· GX10163 · 2010-01-19 13:02:08 — har frågat mig vad jag har gjort för att även i fortsättningen ska kunna ha ett av ackrediterat dopningslaboratorium.Jag kan till min glädje säga att jag och mina medarbetare faktiskt har gjort en hel del.Låt mig börja med att understryka att jag håller med om att dopningslaboratoriet är viktigt för . Det är inte minst viktigt för att kunna bedriva medicinsk forskning om dopning, och där ligger i i framkanten internationellt. Den forskning som bedrivs i anslutning till dopningslaboratoriet är nära sammanflätat med antidopningsarbete och samarbetet är värdefullt för bägge parter. Men laboratoriet kan även vara viktigt för att arrangera större idrottsevenemang i vilket ofta förutsätter en omfattande analyskapacitet. Det finns alltså flera anledningar till att försöka behålla ett Wadaackrediterat dopningslaboratorium i Sverige.Jag vill understryka för att det inte är hugget i sten att ska ha ett eget dopningslaboratorium på det sätt vi har . I lades laboratoriet ned för och köper nu i stället sina analyser från laboratoriet i . Dessutom finns det ackrediterade laboratorier i , , och två i . Det gäller naturligtvis att hitta en balans och en rimlig nivå på antalet ackrediterade laboratorier i vår region. Ett väl fungerande samarbete och utbyte mellan laboratorierna och även antidopningsorganisationerna i vårt närområde kan vara rätt väg att gå.Som vet har vi en arbetsgrupp för dopningsfrågor i med deltagare från Kultur- och Socialdepartementen. och ingår också. Arbetsgruppen har diskuterat dopningslaboratoriets situation och möjliga lösningar på denna med företrädare för laboratoriet. Gruppen har även diskuterat gällande och kommande ackrediteringskrav och till förklarat vikten av att deras regelverk inte i onödan slår ut viktiga dopningslaboratorier. Självklart ska de dopningslaboratorier vi har vara högkvalitativa, men det gäller som sagt att hitta en balans i detta.Vi ska inte gå händelserna i förväg. Regeringen gav i uppdrag att som särskild utredare se över den nationella organisationen för antidopningsverksamheten. har i sina direktiv fått i uppdrag att granska och analysera förutsättningarna för och behoven av ett av Wadaackrediterat laboratorium i . Jag ber därför att få återkomma till frågan om dopningslaboratoriets framtid efter då utredningens betänkande ska presenteras. Låt mig slutligen påpeka för att regeringen för har ökat stödet till arbetet mot dopning inom idrotten med 3 miljoner till . Det är naturligtvis min förhoppning att det ökade stödet ska leda till fler dopningstester och därmed ökade intäkter för dopningslaboratoriet. Både idrottsministern och jag hade naturligtvis varit glada om vi hade sluppit den här debatten, det vill säga att vi hade en idrott helt fri från dopning. är det tyvärr inte fallet. Man kan använda sig av två strategier. Den ena är, som en del föreslår, att släppa dopningen fri. Det finns debattörer i som tycker att det vore en bra lösning. Den andra är att göra allt vi kan för att bekämpa dopning inom idrotten och även utanför idrotten.Jag tycker att det är bra att vi är helt överens om att den svenska strategin är att till varje pris bekämpa dopningen. Den kampen har inte blivit lättare och den har inte blivit billigare. Jag vill påstå att den har blivit betydligt svårare.När det gäller dopningslaboratoriet handlar det om hur många prov de får göra. Deras intäkter består av de tester de får göra. De får betalt och kan därmed bedriva sin verksamhet och förhoppningsvis utveckla den.Jag hade förmånen att sitta med i en arbetsgrupp som jobbade för att ta fram en strategi för hur vi ska motverka dopning i idrotten i . Vi hade som långsiktig målsättning att ta 4 500 prov . Vi var nära , men har vi landat runt 3 500 prov, alltså ungefär 1 000 prov färre än vi hade som målsättning. Det påverkar naturligtvis labbets möjligheter att klara sin ekonomi.Inför 2010 har man bestämt att labbet ska ta ungefär 250 fler prov, det vill säga 3 750 prov. Man ska få mer per analys vilket naturligtvis förbättrar de ekonomiska förutsättningarna något.Jag delar idrottsministerns uppfattning att det är viktigt att vi har ett dopningslabb i bland annat av de två skäl som anges i svaret. Jag skulle ändå vilja att idrottsministern utvecklar vad hon tror skulle bli konsekvensen om vi i inte längre hade något ackrediterat dopningslaboratorium. Vad tror idrottsministern att det skulle betyda för vår trovärdighet i antidopningsarbetet internationellt? Tror ministern att det skulle innebära några andra stora nackdelar för som idrottsnation att inte ha ett ackrediterat dopningslaboratorium? Jag vet att har ett starkt engagemang i de här frågorna. Det gläder oss.Vi kan dessutom