mot · GX02C17 · 2010-04-14 00:00:00 — med anledning av prop. 2009/10:170 En enklare plan- och bygglag tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att portalparagrafen i lagförslaget om en enklare plan- och bygglag kompletteras med en hänvisning till miljökvalitetsmålen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att tiden fram till tas till vara för att uppmärksamma och rätta till kvarstående brister i regeringens förslag till plan- och bygglag. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ansvar för detaljplaner och bygglov samt om klimat- och sårbarhetsplaner. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att översiktsplaneringen ska kompletteras med vattenplanering. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om obligatorisk planering för urban mobilitet med syftet att klimatanpassa transporter i större tätorter. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om planering för kollektiv- och cykeltrafik i stadsplanering. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om bilfria zoner kring skolor. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av hushållning med energi och vatten, bevarande av jordbruksmarken och av goda klimat- och hygienförhållanden. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om förbud mot direktverkande el i nya byggnader. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om bygglovsplikt för antenner och basstationer. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av att i ge utrymme för kommuner att skapa områden med låga strålningsnivåer. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av verkningsfulla styrmedel för tillgänglighet i den byggda miljön. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av tillägg till bestämmelserna om översiktsplan och regionplan. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att ett planbesked ska innehålla en översiktlig beskrivning av planförslagets påverkan på människors hälsa och miljö. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om vem som får besluta om planbesked. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om dagens regler om obligatoriskt programskede. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att införa den bestämmelse som finns i förslagets 13 kap. 12 § om förutsättningarna att få överklaga. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om rätten att överklaga för att värna kulturvärden. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om rätten att överklaga för att stärka tillgänglighetsarbetet. I propositionen föreslås en ny plan- och bygglag (PBL) som ersätter den nuvarande (1987:10) och lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk. Propositionen är resultatet av ett flertal betänkanden och utredningsförslag, däribland den parlamentariska betänkande (SOU 2005:77). måste ur perspektivet av målet om en hållbar utveckling anses vara en mycket central lagstiftning, inte minst därför att dess tillämpning utgör en arena där exploateringsintressen möter miljöintressen och andra bevarandeintressen. styr i stor utsträckning utnyttjandet av landets fysiska resurser, och genom det kommunala planmonopolet är detta i princip en fråga. Plan- och bygglagens nära koppling till är tydlig, inte minst mot bakgrund av att dessa författningar vilar på samma grund hållbar utveckling samt det faktum att båda författningarna på flera ställen hänvisar till varandra. Vissa bestämmelser i (hushållningsbestämmelserna i 34 kap., miljökvalitetsnormer i 5 kap. samt miljökonsekvensbeskrivningar i 6 kap.) lyfts helt eller delvis in i och ska tillämpas genom denna. Under arbetet med att ta fram en miljöbalk var det många som förde fram uppfattningen att egentligen borde vara en del av . För de gröna är det också viktigt att och , när det gäller förutsättningarna att nå en hållbar utveckling, tydligt ger samma signaler t.ex. genom att de nationella miljökvalitetsmålen ges samma