. Bedömningen har gjorts i avsnitt 6.1 att förhållandena för är sådana att nämnden inte bör innefattas i den nya generella regleringen, förslaget till lag om nämndmyndigheter. Såsom varande ett riksdagsorgan omfattas av riksdagsförvaltningens ansvar enligt 1 § 6 lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen att tillhandahålla de resurser och den service m.m. som behövs för verksamheten. I praktiken är ansvaret för delat med genom . Det är som i huvudsak står för kanslistödet till . Det saknas, i annat fall än när det gäller sammanträdesarvoden till ledamöterna i , uttryckliga bestämmelser för hur kostnaderna för nämndens verksamhet ska fördelas mellan riksdagsförvaltningen och . Det har dock inte framkommit något som talar för att det behövs en författningsreglering om saken. Det bedöms däremot som lämpligt att riksdagsförvaltningen och träffar en generell överenskommelse om hur kanslistödet till ska vara utformat och om ansvars- och kostnadsfördelningen mellan myndigheterna. 18.4 Lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter Det har visat sig under utredningsarbetet att lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter behöver ses över i sin helhet. Flera nämnder har ifrågasatt lagstiftningstekniken inom riksdagsområdet, att överklagande av administrativa beslut får ske endast när det finns särskilt författningsstöd för det, och bedömt den som olämplig. har uppgett att det nuvarande 2009/10:URF2 18 BEHOV AV FORTSATT UTREDNING ELLER ÅTGÄRDER systemet ofta leder till missförstånd. Nämnden anser att lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter behöver ses över i en särskild utredning. 18.5 Lagen (1972:625) om statligt stöd till politiska partier Det är lagen (1972:625) om statligt stöd till politiska partier trädde i kraft och det finns behov av en allmän översyn av lagen. Som exempel på bestämmelser som skulle behöva ses över kan nämnas att det i 14 § tredje stycket finns en bestämmelse som anger en tidsfrist för när utbetalning av stöd ska ske . Tidsfristen är kopplad till när ansökan kommer in på ett sätt som inte är ändamålsenligt utformat. Behovet av en ändrad utformning av avtrappningsregeln i 3 § tredje stycket har tagits upp särskilt (se Ragnemalm,Statsstöd till Om ett tolkningsproblem vid tillämpning av partistödslagen, i till , 2008, . s. 383392). 18.6 Anslagen om statligt stöd till politiska partier och bidrag till riksdagspartiernas kvinnoorganistioner I avsnitt 10.3 har bedömningen gjorts att frågan om var ansvaret för anslagen 6.6 Stöd till politiska partier (utgiftsområde 1) och 13.5 Bidrag till riksdagspartiernas kvinnoorganisationer (utgiftsområde 17) hör hemma, inom regerings- eller riksdagsområdet, kan behöva övervägas. Vid kontakter med har på tjänstemannanivå diskuterats möjligheten att tillsätta en arbetsgrupp med företrädare för riksdagsförvaltningen, Integrations- och jämställdhetsdepartementet och för att närmare överväga om den nuvarande lösningen är den mest ändamålsenliga. 18.7 Ersättningssystemet för uppdragstagare i nämndmyndigheter De förslag som gäller ersättningsfrågor i denna utredning bygger i princip på det nuvarande ersättningssystemet. På grund av att ersättningssystemet för nämnder inte har lyfts fram i direktiven har något annat alternativ inte bedömts vara möjligt. Under utredningsarbetet har dock synpunkter framkommit om att ersättningssystemet för uppdragstagare i nämndmyndigheter borde ses över i sin helhet. Det kan t.ex. finnas anledning 18 BEHOV AV FORTSATT UTREDNING ELLER ÅTGÄRDER 2009/10:URF2 att överväga ett system som i större utsträckning tar hänsyn till varierande omfattning av verksamheten och som bygger . 18.8 Processbehörighet för ombudsmän för nämndmyndigheter I kapitel 9 redovisas uppslaget att ombudsmän möjligen skulle kunna ha samma roll för nämndmyndigheter i motsvarande situationer som Justitiekanslern har för myndigheter under regeringen. Det krävs en utredning för att bedöma behovet samt för- och nackdelar med en sådan lösning. 