· GX10317 · 2010-04-20 18:26:10 — har frågat mig vad jag avser att göra för att Arbetsförmedlingen ska kunna klara av uppdraget att hjälpa de arbetslösa ungdomar som lider av psykisk ohälsa och vad jag avser att göra för att arbetslösa ungdomar ska få den hjälp de behöver på Arbetsförmedlingen. Att ha ett arbete och att känna sig behövd och delaktig i samhället är av stor betydelse för varje människa och inte minst för ungdomar. Arbetsmarknadspolitikens viktigaste uppgift i en lågkonjunktur är att förhindra att människor blir arbetslösa och förlorar kontakten med arbetslivet, med de problem som det medför.För att bekämpa ungdomsarbetslösheten presenterade regeringen i den senaste budgetpropositionen intensifierade förmedlingsinsatser och fler insatser inom jobbgarantin för ungdomar. Utöver detta har regeringen gjort det möjligt för ungdomar att ta del av arbetslivsinriktad rehabilitering inom jobbgarantin. Detta innebär att även ungdomar inom garantin numera kan ta del av de tjänster och den specialistkompetens som finns inom Arbetsförmedlingens arbetslivsinriktade rehabilitering liksom de insatser och program som finns inom ramen för detta.Övergången mellan skola och arbetsliv är en kritisk tidpunkt för unga med olika typer av funktionsnedsättning. Arbetsförmedlingen arbetar därför proaktivt, tillsammans med skolan, genom vägledning och information för att underlätta inträdet på arbetsmarknaden för unga med funktionsnedsättning.Regeringen har vidtagit en rad olika åtgärder för att arbetslösa ungdomar ska få ett aktivt stöd och kunna återgå till arbete eller utbildning och få ta del av de positiva effekter detta medför. I övrigt vill jag tillägga att Arbetsförmedlingen har ett särskilt uppdrag att bedriva verksamhet för unga med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga. Jag anser att Arbetsförmedlingen har tillräckliga resurser för att stödja de grupper av ungdomar som avses i interpellationen.Vi följer naturligtvis resultaten och utvecklingen av alla insatserna mycket noga. Det har visat sig att den borgerliga regeringens största misslyckande är just ungdomsarbetslösheten. Hela världen har varit i kris, och länder har drabbats av krisen. Men det är de svenska ungdomarna som har drabbats värst på grund av att den borgerliga regeringen har försämrat möjligheten för dem att få utbildning, att få hjälp från Arbetsförmedlingen. Dessutom har det visat sig att eftersom arbetslöshet tär mycket på hälsan, den psykiska hälsan och till viss del även den fysiska hälsan, döljer sig här många med psykisk ohälsa. När jag besökte Arbetsförmedlingen i berättade de att långtidsarbetslösheten bland de unga i ökat - !Det var det ena de berättade, vilket de var mycket oroade över.Det andra de berättade var att de har svårt med resurser för att ta hand om de ungdomar som mår mycket dåligt, bland annat för att Arbetsförmedlingen nu får allt fler uppdrag från den borgerliga regeringen. Man ska ta hand om dem som är sjuka och arbetslösa, ta hand om invandrargrupper och så vidare. Många av dem mår förstås dåligt. Då beskriver Arbetsförmedlingen i för mig att personalen och den kompetens de har att ta hand om de människor som mår psykiskt dåligt används till de andra uppdragen som regeringen har lagt på Arbetsförmedlingen, så de unga som mår dåligt får inte den hjälp de behöver. Det kan till och med vara så att det ställs krav på de unga att de måste sköta det ena och det andra och att Arbetsförmedlingen inte vet att ungdomarna lider av psykisk ohälsa. I själva verket mår ungdomarna så dåligt att de inte klarar av de krav som Arbetsförmedlingen ställer.Om man mår psykiskt dåligt och är arbetslös mår man ännu sämre. Det visar bland annat forskning. Forskningen visar att både den fysiska och den psykiska hälsan försämras drastiskt . Det verkar vara ännu värre bland de unga. Förutom att man kanske vänder när man inte har tydliga tider kan det vara så att ohälsan ökar på grund av alkoholintag. Det kan också finnas andra samband med den psykiska