betydelse under PBL som de har under . Frågan om en reformerad plan- och bygglag har beretts . Beredningsarbetet har kännetecknats av en svåröverskådlig process som medfört problem för berörda att skapa sig en helhetssyn över lagförslagen. Remisser som skickats ut har dessutom varit av låg kvalitet och innehållit såväl språkliga som lagtekniska brister, vilket försvårat granskningen för remissinstanserna. Trots den långbänk blivit har regeringens förslag mött kritik. När ett samlat lagförslag sändes till Lagrådet för granskning resulterade detta i mycket hård kritik och ett 153 sidor långt lagrådsyttrande. Lagrådet skriver bl.a.: Lagrådsremissen har utarbetats under tidspress. Den saknar nästan helt sedvanliga författningskommentarer. [] I sammanhanget vill Lagrådet anmärka att det i författningskommentaren ofta anges att paragrafen motsvarar ett visst lagrum lag med språkliga ändringar, när den föreslagna paragrafen i själva verket innebär också sakliga ändringar i förhållande till den gamla lagen. Trots att Lagrådet har gjort stora ansträngningar att bringa klarhet i svårbegripliga passager i lagtexten kan inte uteslutas att oklarheter kvarstår. Under den fortsatta beredningen, som bör omfatta bl.a. avfattande av författningskommentarer till alla paragrafer som innebär en saklig ändring i förhållande till gällande rätt, bör uppmärksamheten riktas mot eventuella kvarstående oklarheter som naturligtvis måste avhjälpas innan propositionen lämnas till . Det är dock uppenbart att det i ett projekt av den storlek som det är fråga om här inte varit möjligt för att hinna ge den nya lagen den optimala struktur som avsetts. Inte heller har det varit möjligt att i lagtext och allmänmotivering upprätthålla den kvalitet som uppenbarligen varit avsikten från början. Den höga ambitionen har alltså inte alltid kunnat förenas med den tidspress som tydligt förelegat i ärendet. Detta har i sin tur lett till att lagtexten på flera punkter enligt Lagrådets mening innehåller ofullkomligheter och otydligheter som lämpligen bör rättas till. På grund av materialets omfattning har dock denna genomgång med nödvändighet blivit tämligen översiktlig, varför det inte kan uteslutas att det finns kvarstående brister.1 Trots att är en författning av stor vikt, har regeringen valt att inte ta hänsyn till den allvarliga kritik som riktats mot förslaget från Lagrådet. Mot bakgrund av att Lagrådets uppgift är att granska lagförslag ur ett konstitutionellt perspektiv, är det naturligtvis viktigt att dess påpekande noga undersöks och i allt väsentligt följs. ansluter sig till den kritik som där framförs och vill särskilt betona följande. Det saknas sedvanliga författningskommentarer till en del av motiven som är av mycket stor betydelse vid rättstillämpningen. Trots att förslaget innehåller mer än bara språkliga förändringar, hävdar regeringen att så inte är fallet. Trots den mer övergripande kritik som framförts ovan, har i denna motion valt att lyfta fram vissa sakfrågor som vi menar är av särskild betydelse. Detta urval ska dock inte tolkas som att förslaget i övrigt på alla punkter kan anses bra, genomarbetat eller följa uppfattning. väljer att lägga vissa tydliga och väl avgränsade förslag, för att det på den korta tid som står till förfogande ska finnas en reell möjlighet för att ta hänsyn till förslag till ändringar. Förutsättningar för en följdmotion Med anledning av det stora antalet ändringar som genomförts på grund av Lagrådets påpekanden från lagrådsremissen till den färdiga propositionen samt självklart även med anledning av själva förslagets stora komplexitet och alla de beröringspunkter förslaget har, inte minst med , har arbetet med skrivandet av en följdmotion inneburit ovanligt stora svårigheter. Trots förlängd motionstid har tidsutrymmet inte räckt till för att bearbeta följdmotionen på ett sätt som gör att den håller en jämn kvalitet. Det har inte hellre