mot · GY02U221 · 2010-10-21 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att öka öppenheten så att man kan urskilja hur stor andel av vapenexport som utgörs av lätta vapen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att öka restriktiviteten i beviljandet av exporttillstånd för lätta vapen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att upprätta en nationell strategi för hantering av lätta vapen. Det är inte främst stridsvagnar, ubåtar och stridsflygplan, utan automatkarbiner, granatgevär och pansarskott som används i de krig som rasar i världen. Mängder av sådana lätta, bärbara, vapen florerar på den svarta marknaden och när en konflikt bryter ut strömmar dessa vapen mot den nya krigsskådeplatsen. sätts sedan dessa lätta vapen i händerna på barn och därmed får konflikten en extra hänsynslös dimension. har mer än tre miljoner människor dödats i väpnade konflikter. Två miljoner av dessa krigsoffer utgörs av barn. Det dör alltså betydligt fler barn än soldater i dagens krig. Det uppskattas att det finns omkring 639 miljoner lätta vapen i världen; ett vapen för var tionde människa. produceras dessutom 8 miljoner nya. Situationen är allvarlig. En halv miljon människor dödas av lätta vapen. Det vill säga mer än 1 300 människor eller en person varje minut. 300 000 av dessa dödas i väpnade konflikter. Om man ser till den ödeläggelse de orsakar, skulle lätta vapen faktiskt kunna beskrivas som massförstörelsevapen, sade FN:s generalsekreterare vid millennietoppmötet . Någon exakt eller universell definition av begreppet lätta vapen finns inte. Men vanligtvis avses sådana vapen som kan bäras av en eller ett fåtal personer. På den internationella arenan är ett föredöme som med pondus verkat för en stärkt kontroll av handeln med lätta vapen. har i dessa sammanhang intagit ett progressivt förhållningssätt. I samband med att hade ordförandeskapet i EU, , var pådrivande när det gäller att samordna EU:s politik på området inför den första om lätta vapen 2001. Det var fråga om en politik som bland annat gick ut på att man inte bara bör fokusera på den illegala handeln utan även måste kontrollera den legala handeln med lätta vapen bättre. Den legala handeln står ju faktiskt för av den totala handeln. lyfte även fram vikten av att stärka exportkontrollen av lätta vapen och införa särskilda kriterier som tar hänsyn till exempelvis mänskliga rättigheter i FN:s handlingsprogram. och EU betonade dessutom vikten av ökad öppenhet och att medlemsstaterna rapporterar exporten i nationella rapporter. har gett stora bidrag till olika lätta vapenrelaterade projekt över hela världen, till exempel insamling och förstöring av vapen samt demilitarisering och återanpassning av före detta soldater. Man har även gett stöd till enskilda organisationer för deras lätta vapenarbete, exempelvis till Saferworld i , Small Arms Survey i och i . UD har också medverkat som observatör i det svenska lätta vapennätverket, . har problematiken med lätta vapen också berörts i regeringens årliga skrivelse om krigsmaterielexporten. I skrivelsen för står följande att läsa: arbetar tillsammans med andra länder för verkningsfulla åtgärder mot spridningen och användningen av lätta vapen. Flera svenska riksdagsledamöter har också varit internationellt engagerade i lätta vapen-frågan och har bland annat deltagit i FN-konferenser om lätta vapen. Riksdagsledamöterna har också utbytt erfarenheter och strategier inom ramen för on Small Arms and Light Weapons, ett forum som har stöttat aktivt och som samlar parlamentariker från hela världen. Dessvärre bleknar de svenska insatserna när vi studerar situationen på hemmaplan. lever i många avseenden inte upp till flera krav som FN ställer på medlemsländerna. De insatser gör på det internationella planet riskerar därför att motverkas av en bristfällig uppfyllelse av våra åtaganden. Nedan följer några exempel på den svenska inkonsekvensen mellan internationell retorik och nationell praktik. I FN:s handlingsprogram står att länderna ska öka öppenheten för att kunna bekämpa den illegala handeln med lätta vapen. är såväl nationellt som internationellt en varm förespråkare av ökad öppenhet. I regeringens skrivelse om vapenexport framgår att regeringen har som målsättning att visa största möjliga öppenhet i redovisningen av den svenska krigsmaterielexporten, och har kontinuerligt sökt förbättra redovisningen i syfte att verka för ökad öppenhet. Men den redovisning av lätta vapen lämnar i praktiken mycket övrigt att önska. redovisar inte import av vapen överhuvudtaget och den export som redovisas är så bristfällig att det inte går att särskilja vad som avser lätta vapen och vad som är annat än krigsmateriel. Enligt handlingsprogrammet skall staterna också säkerställa en tillförlitlig märkning av varje vapen för att kunna garantera möjligheten att spåra varje vapen och ställa leverantörer till svars om vapen förekommer i strid med internationella överenskommelser. har internationellt drivit på för ett globalt instrument som reglerar märkning. Men nationellt har inte några som helst lagstadgade krav på märkning av producerade, utförda och införda vapen och ammunition, utan lämnar det åt industrin själv att besluta om detta. Enligt FN:s handlingsprogram om lätta vapen åtar sig staterna att etablera och upprätthålla ett effektivt system för import av lätta vapen. Men har, trots åtagandena i handlingsprogrammet, ännu inte infört vare sig lagar eller riktlinjer för import av krigsmateriel klassade lätta vapen. Bristen på riktlinjer resulterade i att kunde importera krigsmateriel, inklusive ammunition, för från , trots att exporten dit är förbjuden. Behovet av en nationell strategi I om lätta vapen som antogs uppmanas varje land att utarbeta institutionella strukturer som kan samordna och hålla ihop policyer, forskning och uppföljning av olika aktiviteter som ett land genomför för att hindra den okontrollerade spridningen av lätta vapen. Mer än 20 länder har därefter utarbetat nationella handlingsplaner, s.k. National Action Plans, dock inte . Försvarsmakten har genomfört en granskning av lätta vapen-arbetet inom med särskilt fokus på Försvarsmaktens arbete. En lång rad representanter för myndigheter och organisationer har intervjuats under projektet. En av de centrala slutsatserna från granskningen är att det finns en stor efterfrågan inom dessa grupper av en nationell strategi. bör därför utveckla en nationell strategi, i brett samarbete med allmänhet och det civila samhället, kring lätta vapen. Det ska var en strategi som tydliggör svenska strävanden inom området och som möjliggör uppföljning och utvärdering av svenska positioner och åtgärder.