ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GX02A14 · 2010-04-07 00:00:00 — med anledning av prop. 2009/10:188 Nationell sfi-bonus Vi tre partier, Socialdemokraterna, och , avvisar förslaget att permanenta försöket med sfi-bonus. Vi menar att en bonus i första hand utgör en stimulans för dem som redan uppnår de bästa resultaten, som undervisas av de skickligaste pedagogerna, har studievana och högst utbildning och kommer från länder med ett latinskt alfabet. Vi anser att det är orimligt att skapa ett bonussystem där nyanlända premieras respektive går miste om bonus utifrån faktorer de inte kan påverka sådant som ursprungsland, studievana, att det finns behöriga sfi-lärare att tillgå och att kommunerna startar utbildningen så att de hinner uppnå godkänt resultat för bonus. Resurserna bör i stället användas för att höja kvaliteten i undervisningen genom bättre individuell anpassning. Regeringen föreslår i propositionen att man ska permanenta den försöksverksamhet som har pågått i 15 kommuner . Vi tre partier avvisade även förslaget att införa en försöksverksamhet när det lades fram för . Ett stort antal remissinstanser visade stor tveksamhet inför försöksverksamheten. Många påpekade att det inte går att skapa ett rättvist bonussystem när deltagarna har så olika bakgrund och förutsättningar, att förslaget skulle öka pressen på sfi-lärarna att godkänna elever inom tidsramen som kanske inte riktigt når upp till målet och att bonusen lägger en onödig administrativ börda på kommunerna. Sammantaget menade flertalet remissinstanser att systemet har betydligt fler nackdelar än fördelar. Vi delar många av remissinstansernas invändningar och anser att bonusen inte löser de grundläggande problem som finns på många håll i landet, t.ex. vad gäller bristande möjligheter att kombinera sfi-undervisning och arbete. Regeringen utgår från föreställningen att de som studerar svenska för invandrare inte är tillräckligt motiverade i sina studier. Det finns inga belägg för att dessa elever skulle vara mindre motiverade än andra studerandegrupper. Tvärtom visar delrapporten från () att en klar majoritet uppvisar ett stort eller ett mycket stort intresse för att delta i undervisningen och påbörja och avsluta studierna snabbt. Vi tre partier är starkt kritiska till att regeringen väljer att permanenta ett försök innan verksamheten har utvärderats. Den delrapport som IFAU lämnade visar inga statistiskt säkerställda skillnader mellan försöks- och jämförelsekommunerna. Vi vill att sfi-undervisningen ska vara mer yrkesanpassad, specialiserad och individualiserad än den är . Undervisningen bör vara mer flexibel i både tid och rum och möjligheterna att kombinera svenskundervisning och arbete eller praktik måste förbättras. Detta är ett bättre sätt att ytterligare motivera deltagarna än en godtyckligt utformad bonus. Vi vill se ett språklyft med individens behov och förkunskaper som utgångspunkt, vilket innebär att undervisning i svenska bör kunna bedrivas också inom ramen för folkhögskolan.
mot · GX02C13 · 2010-04-14 00:00:00 — med anledning av prop. 2009/10:170 En enklare plan- och bygglag tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om förändring av 5 kap. 15 och 18 §§. Om det enkla planförfarandet ska innebära en eller två kontakter mellan kommunen, och sakägarna, har man tvistat om sedan PBL kom, och det är tråkigt att man, trots ambitionen att förenkla processerna, fastnat vid att miniminivån ska ligga på två kontakter. Många ärenden som hanteras med enkelt planförfarande innebär över huvud taget ingen förändring för grannarna utan har bara en formell bakgrund. Det kan t.ex. gälla att legalisera befintliga förhållanden (som uppstått antingen med stöd av en dispens före PBL eller för att en 70-talsplan aldrig genomförts utan äldre förhållanden bestått). Det kan också handla om att lägga till ytterligare ett användningssätt, som inte skiljer sig från dem i gällande plan beträffande vare sig störningar eller påverkan på stadsstrukturen (exempelvis att utöka tillåten användning från kontor till även vuxenundervisning). Planförslaget kommer i dessa fall att se precis likadant ut vid samråd som vid granskning, och det verkar onödigt att skicka ut samma fråga två gånger , som viktig tid går förlorad för den som behöver få planen ändrad. En förändring bör därför ske av 5 kap. 15 och 18 §§ så att det framgår att det i riktigt enkla ärenden räcker att , kända sakägare och de som anges i 11 § första stycket 3 och 4 får tillfälle att under en viss tidsrymd granska förslaget och lämna synpunkter. Om inga synpunkter kommer in, bör förslaget direkt kunna gå vidare till antagande.