varit möjligt att analysera alla konsekvenser av den nya lagen, vilket innebär att vi i denna följdmotion endast behandlar ett mindre antal frågor mer genomarbetat och att flera av våra följdförslag till regeringens proposition tyvärr inte med säkerhet har kunnat stämmas av i detalj mot propositionen. väljer att inte yrka avslag på propositionen eftersom behovet av en reformering är stort. Trots de brister vi ser i förslaget och i processen finns ändå många delar som innebär en enklare och bättre fungerande tillämpning. Vi har här valt att lyfta fram några frågor som vi anser skulle kunna hanteras skyndsamt samt även en del mer långsiktiga frågor där vi är väl medvetna om att en längre beredning är oundviklig. Motivering till förslagen i motionen Tillägg till förslagets portalparagraf Målet om en hållbar utveckling finns inskrivet i Lissabonfördragets artikel 3.3 och i 1 kap. 2 § tredje stycket regeringsformen. Första gången denna målsättning knöts till en svensk författning var när det skrevs in i 1 kap. 1 § (regeringens proposition 1992/93:180 s. 34, den s.k. kretsloppspropositionen). I har detta mål brutits ned i ett antal nationella miljökvalitetsmål. Tydligast finns detta mål inskrivet i , vars alla bestämmelser ska tolkas utifrån denna målsättning samt mot bakgrund av de nationella miljökvalitetsmålen. I 1 kap. 1 § finns den avgörande meningen ska tillämpas så att. I regeringens proposition 2009/10:155 Svenska miljömål för ett effektivare miljöarbete skriver regeringen (s. 11): Det övergripande målet för miljöpolitiken är att till nästa generation lämna över ett samhälle där de stora miljöproblemen i är lösta. Detta bör ske utan ökade miljö- och hälsoproblem utanför gränser. Det övergripande målet förutsätter en ambitiös miljöpolitik i , inom EU och i internationella sammanhang. Arbetet med att uppnå de av antagna miljökvalitetsmålen utgör grunden för den nationella miljöpolitiken. Det miljöarbete som genomförs av alla samhällets aktörer bidrar till att miljökvalitetsmålen nås. utgör en av de viktigare författningarna när det gäller hur landets fysiska resurser kan och ska utnyttjas, hur utbyggnaden av infrastruktur inklusive kommunikationer utvecklas samt hur bebyggelse utformas och uppförs. Hur bl.a. dessa sektorer utvecklas är ur många aspekter avgörande för förutsättningarna att uppnå miljökvalitetsmålen. Det finns starka grunder att anta att tillämpningen av PBL påverkar möjligheterna att uppnå flertalet av de nationella miljökvalitetsmålen. Mellan och finns starka samband, och de vilar båda två på målet om en hållbar utveckling. Flera av bestämmelser, såsom hushållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap., genomförandet av miljökvalitetsnormer i 5 kap. samt i viss utsträckning bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar, ska dessutom tillämpas genom . Medan tillämpningen av tack vare formuleringen i dess 1 kap. 1 § att ska tillämpas så att inte kan ske utan att hänsyn tas till de nationella miljökvalitetsmålen och därmed till det övergripande målet om en hållbar utveckling, så är inte denna koppling lika uttalad i . Att både målet om en hållbar utveckling och de nationella miljökvalitetsmålen på detta ges en direkt rättslig relevans visas t.ex. i avgörande mål M 9983-04. Genom det tillägg som här föreslås kommer tydligare att återspegla de nationella miljökvalitetsmålen. Det kommer också att bli tydligare att de av bestämmelser som lyfts in i , även där ska tolkas mot bakgrund av en hållbar utveckling och de nationella miljökvalitetsmålen. Mot bakgrund av dessa omständigheter föreslår att beslutar att komplettera regeringens förslag till ny PBL med en mening i 1kap. 1 § som skulle kunna ges följande utformning som ett eget stycke: Denna lag ska tillämpas så att de nationella miljökvalitetsmålen bäst kan tillgodoses. bör besluta att uppdra åt regeringen att återkomma med förslag i denna del. Kvarstående