vara glada åt att det är få dopningsfall bland våra elitidrottare. Det kan inte alltid sägas om många länder. En bidragande orsak är naturligtvis den stora kunskap som finns inom idrottsvärlden.Man utbildar ledare och man ställer tydliga krav. Därmed skapar man en miljö för vad som är okej och vad som inte är okej. Fusk är inte okej inom idrotten.Innan jag återkommer till fråga vill jag nämna den gemensamma hearing om de här frågorna som vi hade med deltagare från , och . Där deltog också kom i mångt och mycket att handla om problemen med dopning i samhället generellt. Jag vet att ska ha en interpellationsdebatt med om situationen på våra gym och ute i samhället. Det är kanske i någon mening en större fråga för samhället som helhet än just dopningsproblemen inom idrotten. Vad som också kom fram under detta seminarium - det kanske ni kommer in på i debatten - var att det här kan finnas en förklaring till våld mot kvinnor som man inte riktigt har känt till tidigare. Jag vet att det har varit olika diskussioner om hur många tester som ett labb skulle kunna ta och att det fanns en arbetsgrupp inom som talade om 4 500 tester. Det var dock aldrig någonting som fastslogs av vare sig regering eller riksdag. ställer , , krav på minst 3 000 tester. Laboratoriet på i klarar denna gräns med råge. Jag tror att det gjordes 3 500 tester och 3 600 och i förfjol. Det är de senaste uppgifterna som jag har fått. har man dessutom ökat kraven och kräver 3 750 tester, som nämnde, mycket tack vare att vi i budgeten anslår ytterligare till dopningslaboratoriet. Beträffande den fråga som ställde ska utredaren se över detta, eftersom det är rimligt att man alltid utvärderar en verksamhet som finns, och se vad som skulle hända om man möjligen gjorde som i och köpte tester från annat håll. Vi har i denna del av världen relativt sett fler laboratorier än vad man har på andra håll. Vad det får för konsekvenser är naturligtvis ingenting som jag kan säga någonting om. Däremot vet jag att när man har ett laboratorium och forskning knutet till detta ger det hög kompetens och kunskap. Jag kan därför mycket väl tänka mig att utredaren kommer att se över detta och ta till sig detta också. Det arbete som sker på dopningslaboratoriet och också på den anslutande dopningsjouren, där man tar emot många telefonsamtal från allmänheten, är respekterat i stora delar av världen, inte bara inom idrottsvärlden utan också inom den medicinska världen. Det är mycket riktigt så att har fått sitt anslag höjt, och det är naturligtvis oerhört bra. Av detta går ungefär 1,2 miljoner indirekt till dopningslabbet genom ett ökat antal tester och ett högre pris för proven. Det betyder i alla fall att labbet förmodligen kommer att gå med ett underskott på ungefär 1 miljon som man inte kommer att ha råd att investera i den utrustning som krävs för att man fortsättningsvis ska kunna vara ett av ackrediterat laboratorium. Man har alltså löst en akut kris men långt ifrån ett långsiktigt problem. Jag tycker att det är bra att dessa 3 miljoner har kommit, men man ska ha i minnet att det tidigare anslaget hade legat still . Det innebär i princip en nedskärning motsvarande åtminstone inflationen. Det som dessutom har hänt är att och antidopningsgruppen har fått betydligt fler administrativa uppgifter att hantera i och med Wadas krav på vistelserapportering när det gäller elitidrottarna. Det är nästan obegripligt mycket administration kring detta. Men det är tyvärr en del av nödvändigheten i detta arbete. När vi talar om dopningslabbets ekonomi handlar det som sagt var om hur många prov de får in och vilket pris som de kan ta för sina prov. Då kan man konstatera, som idrottsministern har sagt , att tillför en 1,5 miljoner till labbet för att man ska klara sig. Det är naturligtvis oerhört bra. Men vi ska i detta läge också komma ihåg att det i princip inte är några dopningslaboratorier i vårt närområde som klarar sig utan ett direkt stöd från regeringen. Laboratoriet i , som har ungefär samma kapacitet som dopningslabb, har ett tillskott på 4 miljoner direkt från deras kulturdepartement. Vid samtal med laboratoriet i säger man själv att man inte har resurser för att klara att analysera även 3 500-4 000 prov från . Detta hoppas jag kommer fram i den utredning som ska göras. Man kommer naturligtvis att ha kontakt med dopningslabbet och få klart för sig vilka konsekvenser som det kan få.Om vi inte har kvar labbet är jag orolig för att rykte och det stora förtroende som man har för som ett land som leder antidopningsarbetet verkligen skulle bli ordentligt skamfilat. Det är , , , och några andra länder som har legat i framkant. Jag tror inte att det skulle innebära särskilt stora