mot · GX02C14 · 2010-04-14 00:00:00 — med anledning av prop. 2009/10:170 En enklare plan- och bygglag tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om 5 kap. 19 § 2 och 3. En tidningsannons i ett ärende som kan påverka juridiska rättigheter och skyldigheter för enskilda måste ha ett reglerat innehåll för att garantera att alla får tillfälle att tillvarata sina intressen. De flesta av de punkter som anges i den föreslagna 5 kap. 19 § är högst motiverade. Det finns dock två punkter, som onödigtvis förlänger annonserna och dessutom gör dem mer svårlästa för den oinvigde: Punkt 2 säger att det av annonsen ska framgå om förslaget avviker från översiktsplanen. Detta är sällan en fråga man kan svara ett kortfattat ja eller nej på, utan den kräver ett längre resonemang. Punkt 3 säger att det av annonsen ska framgå vilken mark eller särskild rätt till mark som kan komma att tas i anspråk enligt 6 kap. 3 eller 4 §. Att i en tidningsannons på ett entydigt och begripligt sätt redovisa de smala remsor och hörn av olika fastigheter som det oftast är fråga om, är näst intill omöjligt. Det förefaller dessutom poänglöst med tanke på att annonsen riktar sig till den breda allmänheten, medan den som med anledning av planen kan komma att få mark inlöst ändå alltid måste underrättas personligen via brev.
mot · GX02C15 · 2010-04-14 00:00:00 — med anledning av prop. 2009/10:170 En enklare plan- och bygglag godkänner vad som anförs i motionen om att 5kap. 24 och 29§§ och 13kap. 12§ endast ska gälla dem som lämnat sådana uppgifter att de kan identifieras. Det är inte ovanligt att det i ett detaljplaneärende inkommer protestlistor med hundratals mer eller mindre läsbara namn utan någon hjälp till identifiering genom t.ex. adress eller fastighetsbeteckning. Som både den nuvarande och den föreslagna lagen ser ut är kommunen skyldig att skicka underrättelser till samtliga, både inför och efter antagandet. En dyr tidningsannons kan enligt förslagets 5 kap. 35 § vara ett alternativ, men om detaljplanen innehåller mark som kan komma att inlösas måste enligt 5 kap. 36 § den som äger eller innehar särskild rätt till denna mark och som klagat på planen kontaktas personligen (oavsett om klagan gäller inlösenfrågan eller någon helt annan aspekt av planen). Detta är en omöjlig uppgift. Dels är många namnteckningar på protestlistor oläsliga, dels förekommer ofta vanliga namn som kan vara representerade även inom den av inlösen berörda kretsen (som vid t.ex. en vägbreddning kan bestå av hundratals personer) utan att det för den skull behöver handla om samma individ. Det är därför sannolikt mycket få kommuner som hanterar en protestlista i ett planärende på detta sätt, utan de flesta tar den för vad den är en spontan opinionsyttring, vilken givetvis kan påverka utgången av ärendet men inte utgör ett led i en personlig rättsprocess. Att kommuner systematiskt känner sig tvingade att bryta mot lagens bokstav är givetvis olyckligt. Ytterligare en viktig aspekt är att kommunen inför antagandet av en plan ska kunna veta säkert vilka som är överklagansberättigade, för att kunna kontakta dessa och diskutera fram vilka justeringar av planförslaget som skulle göra dem nöjda, och därmed undvika att ett bråttom-ärende försenas genom långdragna överklaganden. Då det nu blir en ny plan- och bygglag är det därför angeläget att gör ett tydligt uttalande om att det som anges i de föreslagna paragraferna 5kap. 24 och 29 §§ och 13 kap. 12 § endast gäller dem som lämnat sådana uppgifter att de kan identifieras.
