frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — Myndigheten har till och med konstaterat att rapporteringen i flertalet fall närmast varit fragmenta- risk och till synes slentrianmässig. Också RPS granskningsgrupp hade syn- punkter på dokumentationen vid sin granskning och även på utformningen av den blankett som används för avrapporteringen. Det anges bl.a. i rapporten att det ofta saknas en redogörelse för själva grunden för varför våldsanvändning- en var nödvändig och varför pepparspray var det mest lämpliga hjälpmedlet (se t.ex. s. 32 och 45). Min bedömning: Efter att, främst i samband med JO:s inspektioner av olika enheter inom polisväsendet, ha tagit del av hundratals rapporter beträffande användning av pepparspray är mitt bestående intryck att dokumentationen vid avrapporteringen lider av betydande brister. Det är alltför ofta svårt att enbart av denna dokumentation utläsa vad som faktiskt har inträffat. Från bl.a. kon- troll- och rättssäkerhetssynpunkt är det helt nödvändigt att de omständigheter som föranlett den vapenanvändning som bruk av pepparspray innebär doku- menteras på ett fullständigt och korrekt sätt. Det kan självfallet inte godtas att polismän av glömska eller slarv underlåter att dokumentera sådana omstän- digheter. Vidare är det angeläget att det hos polismyndigheterna finns en väl fungerande egenkontroll så att den enskilde polismannen direkt får en åter- koppling om hans avrapportering är slentrianmässig eller annars brister. Jag utgår från att polisen vidtar åtgärder för att åstadkomma en bättre ordning i detta avseende. 6.2 Granskningen av enskilda fall olika typsituationer 6.2.1 Allmänna utgångspunkter för min granskning Mot bakgrund av vad som sagts har min granskning av ett antal en- skilda fall således utgått från att pepparspray är ett vapen i polisens arsenal vars användning innefattar ett betydande mått av våld som medför smärta och ett visserligen övergående men likväl kraftfullt och påtagligt obehag av sådan intensitet att drabbade försätts ur stånd att handla att pepparspray normalt inte ger några allvarliga eller bestående skador, men undantag kan förekomma att, liksom vid all våldsanvändning bortsett från nöd- och nödvärnssituatio- ner, pepparspray endast får användas under de förutsättningar som anges i 10 § polislagen, dvs. om det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt och om polismannen möts av våld, hot om våld eller, i vissa fall, motstånd att det vid bedömningen av om användandet av pepparspray är godtagbart bör beaktas att vapnet främst varit avsett som ett hjälpmedel för att minska bruket av skjutvapen och således i första rummet bör komma till användning för att i en ingripandesituation på viss distans oskadliggöra en våldsam eller hotfull person. Min granskning har med dessa utgångspunkter inriktats på användningen av pepparspray i vissa situationer som är av det slaget att det kan ifrågasättas om 2 010 /1 1:JO1 vapnet typiskt sett alls bör brukas. Det innebär att jag i det följande behandlar vissa exempel på sådana situationer bland de 67 fall som redovisas i bilagan till detta beslut. Jag kommer däremot inte att närmare kommentera samtliga fall. Att vissa fall lämnas okommenterade innebär emellertid på intet sätt att användningen av pepparspray i dessa enligt min mening skulle vara invänd- ningsfri. Jag vill framhålla att jag självfallet är medveten om att det vid en prövning i efterhand kan vara svårt att sätta sig in i hur en enskild polisman upplevt en viss situation. En viss försiktighet bör därför iakttas vid en sådan prövning. Det kan i många fall också finnas utrymme för olika, var för sig godtagbara bedömningar, vilket bl.a. återspeglas i den domstolspraxis som redovisats i avsnitt 5.2 ovan. Vissa ingripanden kan hänföras till fler än en rubrik, t.ex. sådana fall då pepparspray brukats mot den som varit dels belagd med fängsel, dels placerad i en polisbil. 