ohälsa som de här ungdomarna lider av.Om jag förstod saken rätt på Arbetsförmedlingen i är det fler och fler ungdomar som mår dåligt . Så kan vi inte ha det, arbetsmarknadsministern. Vi måste se till att de här ungdomarna får all hjälp de behöver. De ska börja sitt yrkesverksamma liv med att känna sig både sedda och hörda och få den inslussning till arbetsmarknaden som de behöver. De kommer att kunna göra ett fullgott arbete under hela sitt yrkesverksamma liv om de får rätt introduktion och rätt hjälp från Arbetsförmedlingen. Men de signaler som jag hör är att arbetsförmedlarna inte har möjlighet och tid och kanske inte ens kompetens att ta hand om alla de ungdomar som mår så dåligt. Det tycker jag att arbetsmarknadsministern borde ta på allra största allvar och försöka ändra på. Många av oss ledamöter gör besök på arbetsförmedlingar, så också jag, men vi upplever kanske lite olika saker. fick en erfarenhet när hon besökte Arbetsförmedlingen i sitt hemlän. Och jag har varit på stora arbetsförmedlingar i och . Det kan bara bekräftas att det som nämns sist i svaret av arbetsmarknadsministern i allt väsentligt stämmer med vad bägge dessa stora arbetsförmedlingar sade, nämligen att Arbetsförmedlingen har ett särskilt uppdrag att bedriva verksamhet för unga med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga. Både och bedömde att man med det nya direktivet hade fått möjligheter att tillfredsställa detta.Den här interpellationen, fru talman, är intressant på många sätt. Den rör ihop en hel del saker, och låt mig fastna redan på tredje raden i interpellationen där interpellanten skriver: Regeringens misslyckade jobbpolitik, den så kallade arbetslinjen, har visat sig vara en bidragslinje. Det är alltså ett konkret påstående från är klart att det måste irritera henne och hennes parti grundligt att som granskat jobbskatteavdraget, som kanske är en av de största delarna i jobblinjen och jobbpolitiken som alliansregeringen driver, sammanfattningsvis konstaterar att flera tidigare studier har gjort bedömningen att jobbskatteavdraget kan förväntas leda till ett ökat arbetsutbud. Såväl regeringens som simulering av jobbskatteavdraget visar på positiva förväntade effekter på antalet arbetade timmar. Ökningen uppstår främst genom att fler går från heltidsfrånvaro på arbetsmarknaden till åtminstone deltidsarbete. De förväntade effekterna på arbetsutbudet är, enligt Rikrevisionens beräkningar, större för grupper med svag ställning på arbetsmarknaden än för befolkningen som helhet. Vad menar man då med svag ställning på arbetsmarknaden? Jo, det är och de som är utlandsfödda.Det stämmer väldigt dåligt när ger en sådan här bild av regeringens politik och när frankt kan skriva en mening som inte har något som helst stöd i den moderna granskningen av vår kanske viktigaste granskande myndighet, den oberoende . Jag tycker att sossarna och kan avkrävas ett lite bättre svar på hur de förhåller sig till sanningen när de skriver sådana här osanningar i en interpellation. Därför kan de inte heller stå oemotsagda.Sedan över till detta med psykisk ohälsa, ett begrepp som använder vitt och brett. Hon anser att arbetsförmedlingarna har de redskap de behöver, vilket i alla fall mina studiebesök har motbevisat. Men det handlar också om att se en helhetspolitik.När alliansregeringen tog över hade Socialdemokraterna under sina tidigare tolv regeringsår försummat att se den brist som psykiatrin som sådan led av. började reformer genomföras. I första budgeten gavs det närmast ett miljardstöd till svensk psykiatri med riktning mot barn- och ungdomspsykiatrin. Detta har sedan fortsatt från som följt. Vi har ett bidrag, ett extra riktat stöd till psykiatrin med visst fokus på barn- och ungdomspsykiatri, som är på , . Detta är satsningar som borde ha gjorts för sedan men har försummats av socialdemokratin.Det är klart att man inte kan möta psykisk ohälsa om man inte har en vettig arbetsmarknadspolitik, vilket visar att regeringen har med bland annat jobbskatteavdraget