brister i regeringens förslag Vi välkomnar att regeringen tagit intryck av den kritik som förts fram om att förslaget till en enklare plan- och bygglag inte kan börja gälla alltför snabbt efter beslut. Den nya lagen är omfattande och tid måste nu ges för att utbilda alla berörda i den nya lagstiftningen. Organisation och rutiner måste ges möjlighet att anpassas, information måste spridas och berörda intresseorganisationer som normalt fungerar som bollplank i planeringsfrågor måste även de få möjlighet att hinna ta till sig de nya villkoren. Vi menar att tiden fram till även måste tas till vara för att uppmärksamma kvarstående brister i regeringens förslag, bl.a. med anledning av de farhågor Lagrådet anför, för att så snabbt som möjligt rätta till dessa. Detta bör ge regeringen till känna. Planera större marginaler för ett nytt klimat Ökad variation i nederbördsmängd kan få förödande konsekvenser både för byggnader och för den mark de står på. Det finns exempel, senast , på hustak i vårt land som har rasat in för att avvattningssystemen inte kunnat hantera de extrema mängder nederbörd som borde ha tagits om hand. Det är inte bara fastigheter som hotas vid översvämningar utan även möjligheten till kommunikation och offentlig service. Enligt Klimat- och sårbarhetsutredningen kommer vattennivåerna i att stiga som flera av kommunerna runt sjön planerar för ny bebyggelse nära sjön. När vattnet stiger riskerar vi en situation där post, ambulans och de boende själva får svårt att ta sig till och från sina bostäder. Det är inte ovanligt att fastighetsägare i sådana lägen riktar krav på kommunerna om ekonomisk kompensation för skadorna trots att kommunerna i många fall försökt bromsa byggande i dessa utsatta lägen. Det är svårt för kommuner att hålla emot när de är ensamma om att tänka långsiktigt. Riksdag och regering borde vara tydliga med att byggande ska ske med större marginaler till förändrade hydrologiska villkor. En takpanna som lossnar från ett hustak vid kraftig vind är ett dödligt hot för en fotgängare. Att tak- och fasadmaterial blåser loss händer tyvärr ibland och kan bli vanligare om vi inte ser över säkerhetsmarginalerna i våra konstruktioner. Ökade vindhastigheter i vindbyar är att räkna med. bör fatta beslut som innebär ökade krav på all byggnation med anledning av vad ökade vindhastigheter kan kräva. När de första initiativen till offentlig stadsplanering togs var skydd mot brand en av de viktigaste anledningarna till att man ville ha en offentlig planering av bebyggelse. Klimatförändringarna kommer att innebära att vi får perioder med högre temperatur än vad vi är vana vid. Detta medför ökade risker för brand, vilket gör det angeläget att brandsäkerheten sätts högre vid planering av nya bostäder. Motionen har här tagit upp tre exempel ökad nederbörd, kraftigare vindbyar samt torrare värme för att motivera att vi skyndsamt måste påbörja en omställning av vårt sätt att bygga och utforma vår byggda miljö. menar att man tyvärr bygger ett mycket sårbart samhälle, och vi vill inte medverka till att det fortgår. Trots att sårbarheten ökar fortsätter många kommuner exempelvis att bevilja bygglov på tomter som riskerar att översvämmas. Vi menar att kommunerna måste börja planera utifrån de kommande klimatförändringarna som de arbetar för att minska klimatpåverkande utsläpp i kommunen. För att tydliggöra kommunens ansvar för ett förebyggande klimatarbete bör kommunens ekonomiska ansvar för klimatsäkra detaljplaner och klimatsäkra bygglov utökas till vad avser skadestånd för översvämning, ras, skred och erosion gentemot enskilda och företag. Denna kvalitetsgaranti av planering och kommunala beslut ska inte gälla retroaktivt för tidigare fattade beslut. Detta bör ge regeringen till känna som sin mening. Regeringen föreslår i propositionen tydliggöranden av att kommunen i en detaljplan ska kunna reglera skyddsåtgärder för att motverka