6.2.2 Pepparspray mot personer som är belagda med fängsel I ett flertal fall har polisen använt pepparspray mot personer som varit försed- da med handfängsel. Det förefaller således vara en inte alltför ovanlig åtgärd. I två av fallen ansåg jag att det till och med fanns skäl att inleda förundersök- ning om misshandel alternativt tjänstefel. Som tidigare nämnts lade åklagare efter genomförd utredning ned förundersökningarna eftersom det inte kunde visas att obefogat eller oproportionerligt våld hade förekommit. I det ena fallet framkom t.ex. under utredningen att den fängslade personen hade varit mycket våldsam i polisbilen och att denna därför hade fått stannas. Därefter hade pepparspray använts för att undvika ytterligare fysiskt våld och för att förhindra att personen sparkade föraren. Kronobergspolisen ansåg att det var försvarligt att använda pepparspray i situationen. I det andra fallet sprayades en handfängselbelagd kvinna som satt i polisbilens baksäte eftersom hon fortsatte att göra motstånd. Skånepolisen anförde dock i sitt remissvar, bl.a. med beaktande av det förhållandet att ingripandet genomfördes av två polis- män mot en kvinna med lättare kroppskonstitution, att det kunde ifrågasät- tas om inte tjänsteåtgärden hade kunnat genomföras på ett mindre ingripande sätt och att det därför var tveksamt om det var försvarligt att använda peppar- spray. I sammanhanget kan nämnas att som framgått (avsnitt 5.2, punkt 10) har åtal väckts för misshandel alternativt tjänstefel i en situation där pep- parspray använts mot den som varit belagd med handfängsel. Målet är inte avgjort. Min bedömning: Dessa situationer karakteriseras bl.a. av att polisen för att avvärja våld från den som ingripandet riktas mot, eller för att hindra denne från att avvika, redan på annat sätt har begränsat personens rörlighet. Vidare gäller att ingripande polismän i en sådan situation rimligen befinner sig i närkontakt med den gripne. Sedan polisen väl bemäktigat sig en person genom att belägga denne med handfängsel kan det, enligt min mening, inte anses försvarligt att trappa upp 2 010 /1 1:JO1 våldsanvändningen genom bruk av pepparspray. Det bör därvid särskilt beak- tas att det lidande som i en sådan situation tillfogas personen typiskt sett är större än annars, eftersom denne dels på mycket kort avstånd får spray riktad mot sina ögon, dels saknar varje möjlighet att värja sig eller att, som även RPS framhållit, som en naturlig reaktion på ett angrepp mot ögonen, ens ef- teråt föra upp sina händer till skydd. Den ångestupplevelse eller panikreaktion som kan infinna sig hos var och en som utsätts för pepparspray måste rimli- gen kunna med än större kraft drabba den vars händer är fängslade. Det nu sagda utesluter emellertid inte att det helt undantagsvis kan före- komma närmast nöd- eller nödvärnsliknande situationer då en fängslad person förmår fortsätta att utöva ett så kraftigt våld att ingripande polismän inte utan ett betydande motvåld förmår bemästra situationen. 6.2.3 Pepparspray i fordon I vissa fall har pepparspray använts i fordon (i några av dem har personen i fråga dessutom varit belagd med handfängsel, se föregående avsnitt). RPS har framhållit att en person som placerats i baksätet på en personbil får sin rörelseförmåga begränsad av bristen på utrymme och att med de tekni- ker i självskydd som lärs ut kan en omhändertagen persons möjligheter att utöva våld minimeras ytterligare. RPS har också betonat att det är att anse som en mera långtgående vålds- användning att bruka pepparspray mot en person som är belagd med hand- fängsel och som dessutom befinner sig i ett trångt utrymme. Enligt RPS finns det anledning att skilja mellan användande av peppar- spray i fordon under färd och då fordonet är stillastående. Det bör vara uteslu- tet att använda pepparspray under pågående färd redan av det skälet att det då finns en påtaglig risk att också föraren påverkas av sprayen (s.k. sekundär kontaminering). Beträffande bruk av pepparspray i ett fordon som stannas eller redan är stillastående, har RPS anmärkt att