men också genom att satsa på psykiatrin som ska möta dessa sjuka barn och ungdomar det handlar om. Man kan inte tro att man bara med ett trollslag kan få bort en psykisk ohälsa utan att se de vårdbehov som också föreligger. Här vill jag nog påstå att regeringen har ett helt scenario av olika åtgärder för att komma till rätta med såväl ungas arbetslöshet som psykisk ohälsa. I en tidigare debatt här om ungdomsarbetslösheten före pausen försökte jag titta lite djupare på hur statistiken ser ut. Man kan konstatera att det finns 1,2 miljoner ungdomar i åldrarna . Ungefär 160 000 är registrerat ungdomsarbetslösa i den gruppen. Lite drygt hälften pluggar på heltid och söker en timmes arbete eller mer. Ungefär hälften av de registrerat ungdomsarbetslösa får arbete inom tre månader.Det glädjande med detta tycker jag är ett par tre olika saker och åtminstone det som man ska lägga till i den här debatten. Det första är att vi fortfarande har en av de absolut lägsta långtidsarbetslöshetssiffrorna för ungdomar i hela OECD-området, och det är naturligtvis glädjande att det är på det sättet. Vi vill ju att det ska fortsätta vara så, och jag utgår från att har samma uppfattning, så det är ingen diskussion om det.Jag vill påminna om två saker till. Det första är att kommunerna har uppföljningsansvaret tills ungdomarna är , och det gäller särskilt de svagaste grupperna, just de som pekar på i sin interpellation. Det andra är att vi lägger totalt drygt 13 miljarder i insatser för att hjälpa personer med funktionsnedsättning att ta till vara sin arbetsförmåga. Det är en kombination av Samhallanställningar, lönebidrag och alla de andra instrumenten som finns. Det är bra och riktigt att det är på det sättet.Jag tror att vi måste titta lite djupare på andra arbetsformer, för jag delar grunduppfattning att personer med funktionsnedsättning, psykisk ohälsa, har ett oerhört stort behov av vår hjälp för att få tillträde till arbetsmarknaden. Det är ingen diskussion om det.Jag höll i går ett jubileumsanförande på . Skopi är de sociala arbetskooperativens intresseorganisation. Och det är helt uppenbart att det offentliga behöver hitta bättre samarbetsformer med de här kompletterande aktörerna, vilka de nu är, för att bereda dem möjlighet att arbeta med det som de brukar arbeta med, nämligen att hjälpa personer som just har den här typen av funktionsnedsättningar tillbaka. Fontänhusen är ett sådant exempel som just arbetar med personer med psykisk funktionsnedsättning och som gör ett fantastiskt bra arbete. Det handlar oftast om en kombination av kunskap och kännedom om målgruppen, ett engagemang som är svårt att hitta och ett arbete som syftar till att uppmärksamma den här frågan.Jag sprang Ångestloppet . Det är världens kortaste stadslopp, , där man skriker ut sin ångest medan man springer. Det är naturligtvis i syfte att väcka uppmärksamhet på den här frågan.Jag delar uppfattning. Ungdomar mår dåligt av att förlora hoppet. Det är hoppet som måste finnas, hoppet om att ha möjlighet att ta sig in och ta sig tillbaka även om man råkar ha en psykisk funktionsnedsättning. Jag håller helt med om det.Jag var i och träffade ett helt gäng ungdomar. Det var nog inte några psykiska funktionsnedsättningar där, men det var ungdomar som höll på att förlora hoppet. Någon hade varit sjuk och hoppat av gymnasiet, någon hade blivit gravid och någon hade sin bakgrund i ett annat land. Det jag upplevde att de behövde var att höra från någon vuxen: Du behövs! Vi har ett generationsskifte, konjunkturen kommer att vända och vi kommer att behöva varenda kotte på svensk arbetsmarknad. Det gäller även dem som har en psykisk funktionsnedsättning.Jag tog upp en grupp som jag vurmar lite extra för. Det är de ungefär 100 000 i gruppen som är helt sysslolösa. De finns inte på Arbetsförmedlingen, de finns inte i skolsystemet och de finns inte på arbetsmarknaden. Där har vi ett stort problem. Den gruppen i förhållande till den totala andelen ungdomar i samhället är ungefär lika