mot · GY02U298 · 2010-10-27 00:00:00 — Denna stora och exceptionellt snabba omfördelning av befolkningen från landsbygd till städer sker framför allt i , och och innebär självklart en stor omställning för de respektive länderna, vilket ger effekter på bl.a. miljön, ekonomin och den sociala välfärden. Men växande städer behöver inte nödvändigtvis vara negativt. Det finns nämligen ett tydligt samband mellan hög urbaniseringsgrad och god ekonomi. Om urbaniseringens potential tillvaratas kan den innebära förbättrade möjligheter både för städer och för landsbygd. Myten som säger att städerna parasiterar på landsbygden är helt enkelt bara just en myt. I själva verket finns det ett samband mellan hög urbaniseringsgrad och hög ekonomisk tillväxt. Problemen uppstår när städerna växer så snabbt att infrastrukturen inte hinner med att tillgodose de nyinflyttade med nödvändigheter som vatten, sanitet, transporter etc. I biståndssammanhang är det viktigaste att vara medveten om att fattigdomen i städerna ser annorlunda ut än den på landsbygden. En avgörande skillnad är att en fattig stadsbo är helt beroende av pengar för sin överlevnad. Andra utmärkande drag för urban fattigdom är dyra och långa resor samt större otrygghet. Med så uppenbara skillnader kan man omöjligen tillämpa samma strategier för biståndsinsatserna i staden som på landsbygden. I en del länder har betydande offentliga satsningar på slumområden lett till förbättrade levnadsvillkor och förhindrat att nya slumområden växt fram. I flera andra länder är ansvaret för förhållandena i städerna splittrat på lokala, regionala och centrala myndigheter, med helt olika lösningar för fattigdomsminskning, utbildning, hälsovård etc. är det få stora biståndsgivare som uppmärksammar denna problematik och är, genom Sida, i sammanhanget en föregångare inom området. Avgörande för att en hållbar utveckling, med en i första hand minskning av antalet sluminvånare i världen med 100 miljoner, ska kunna komma att nås är införandet av integrerade strategier för minskad fattigdom. Förbättring och förebyggande av slumområden måste införlivas i nationella utvecklingsplaner och i biståndsstrategier. bör i alla landstrategier inkludera strategier för fattigdomsbekämpning för såväl landbygd som områden. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5.8Mål 8: Globalt samarbete genom ökat bistånd, rättvisa handelsregler och lättade skuldbördor i utvecklingsländerna 5.8.1Uppfyll löftena öka biståndet En viktig orsak till att svälten i världen fortsätter att öka är att det åttonde millenniemålet, som gäller den rika världens åtaganden, tycks vara utom räckhåll. Främst handlar det om att världens givarländer inte har ökat biståndet till utlovade nivåer. Den rika världen måste alltså se till att man når upp till de nivåer som man redan förbundit sig till. Det var inför som 15 EU-medlemmar lovade att öka sitt statliga bistånd till av BNI , allt i enligt med millenniemål 8. Under G 8-gruppens toppmöte lovade dess medlemmar även en fördubbling av sitt bistånd till . Löftena är långt ifrån uppfyllda. I själva verket råder ett underskott på 29 miljarder USD, jämfört med gjorda utfästelser. Förutom når fortfarande bara fyra länder upp till FN:s mål för statligt bistånd, av BNI. De EU-länder som är medlemmar i Dac kom överens om att kollektivt uppnå en biståndsnivå motsvarande 0,56procent av EU:s sammanlagda BNI, med en miniminivå om för det enskilda landet. Men inte heller dessa mål har hållits. bidrar med 0,45procent av BNI, med 0,4 och och med 0,2procent av sina BNI. För att nämna några av de andra länderna. ökade världens officiella utvecklingsbistånd (Official development assistance, ) från av BNI till , vilket främst berodde på stora skuldavskrivningar till framför allt och samt humanitärt bistånd efter . För av världens fattigaste länder antingen minskade biståndet eller låg det på ungefär samma nivå (UNDP). uppgick nettoutbetalningar av utvecklingsbiståndet till 119,6 miljarder USD, eller av de utvecklade ländernas BNI. Summan kan exempelvis jämföras med de 144 miljarder USD som enligt kommer att betalas ut i bonusar på . Enligt är det högst tveksamt om de länder som tog på sig att fördubbla biståndet till samt höja biståndet till av BNI kommer att infria sina löften till utsatt tid. Om detta ska ske måste stora ökningar göras i reda pengar. Det räcker inte att några enstaka länder ökar sina insatser. anser att det är skyldighet att trycka på de rika länder som inte lever upp till de gemensamt satta målsättningarna. Inte minst gäller detta för länderna inom EU. bör inom EU och andra internationella forum aktivt