detta ofta medfört att fordonet måste sane- ras och, rent taktiskt, innebär att polispatrullen tvingas lämna bilen för att sedan stå utan sitt fordon . RPS anser sammanfattningsvis att när det gäller pepparspray i fordon får spray över huvud taget inte användas under färd och annars endast i undan- tagsfall. Min bedömning: Jag kan instämma i vad RPS har anfört, och jag vill särskilt betona vikten av att inte använda pepparspray under pågående färd eftersom risken är stor att föraren också kontamineras i sådan grad att han förlorar kontrollen över fordonet och därigenom kan orsaka en allvarlig trafikolycka. Härtill kommer, liksom under föregående punkt, att pepparsprayen i dessa fall används på ett mycket kort avstånd. Det kan givetvis inträffa händelser då en fängslad person sparkar och fort- sätter att vara mycket våldsam inne i polisbilen varför det i och för sig kan vara försvarligt att använda ytterligare våld för att få kontroll över situationen. Det är då nödvändigt att fordonet stannas innan pepparspray används. 2 010 /1 1:JO1 6.2.4 Pepparspray i polisens egna lokaler m.m. Användande av pepparspray inomhus, t.ex. i polisens arrestlokaler, liknar de fall som togs upp i föregående avsnitt eftersom det handlar om begränsade och ofta trånga utrymmen. När det gäller användandet av pepparspray i arrestlokaler har RPS hänvisat till ett uttalande från . uppgav där att användande av OC-spray när man befinner sig i polisens egna lokaler ska tillämpas med stor restriktivitet. I de flesta fall råder under dessa förhållanden stor skillnad i de möjligheter polisen har att kontrollera situationen. Det för- hållandet att man befinner sig i polisens egna lokaler kan dock inte utesluta att OC-spray kan komma att användas. I några av de fall som jag utrett har polisen ensam eller tillsammans med arrestvakter befunnit sig i ett numerärt överläge mot en person. RPS har i denna del i huvudsak anfört att det faktum att polismän/arrestvakter är i nu- merärt överläge inte automatiskt utesluter ett användande av pepparspray samt att användandet på sedvanligt sätt måste motiveras i avrapporteringen och att det då tydligt ska framgå på vilket sätt numerären inte varit tillräcklig för att lösa situationen. Min bedömning: Jag anser att pepparspray inte bör användas i arrester eller polisens andra egna lokaler. Även vid en sådan användning blir det normalt fråga om att en person sprayas på kort avstånd och i en förhållandevis trång lokal. Härtill kommer att polisen redan verkställt sitt ingripande i den meningen att personen i fråga förts till en polisstation. Det är givet att även vissa av de åtgärder som då kan återstå som t.ex. avvisitering och införande i arrest kan mötas med motstånd som även kan vara våldsamt. Men, som Stock- holmspolisen också har påpekat, polisen bör under sådana förhållanden ha jämförelsevis goda möjligheter att bemästra situationen. Såväl polismän som arrestvakter får antas ha både utbildning för, och erfarenhet av, att även utan hjälp av pepparspray hantera personer som med våld motsätter sig de åtgärder som ska genomföras. Uppgiften bör således kunna lösas genom mindre ingri- pande åtgärder inte minst om polisen ensam eller tillsammans med arrest- vakter befinner sig i ett numerärt överläge. Om våldet från den gripnes eller omhändertagnes sida är av sådant slag, el- ler personalen är så underbemannad, att det närmast handlat om nöd- eller nödvärnsliknande undantagsfall kan användning av pepparspray även i en arrestlokal te sig försvarlig. Detta måste givetvis bedömas med utgångspunkt i omständigheterna i det enskilda fallet. Jag vill slutligen här även nämna att den av RPS utsedda utvärderings- gruppen av dödsskjutningen av en polisman i också starkt ifrågasatt användning av pepparspray i trånga utrymmen (se inspektionsrapport 2009:1 s. 30). 