stor i , i eller på andra ställen runt omkring. Där har vi välfärdsstatens stora utmaning. Hur ser vi till att de som inte gör något känner att de får hoppet tillbaka att ta sig tillbaka? I den gruppen finns förmodligen också dem som interpellerar om. Jag är här för att debattera med arbetsmarknadsministern. Jag hoppas att Finn också är det. Eller han kanske bara tänker tala om förväntade effekter, förväntade effekter och förväntade effekter. Det är intressant att få veta de förväntade effekterna, men verkligheten visar något helt annat. De förväntade effekterna kanske kommer eller om fyra år.De borgerliga påstår att de ska vara tillbaka på den nivå som vi hade på arbetslösheten 2006. De behöver alltså på sig att komma tillbaka till det läge som de sade var katastrof när de vann valet. har det bara blivit värre, inte minst för dessa ungdomar.Jag hade trott att en läkare som Finn skulle kunna se ohälsan bland ungdomarna som bara blir värre och värre. Men det är tragiskt att höra en läkare som inte ens vill ha mer resurser till Arbetsförmedlingen när Arbetsförmedlingen själv säger att det behövs mer resurser för att kunna se de ungdomar som mår dåligt.Arbetsförmedlingen måste ta hand om dem som är utförsäkrade från sjukförsäkringen. De har fått en stämpel på sig och ska i stupstocken. Arbetsförmedlingen ska ta hand om fler och fler grupper, bland annat en ny grupp invandrare. Många av dessa mår så dåligt, så när Arbetsförmedlingen ska ta hand om de ungdomar som mår dåligt har man inte resurser till det. Det är inte tillräckligt många som har rätt kompetens.Sådant hör jag när jag är på Arbetsförmedlingen i , men jag är på andra arbetsförmedlingar också och hälsar både på arbetslösa och på dem som jobbar med de arbetslösa.Regeringens största katastrof, bland många, är ungdomsarbetslösheten som bara blir värre och värre. Fler och fler ungdomar mår dåligt.Precis som säger finns det många ungdomar som inte ens söker jobb och anmäler sig till Arbetsförmedlingen. De står utanför alltihop. Vi vet att utanförskapet har ökat under den här mandatperioden, och många av dem som står utanför är ungdomar som inte blir sedda eller hörda. De tycker inte att det är någon idé att gå till Arbetsförmedlingen, för de tror inte att de kommer att få något jobb.Vi måste se till att den unga generationen får optimism . De kommer att göra ett jättejobb när de väl kommer in på arbetsmarknaden. De måste få hjälp till rätt utbildning och att komma in på rätt nivå. De måste också få adekvat hjälp med sin psykiska ohälsa. Det blir bara värre för dessa ungdomar om de får gå långtidsarbetslösa.Dessutom är arbetslösheten i sig en orsak till att må dåligt, men det vet säkert . Självkänslan sjunker dag för dag. Det finns ett klart samband. Det finns också ett samband med rökning och ökat alkoholintag för ungdomar i denna grupp. Vi kan inte ha det så. Den här generationen ungdomar ska bygga upp landet. De måste få en chans. De måste få mer utbildning. De måste få möjlighet att gå komvux eller annan arbetsmarknadsutbildning och få praktik eller komma in på arbetsmarknaden på annat sätt. Hjälp dem, ! Jag står här och talar på ett folkvalt mandat som jag hoppas att värderar lika mycket som sitt eget. Därför reagerar jag när jag läser i formella interpellationstexter något som jag tycker är fel både utifrån min politiska bedömning och utifrån min civilkompetens på området när det handlar om psykisk ohälsa.Jag har hört säga att det bara blir värre och värre och fler och fler och att regeringens misslyckade jobbpolitik, den så kallade arbetslinjen, är en bidragslinje, och jag säger att den är motbevisad av så sent som för . Då blir jag naturligtvis upprörd och har all rätt att framföra denna kritik i kammaren. Dessutom hör jag att arbetsmarknadsministern gör vad han kan och mycket därtill för att förbättra möjligheten för de unga arbetslösa.Monica gör ett allvarligt fel när det handlar om psykisk ohälsa. Psykisk ohälsa är ett något oegentligt begrepp. Det innefattar psykisk