mot · GY02U315 · 2010-10-21 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av förutsättningarna för svenskt medlemskap i . Nato är en förkortning för och utgör en internationell militär allians som består av stater i och . Organisationen bildades i början av , och dess medlemmar är förbundna att militärt stödja varandra vid anfall från någon utomstående part. Grunden för Nato är den så kallade (), som är ett avtal undertecknat om kollektivt försvar av de europeiska staterna , , , , , , , , och samt de nordamerikanska staterna och . Själva organisationen bildades för att praktiskt organisera beslut om ett kollektivt försvar. Det operativa befälet har en Supreme Allied Commander Europe, som alltid är en amerikansk general eller amiral. Dagens ytterligare 25 länder förutom (se nedan) är mycket aktiva medlemsstater som inte är tysta vid alliansens förhandlingsbord. De utgör således knappast marionetter till , vilket bland annat blir uppenbart av att även om målen som formulerades i inte har ändrats , då fördraget förblivit oförändrat , så har Natos uppgifter kommit att ändras genom de förändrade säkerhetspolitiska lägena och de har anpassats därefter under sådana förhandlingar. tillkomna medlemmar i utgör och (1952), och sedan (1955), (1982), , och (1999) samt , , , , , och (2004). Men ännu är diskussionen inte aktuell för . I detta sammanhang ska då också noteras att Natos utvidgningspolitik drivs mycket aktivt av flertalet allierade och inte är en ensam ambition för . försvar har inlett en gigantisk förändring från ett invasionsförsvar mot ett insatsförsvar. Denna förändring i sig ställer större krav än tidigare på att ha allierade vid ett eventuellt angrepp på vårt land. Även om inte detta scenario förefaller rimligt i närtid, så kan ett sådant hot när det nya försvaret är fullt utbyggt inte med den skyndsamhet som krävs enkelt medföra en omställning till att försvara hela landets territorium såsom det tidigare försvaret syftade till. Kriget i visade med all önskvärd tydlighet att en snabb mobilisering av försvaret vid ett motsvarande angrepp på vårt land i praktiken skulle vara omöjligt att uppnå i . Alliansregeringen gjorde därför relativt omgående vissa viktiga justeringar i vår försvarspolitik för att snabbare kunna mobilisera vårt försvar, men även med den nuvarande budgeten för försvaret är det inte rimligt att vi ensamma kan stå starka för att kunna mobilisera snabbt nog mot en fiende. Därför blir vår fortsatta militära alliansfrihet i dagens närmanden mellan och ett hot mot vår egen säkerhet om vi fortsatt väljer att stå utanför. Frågan om att ansluta sig till Nato har efter och slutet på det varit aktuell ur säkerhetssynvinkel och ekonomisk synvinkel för . Socialdemokraterna är hårdnackade motståndare mot detta av snarare sentimentala än rationella skäl. När vi ser vilka andra länder som redan utgör det nya Natos underlag och står på tur för att ansluta sig, blir tveksamheten till att dela försvarsbördan och öka säkerheten med en stor kollektiv militärallians ännu mer obegriplig. De huvudsakliga tidigare motiven för att, som det hette, vi ska stå alliansfria i fred för att kunna vara neutrala i krig gäller helt enkelt inte i dagens säkerhetspolitik. Tvärtom är de motiv som torgförs för att stå utanför en säkerhetsmässigt tryggare och ekonomiskt mer rationell försvarsallians som Nato huvudsakligen argument som utgår från vad som anses vara berättigade ryska krav och synpunkter på alliansens framtida medlemskrets än Natoalliansens egna önskemål. Argument som dessa för snarare tankarna tillbaka till det lyckligtvis svunna blocktänkande om en Sovjetstats rätt till en egen säkerhetspolitisk sfär jämte den fria västvärldens dito. När nu och Nato tillsammans öppnar för bättre relationer med på det säkerhetspolitiska området förefaller ett envist svenskt motstånd mot delaktighet i denna öppning från Natos sida genom att även ansluter sig till försvarsalliansen som en ohållbar position för framtiden. Det vore önskvärt att alla partier i riksdag var överens innan vi ansöker om ett medlemskap i . Men med den nuvarande rödgröna oppositionens fortsatt obändiga ovilja mot detta, parat med dess ej omprövade och alltmer ihåliga argument för varför vi skulle stå utanför, riskerar vi en sämre säkerhetspolitisk situation till ett högre ekonomiskt pris än om vi ansöker om medlemskap i . Därtill skulle vi kunna bli ett av de mycket aktiva alliansländerna kring det förhandlingsbord där internationell säkerhets- och försvarspolitik kanske har sin viktigaste arena för att finna till och med ett partnerskap med i en kanske inte alltför avlägsen framtid. Detta förslag grundat på ovanstående motiv vill vi att ger regeringen tillkänna. Finn (M)