mot · GX02C19 · 2010-04-14 00:00:00 — med anledning av prop. 2009/10:173 Kärnkraften ökat skadeståndsansvar tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om omfattningen av kärnkraftsbolagens skadeståndsansvar. Frågan om säkerheten mot olyckor, miljöskador och kärnvapenspridning vid driften av de svenska kärnkraftverken är av mycket stor betydelse för det svenska samhället både för oss som lever och för framtida generationer. Driften av de nuvarande kärnkraftsreaktorerna medför att det uran-238 som finns i reaktorbränslet omvandlas till plutonium, som är kärnvapenmaterial och inte på några villkor bör få komma på avvägar. (Det användes i atombomben över .) Kärnvapenmaterialet behöver övervakas eller oskadliggöras för att inte komma i händerna på terroristgrupper eller hamna i vapen hos de nya kärnvapenländer som flera experter förutser kommer att finnas inom något decennium. I den aktuella propositionen (2009/10:173) tar regeringen upp frågan om kärnkraftsbolagens ekonomiska ersättningsansvar för skador på människa och miljö vid en kärnkraftsolycka. Benämningen olycka i propositionen är vald så att den inte inkluderar ansvar för att förhindra stöld eller annan avledning av kärnvapenmaterialet. Inte heller ger instruktionerna för Kärnavfallsfonden någon anvisning om anläggningsinnehavarnas ansvar för att finansiera samhällets kostnader för skydd mot stöld av kärnvapenmaterial. Enligt vår mening bör kärnkraftsbolagen åläggas att ta det fulla ekonomiska och samhälleliga ansvaret för alla typer av problem och skador som har sitt ursprung i aktiviteten vid kärnkraftverken, dvs. såväl olyckor som miljöskador och stöld/spridning av kärnvapenmaterial. Kärnkraftsbolagen bör därför fondera särskilda medel för att finansiera övervakningen mot kärnvapenspridning under de långa tidsrymder som krävs för säker förvaring/kvittblivning av kärnvapenmaterialet.
mot · GX02C21 · 2010-04-20 00:00:00 — Bland annat sade juridiska fakultetsnämnden vid att begreppet väsentligt innebär en grov avvikelse från normal standard i den allmänna avtalsrättens områden. De föreslår i stället avsevärt eller påtagligt. Även säger att väsentligt ger ett intryck av en större hyreshöjning än vad promemorian exemplifierar. Regeringen motiverar inte sitt förslag på denna punkt och invändningarna mot det, man säger bara att utrymmet för en direkt hyreshöjning bör vara något större än vad utredningen föreslår. Enligt bör skyddsregeln inte utdefiniera många kraftiga hyreshöjningstillfällen, hyreshöjningar som i praktiken kan sätta besittningsskyddet ur spel. Den andra frågan är kravet om att hyresgästen aktivt ska begära prövning. Bland annat anser i att nämnden ska kunna pröva alla ärenden där det finns skäl. De ska inte behöva klarlägga om det finns ett yrkande från hyresgästen och om det är tillräckligt klart formulerat. En hyresgäst är inte alltid i en stark position gentemot hyresvärden utan tvärtom i en beroendeställning. delar nämndens ståndpunkt. För det tredje gäller det begreppet särskilda skäl. Regeringen exemplifierar detta genom att det utförts standardhöjande åtgärder. Är det frågan om tillval eller andra standardhöjande åtgärder som varit önskade av hyresgästen torde det knappast uppstå särskilt många tvister. I annat fall kan det dock innebära kraftiga hyreshöjningar som kan tvinga hyresgäster att flytta. Vi vet också att det finns ett stort behov av upprustning i miljonprogramområdet. Det finns flera skäl som talar för att skyddsregeln är för vagt och ger stort utrymme till undantag. Ett starkt besittningsskydd ska innehålla regler som tryggar hyreskontrakt. Men för att besittningsskyddet ska få full effekt måste det finnas effektiva spärrar mot kraftiga hyreshöjningar. Besittningsskyddet måste fungera i människors vardag och inte bara i teorin. Regeringen bör återkomma med förslag som ger hyresgästerna ett bättre skydd mot stora och snabba hyreshöjningar. Detta bör ge till känna.