labilitet i en situation som ministern beskriver korrekt, nämligen att när hopplösheten kommer kan även en psykiskt frisk människa få ett mentalt tillstånd som är ett ohälsotillstånd. Där kan man givetvis drabbas hårt av just en arbetslöshetssituation; det är helt riktigt. Men psykisk ohälsa innefattar också individer som har renodlad sjukdom, som alltså behöver vård. Där gjorde Socialdemokraterna under sina sista inte något för att förstärka psykiatrin jämfört med de miljardsatsningar som regeringen gör. Detta samverkar naturligtvis för att hjälpa Arbetsförmedlingen med problemet när man hittar någon med psykisk sjukdom. Med den kompetens man har på Arbetsförmedlingen tillsammans med det stöd man får inom barn- och ungdomspsykiatrin kan man med ett tvåfrontskrig bekämpa detta problem. glider rätt lätt undan genom att anspela på att allt i regeringens politik leder till en ökad psykisk ohälsa bland unga. Jag vill be ta fram entydiga uppgifter på att den psykiska ohälsan faktiskt ökar. Visa de siffrorna här, för det är nämligen inte sant. Jag skulle tro att tycker att den allmänna psykiska ohälsan ökar på grund av denna regering.Nog om det. Det finns gott om resurser. Arbetsförmedlingen har inte ens satt sprätt på förra årets resurser utan kommer att lämna tillbaka ett antal miljarder. Det finns alltså resurser också för detta arbete. Det är lite drygt 700 personer inom Arbetsförmedlingen som bara arbetar med arbetslivsinriktad rehabilitering.Fler och fler ungdomar mår bara värre och värre, hävdar . Vi vet inte det; det kan vara ett antagande. Vi vet inte heller vad det beror på om det skulle visa sig vara sant. Icke desto mindre kan jag ge rätt i att det är rätt lätt att anta att den dag man förlorar hoppet blir det besvärligt. Men faktum är att den grupp jag talade om, de 100 000 sysslolösa som varken pluggar, jobbar eller finns hos Arbetsförmedlingen, har varit ganska . Jag noterar att den är ungefär lika stor i jämförbara länder i andel av befolkningen. Jag noterar också att , som finns här i kammaren nu och brukar tala mycket arbetsmarknadspolitik för Socialdemokraterna, offentligt har luftat idéer om att vägra ge de ungdomar som inte aktiverar sig tillträde till socialbidrag och liknande. Han pekar på ett annat viktigt element, nämligen att det finns ett personligt ansvar i detta också. Det är svårt att få hjälp när man inte själv tar initiativ till det. Det är också svårt att hjälpa när vi inte vet exakt vilka det är. Det är ett stort problem. I till exempel samkör man register mellan kommun och motsvarande arbetsförmedling så att man snabbt kan få reda på vilka personer det handlar om och på vilket sätt man kan lägga upp individuella handlingsplaner. Vi kan inte göra det i av integritetsskäl, och det kanske finns skäl för att man inte kan göra det som är starkare än skälet att man kanske kan hjälpa till.Icke desto mindre är det klart att den grupp vi talar om, det vill säga de med psykiska funktionsnedsättningar, ska få den hjälp och det stöd de behöver. Vi måste göra det vi kan inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Även om vi lägger ungefär 13 miljarder i olika insatser för att hjälpa personer med funktionsnedsättningar och dessutom har ett specialuppdrag till Arbetsförmedlingen att jobba med just dessa ungdomar måste vi komplettera det med att bli ännu lite bättre på att arbeta med sociala entreprenörer, arbetskooperativ och andra som har sin dagliga verksamhet i just dessa målgrupper. När man talar med dem framkommer det flera olika dimensioner som det finns problem och utmaningar i. Det handlar dels om grundfinansiering för deras verksamhet, dels om att hitta kulturella och lag- och förordningsmässiga förutsättningar för ett gott samarbete. Det är inte så lätt. Vi vet ju alla att det är stor kulturskillnad. Myndigheterna har naturligtvis ett stort ansvar att se till att skattemedel används på rätt sätt. Jag tror att vi måste bli ännu lite bättre.I grunden delar jag övertygelse när det gäller personer