2 010 /1 1:JO1 6.2.5 Pepparspray i förebyggande syfte och vid vägran att följa polismans tillsägelse Under min granskning har jag också noterat några händelser i vilka polisen av dokumentationen att döma synes ha använt pepparspray i vad jag har valt att beteckna som förebyggande syfte. RPS har anfört att användningen i dessa fall inte handlat om en förebyggande åtgärd utan utgjort ett led i en ingripan- deprocess. Med uttrycket förebyggande syfte avser jag emellertid, vilket bör ha framgått av omständigheterna i de enskilda fallen, att ingripande polismän synes ha befarat att en person kunde komma att bli våldsam och valt att an- vända pepparspray för att förebygga ett eventuellt våld från dennes sida. Av liknande slag är också de fall i vilka polisen synes ha använt peppar- spray som en reaktion mot den som vägrat att följa en polismans tillsägelse. Min bedömning: En vägran att efterkomma en uppmaning från polisen om att t.ex. visa händerna kan visserligen berättiga till en viss beredskap från polisens sida, men inte till vad som närmast framstår som en våldsanvändning för säkerhets skull. Jag finner därför anledning att här särskilt betona att våld endast kan användas om förutsättningarna i 10 § polislagen är uppfyllda. När det gäller hotfulla situationer vill jag framhålla att en användning av peppar- spray förutsätter att det hot som polismannen möts av är konkret och inte endast av lindrigt slag. 6.2.6 Pepparspray mot folksamling Som framgår av de redovisade fallen i bilagan har jag observerat två händel- ser då polisen använt pepparspray mot en folksamling. RPS har uttalat att pepparspray inte i andra fall än då rätt till nödvärn före- ligger bör användas vid ingripande mot personer som ingår i en folksamling (allmänna råden till 10 § FAP 104-4). Styrelsen har i sitt yttrande till JO an- fört att bakgrunden till detta är svårigheten med att träffa avsedd person utan risk för s.k. sekundär kontaminering, problem med sanering, risken för den drabbade personen att hamna i en utsatt situation samt risken för att använd- ningen kan uppfattas som provocerande i sig, vilket kan leda till en eskalering av våldet. Dokumentationen i det ena fallet är så knapphändig att det är svårt att bilda sig en uppfattning om vad som inträffat. Jag noterar att Göteborgspolisen ansett att användandet sannolikt inte var försvarligt. I det andra fallet har däremot kommit fram att polisen i samband med ett ingripande mot en facklig blockad av en restaurang i bl.a. använde pepparspray mot folksam- lingen som sådan. Händelsen har varit föremål för åklagares ställningstagande som efter genomförd utredning beslutade att lägga ned förundersökningen. I beslutet i denna del anfördes att polismännen ansåg att de handlat i nödvärn. I remissvaret till JO har Skånepolisen emellertid gjort bedömningen att an- vändningen var mindre väl övervägd och att den uppkomna situationen borde ha kunnat lösas på ett annat mindre ingripande sätt. Min bedömning: Från de synpunkter som JO har att beakta är det givetvis främst risken för att pepparspray drabbar även andra än den som utövar våld 2 010 /1 1:JO1 eller uppträder hotfullt som motiverar att spray inte bör användas mot folk- samlingar. Jag har således ingen annan uppfattning än RPS i den principiella frågan om sprayens användning i sådana situationer. 7 SAMMANFATTANDE OCH AVSLUTANDE SYNPUNKTER Jag ställde mig, när jag inledde denna granskning, den övergripande frågan om polisen med tiden möjligen kommit att tänja på gränserna för det tillämp- ningsområde som pepparsprayen ursprungligen var tänkt att ha: som ett vapen att använda i gränslandet mellan fysisk närkamp och nyttjandet av skjutvapen för att på viss distans kunna försätta en våldsverkare eller hotfull person ur stridbart skick. Den bild som min granskning har gett, och som också bekräf- tats i RPS granskningsrapport, är att just det förefaller ha skett. Många polis- män tycks anse att pepparspray kan användas i en rad olika situationer för att underlätta en tjänsteåtgärd, t.ex. även i direkta närkampssituationer. I åtskilli- ga fall som jag granskat har pepparspray använts på ett avstånd om cirka en halv till högst