ekonomiska vinster om man skulle släppa labbet. Men den största förlusten som det skulle innebära att inte ha ett eget labb tror jag skulle vara bristen på forskningsresurser och att fortsatt inte skulle kunna vara ledande när det gäller forskning inom antidopningsområdet. jobbar med en del projekt, bland annat tillsammans med , och är världsledande, och detta skulle kunna få oerhört stora konsekvenser för det internationella antidopningsarbetet. Man får inte glömma den stora nytta som vi i har av den experthjälp som vi ständigt och kan få från dopningslabbet. Jag tror därför att det vore mycket olyckligt om vi inte hade kvar det. Som inledningsvis sade har vi en gemensam grundsyn. Vi tycker att detta är ett viktigt arbete. Vi har stor respekt för det arbete som bedrivs vid dopningslaboratoriet och jouren vid i . Jag tycker ändå att det är bra att vi nu får en översyn av denna verksamhet. Att det ställs krav internationellt och att vi ibland kan ha synpunkter på detta orsakar ibland administrativa kostnader och tid, som var inne på. Det framgick också rätt tydligt under den stora konferens som hade med anledning av sitt tioårsjubileum där vi båda deltog i diskussionen och genom att lyssna på de andra. Detta är kanske mer ett samtal än en debatt även om det är en interpellationsdebatt. Men liksom tror jag att den forskning som är knuten till laboratoriet har stor betydelse. Visst är det så. Man får en kunskap direkt på plats. Man har också lättare att ta kontakt både internationellt och nationellt. Dessutom är det en stor resurs kunskapsmässigt, inte minst för alla aktiva inom idrottsvärlden. Kan man nu också vidga detta arbete till att omfatta dopning över huvud taget i samhället är det viktigt. Det är inte omöjligt att många av de kunskaper som man har på dopningslaboratoriet även kan komma till godo när man ska se över dopningen generellt i samhället. Jag är naturligtvis glad över att vi i grunden är överens om att detta är viktigt. Jag ser verkligen fram emot resultatet av denna utredning som ska vara klar . Däremot är jag lite orolig eftersom det är ett ganska stort jobb som utredningen har att göra. Just när det gäller att hantera dopning inom idrotten tror jag inte att det blir så komplicerat. Men om man också ska ta tag i dopningen i samhället och dopningen på gymmen och hantera kanske 50 000 missbrukare i kommer denna utredning att få ett ganska rejält arbete att hantera. Jag är fortfarande lite orolig när det gäller diskussionen om att lägga ut dessa prov på andra labb. Jag försökte säga att laboratoriet i förmodligen inte kommer att klara av det. har redan nu problem att klara sin ackreditering. Det som sägs här är i någon mening officiellt, men jag skulle nog vara lite nervös över att skicka ett antal dopningsprov till . Det finns väl en del frågetecken kring hur de har hanterat en del prov till exempel när det gäller bloddopning, så det skrämmer mig lite grann.Det stämmer att det finns två labb i som, som sagt, är hyfsat pålitliga. Men jag vill också påtala att det är på samma sätt med de labben. Också de har statligt stöd för att klara sig.Med den här debatten vill jag understryka att jag tror att det är oerhört viktigt för svensk idrottsrörelse, för den svenska trovärdigheten i dopningsarbetet och, framför allt, för den svenska forskningen kring dopning att vi har kvar ett ackrediterat laboratorium. Jag både hoppas och tror att det blir den slutsats som utredaren drar när man fått titta på lite fakta i detta ärende. Det finns inga som helst förslag om att lägga ned laboratoriet. Däremot är det rimligt att man, när man efter initiativ gör en översyn och ser om det finns möjligheter att ha en, som det heter, nationell antidopningsverksamhet och att bilda en fristående nationell antidopningsorganisation där både staten och idrotten är delaktiga, också ser över hur det fungerar och, naturligtvis, gör internationella jämförelser. Vi är eniga om att vårt laboratorium håller hög kvalitet och är mycket betydelsefullt - detta sagt bara för att klargöra att det inte finns några tankar av nämnda slag.Även om tiden kan tyckas kort tror jag att utredaren kommer att ha möjlighet att både se över möjligheten att bilda en sådan här nationell organisation och se vad man kan göra för att komma åt den dopning och det missbruk som sker kanske också på våra privata gym runt om i . Också här finns en hel del att lära av erfarenheter utomlands, inte minst från Danmark.Liksom ser även jag fram emot att ta del av den utredning som kommer. Det finns också möjligheter att avlämna delrapporter under utredningens gång. Det bästa vi nu kan göra från våra båda håll är alltså att hålla den här diskussionen levande i en större krets.