med psykiska funktionsnedsättningar. De behövs också, och deras arbetsinsats behövs också. Jag vill drista mig till att säga att det är en delaktighet på arbetsmarknaden. Det är genom att man har ett jobb att gå till som man känner sig behövd och delaktig. Man känner att livet inte bara är passivitet utan att man är en del av samhället i stort. Därför måste vi göra mycket för att se till att inte minst de ungdomar som interpellerar om har möjlighet att komma tillbaka, alldeles oavsett om de har vuxit i antal eller inte. Det är bra att säger att man kan bli mycket bättre på att ta hand om de här ungdomarna. Jag välkomnar det. Varje arbetad timme behövs. Alla kan göra någonting på arbetsmarknaden. Full sysselsättning och arbete åt alla måste vara vårt gemensamma mål.Det är oerhört viktigt att vi jobbar stenhårt med det. Jag menar att regeringen har misslyckats med det. Det visar verkligheten, även om man hänvisar till som säger att det kan bli en förväntad effekt. Än så länge har vi inte sett något av det. Varje gång som ni har sänkt skatterna har arbetslösheten ökat. I praktiken har inte jobbskatteavdraget gett någonting . hänvisar till att det kan komma att ge effekter i framtiden.När det gäller den debatten kan Finn se sig besegrad. Det finns ingen forskare som säger att det har gett några jobb . Verkligheten visar ju också det.Jag är här för att debattera med Littorin om de unga som mår dåligt och som mår ännu sämre av att vara arbetslösa. Långtidsarbetslösheten i har ökat . Det fick jag veta när jag var där . Jag är förvånad över att ingen gör mer för dessa ungdomar. Jag fick höra att den psykiska ohälsan är dold och att man inte ser den vid första tillfället. Man vet inte att dessa ungdomar behöver extra hjälp. Man kanske inte har den kompetensen som arbetsförmedlare.De behöver extra hjälp. Jag vädjar till arbetsmarknadsministern: de här ungdomarna. Jag förstår att arbetsmarknadsministern trivs bra i kammaren. Han vill förlänga debatten och spelade in mig i diskussionen. Jag hade inte tänkt gå in i detta.Det som arbetsmarknadsministern hänvisade till var en radiodebatt som vi hade. Där visade man att ungdomar hade gått på socialbidrag utan att ha fått stöd eller hjälp att komma tillbaka i utbildning eller ut på arbetsmarknaden. Jag var väldigt upprörd över att man kan hantera det på det sättet. Här säger arbetsmarknadsministern att Arbetsförmedlingen har gott om resurser och lämnar tillbaka resurser som man inte kan göra av med. Arbetsmarknadsministern försöker alltid komma med att Arbetsförmedlingen har något slags regelverk så att man kan hantera resurser som man själv finner lämpligt när det dyker upp ett problem. Så är det inte. Det finns ett regelverk för när man ska lämna resurser till detta.Om jag var i Littorins kläder skulle jag som arbetsmarknadsminister bli väldigt upprörd över att ha en generaldirektör på som säger att hon är jättenöjd med de resurser hon har och jättenöjd med den verksamhet som är som en av tio saknar arbete - för att inte tala om ungdomsarbetslösheten som Arbetsförmedlingen inte har kunnat göra något åt.Som generaldirektör skulle jag vara irriterad på arbetsmarknadsministern över att ha ett regelverk som gör att man inte kan hjälpa ungdomar eftersom det hindrar en. Eller gör inte Arbetsförmedlingen det de ska?Jag tycker att det är beklämmande. Man lämnar tillbaka miljarder, men vi har ungdomar som inte får stöd och hjälp att komma tillbaka till arbetsmarknaden. I ungdomsgarantin har någon form av praktik eller utbildning. Det är så mycket som som inte får någon aktivitet över huvud taget i ungdomsgarantin.Jag har sett i en undersökning över hela den här delen att inte hade någon aktivitet över huvud taget. Det såg man när man tittade på vad man tyckte om de olika garantierna.Det behövs ett förändrat regelverk. Det behövs en uppstramning. Använd de resurser som finns och se till att ungdomar får stöd och hjälp att komma tillbaka. Det här växer ju bara.Man kan alltid diskutera hur illa man mår.