en meter, ofta kortare än så. Också i RPS granskningsrapport har detta förhållande uppmärksammats. Min granskning tyder således på att det har skett en betydande glidning i polisens faktiska bruk av pepparspray. Det som alltså ursprungligen främst var tänkt att utgöra ett hjälpmedel för att undvika att använda skjutvapen har således kommit att utnyttjas även i situationer då bruk av skjutvapen inte framstår som ens ett långsökt alternativ. Troliga förklaringar till denna utveckling är dels att pepparspray anses vara ett effektivt hjälpmedel som temporärt oskadliggör den som tjänsteåtgärden riktas mot, dels att sprayen av många polismän uppfattas utgöra en relativt mild form av våld. Härtill kan förmodligen läggas att enskilda polismän kan känna sig tryggare när pepparspray används jämfört med att t.ex. behöva gå i närkamp med en person som ska gripas eller omhändertas och med hjälp av olika grepptekniker utföra sin uppgift. Användning av pepparspray innebär emellertid ett betydande mått av våld. Det är också denna uppfattning som kommer till uttryck i RPS alltjämt gäl- lande föreskrifter och allmänna råd om vapnets användning (FAP 104-4). Likväl har alltså ett delvis annat synsätt kommit att vinna insteg bland dem som har att använda sprayen. Jag vill i och för sig inte utesluta att det kan finnas skäl att vidga det tänkta användningsområdet för pepparsprayen något men det kan inte godtas att en sådan glidande utveckling sker till synes utan en öppen diskussion och utan att förutsättningarna för ett sådant bruk närmare regleras i t.ex. RPS föreskrif- ter och allmänna råd. Jag har i detta beslut riktat kritik mot pepparspraysanvändning mot fängs- lade personer, i fordon och i samband med olika tjänsteåtgärder i bl.a. arrest- lokaler. Jag har emellertid också uttalat att jag inte vill utesluta att det undan- tagsvis, även vid vissa sådana tillfällen, kan förekomma att poliser möts av våld eller hot om våld av sådant slag att en närmast nöd- eller nödvärnslik- nande situation uppstår som inte låter sig bemästras utan ett kraftigt verkande 2 010 /1 1:JO1 motvåld från polisens sida, t.ex. genom användning av pepparspray. Men regeln bör alltså i dessa fall vara att pepparspray inte ska brukas. Till de situationer i vilka en pepparspraysanvändning enligt min uppfatt- ning i princip alltid framstår som oacceptabel hör också vad jag betecknat som användning i förebyggande syfte. Detsamma gäller pepparspray som reaktion på vägran att följa polismans tillsägelse. Bristerna i dokumentation i flertalet av dessa fall medför visserligen att de är svåra att bedöma, men de framstår likväl som ett tydligt tecken på att pepparspray av en del polismän betraktas som ett milt verkande våld som kan begagnas även i situationer då polisen inte möts med våld eller med ett konkret hot om våld av inte endast lindrigt slag. När det särskilt gäller dokumentationen av pepparspraysanvändning kan jag konstatera, efter att tillsammans med mina medarbetare ha gått igenom hundratals rapporter, att den är behäftad med stora brister. Beskrivningen av den aktuella situationen är ofta summarisk, och en redovisning av varför just pepparspray kom att användas saknas i ännu fler fall. Även i RPS gransk- ningsrapport har dokumentationsbrister konstaterats. Dessa brister kan inte tillåtas bestå. En ändring bör kunna komma till stånd genom tydligare anvis- ningar men också och kanske framför allt genom konsekvent och nog- grann uppföljning och egenkontroll vid varje polismyndighet. Såväl de mera övergripande som de enskilda iakttagelser som jag gjort i detta ärende talar med betydande styrka för att den översyn som pågår av RPS nu gällande föreskrifter och allmänna råd bör slutföras. De föreskrifter som finns, och som ska ge enskilda polismän vägledning, innefattar noga taget inte någon annan begränsning än att de ger uttryck för en allmän propor- tionalitetsprincip. Jag anser att föreskrifterna måste göras betydligt mera klara och tydliga. Det bör klargöras i