mot · GY02K291 · 2010-10-25 00:00:00 — Offentliggörande av partiers bidragsgivare begär att regeringen återkommer med förslag till lagstiftning om offentlig redovisning av juridiska personers bidrag till partier. begär att regeringen återkommer med förslag till lagstiftning om partiers skyldighet att offentliggöra fysiska personer som ger mer än till ett parti. begär att regeringen återkommer med förslag till lagstiftning om att statsstödsberättigat partis regionorganisation ska omfattas av lagstiftning om offentlig redovisning av juridiska personers bidrag till partierna. begär att regeringen återkommer med förslag till lagstiftning om att statsstödsberättigat partis region- och lokalorganisations skyldighet att offentliggöra fysiska personer som ger mer än till denna regionorganisation. begär att regeringen återkommer med förslag till lagstiftning om offentlig redovisning av juridiska personers ekonomiska bidrag till enskilda ledamöter i , och kommunfullmäktige samt till personer som i val kandiderar till , och kommunfullmäktige. begär att regeringen återkommer med förslag till lagstiftning om skyldighet för enskilda ledamöter i , , och kommunfullmäktige samt för enskilda personer som i val kandiderar till , , och kommunfullmäktige att offentliggöra fysiska personer som ger mer än till dem. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen låter utreda frågan om det finns behov av att förstärka lagstiftningen mot korruption.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda frågan om berörda myndigheter har tillräckliga utredningsresurser för att kartlägga, utreda och bekämpa korruption och mutbrott.1 1 Yrkandena 7 och 8 hänvisade till JuU. har en lång tradition av medborgerlig insyn i myndigheternas maktutövning. Offentlighetsprincipen har tjänat vårt land väl. Den har möjliggjort en granskning av makthavare som i många andra länder hade varit svår eller rent av omöjlig. Meddelarfriheten som ger offentligt anställda grundlagsskyddad rätt att lämna ut hemliga dokument för publicering är unik i ett internationellt perspektiv. är en föregångare vad gäller insyn och transparens. Den lagliga rätten till insyn är en viktig anledning till att vi är ett av världens minst korrumperade länder. Trots detta återstår det en hel del att göra för att motverka möjligheterna till korruption och mutbrott. Redovisning av partiernas bidragsgivare Det finns ingen lagstiftning i som reglerar hur de politiska partierna ska redovisa stöd från privatpersoner, företag, stiftelser, föreningar och organisationer. Däremot har det funnits överenskommelser mellan riksdagspartierna om hur intäkter ska redovisas. Den senaste överenskommelsen gjordes . Den innebär att partiernas riksorganisationer på begäran ska redovisa sina inkomster. I denna överenskommelse ingår att partierna ska redovisa alla bidrag från företag, stiftelser och organisationer. Däremot finns det inga skrivningar som reglerar redovisningen av stöd från privatpersoner. Det enda som anges är att det totala stödet ska redovisas. På samma sätt ska antalet givare redovisas. Enligt uppfattning är det bra att riksdagspartierna ingått överenskommelse om att redovisa alla bidrag, från första kronan, från företag stiftelser och organisationer. Men i detta sammanhang är lagstiftning säkrare och bättre än frivilliga överenskommelser. föreslår att det införs lagstiftning som innebär offentlig redovisning av juridiska personers bidrag till partier. 2000 har det emellan riksdagspartierna diskuterats om partierna bör offentliggöra privatpersoners större bidrag till partierna. Detta för att det är viktigt att allmänheten ska ha information om att partier kan hamna i beroendeställning gentemot personer som ger stora ekonomiska bidrag till partiernas verksamhet. Men och har motsatt sig att offentliggöra de privatpersoner som ger stora gåvor med argumentet att det skulle röja valhemligheten. De svenska riksdagspartierna samlar i varierande grad in pengar bland privatpersoner som en del av sin totala finansiering av verksamheten. Enligt partiernas årsredovisningar för är det i särklass mest framgångsrika partiet när det gäller insamlade belopp. Under samlade in drygt 30 miljoner bland fysiska personer. Motsvarande summa för Socialdemokraterna är , , och . och redovisar 0kronor. var alltså cirka åtta gånger större än de övriga sex partiernas insamlingar tillsammans. Att antalet bidragsgivare till detta parti halverats medan det insamlade beloppet nästan tredubblats tyder på att det kan finnas enskilda personer som bidragit med mycket stora belopp. blev invalda i 2010 och uppgifter kring enskildas bidrag till dem saknas därför och de finns inte heller med i uppräkningen nedan. I den statliga utredningen, Allmänhetens insyn i partiers och valkandidaters intäkter, SOU 2004:22, föreslås att partierna bör offentliggöra personer som ger mer än till ett parti. Fem partier, Socialdemokraterna, , har från frivilligt tagit till sig utredningens förslag, att offentliggöra personer som ger