mot · GX02Fi12 · 2010-04-29 00:00:00 — med anledning av prop. 2009/10:180 Nya rättsmedel på upphandlingsområdet tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bestämmelser ska införas i och som anger att upphandlande myndigheter och enheter ska beakta miljöhänsyn och social hänsyn i sina upphandlingar om upphandlingens art motiverar detta. Propositionen innehåller förslag till lag om ändring i lagen om offentlig upphandling () och lagen om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (LUF). Den offentliga upphandlingen motsvarar av EU-ländernas sammanlagda bruttonationalprodukt (BNP). Enligt en rapport från var värdet på upphandlingspliktiga varor och tjänster i mellan 450 och 535miljarder kronor, motsvarande av BNP. Offentlig upphandling utgör därför en stor och viktig del av samhällsekonomin. Principiellt anser vi att offentlig upphandling bör användas som ett verktyg för att genomföra sociala förbättringar i samhället och förbättra miljön i väsentligt högre grad än vad som görs . Den offentliga upphandlingens stora omfattning gör att den har stor potential att styra den offentliga konsumtionen i mer miljövänlig riktning. De utmaningar vi möter på miljöområdet, inte minst klimatproblemen, pekar på ett stort behov av fortsatt energieffektivisering och utveckling av miljövänliga produkter. Utan effektiva styrmedel är det inte sannolikt att marknadskrafterna på egen hand förmår uppnå dessa effekter. Det behövs en aktiv offentlig sektor som tar ansvar och driver på i upphandlingar och offentliga investeringar. I propositionen föreslås att bestämmelser ska införas i och som anger att upphandlande myndigheter och enheter bör beakta miljöhänsyn och sociala hänsyn i sina upphandlingar om upphandlingens art motiverar detta. Vi anser att upphandlande myndigheter och enheter inte bara bör, utan ska ta sådana hänsyn. Först då kommer den offentliga upphandlingen att bli ett effektivt verktyg för de samhällsförbättringar, särskilt på miljöområdet, vi anser att den bör vara.
mot · GX02Fi13 · 2010-04-30 00:00:00 — med anledning av prop. 2009/10:99 Vårtilläggsbudget avslår regeringens förslag till bemyndigande att anskaffa två nya ubåtar. I propositionen Ett användbart försvar (2008/09:140) anförde regeringen att den avsåg att pröva om ubåtsförmågan skulle vidmakthållas genom livstidsförlängning eller genom nyanskaffning. I Vårtilläggsbudgeten (2009/10:99) föreslår regeringen nu att ska bemyndiga regeringen att anskaffa två nya ubåtar. Detta anser vore en felprioritering av Försvarsmaktens begränsade resurser och att valet av nyanskaffning inte grundar sig på en noggrann analys av Försvarsmaktens behov. Motivet är snarare försvarsindustriellt. Det är allmänt känt att har en ansträngd ekonomi och vi anser att regeringens val att utveckla och köpa nya ubåtar främst handlar om sysselsättningspolitik inte försvarspolitik. Försvarsminister har i uttalanden till medierna lyft fram ubåtarnas stora exportpotential som ett skäl. Det anser vi inte är något hållbart argument i sammanhanget. Svenska ubåtars attraktionskraft på exportmarknaden är ytterst begränsad, trots hög prestanda och goda resultat i övningar med amerikanska sjöstridskrafter. Det är en viktig princip att skattebetalarnas pengar, i möjligaste mån, inte ska riskeras på egenutveckling av kostsamma projekt. I fallet nästa generations ubåt har vi inte noterat någon ansträngning från regeringens sida att finna lämplig samarbetspartner. menar att ubåtsförmågan kan vidmakthållas genom halvtidsmodifiering av två ubåtar i Gotlandsklass samt genom livstidsförlängning av de två äldre ubåtarna.