18.9 Sammanslagning av löne- och arvodessättande nämnder Bland nämndmyndigheter finns det tre nämndmyndigheter, till ombudsmän och riksrevisorerna, och , som samtliga har till uppgift att bestämma löner, arvoden och andra ekonomiska ersättningar för förhållandevis begränsade kretsar. Nämnderna har inrättats för att säkerställa det allmänna förtroendet för hur ersättningar till dessa olika kretsar bestäms och förhindra att det uppkommer misstankar om beroendeförhållanden mellan dem som beslutar om ersättningen och dem som tar emot den. Uppdragen förutsätter att nämndledamöterna har allmänhetens förtroende, att de har erfarenhet och kunskap om löneutvecklingen m.m. inom såväl den offentliga som den privata sektorn. Det kan finnas anledning att utreda om det finns sådana synergier mellan samtliga eller två av verksamheterna att en sammanslagning skulle kunna vara motiverad och ändå tillgodose de grundläggande värden som nämnderna avser att säkerställa. 19.1 Förslag till lag om nämndmyndigheter 1 § Denna lag gäller för nämndmyndigheter, till ombudsmän och riksrevisorerna, , , , , och samt för riksdagsförvaltningen. Lagen innehåller bestämmelser om formerna för verksamheten i nämndmyndigheterna, riksdagsförvaltningens ansvar för nämndmyndigheterna, nämndmyndigheternas ansvar gentemot riksdagsförvaltningen samt bestämmelser om arvoden och övriga ekonomiska ersättningar till ledamöter och andra som har uppdrag i nämndmyndigheterna. Om nämndmyndighetens instruktion eller motsvarande författning innehåller en bestämmelse som avviker från denna lag, gäller den bestämmelsen. De inledande bestämmelserna behandlas i avsnitten 6.86.10. Bestämmelsen i första stycket anger lagens tillämpningsområde. Lagen är tillämplig endast för de uppräknade nämnder som är myndigheter under . , särskilda nämnd och och dess myndigheter är inte myndigheter och ingår inte i lagens tillämpningsområde. I andra stycket anges de huvudsakliga områden som bestämmelserna reglerar. Med uttrycket formerna för verksamheten markeras att det inte är fråga om bestämmelser av materiell karaktär i verksamheten. I tredje stycket har tagits in en bestämmelse som möjliggör undantag i en nämndmyndighets instruktion eller motsvarande författning från bestämmelser i denna lag. Bestämmelsen utgår från att lagens bestämmelser är gemensamma för nämndmyndigheterna och att det sällan finns tillräckliga skäl att göra undantag. 2 § En nämndmyndighet leds av en nämnd. I bestämmelsen anges att det är en nämnd som leder nämndmyndigheten. Nämnden är det kollektiva beslutsorganet. 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER 2009/10:URF2 3 § Nämnden ansvarar för verksamheten inför med den begränsning som följer av riksdagsförvaltningens ansvar enligt 16 §. Nämnden ska se till att verksamheten bedrivs effektivt och författningsenligt samt redovisas på ett tillförlitligt och rättvisande sätt. I paragrafens första stycke regleras vem som ansvarar för verksamheten i nämndmyndigheten och inför vilket organ. Vidare begränsas verksamhetsansvaret till följd av det författningsstöd som finns i 16 § för riksdagsförvaltningens ansvar för nämndmyndighetens ekonomiadministration. ansvarar inför för de uppgifter som den ska sköta för en nämndmyndighet. Jämför 18 § myndighetsförordningen (2007:515). Bestämmelsen i andra stycket anger vad verksamhetsansvaret innebär. Be- stämmelsen behandlas i avsnitt 7.2. I jämförelse med 3 § myndighetsförordningen (2007:515) har nämndens verksamhetsansvar i denna lag koncentrerats på grund av nämndmyndigheternas begränsade och väl avgränsade verksamheter. 4 § Nämnden ska besluta om en arbetsordning och i den meddela de närmare föreskrifter som behövs om nämndmyndighetens organisation, arbetsfördelning, delegering av beslutanderätt, handläggning av ärenden, dokumentation av sammanträden och beslut och formerna i övrigt för verksamheten. Genom bestämmelsen införs ett krav på nämndmyndigheten att ha en arbetsordning. Det är nämnden som ska besluta arbetsordningen. Uppgiften är en viktig del i nämndens ledningsansvar och kan inte delegeras. Arbetsordningen ska framför allt göra ansvars- och uppgiftsfördelningen tydlig i nämndmyndigheten. Motsvarande bestämmelse finns i 4 § 1 myndighetsförordningen (2007:515). Intern styrning och kontroll 5 § Nämnden ska verka för att det i nämndmyndigheten finns en intern styrning och kontroll som fungerar på ett betryggande sätt. