mot · GX02C17 · 2010-04-14 00:00:00 — I likhet med den franska lagen skulle det kunna införas ett obligatoriskt krav för större städer att inom ramen för den kommunala klimat- och sårbarhetsplanen upprätta en planering för urban mobilitet. bör, med anledning av det ovan anförda, besluta att regeringen återkommer med kompletterande förslag till det nu aktuella lagförslaget om hur berörda kommuner ska upprätta en plan för urban mobilitet med en successiv nedtrappning av antalet bilar i tätort. Cykeln och kollektivtrafiken i detaljplaneringen förespråkar att cykeln och kollektivtrafiken blir norm i stadsplanering, med prioritering av kollektivtrafik om konflikt mellan dessa två trafikslag uppstår. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. Transportbehoven måste huvudsakligen tillgodoses genom kollektivtrafik, cykel och gång. Ett exempel är en hållplatsnorm för kollektivtrafik vid planering av ny bebyggelse, vilket bör kompletteras med en begränsning av antalet parkeringsplatser. Denna begränsning bör kopplas till tillgängligheten i kollektivtrafiken ju bättre kollektivtrafik, desto lägre antal parkeringsplatser. På så sätt ökar tillgängligheten till kollektivtrafiken och antalet parkeringsplatser per lägenhet minskar. Det ska också finnas en miniminorm för cykelparkeringar. Detta är inte bara relevant vid ny etablering av bostäder, utan även för arbetsplatsparkering. bör få i uppdrag att utfärda rekommendationer för kommunernas detaljplanering utifrån detta perspektiv. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. Inför bilfri zon kring skolor Många framgångsrika kommunala exempel visar att det finns en stor potential att minska bilåkandet till skolor, och förbättra säkerheten, minska utsläppen av klimatgaser och öka barnens vardagsmotion. anser att det är dags att ta ett större grepp och inte nöja sig med frivilliga projekt på basis. Behovet av detta visar sig bl.a. i försäkringsbolaget studie som ger vid handen att föräldrar som lämnar sina barn vid skolan är den största risken för säkerheten kring skolorna. Hela sex av tio rektorer anser att trafiksäkerheten utanför låg- och mellanstadieskolor är ett problem. Vi anser att alla skolor ska ha en bilfri zon i anslutning till entrén. Kommunen ska utifrån statliga rekommendationer få möjlighet att anpassa detta till lokala förhållanden. Där det inte fungerar, framför allt i stadsmiljö, ska skolan kunna ansöka om undantag. Självklart ska det råda undantag för funktionshindrade och nödvändiga transporter till skolan. Alla skolor bör också ha mötesplatser en bit ifrån skolan där föräldrar vid behov kan släppa av barnen om de får skjuts eller blir hämtade. Alla skolor ska också utan undantag ha fungerande och trygga gång- och cykelbanor till och från skolan. Omkring alla skolor ska lågfartszon gälla, dvs. max /h. bör få i uppdrag att ta fram riktlinjer och samfinansiera viktiga satsningar i infrastrukturen så att kommunerna kan leva upp till dessa krav. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. Värdefull jordbruksmark ska inte utnyttjas för exploatering Redan i 3 kap. 4 § finns ett visst skydd av värdefull jordbruksmark. Bestämmelserna i 3 kap. har dock en mycket låg grad av styrning och ger gott om utrymme för undantag. Genom att också föra in bestämmelse om skydd av jordbruksmark i vill ytterligare understryka vikten av att behålla dessa marker öppna. En viktig anledning att behålla jordbruksmark är att den behövs för produktion av livsmedel, och en annan om än närliggande är att det ska finnas möjligheter till lokal produktion av livsmedel. Möjligheter att producera livsmedel nära slutkonsument påverkar i sin tur behovet av transporter, vilket leder till mindre utsläpp. I begreppet jordbruksmark avses också mark som används för bete, vilket är ett led i att behålla den öppna mark som på många ställen är ett . de gröna föreslår att det i förslagets 2 kap. 6 § första stycket 4 förs in en formulering som skulle kunna ha följande ordalydelse: Behovet av hushållning med energi och vatten, bevarande av jordbruksmarken och av goda klimat- och hygienförhållanden. bör besluta att uppdra åt regeringen att återkomma med förslag även i denna del. Förbud mot direktverkande el i nya byggnader diskuterades frågan om införande av ett förbud mot direktverkande el. Såvitt kan utläsas av författningstexten har detta inte införts. Frågan är viktig. Att använda direktverkande