mer än till partiet. Det bör rimligen betyda att det bland ledamöter finns en betryggande majoritet som delar utredningens förslag. Ett andra starkt motiv för att offentliggöra personer som ger mer än är partiernas insamlingsresultat då dessa visar att det med stor sannolikhet finns personer som bidrar med stora belopp. Det kan naturligtvis uppstå misstankar om att det bakom stora bidragsbelopp kan finnas förhållanden som kan liknas vid tjänster och gentjänster. Sådant har avslöjats i andra länder där det finns exempel som visar att regeringsledamöter, partier och enskilda parlamentsledamöter låtit sig mutas för att verka för enskilda frågors genomförande, eller motsatsen, att stoppa genomförande av enskilda frågor eller reformer. Än tydligare exempel finns när det gäller entreprenader och stora statliga beställningar. Sådana misstankar och missförhållanden kan bara motverkas genom öppenhet som gör det möjligt att kontrollera och ifrågasätta misstankar om mutbrott. Ett tredje starkt motiv är det faktum att enhet mot korruption har begärt av att lagstifta eller införa bindande överenskommelse som offentligt redovisar vilka som är partiernas finansiärer och bidragsgivare. Men dessvärre har regeringen avvisat enhetens rekommendationer. Argumentet, att med det röjs privatpersoners valhemlighet, är det argument som återigen används av justitieministern med flera. Det är ett orimligt argument. Valhemligheten handlar inte om pengar, det handlar om att i hemlighet välja vilket parti man vill stödja. Om privata bidragsgivare till varje pris vill dölja politiska sympatier är det mycket enkelt, de kan avstå från att ge ekonomiska bidrag överstigande . Ett fjärde starkt motiv är den praxis som gäller i övriga . I nästan alla andra europeiska länder är det självklart att partier måste redovisa sina bidragsgivare. Skälen för det är desamma överallt; det är en förutsättning för att förhindra korruption och jäv. Starka ekonomiska intressen ska inte kunna påverka politiken och politikerna genom att betala pengar till makthavarna. är ett tämligen unikt undantag. I är det bara , och som, förutom , saknar sådan lagstiftning. Ett femte starkt motiv är väljarkårens rätt att få vetskap om ekonomiska kopplingar mellan bidragsgivare och politiskt valda. Det betyder att allt måste göras för att undanröja minsta misstanke om att partier och politiker företräder dolda privata intressen. Det i särklass främsta verktyget för det är öppen, offentlig redovisning av partiernas bidragsgivare. Utifrån bland annat dessa motiv föreslår lagstiftning om offentlig redovisning av juridiska personers bidrag till partier. Därutöver föreslår lagstiftning om skyldighet att offentliggöra bidrag från fysiska personer som ger mer än till detta parti. Redovisning av partiernas regionorganisationers bidragsgivare Inom samtliga riksdagspartier sker överföringar från lokal- och regionorganisationer till den centrala, nationella nivån. Det är svårt att få grepp om storleken på dessa överföringar då det inte finns några överenskommelser mellan partierna om redovisning på detta område. Dock har gjort en utredning om det kommunala partistödet (2007/08:RFR2904), där det också redovisas, utifrån enkätfrågor till partiernas lokal- och regionorganisationer, hur stor del av organisationernas kostnader som förs uppåt i organisationen. Utifrån svaren på enkätfrågorna kan man utläsa ett mycket tydligt mönster när det gäller överföringar från regionorganisationerna till riksorganisationen. och för av sina resurser till den nationella nivån medan övriga fem riksdagspartier håller sig . När det gäller överföringar från den lokala nivån till regionnivån är andelen betydligt högre. , för över av de lokala resurserna till regionorganisationerna. Motsvarande andel för är , , och Socialdemokraterna . Det ska betonas att det i dessa siffror ingår allt från köpta tjänster till rena bidrag. Det är dock oklart vad som är det ena eller det andra. Det finns ingen praxis eller överenskommelse om vilka redovisningsprinciper som ska gälla. Endast tre partier, V, M och KD, särredovisar de rena anslagen från regionnivån. Av dem kan man dock dra slutsatsen att överföringar från lägre nivåer i partierna bekostar en betydande del av partiernas centrala verksamheter. Att belysa hur pengarna rör sig mellan olika nivåer i partierna är viktigt ur minst två aspekter. Dels handlar det om att delar av de kommunala och landstingskommunala partistöden, vilka är avsedda som stöd för partiernas arbete på dessa nivåer, i själva verket används i partiernas verksamhet på riksnivå. Dels handlar det om att partiernas lokal- och regionorganisationer inte omfattas av den överenskommelse som gäller för riksorganisationerna, att partierna ska redovisa alla bidrag från företag, stiftelser och organisationer. De omfattas inte heller av den princip som fem partier, S, MP, V, C och FP, tillämpar i riksorganisationerna: att partierna offentliggör personer som ger mer än till partiet. föreslår att partiernas