vilka situationer som bruk av pepparspray kan vara befogat och motsatsvis och ännu viktigare i vilka situationer och för vilka syften en användning inte kan accepteras, även om jag givetvis inser att det inte går att förutse alla tänkbara situationer som en polisman kan försättas i och att det naturligtvis måste finnas utrymme för den enskilde polismannen att på eget ansvar själv avgöra om det är lämpligt att använda pepparspray i en viss situation. Jag har noterat att det i RPS granskningsrapport ges för- slag till ändrade föreskrifter. Förslagen pekar enligt min mening i rätt rikt- ning. Slutsatsen av min granskning är alltså att det är hög tid för RPS och de lo- kala polisledningarna att dra i handbromsen och motverka att det bland dess anställda sprids en uppfattning om att pepparspray medför ett våld av ganska milt slag och se till att den glidande utveckling som pågår stoppas upp. 2 010 /1 1:JO1 Fråga om brev som skickats mellan två häktade personer fick granskas samt åklagares ansvar för att rättsliga förutsättningar för brevgranskning föreligger i fall då åklagaren bemyndigat polisman att verkställa granskningen (Dnr 4836-2007) I ett beslut anförde chefsJO följande. I ett ärende rörande Kriminalvårdens, häktet , handläggning av gransk- ningen av en brevförsändelse (JO:s dnr 3808-2006) framkom uppgifter om att brevet, som skickats från ., som befann sig på häktet och var belagd med restriktioner i sina kontakter med omvärlden, till , som befann sig på häktet och inte hade belagts med sådana restriktio- ner, blivit föremål för granskning först efter det att brevet med normal postbe- fordran kommit till häktet . Jag beslutade att i ett särskilt ärende utreda åklagares vid Åklagarmyndig- heten, åklagarkammaren i , och i handläggning av saken. Initiativet utvidgades senare till att även omfatta åklagare vid i , lokal åklagare i . Handlingar i JO:s ärende 3808-2006 tillfördes akten och därutöver infordra- des handlingar från åklagarkammaren i (506A-2240-06), Internationel- la åklagarkammaren i , lokal åklagare i (509A-116-06), Utvecklingscentrum (ÅM 2006/4829), Riksenheten för polismål, (820C-1311-06), i , internutredning- en (K36020-06), samt i tingsrätts mål B 1274-06 och B 1642-06. Munt- liga upplysningar hämtades också in. Av utredningen syntes framgå att, utöver det i JO:s ärende dnr 3808-2006 uppmärksammade brevet (framställan om prövning av brevförsändelser date- rad ), O. ytterligare ett brev skickats från . till Andre- as O., vilken, som nämnts, befann sig på häktet utan restriktioner (framställan daterad ) samt att dessa två försändelser skickats från häktet till åklagarkammaren i och därifrån till den polisman till vilken hade delegerats uppgiften att granska försändelser. Granskning skulle sedan ha utförts av polismannen. Det noterades också att det på framställan daterad saknades anteckning om när granskningen skett och vad den resulterat i, dvs. om försändelsen fått tas emot. Av handlingarna från Utvecklingscentrum respektive Riksenheten för polismål, , framkom att åklagare tagit ställning till om förunder- sökning skulle inledas med anledning av åklagares och polisens hantering av två brevförsändelser från . till men inte funnit anledning att anta att brott begåtts. 2 010 /1 1:JO1 Ärendet remitterades till för upplysningar och yttran- de över handläggningen av granskningen av de aktuella brevförsändelserna, varvid skulle anges vilka rättsliga överväganden som gjordes. (dåvarande vice riksåklagaren ) upp- gav att upplysningar inhämtats från de åklagare som handlagt ärendet samt från kammarchefen och angav följande under rubriken bakgrund. häktades för hot mot tjänsteman av tings- rätt. Häktningsgrunden var att det fanns risk för att skulle begå nya brott. var inte ålagd restriktioner. Målet har handlagts av en åklagare vid åklagarkammaren i (dnr 506A-2240-06). Under häkt- ningstiden var placerad vid häktet . dömdes av till fängelse samt förklarades av två månaders villkorligt medgiven frihet förverkad.