verka för att de mål som satts upp för det internationella biståndet inom ramen för millenniemålens uppfyllande blir verklighet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En annan viktig orsak till att mål 8 tycks utom räckhåll är att den rika världen, inklusive , fortsätter att göra oskäliga avskrivningar på det faktiska biståndet. Det innebär att pengar som borde ha kommit världens fattiga till godo inte gör det. För del handlade det om avskrivningar på så mycket som . På pappret uppfyller enprocentsmålet men i själva verket går alltså en stor del av pengarna till skuldavskrivningar, internt flyktingmottagande och annat istället för till fattigdomsbekämpning. Ett huvudsakligt problem är att Dac, samordnare av de internationella biståndsgivarnas rapportering, tillåter denna typ av avskrivningar, något som den företrädare gärna och ofta låter påminna om. anser dock att ska ta kampen mot fattigdom på allvar och se till att biståndspengar går till rätt ändamål. Om man trixar med redovisningarna är det i slutändan ändå bara de fattiga som drabbas. anser att dåliga bestämmelser bör ändras på. Vi har därför motionerat om att ska arbeta för att stärka skrivningar i Dacs regelverk som tillåter att biståndspengar kan användas för skuldavskrivningar och flyktingmottagande. Tillsammans med Socialdemokraterna och har vi sagt att måste verka för att Dacs regelverk blir så klart och tydligt att ett överutnyttjande omöjliggörs. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Se även avsnitt 5.3.2 En handelspolitik för jämställdhet. För fattigdomsbekämpning är en rättvis handel viktigare än bistånd. existerar dock varken fri eller rättvis handel. När de rika länderna har utformat regler för internationell handel har de sett till att skydda och prioritera sina egna och storföretagens ekonomiska intressen. Om internationell handel ska kunna ske på rättvisa villkor måste man erkänna att olika parter är olika starka och man måste ge de svagare parterna fördelar. Utvecklingsländer måste helt enkelt få större utrymme att själva utforma sin handelspolitik och själva avgöra när och i vilken grad deras marknader ska öppnas upp mot transnationella bolag. anser att måste driva på reformeringsarbetet inom EU och () så att fattiga länder får större möjligheter att utforma en handelspolitik som stödjer landets egen utvecklingsstrategi. Handelspolitiken får inte motverka uppfyllandet av millenniemålen, varför det är av avgörande betydelse att handelsavtal beaktar hur väl de når FN:s mål om halverad fattigdom . har tillsammans med Socialdemokraterna och sagt att handelspolitik behöver samverka med alla andra politikområden och att handel behöver bidra till att minska klyftorna i världen och främja jämställdhet och en hållbar utveckling i linje med politik för global utveckling. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Så länge WTO styrs av de rika länderna kommer reglerna att fortsätta gynna västs ekonomiska intressen och motverka de förändringar som krävs för att millenniemålen ska uppfyllas. Om de rika länderna på allvar vill stötta de fattiga måste en långt större välvilja visas än vad som gjorts . anser att ska verka för att WTO:s handelsavtal ersätts av handelsavtal som tar sin utgångspunkt i fattigdomsbekämpning, utveckling och jämställdhet. Vidare vill , och att ska verka för att EU genomför sitt löfte vad gäller att ge utvecklingsländerna tull- och kvotafritt tillträde till EU:s inre marknad och att EU:s jordbrukssubventioner fasas ut. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ytterligare en viktig orsak till att det ser förhållandevis mörkt ut för fattigdomsbekämpningen är många fattiga länders höga skuldsättning. Flera länder tvingas spendera mer resurser på räntor och amorteringar än på utbildning, sjukvård och infrastruktur, vilket kraftigt begränsar möjligheten för dessa länder att själva göra satsningar för att nå millenniemålen. menar att en förutsättning för att vända denna utveckling är att genomföra omfattande skuldavskrivningar. Vi förespråkar bland annat att skulderna för världens 50 fattigaste länder skrivs av. Skuldavskrivningar handlar inte om att vara snäll mot fattiga länder. På grund av höga räntor har utvecklingsländerna i många fall betalat tillbaka sina lån om och i många fall är skulderna dessutom att betrakta som illegitima. Vi menar därför att skuldavskrivning handlar om att bryta överföringen av pengar från syd till nord. har tillsammans med Socialdemokraterna och sagt att behöver verka för ytterligare skuldavskrivningar för de fattigaste länderna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.