el för uppvärmning är ett slöseri av exergi, energins kvalitet. Begreppet exergi är ett mått på hur mycket av energin som kan omvandlas till mekaniskt arbete. Elenergi har en hög grad av exergi/kvalitet medan värme har lägre exergi med sjunkande temperatur. Eftersom energi inte kan förbrukas utan enbart omvandlas från en nivå av exergi till en annan så är det slöseri att övergå direkt från hög exergi till låg utan att använda de möjligheter som erbjuds däremellan, som exempelvis ljus eller mekaniskt arbete. Används el direkt för uppvärmningsändamål utnyttjas endast en bråkdel av exergin. El bör därför i första hand användas där dess kvalitet gör störst nytta och inte för att producera spillvärme. Direktverkande el bör därför så långt möjligt undvikas. I syfte att spara energi och därigenom dessutom bidra till mindre utsläpp av klimatförstörande gaser samt till att minska behovet av att bygga ny elproduktion menar att det är väsentligt att inga nya hus byggs där direktverkande el är den huvudsakliga metoden för uppvärmning. Undantag bör kunna prövas för byggnader som endast avses bli uppvärmda vid få tillfällen och med ett mycket litet behov av värme. För att inte göra det omöjligt att även exempelvis vid vissa kalla situationer använda elelement, bör formuleringen vara till övervägande del. Förslaget bör omfatta såväl permanentbostäder och fritidshus som andra typer av lokaler och byggnader. Förslaget föreslås träda i kraft först , för att skapa förutsättningar för en smidig övergång. föreslår mot bakgrund av ovanstående att det i förslagets 8 kap. införs en bestämmelse som skulle kunna ha följande ordalydelse: får inte nya byggnader uppföras vars uppvärmning till övervägande del består av direktverkande el. bör besluta att uppdra åt regeringen att återkomma med förslag i denna del. Bygglovsplikt för basstationer och antenner Med dagens regler omfattar bygglovsplikten enbart bygget av . Basstationer och antenner kan sättas upp på befintliga byggnader och utan att detta prövas. Det är till och med så illa att en mast kan beviljas bygglov med villkoret att den enbart avses bli använd som länkmast och inte för rundstrålande antenner. När masten väl står där finns inget hinder för en operatör att sedan sätta upp vilka antenner som helst i masten. Vi menar att även basstationer och antenner måste omfattas av bygglovsplikt. Det är normalt i andra länder inom EU att antenner och basstationer omfattas av bygglovsplikt. Ett argument som anförs är att samhället då har kunskap och möjlighet att anpassa ny bebyggelse så att inte en ny bostad hamnar i ett ogynnsamt läge i förhållande till strålningsnivåerna. Utan den kunskapen är det även omöjligt att upprätta strålningskartor. bör därför tillkännage för regeringen som sin mening att bygglovsplikt för basstationer och antenner för digital kommunikation bör införas i det nya förslaget till en enklare plan- och bygglag. Lågstrålande områden och PBL Att kommuner inte har laglig rätt att freda s.k. lågstrålande områden eller strålningsfria områden rimmar illa med den skyldighet kommunerna har att värna sina medborgares hälsa. Exploatering går i praktiken alltid före skyddet av människors hälsa, vilket är orimligt. De förslag till åtgärder som har förts fram under arbetet med översynen av har regeringen såvitt vi kan utläsa inte beaktat. bör därför ge regeringen till känna att det nu föreslagna regelverket inte ger kommunerna tillräckliga möjligheter att freda områden från icke-joniserande strålning samt att den nya förenklade måste innehålla ett regelverk som ger kommunerna verkliga möjligheter att skydda sina invånare om de finner det nödvändigt. Tillgänglighet ger möjlighet att välja Det är viktigt att äldre i så stor utsträckning som möjligt själva ska kunna avgöra om de vill bo kvar hemma eller bosätta sig i någon form av särskilt boende. För dem som vill bo kvar i egen bostad är det viktigt att både bostaden och bostadsområdet är väl anpassade. Målet att avveckla s.k. enkelt avhjälpta hinder är i detta sammanhang inte en tillräcklig ambitionsnivå och inte ens den målsättningen tycks vara möjlig att nå utan tvingande lag. Därför menar de gröna att en skärpning är nödvändig. Den som överlever sin livspartner, oavsett om det är ett olikkönat eller samkönat par, upplever ofta både ensamhet och en viss otrygghet i det ensamboende som oftast då blir resultatet. Kvinnorna överlever ofta sina