mot · GX02Ju12 · 2010-04-07 00:00:00 — med anledning av prop. 2009/10:147 Skärpta straff för allvarliga våldsbrott m.m. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att man inte ska kunna tjäna pengar på sitt brott. Det är en allmänt erkänd princip i rättsstater att den som begår en olaglig handling inte ska kunna skörda frukterna av handlingen. En mördare ska inte ärva den som mördats. Det är lika självklart som att en rånare inte ska få behålla sitt byte. I har man på sina håll även infört lagstiftning med innebörden att en dömd brottsling inte heller på annat sätt ska kunna tjäna pengar på sitt brott. Böcker, filmer eller tv-framträdanden där den dömde berättar om sina brott ska inte kunna bli en källa till försörjning. En del sådana lagar föreskriver att eventuella intäkter av sådan verksamhet ska tillfalla brottsoffren. Syftet är naturligtvis att brottsliga handlingar inte ska tillåtas vara en inkomstkälla vare sig direkt eller indirekt. Brott ska inte löna sig, inte heller i efterhand. I ett uppmärksammat fall med en hemtillverkad luftballong i aktualiserades denna lagstiftning. Ett par uppgav att deras sexårige son befann sig ombord på en heliumballong som hade lyft av misstag. Efter ett antal timmars sökande under stor medieuppmärksamhet visade det sig att sonen inte alls befann sig ombord på ballongen utan gömde sig på vinden i familjens hus. Det hela var en bluff. Fadern i familjen dömdes till två månaders fängelse för ett brott som liknar det svenska falsklarmsbrottet. Han dömdes också att ersätta kostnaderna för räddningsinsatsen. Vidare dömdes den tilltalade till skyddstillsyn, under vilken period han förbjöds att tjäna pengar på incidenten. Syftet med detta är alltså att han inte ska kunna ta emot ersättning för tv-uppträdanden, dokumentärer, böcker, föredrag eller liknande om händelsen. Brottet ska inte få bli en inkomstkälla. Även i finns principen att man inte ska ha av egen brottslig handling. Enligt ska den som uppsåtligen dödat någon inte få del av arvet. Det är faktiskt juridiskt möjligt även i att förverka film- eller bokrättigheter. Men då gäller det förverkande av egendom som redan finns. Svensk rätt ger däremot inte utrymme för förverkande av eventuella framtida inkomster. Ett inkomstförbud kan ha ett preventivt syfte och förhindra att brott begås. Det kommer i vilket fall som helst att skydda brottsoffer från att någon kommer att tjäna pengar på att utsätta dem för brott.