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.5. Bestämmelsen har sin förebild i 4 § 4 myndighetsförordningen (2007:515). Genom ordvalet att nämnden ska verka för istället för säkerställa som används i myndighetsförordningen och i förslaget till bestämmelser om intern styrning och kontroll i lagen (2006:999) med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och (2008/09:URF4) markeras att 2009/10:URF2 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER kraven bör ställas något lägre för nämndmyndigheterna än vad som gäller för övriga myndigheter och enligt myndighetsförordningen. Nämndens ansvar för intern styrning och kontroll kan inte delegeras. Av den begränsning i verksamhetsansvaret som anges i 3 § följer att nämnden inte har ansvar för styrning och kontroll i den del av verksamheten, ekonomiadministration eller andra administrativa uppgifter, som riksdagsförvaltningen eller annan myndighet ansvarar för. 6 § Nämnden får i arbetsordningen eller i särskilda beslut lämna över till ordföranden eller till sekreteraren eller någon annan som har uppdrag hos nämndmyndigheten att avgöra administrativa ärenden som är av det slaget att de inte behöver prövas av nämnden. Nämnden får i arbetsordningen eller i särskilda beslut meddela föreskrifter om att den som nämnden bestämmer hos riksdagsförvaltningen eller annan myndighet som avses i 17 § får ta emot och registrera allmänna handlingar samt pröva frågor om utlämnande av allmänna handlingar eller frågor som uppkommer med anledning av överklaganden av nämndens beslut i sådana frågor. Bestämmelsen i första stycket behandlas i avsnitt 8.1. Den innebär att beslut i administrativa ärenden inte som enligt 4 § och 8 § första stycket ska fattas av nämnden får delegeras till någon inom nämndmyndigheten. Uttrycket har uppdrag hos nämndmyndigheten istället för tjänstgör hos nämnden som förekommer i den befintliga regleringen i 4 § tredje stycket lagen (2002:1024) om lön till ombudsmän och riksrevisorerna, 4 § lagen (1993:1427) med instruktion för och 5 § lagen (1993:1426) med instruktion för har valts för att inte associera till begreppen arbetstagare och anställningsförhållande. Bestämmelsen i andra stycket behandlas i avsnitten. 8.2. och 8.3. Bestämmelsen handlar om rätten för nämnden att få delegera vissa uppgifter till anställda hos värd- eller stödmyndigheten. Delegation bör på motsvarande sätt som i myndighetsförordningen kunna göras för nämndens räkning inte endast till en anställd utan även till en funktion i riksdagsförvaltningen, t.ex. till registratorsfunktionen eller kanslijour. Även om uppgifter delegeras har nämnden ansvaret för att delegationen sker till en person eller funktion som är kompetent att hantera uppgiften, och det krävs att delegationen är tydlig. 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER 2009/10:URF2 7 § Nämnden får i arbetsordningen föreskriva att ett ärende som är så brådskande att nämnden inte hinner sammanträda för att behandla det, får avgöras genom kontakter mellan ordföranden och de andra ledamöterna. Ett sådant beslut ska anmälas vid nästa sammanträde i nämnden. Bestämmelsen som behandlas i avsnitt 8.4 innebär att nämnden i arbetsordningen kan föreskriva att förslag till beslut kan cirkuleras mellan nämndens ledamöter eller att ordföranden kan ha telefonkontakter med samtliga ledamöter eller att man tillämpar något motsvarande förfarande när ett ärende behöver avgöras så skyndsamt att ett sammanträde inte hinner hållas. Bestämmelsen har sin förebild i 16 § första stycket myndighetsförordningen (2007:515), men är här förenad med kravet att nämnden i arbetsordningen föreskriver att förfarandet kan tillämpas. Det är lämpligt att nämnden i arbetsordningen också föreskriver om beslut med stöd av bestämmelsen ska kunna tas vid cirkulation av beslut inte endast med post utan även e-post och vid videokonferens om det finns tekniska resurser tillgängliga för detta. 8 § Nämnden utser sekreterare efter samråd med riksdagsförvaltningen. Om sekreteraren är tillfälligt förhindrad att utföra sitt uppdrag får nämnden utse en sekreterare som hindret varar. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 12.3. Rätten att utse sekreterare finns redan för flertalet av nämndmyndigheter i deras instruktioner. En generell bestämmelse, som ska ersätta bestämmelserna i instruktionerna, införs i paragrafen. Att sekreteraren utses efter samråd med riksdagsförvaltningen ska i stort sett endast innebära att riksdagsförvaltningens personalenhet bistår nämnden med att hantera intresseanmälningar i rekryteringsförfarandet. Ett beslut om att utse sekreterare ska fattas av nämnden. I andra stycket införs en rätt att förordna sekreterare när den ordinarie sekreteraren är tillfälligt förhindrad att utföra uppdraget. Med tillfälligt förhindrad avses inte någon eller några veckors sjukledighet eller semester. Bestämmelsen är tänkt för situationer med en något längre sjukfrånvaro, semesterledighet eller föräldraledighet och vid tjänstledighet från en anställning, t.ex. för att pröva en annan anställning, som inte går att förena med uppdraget som sekreterare. Till skillnad från beslut att utse sekreterare bör ett beslut att tillfälligt utse en sekreterare när den ordinarie har förhinder innefattas bland de ärenden som inte behöver prövas av nämnden. Ärendet kan delegeras till ordföranden enligt 6 § första stycket. Något samråd med riksdagsförvaltningen behöver inte iakttas när det endast är fråga om att tillfälligt förordna en sekreterare. 