mot · GX02Ju10 · 2010-03-30 00:00:00 — med anledning av prop. 2009/10:147 Skärpta straff för allvarliga våldsbrott m.m. avslår förslagen till ändringar i 3 kap. 6 § . avslår förslagen till ändringar i 29 kap. 14 §§ . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av i form av en parlamentarisk utredning. Regeringen ger i propositionen flera förslag om skärpta straff. Vi anser att flera av förslagen är problematiska och inte kommer att leda till minskad brottslighet. Det har pågått en utveckling mot hårdare straff för våldsbrott redan med befintlig lagstiftning. Våldsbrott har i stor utsträckning en koppling till sociala förhållanden. Regeringens politik förstärker klyftorna i samhället. Allt fler barn och ungdomar växer upp i fattigdom och andra förhållanden som ökar risken för såväl enstaka brottsliga handlingar som ett liv med en utpräglat kriminell livsstil. står för en politik där vi satsar på välfärden och trygghetsförsäkringarna, vilket även är en tydligt brottsförebyggande politik. Det finns även en tydlig koppling mellan alkoholpolitik och våldsbrott, och där står regeringen för en alltmer liberal trend där tillgången till alkohol och riskerna för våldsbrott ökar. När det gäller rättsväsendets insatser så förebyggs våldsbrott bättre genom att fler brott utreds och går till åtal än att straffen skärps. Bland annat kriminologiska institutionen vid ifrågasätter empirin i regeringens förslag. Vi beklagar att den kriminologiska forskningen som så ofta har ignorerats av regeringen. Att regeringen gör bedömningen att Kriminalvården ska hantera straffskärpningarna inom ramen för Kriminalvårdens anslag anser vi är ekonomiskt oansvarigt. Kriminalvårdens ekonomi har under hela mandatperioden försummats av regeringen, och man har redan nu en mycket svår situation där man inte förmår att bedriva verksamheten på ett tillfredsställande sätt. Regeringen föreslår att straffskalan för grov misshandel ska delas upp. För misshandel som anses vara synnerligen grov ska dömas till fängelse i lägst fyra och högst . Annan grov misshandel ska ha en straffskala på lägst ett och högst . Precis som flera remissinstanser skriver, däribland , så kommer man att tillämpa detta i väldigt få fall, och det finns redan med dagens straffskala möjlighet att utdela väldigt långa straff. skriver att det kommer att uppstå överlappningsproblem. Flera instanser föreslår att man i stället för att bryta upp den nuvarande systematiken inför en egen brottsrubricering för misshandel som sker på ett tortyrliknande sätt. instämmer i att det är olyckligt att ytterligare bryta upp systematiken i , i synnerhet när den nya bestämmelsen sannolikt inte kommer att tillämpas särskilt ofta, och vill i stället se en generell översyn av . Därtill kan nämnas att vi drivit frågan om att införa ett tortyrbrott, vilket avslagits av de borgerliga partierna. bör avslå förslagen till ändringar i 3 kap. 6 § . Skärpt straff för vållande till annans död En person som under rus framför ett motorfordon och dödar en annan gör sig, enligt vår mening, skyldig till ett mycket allvarligt brott. För att straffet för ett sådant brott ska ha avsedd verkan, både vad gäller individualprevention och allmänprevention, krävs att straffet har förankring i det allmänna rättsmedvetandet. Enligt 3 kap. 7 § första stycket ska en person som av oaktsamhet orsakar annans död dömas för vållande till annans död till fängelse i högst . Om brottet, enligt andra stycket i samma paragraf, anses som grovt blir straffet i stället mellan och . I propositionen föreslås att den nedre gränsen för vållande till annans död skärps till . Utifrån perspektivet att straffskärpningen bl.a. påverkar bedömningen vid rattfylleri som leder till annans död, välkomnar förslaget. Regeringens förslag innebär att straffminimumet för grov utpressning höjs från till som det förtydligas under vilka omständigheter ett brott är att anse som grovt, nämligen om gärningen har innefattat våld eller hot av allvarligt slag eller om gärningsmannen annars har visat särskild hänsynslöshet. Vi välkomnar såväl förtydligandet som höjningen av straffminimumet. Det finns anledning att se allvarligare på grov utpressning då det är ett brott som mycket ofta är nära kopplat till organiserad brottslighet och där brottsoffret ofta drabbas mycket hårt. Den nu föreslagna nivån ligger på en mer rimlig nivå i förhållande till andra brott. Försvårande och förmildrande omständigheter Regeringen genomför en rad förändringar i 29 kap. för att möjliggöra att försvårande och förmildrande omständigheter ska vägas in i fler fall. I första hand är det tydligt att regeringen vill att man vid straffbedömningen ska gå högre upp i straffskalan. Flera remissinstanser har sett problem med förslagen eftersom de gör det svårare att följa straffrättens krav på förutsebarhet och enhetlighet. Den nuvarande ordningen där endast påtagliga kvalitetsskillnader ges betydelse i skärpande eller mildrande riktning vid sidan av bedömningen enligt 1 § bör behållas, eftersom den bättre svarar upp mot rättssäkerhetskrav rörande förutsebarhet och enhetlighet i rättstillämpningen. Det är självklart viktigt att försvårande och förmildrande omständigheter ska kunna få betydelse vid straffmätningen. De möjligheter som finns med nuvarande lagstiftning är dock enligt mening tillräckliga. Vid återfall i brottslighet anser , precis som många remissinstanser, att tidigare brottslighet ska få betydelse vid utformningen av påföljden eller genom förverkande av villkorligt medgiven frihet. Detta står i kontrast till utredningsförslaget om att tidigare brottslighet i större utsträckning än vad som redan är möjligt ska vägas in vid utmätningen av straffet. Regeringen vill förena de två perspektiven genom att tidigare brottslighet i större utsträckning än ska vägas in i straffmätningen, om påföljdsvalet eller förverkandet av villkorligt medgiven frihet inte är att anse som tillräckligt. Utredningsförslaget avstyrktes av många remissinstanser, t.ex. tingsrätterna i och . Man ser inte tillräckliga skäl för förslaget, som innebär att man tar steg bort från principerna om proportionalitet och ekvivalens. En gärning är i allmänhet inte skadligare eller farligare därför att brottslingen tidigare dömts för brott. Man kan därför inte i ett straffrättssystem som bygger på principerna om proportionalitet och ekvivalens och som gör anspråk på att vara rättvist ge olika långa fängelsestraff för lika allvarliga och förkastliga gärningar. bör avslå förslagen till ändringar i 29 kap. 14 §§ . I stället för att lappa och laga i anser vi att det finns ett behov av en ordentlig översyn av . I den bör övervägas om såväl systematiken som straffskalorna är ändamålsenliga. Man skulle självklart behöva ta hänsyn till det arbete som pågår i den sittande påföljdsutredningen. Det bör göras en översyn av i form av en parlamentarisk utredning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.