män i de fall det handlar om olikkönade par och därför är äldre ensamstående kvinnor en större grupp än dito män. Man skulle därför även här kunna tala om en kvinnofråga. För att underlätta möjligheterna för alla att leva med hög livskvalitet även när funktionsnedsättning blir en begränsande faktor är det viktigt att all byggd miljö håller så hög standard som möjligt när det gäller just tillgängligheten. Åtgärder som underlättar för äldre att klara mer av sin vardag på egen hand anser vi innebär frihetsvinster av stort värde. bör mot bakgrund av detta ge regeringen till känna som sin mening att den nu föreslagna lagstiftningen inte i tillräcklig utsträckning ger de nödvändiga verktygen för kommuner, landsting och regioner att styra mot en tillräckligt tillgänglig byggd miljö. Regeringen bör därför återkomma till med förslag på kompletteringar av den nu föreslagna lagen så att en tillgänglighet kan nås som ger medborgarna verklig möjlighet att göra fria val utan att hindras av tillgänglighetsproblematik. Tillägg till bestämmelserna om översiktsplan och regionplan I många kommuner pågår ett intensivt arbete med att bygga ut befintliga köpcentrum eller att anlägga helt nya. Dessa förläggs utanför centrum, och nära vägar och andra kommunikationer. Det kan antas att orter som redan har god tillväxt i form av ökat antal boende och gott om arbetstillfällen, också satsar på att bygga ut eller bygga nya köpcentrum medan mer tillväxtsvaga kommuner inte gör detta. Denna process får stora konsekvenser. Dels kan det antas att handeln i stadskärnorna kommer att tunnas ut, dels finns tendenser till att dessa köpcentrum drar till sig kunder från andra orter i regionen. kan det inte uteslutas att följden blir att handeln på mindre orter kommer att mista sitt kundunderlag, varpå det blir olönsammare att driva handel på små orter. Om inte handeln är ordentligt utbyggd kan det komma att bli svårare att dra till sig nya innevånare eller att behålla de som redan bor där. Den utvecklingen vill förändra. Handel koncentrerad till ett fåtal orter ökar också transporterna, med ökade utsläpp och svårare att nå klimatmålen som följd. Därför är närhandel och levande stadskärnor viktiga. vill skapa förutsättningar för ett gott liv även utanför de större städerna, och genom en god regionalpolitik bör det vara möjligt att planera och påverka var utbyggnaden av ökade handelsytor lämpligast sker ur ett klimat- och miljöperspektiv. Som ett led i denna politik menar att kommunerna genom regionplaner och regionplaneorgan gemensamt ska kunna fatta kloka beslut som kan påverka hela eller stora delar av regionens handelspolitik mot en hållbar miljö och klimatinriktning. Vi menar att det bör vara länsstyrelsernas uppgift att leda och styra denna regionpolitiska handelsstrategi genom sin granskning av översiktsplanearbetet. Det naturliga är att utnyttja översiktsplaner och regionplaner till att också i viss mån styra beslut om ny- samt utbyggnad av köpcentrum. föreslår mot bakgrund av detta att uppdrar åt regeringen att återkomma med förslag till ändringar i bestämmelserna om översiktsplan och regionplan med det uttalade målet att etablering av nya köpcentrum eller utbyggnad av befintliga köpcentrum ska kunna förhindras med hänsyn taget till miljömåls- och klimatmålsmålsättningar etablering av nya köpcentrum eller utbyggnad av befintliga köpcentrum ska ske med hänsyn till målet om en levande landsbygd etablering av nya köpcentrum eller utbyggnad av befintliga köpcentrum ska ta hänsyn till att ytterligare köpcentrum i tillväxtkommuner inte placeras så att kundunderlaget i angränsande kommuner med mindre tillväxt, ytterligare undergrävs. bör besluta att uppdra åt regeringen att återkomma med förslag i denna del. Redovisning av miljökonsekvenser i planbesked Regeringen menar (s. 227 i propositionen) att det inte finns något behov av att behandla miljökonsekvenser i en begäran om planbesked, eftersom det handlar om ett mycket tidigt principbesked som enbart innebär ett ställningstagande till om ett planarbete ska påbörjas eller inte. Vid ett eventuellt positivt planbesked kommer frågan om miljökonsekvenser att behöva utredas utförligt. menar att en översiktlig redovisning av vilka miljö- och hälsoeffekter som den planerade planen kan komma att medföra är viktig redan i ett mycket tidigt skede av planprocessen, så att hänsyn kan tas till dem. Också ur ett ekonomiskt perspektiv