2009/10:URF2 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER Rätt att anlita experthjälp 9 § får anlita expert eller annan särskild hjälp som är nödvändig för att nämnden ska kunna utföra sina uppgifter. Avser behovet av hjälp annat än handläggning av ett ärende krävs ett sådant beslut av riksdagsförvaltningen som avses i 19 § andra stycket, om inte medel för ändamålet har anvisats till nämndmyndigheten enligt 15 §. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 11.5. Bestämmelsen i första stycket anger vad som krävs för att en nämndmyndighet ska få anlita expert eller annan särskild hjälp. Av andra stycket framgår att i fråga om handläggning av ett ärende har en nämndmyndighet en ovillkorlig rätt att om det behövs anlita en expert utan att det krävs godkännande av riksdagsförvaltningen att få disponera medel. Be- hovet av hjälp är inte alltid kopplat till handläggningen av ett visst ärende. Det kan handla om ett behov av experthjälp som har en annan karaktär, t.ex. att göra en utredning i en fråga som rör hela eller delar av verksamhetsområdet eller förbereda nämndmyndigheten för nya uppgifter. I sådana fall krävs antingen att riksdagsförvaltningen i ett särskilt beslut innan experten anlitas godkänner att nämndmyndigheten disponerar medel för ändamålet eller att nämndmyndigheten kan ta i anspråk medel från en ekonomisk ram som har anvisats i enlighet med bestämmelser i 15 § och 19 §. Rätt att företräda staten vid domstol 10 § företräder staten vid domstol inom sitt verksamhetsområde. Nämnden får uppdra åt riksdagsförvaltningen eller åt en annan myndighet att föra nämndmyndighetens talan. Bestämmelserna i paragrafen behandlas i kapitel 9. Bestämmelsen i första stycket ger uttryck för den huvudprincip som gäller för myndigheter under regeringen, att de får företräda staten vid domstol inom sitt verksamhetsområde. Det ska t.ex. vara möjligt för en nämndmyndighet att företräda staten vid domstol i en tvist om ett konsultavtal. Att en nämndmyndighet såsom förvaltningsmyndighet i princip kan bli motpart och ha processbehörighet i den obligatoriska tvåpartsprocessen följer av bestämmelser i 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291). Det är nämnden som enligt bestämmelsen i andra stycket får uppdra åt riksdagsförvaltningen eller åt en annan myndighet att föra talan. En förutsättning för detta är att den andra myndigheten har rätt att bistå en annan myndighet med att föra talan. Att en nämndmyndighet som är processbehörig får 19 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER 2009/10:URF2 låta ett ombud föra talan följer av allmänna rättsprinciper och anges därför inte i bestämmelsen. 11 § ska till lämna en kortfattad redogörelse över verksamheten det senaste kalenderåret och i den ange kostnaderna för nämndmyndigheten. I paragrafen finns bestämmelser om nämndmyndighetens skyldighet att lämna en årlig verksamhetsredogörelse. I paragrafen anges när verksamhetsredogörelsen ska lämnas. Tidpunkten överensstämmer med den när riksdagsförvaltningen ska lämna sin årsredovisning och med vad som normalt gäller för nämndmyndigheter under regeringen som lämnar en årlig redogörelse till regeringen. Det anges uttryckligen att redogörelsen förutsätts vara kortfattad. Bestämmelsen innehåller ingen uppräkning av vilka uppgifter som ska finnas med i verksamhetsredogörelsen. Det är vanligt att det i en redogörelse av detta slag anges nämndens uppgifter, sammansättning, förordnandetid och organisation. Någon form av verksamhetsstatistik bör redovisas, t.ex. antal inkomna och behandlade ärenden eller sammanträden eller något annat resultatmått som medger jämförbarhet mellan åren. Särskilda händelser som påverkat verksamheten bör också redovisas. Det är lämpligt att ange att nämndmyndigheten inte har ett eget anslag och att den finansieras av riksdagsförvaltningen. Det finns ett krav på att kostnaderna för nämndmyndigheten ska anges.