regionorganisationer ska omfattas av lagstiftning om offentlig redovisning av juridiska personers bidrag till partierna. Likaså föreslår vi lagstiftning om statsstödsberättigat partis regionorganisations skyldighet att offentliggöra fysiska personer som ger mer än till denna regionorganisation. Redovisning av enskilda ledamöters bidragsgivare Personval och till dem knutna personvalskampanjer är ett relativt nytt inslag i de svenska valen. uppfattning är att systemet med personval är utvecklande för demokratin i vårt land. Med personvalssystemet ges väljarkåren möjlighet att till viss del korrigera bedömningar som gjorts i partiorganisationer kring olika personers kompetens och kunnighet, folklig förankring, kommunikationsförmåga, lyhördhet med mera. Det är viktigt då det är uppenbart att partiernas sammantagna förmåga att dra till sig medlemmar, vara en aktiv del av folkrörelser och på annat sätt verka där människor ger uttryck för sina åsikter påtagligt försämrats under . Ett problem, som dessvärre inte diskuterats särskilt mycket, är att personvalen riskerar att öppna fler möjligheter till osund påverkan på den politiska demokratin. Det säger sig självt att det är lättare att påverka och försöka köpa upp enskilda kandidater och ledamöter än hela partier. Enskilda personer är också mer sårbara än större kollektiv. Det är lättare att utöva utpressning mot den som ensam ska bedöma risker när man som enskild ledamot för sent inser att man tagit emot något som man inte borde ha tagit emot. Det vore också naivt att tro att det inte finns personer som tar sig in i partier med just syftet egen ekonomisk . Mot denna bakgrund föreslår att lagstiftning om offentlig redovisning av juridiska personers ekonomiska bidrag till enskilda ledamöter i , , och kommunfullmäktige och personer som i val kandiderar till , , och kommunfullmäktige. Därutöver föreslår lagstiftning om skyldighet för enskilda ledamöter i , , och kommunfullmäktige och för enskilda personer som i val kandiderar till , , och kommunfullmäktige att offentliggöra fysiska personer som ger mer än till dem. Förstärk lagstiftningen mot korruption har föreslagit en förstärkning av lagstiftningen mot korruption. Det gäller trots att , i en internationell jämförelse, ligger relativt väl till när det handlar om medborgerlig insyn i myndigheters maktutövning. Men ligger efter på andra områden. Vi klarar dåligt att upprätthålla krav som internationella överenskommelser ställer på . Mutaffärerna kring JAS visade på ett generande sätt att de svenska myndigheterna saknar resurser att genomföra större korruptionsutredningar på ett seriöst sätt. Den dåvarande svenske överåklagaren lade ner sina förundersökningar om misstänkta mutbrott i JAS-affärerna med , och trots att han anser att såldes med mutor. därefter, i samband med pensionering, avgick som chef för mot korruption. Detta beslut togs som åklagare och polis i ytterligare sju länder utredde mutskandalen kring JAS Gripen. var alltså först att lägga ner sin utredning trots att misstankarna var riktade mot ett svenskt företag. Detta skedde trots att det rör sig om den största kända mutaffär som ett svenskt företag varit inblandat i. Detta skedde trots att det rör sig om ett i grunden skattefinansierat projekt och trots att det är det största svenska industriprojektet som någonsin gått på export. inrättade en särskild specialiserad enhet, Riksenheten mot korruption. Enheten består av fem åklagare och två ekorevisorer samt administrativt stöd. Enheten hanterar ett hundratal ärenden och ett stort antal personer har kunnat lagföras för brott. Det är alltså en liten enhet inom som har att hantera många och komplicerade ärenden. Enheten är så liten att när misstankar om mutbrott i kommunala förvaltningar, bostadsföretag m.fl. i anmäldes till Riksenheten mot korruption tvingades man inrätta en tillfällig förstärkning med åklagare från åklagarkammare. Vi har också tagit del av en rapport från , den internationella organisation som går i spetsen för korruptionsbekämpningen. Där resoneras det om att nedgradera när det gäller tillämpningen av om bekämpande av korruption i internationella affärsrelationer. , som hört till de bästa i klassen bland de 34 anslutna länderna, riskerar att hamna i en mellanklass. Skälet är vad som benämns de skamligt bristfälliga resurser som den svenska Riksenheten mot korruption har till sitt förfogande. riskerar att hamna i utvisningsbåset i den fråga korruptionsbekämpning som av FN ofta lyfts fram som den viktigaste vad gäller demokrati och utveckling. Mot bland annat denna bakgrund föreslår att regeringen utreder frågan om det finns behov av att förstärka lagstiftningen mot korruption. Enligt uppfattning finns det också anledning att tvivla på om det finns tillräckligt med utredningsresurser när det gäller korruption och mutbrott. Mot den bakgrunden föreslår att regeringen utreder frågan om berörda myndigheter har tillräckliga utredningsresurser för att kartlägga, utreda och bekämpa korruption och mutbrott.