markförorening, olyckor, översvämning och erosion. Vidare införs möjligheter för kommunen att i detaljplan bestämma att bygglov inte får ges till åtgärder som innebär en väsentlig ändring av markens användning förrän markens lämplighet för avsett byggande kan säkerställas. Vi föreslår därutöver att skärps med krav på att kommunerna ska upprätta bindande klimat- och sårbarhetsplaner. Kommunala klimat- och sårbarhetsplaner ska ta ett helhetsgrepp på klimatfrågan, både genom att titta på förebyggande åtgärder för att minska riskerna vid kommande klimatförändringar och genom att minska sin egen klimatpåverkan. Att kombinera dessa två aspekter lämpar sig väl eftersom det till stor del handlar om samhällsplanering, där man t.ex. i nybyggnation kan planera för både minskad klimatpåverkan och minskad sårbarhet. De kommunala klimat- och sårbarhetsplanerna bör exempelvis innehålla en strategi för hur dammar, öppen dagvattenhantering och våtmarker, i kombination med minskad andel hårdgjord yta, ska kunna bidra till att öka markens infiltrationsförmåga i närheten av bebyggelse. anser att även regioner och landsting ska ha samma skyldighet som kommuner vad gäller att upprätta bindande klimat- och sårbarhetsplaner. bör uppdra åt regeringen att återkomma med förslag på klimat- och sårbarhetsplaner enligt förslaget ovan. Planering av vatten- och avloppstjänster Inte minst implementeringen och genomförandet av EU:s ramvattendirektiv gör att frågorna om hur vatten och (främst) avlopp löses har blivit mer och mer aktuellt. Kommunerna har flera centrala roller när det gäller utbyggnad och underhåll av vatten och avlopp. På såväl som regional nivå pågår ett intensivt arbete med att begränsa utsläpp från avlopp, till grundvatten, sjöar och kustvatten. bedriver en tillsynskampanj om små avlopp, och statsmakterna har skjutit till medel så att kunskapen om småavlopp, teknik och rättspraxis ska kunna spridas. Se t.ex. Små avlopp: . Enligt lagen om allmänna vattentjänster är det kommunerna (eller ett kommunalägt bolag) som är huvudman för de allmänna vatten- och avloppssystemen. Kommunerna är genom sina miljönämnder såväl tillsynsmyndig som tillståndsmyndighet för de enskilda avloppen. Vidare är kommunerna bärare av det kommunala planmonopolet, och de som prövar frågor om bygglov. får t.ex. inte lokalisera bebyggelse dit vatten- och avloppsfrågorna inte kan lösas. Trots detta finns inget krav på en samlad planering för vatten och avlopp. I den utredning som föregick lagen om allmänna vattentjänster (SOU 2004:64) föreslogs ett krav på en obligatorisk VA-plan. Förslaget avfärdades dock senare i propositionen. I propositionen skrev man (prop. 2005/06:78 s. 59): Flera omständigheter talar för lämpligheten av en samlad planering av avloppshanteringen, inte enbart inom verksamhetsområdet för den allmänna VA-anläggningen utan för all bebyggelse inom kommunen. Syftet med avloppsplanerna anges bl.a. vara att fastlägga den långsiktiga inriktningen av vatten- och avloppshanteringen, för såväl verksamhetsområdet som områden med enskilda VA-lösningar, samt att tydliggöra ansvarsfördelningen vid återföring av avloppsnäring från enskilda anläggningar. Vid genomförandet av ramdirektivet för vatten torde dock bli nödvändigt för kommunerna att i ännu högre grad än inventera och planera för all VA-försörjning i kommunen. Kraven på vattentjänsterna kan dessutom antas öka genom ramdirektivet och det kan givetvis medföra en större skyldighet för kommunerna att se till att vattentjänsterna ordnas med hänsyn till skyddet för miljön. menar att det bör finnas ett krav för kommunerna dels att redogöra för den befintliga situationen för vatten och avlopp i kommunen, dels att planera för framtida behov av vatten- och avloppstjänster. menar att det lämpliga vore att lyfta in även denna aspekt i översiktsplanen. Översiktsplanen täcker hela kommunen, den ska ses över minst en gång under varje mandatperiod