är det viktigt att inte planarbetet drivs för långt innan sådana aspekter redovisas. Förslaget innebär inte att det ska krävas en hel miljökonsekvensbeskrivning vid detta skede, utan endast att man översiktligt ska redovisa vilka miljö- och hälsorisker som kan tänkas följa av planen. Mot bakgrund av detta föreslår att som ett tillägg till lagförslagets 5 kap. 3 § att införa ett nytt tredje stycke som skulle kunna ha följande ordalydelse: Ett planbesked ska innehålla en översiktlig beskrivning av planförslagets påverkan på människors hälsa och miljö. bör besluta att uppdra åt regeringen att återkomma med förslag i denna del. Om vem som får besluta om planbesked Av effektivitetsskäl föreslår regeringen (propositionen s. 229) att beslut om planbesked ska kunna delegeras till enskilda tjänstemän. Även om ett planbesked inte avses binda kommunen, kommer det ändå att vara ett viktigt dokument och det kommer att ses som ett ställningstagande att kommunen i vart fall inte är helt avvisande till att detaljplanlägga det aktuella området. Det får även antas att det i många fall kommer att vara svårare att avbryta ett inlett detaljplanearbete, än att inte påbörja det alls. Det kommer också att innebära att den kommunala nämnden har åtagit sig att inom den tid som regleras i förslagets 5 kap. 5 § har skrivit fram en ny detaljplan. En sådan prioritering kommer naturligen att påverka vilka andra uppdrag nämnden kan ta på sig. Ett väl förankrat beslut initialt bör även ge bättre förutsättningar för en smidig hantering med färre överraskningar på vägen. Enligt måste ett planbesked anses vara en så viktig fråga att det inte ska kunna delegeras till enskilda tjänstemän att besluta, utan att ett sådant beslut bör ligga på kommunfullmäktige eller på den kommunala nämnden. Det kan också ifrågasättas om en sådan delegering skulle strida mot kommunallagens förbud mot delegering i 6 kap. 34 § kommunallagen. Mot bakgrund av detta föreslår att lägga till ett nytt sista stycke i lagförslagets 5 kap. 4 som skulle kunna ha följande ordalydelse: Ett beslut om planbesked får inte delegeras till enskilda tjänstemän. bör besluta att uppdra åt regeringen att återkomma med förslag i denna del. Att behålla obligatoriskt programskede i detaljplaneprocessen Regeringen föreslår att det obligatoriska programskedet ska slopas i detaljplaneprocessen, men tror att många kommuner ändå i vart fall vid större planer kommer att genomföra ett program. Programskedet fyller ett viktigt syfte, nämligen att ge en samlad bild av planförslaget innan kommunen har lagt ned alltför mycket arbete, tid och resurser. Viktiga synpunkter kan komma in tidigt i processen, som annars riskerar att ytterligare fördröja arbetet om de kommer in . I en sådan situation är det snarare troligt att man inte tar hänsyn till sena synpunkter. Detta förslag måste även ses i perspektiv av hela förslaget, där mer precisa tidsramar, ofta mycket korta, ges för plan- och bygglovsprocesserna. Kommunerna har ont om pengar och personalen är redan hårt pressad. Vi tror att kommunerna mycket ofta kommer att välja bort programskedet, inte minst av kostnads- och personalskäl, men till förfång för andra aktörer när det gäller att tidigt få insyn i planarbetet. Vi tror inte heller att det kommer att leda till de effektivitets- och tidsvinster som förespeglas. föreslår mot bakgrund av det anförda att dagens regler om ett obligatoriskt programskede ska behållas även i den nya . Detta bör ge regeringen till känna. Slopat krav på skriftliga synpunkter för att få överklaga detaljplan Frågan om vem som har rätt att överklaga beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan följer bestämmelserna i 22 § förvaltningslagen. Därutöver gäller att endast den som senast har yttrat sig över ett detaljplaneförslag, senare får överklaga sådana beslut. Bestämmelsen torde vara unik i svensk förvaltningsrätt. Regeringen föreslår nu i förslagets 13 kap. 12 § att endast den som skriftligen har framfört synpunkter på förslaget att anta, ändra eller upphäva en detaljplan får överklaga. Vi menar att det inte finns någon anledning att behålla en sådan regel. Regeringen har i förslaget till ny plan- och bygglag inte motiverat bestämmelsen. Enligt uppfattning torde bestämmelsen vålla mer besvär än att vara till nytta. En förutsättning för att bestämmelsen ska fungera är att alla medborgare noga följer med på vad som sker inom kommunen