mot · GX02Ju14 · 2010-04-07 00:00:00 — med anledning av prop. 2009/10:152 Förstärkt straffrättsligt skydd mot människohandel tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att göra om brottet koppleri till brottet människohandel. All människohandel är avskyvärd. Varje köp av någons kropp bygger på en exploatering och ett utnyttjande av dennes utsatthet. Det är att profitera på någon annans olycka. Det finns ett stort mörkertal när det gäller hur omfattande människohandeln är. Men FN beräknar att upp till fyra miljoner kvinnor och barn faller offer för människohandel. Merparten av dem utnyttjas sexuellt och i prostitution. Sexslavhandel är inte bara oerhört inkomstbringande utan även mer riskfritt än både vapen- och droghandel. Dessutom kan varan eller offret återanvändas om och om igen. Regeringen föreslår nu i propositionen Förstärkt straffrättsligt skydd mot människohandel bl.a. en tydligare och mer ändamålsenlig brottsbeskrivning. Regeringen tar bort det så kallade kontrollrekvisitet. Dessutom föreslås att kravet på dubbel straffbarhet tas bort. Vi socialdemokrater vill gå ytterligare ett steg för att bekämpa människohandel och prostitution i . Tiden är mogen att slopa brottet koppleri och i stället kalla detta brott för dess rätta namn, nämligen människohandel. Det är viktigt att komma ihåg att förhållandet mellan en hallick och en prostituerad inte är en affärsmässig förbindelse mellan två jämbördiga parter. Vi får med ett nytt människohandelsstraff ett högre straffvärde än för koppleri och en lagstiftning som är i takt med verkligheten och samhällets utveckling. En sådan ny brottsrubricering skulle också öka skyddet för brottsoffret. Koppleri är nämligen ett brott mot staten, medan människohandel är ett brott mot person. Skulle de som döms för koppleri i stället dömas för människohandel innebär det att brottsoffret får ökade möjligheter till upprättelse och skadestånd. Dessutom ger människohandel ett betydligt högre straffvärde, vilket vore mer överensstämmande med brottets art. Gör därför om brottet koppleri till brottet människohandel.
mot · GX02K11 · 2010-04-13 00:00:00 — med anledning av prop. 2009/10:156 Regionalt utvecklingsansvar i vissa län tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ska få använda beteckningarna regionfullmäktige och regionstyrelse. Det är glädjande för del att regeringen föreslår att försöksverksamheten med ändrad regional ansvarsfördelning nu görs permanent. ingick från början i försöksverksamheten som infördes från . när samverkansorganisationslagen kom övergick försöksverksamheten för till en verksamhet som samverkansorgan utan tidsbegränsning. behöll då uppgiften att besluta om de regionala företagsstöden, vilket annars inte ingick i den nya lagen. Den vidare uppgiften, att besluta om de regionala företagsstöden, innebär för del beslut om kommersiell service och användningen av vissa statliga medel för insatser kopplade till IT-satsningar. I regeringens förslag till lag om regionalt utvecklingsansvar kan man på område efter område se att har samma ansvar och befogenheter som andra som omfattas av den nya lagen. Det innebär att det nya lagförslaget omfattar samma verksamheter som redan bedrivs av samverkansorganet . Det omfattar att utarbeta och fastställa en strategi för länets utveckling, besluta om användning av vissa statliga medel och följa upp och redovisa resultat, att upprätta och fastställa länsplaner för regional transportinfrastruktur, samverka med och myndigheter och med företrädare för organisationer och näringslivet. Även vissa uppgifter inom ramen för EU:s strukturfondsprogram ingår i det regionala utvecklingsansvaret. Det är olyckligt, när allt annat är lika, att regeringen ändå föreslår att inte ska få möjlighet att betecknas regionfullmäktige och regionstyrelse. har ett omfattande samarbete i Östersjöfrågor. har genom ett framgångsrikt samarbete goda möjligheter till kontakter på EU-nivå. Genom sekretariatsfunktionen i finns goda kontaktnät. I dessa kontakter och detta arbete är det värdefullt att få använda sig av begreppen regionfullmäktige och regionstyrelse. Det är begrepp som förstås i EU-sammanhang och visar den status och befogenheter som har haft och får även med den nya lagen. Den nya lagen bli tydligare om man har samma beteckningar för alla som omfattas av lagen. Det faktum att är en landstingsfri kommun innebär ändå att landstingsuppgifterna ingår i kommunens ansvarsområde. Det blir tydligare att behålla benämningen regionalt självstyrelseorgan för samtliga i stället för att ersätta dessa med begreppet landsting.