och den är inte rättsligt bindande. Samtliga dessa aspekter talar för att detta är en lämplig placering av VA-planeringen. Enligt detta förslag ska det i varje kommuns gällande översiktsplan finnas en uppdaterad redovisning av vilka behov av vatten och avlopp som finns eller kan komma att uppstå inom kommunens olika delar; här ska också finnas uppgifter om vilken bedömning VA-huvudmannen gör av sin utbyggnadsskyldighet. Denna del av översiktsplanen bör också redovisa var enskilda avloppslösningar är alternativet, samt inom vilka områden man kräver s.k. hög skyddsnivå (enligt allmänna råd, NFS 2006:7). En sådan bedömning måste naturligtvis ske i samråd med vattenmyndigheterna och deras införande av miljökvalitetsnormer för olika recipienter. föreslår att till förslagets 3 kap. 5 § avseende innehållet i en översiktsplan, lägga till ett nytt stycke som skulle kunna ha följande upplägg och innehåll: Översiktsplanen ska innehålla ett väl avgränsat avsnitt där kommunen ska redogöra för hur vatten- och avloppsbehoven är lösta ska redovisa inom vilka områden det föreligger eller kan komma att föreligga behov av en utbyggnad av det allmänna vatten- och avloppssystemet ska redovisa områden där det finns miljökvalitetsnormer som kan vara av betydelse för utbyggnad av vatten och avlopp ska redogöra för andra uppgifter som kan vara av betydelse vid kommunens planering, eller vid myndighetsutövning, rörande vatten- och avloppsfrågor. bör besluta att uppdra åt regeringen att återkomma med förslag i denna del. Planering för minskad biltrafik anger i sitt remissvar på att högst en femtedel av oljereduktionen inom transportsektorn kan ske genom att man byter bränsle. Fyra femtedelar av klimatomställningen av transportsystemet måste ske genom minskad energianvändning. Att åka tillsammans i kollektivtrafiken i stället för i var sin bil är den effektivaste besparingsåtgärden. För att få till stånd ett miljöanpassat transportsystem i städerna krävs ett målmedvetet och systematiskt arbete. I finns en särskild lagstiftning (Plan de Déplacements ) som innebär att tätorter med över 100000invånare gör en plan för hur stadens transportbehov ska tillgodoses på ett miljöanpassat sätt. Lagtexten slår bl.a. fast målsättningar om att begränsa biltrafiken, att utveckla kollektivtrafik och gång- och cykeltrafik och att effektivisera varudistributionen i städerna. Lagstiftningen slår fast ett tvingande krav att myndigheterna på lokal nivå ska ta fram en mer genomarbetad och integrerad planering för att aktivt motverka de negativa effekterna av den ökande biltrafiken. Målvariabeln, en viss färdmedelsfördelning, är förhållandevis enkel att beskriva, kommunicera och följa upp. Planerna och lagstiftningen ger invånarna goda möjligheter att på ett systematiskt sätt ta ställning till hur stadens trafiksystem bör utformas på strategisk nivå, vilket är starkt normerande för hur det politiska systemet kan agera. I måste 70 städer upprätta sådana planer, och ytterligare 20 upprättar sådana planer trots att de inte är tillräckligt stora för att omfattas av lagen. De flesta större städer har investerat i spårvagnsnät som en del i att utveckla kollektivtrafiken och stadsmiljön, som ytan för biltrafiken begränsas. I kommer närmare två tredjedelar av den totala investeringsramen att användas för att förbättra kollektivtrafiken. Planerna resulterar inte bara i bättre miljö. Vinnare är även de som bor och vistas i staden mer friytor, mindre buller och avgaser, säkrare, mer hållbar stadsmiljö, högre livskvalitet och ökade förutsättningar för stadsutveckling. Vi ser inte att regeringens förslag till en ny och enklare plan- och bygglag ger de verktyg som erfordras för att påskynda den nödvändiga övergången till klimatsmarta transportsystem i tätbebyggda områden. Den franska lagstiftningen (Plan de Déplacements ) bör kunna utgöra en förebild för en liknande svensk reglerig inom ramen för den nya .