och vilka planer som är på gång. Tvärtom torde det vara så att den typiska kommunmedborgaren inte följer med, utan oftast av en slump via nyheter eller samtal med vänner får reda på att en ny plan eller att en planändring är på gång. Det kan då ofta vara för sent för att lämna in en skriftlig kommentar. Också den omständigheten att bestämmelsen är så udda gör att den inte finns i den vanliga medborgarens medvetande. Att bli avskuren rätten att överklaga redan på ett tidigt stadium uppfattas av många som en väsentlig inskränkning i rätten att göra sig hörd. Mot bakgrund av detta föreslår att inte införa den bestämmelse som finns i förslagets 13 kap. 12 § om förutsättningarna att få överklaga. För skydd av kulturvärden I lagförslagets 13 kap. 13 och 14 §§ ges vissa ideella föreningar rätt att i vissa fall överklaga beslut om antagande, upphävande och ändring av detaljplaner. stöder detta förslag. När det gäller planering av stadslandskapet är det dock ofta andra intressen än rena miljöintressen som står på spel. Det kan vara kulturhistoriskt intressanta byggnader eller miljöer som berörs, och det kan vara byggnader eller miljöer som på annat sätt kan ge stora förändringar av stadslandskapet. Enligt uppfattning är det viktigt att också släppa in allmänheten eller föreningar som har till syfte att tillvarata sådana intressen i planprocessen. Förutsättningarna för en större acceptans av de slutliga besluten torde öka med sådana möjligheter. Byalag, föreningar och liknande sammanslutningar som uppmärksammar kulturhistoria kan vara exempel på organisationer som kan beröras. I städers centrala delar, som alltmer utarmas på bostäder, finns områden där det utöver kommunen själv, staten eller stora fastighetsbolag inte finns några enskilda som med dagens regler har att överklaga detaljplanebeslut. menar att en klagorätt motsvarande den i 16 kap. 13 § bör införas för motsvarande föreningar som tillvaratar kulturhistoriska m.fl. intressen, och att privatpersoner genom organisationer därmed ska ges en indirekt rätt att överklaga planer som kan antas komma att förändra en kulturhistoriskt värdefull eller på annat sätt intressant stadsmiljö. föreslår att det till förslagets 14 kap. 13 § läggs ett nytt andra stycke med ett innehåll i linje med följande textförslag: En kommuns beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan får överklagas även av en sådan lokal organisation eller förening vars syfte är att tillvarata kulturella, historiska eller estetiska värden i stadsmiljön. bör besluta att uppdra åt regeringen att återkomma med förslag i denna del. För säkerställande av tillgänglighet Rätten att överklaga beslut om antagande, upphävande och ändring av detaljplaner i lagförslagets 13 kap. bör även utvidgas till att omfatta handikapporganisationer med hänsyn till målet om tillgänglighet. All samhällsplanering måste bedrivas utifrån perspektivet att hela samhället ska vara tillgängligt för alla. Vår tro är att de som allra bäst kan lyfta in tillgänglighetsperspektiven i samhällsplaneringen är handikapporganisationerna. Flera handikapporganisationer bedriver ett aktivt arbete för att politiker och tjänstemän ska se och beakta deras frågor. Ofta kommer handikapp- och tillgänglighetsfrågorna för sent in i planeringsprocessen. Särskilt mindre handikappgruppers intressen tenderar att glömmas bort. Genom att ge dessa organisationer en laglig rätt att överklaga menar vi att de per automatik kommer att involveras tidigt i planeringen. Handikapporganisationerna har stor kunskap som bör tas till vara. Inte minst risken för höga kostnader torde kunna minimeras om de funktionshindrade deltar från början. Att ge handikapporganisationerna samma möjlighet som miljöorganisationerna har att överklaga beslut inom sina specialområden är därför, i likhet med förslaget ovan avseende kulturvärden, något som de gröna anser kan förbättra planarbetet och därmed även vara mycket lönsamt. föreslår mot bakgrund av det ovan anförda att det till förslagets 14 kap. 13 § läggs ett nytt tredje stycke med ett innehåll i linje med följande textförslag. En kommuns beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan får överklagas även av en sådan lokal organisation eller förening vars syfte är att tillvarata tillgänglighetsfrågor i stadsmiljön. bör besluta att uppdra åt regeringen att återkomma med förslag i denna del. Lagrådet Utdrag ur protokoll vid sammanträde .