frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — När domen inte utan dröjsmål tillställdes hemmet, hade hemmet ytterst haft att överväga om E. över huvud taget kunde beredas vård vid den låsta avdelningen. När det gäller de kontakter som har uppgett att hon haft med socialförvaltningen i denna fråga har dessa inte dokumenterats. Med anled- ning av vikten av att behandlingshemmet tillser att nödvändiga handlingar kommer hemmet till handa kan inte undgå kritik för att inte ha dokumenterat de kontakter hon uppgett sig haft. SiS anför i sina råd och riktlinjer att hemmet måste förvissa sig om att det finns lagliga förutsättningar för att ta emot en person för tvångsvård vid hemmet. Det kan diskuteras i vilket skede av förfarandet som den kontrollen måste ske, dvs. om den ska göras när beslut om inskrivning fattas och/eller när den enskilde rent faktiskt tas in vid hemmet. Denna fråga har visst sam- band med frågeställningen i ett ärende som jag utreder och som rör inskrivning och intagning av en person vid ett LVM-hem (JO:s dnr 6513-2009). Jag vill inte föregripa mitt ställningstagande i det ärendet och går därför inte här närmare in på frågan. Det finns dock sannolikt skäl för mig att återkomma till saken. Som framgår ovan har socialnämnden placerat E. på SiS behandlingshem Brättegården och behandlingshemmet har mottagit E. vid en låsbar avdelning 2 010 /1 1:JO1 utan att det fanns formella förutsättningar för vård enligt 3 § LVU. Detta innebär objektivt sett att E. varit olaga frihetsberövad den 17 . Jag ser mycket allvarligt på det inträffade. Omständigheterna har dock varit sådana att det har visat sig vara svårt att lasta någon enskild tjänsteman för själva frihetsberövandet. Av utredningen har emellertid fram- kommit att det har brustit i handläggningen vid både socialförvaltningen och SiS. Jag finner skäl att tillställa , som har tillsyn över bl.a. de här aktuella områdena, en kopia av detta beslut. Fråga om det förelåg tillräckligt underlag för ett beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU (Dnr 311-2009) I en anmälan till JO framförde G.L. klagomål mot i Helsing- borgs kommun. Klagomålen gällde bl.a. ett beslut att omhänderta G.L:s son, T.H., född , enligt 6 § LVU. Hon ifrågasatte även polisens agerande i samband med att T.H. hade hämtats . anförde bl.a. följande. Hennes son anhölls som misstänkt för ett bankrån. Polisförhören med sonen fortsatte dagen därpå och sonen försattes på fri fot . Misstankarna mot T.H. var svaga och sonens advokat sade att han kunde vara lugn, ingenting skulle hända. Trots detta hämtades sonen av polisen . Polisen uppgav att T.H. var omhändertagen av och förde honom till Råby ungdomshem i . bad hon handläggare att förklara vad som hänt. Handläggaren hade ingen förklaring. Efter många samtal hämtade handläggaren och en kollega till denne hem T.H. från ungdomshemmet. Sonen kom hem . Handläggaren och hans kollega bad henne om ursäkt. kom polisen och skulle hämta sonen igen trots att beslutet om omhänderta- gande hade hävts. JO inhämtade och granskade beslutet om omhändertagande av T.H. och socialförvaltningens journalanteckningar i ärendet för tiden . anmodades därefter att inkomma med utredning och ytt- rande över följande frågor. 1.Hade nämnden tillräckligt underlag för att fatta beslut om omhändertagande av pojken eller borde nämnden ha inhämtat närmare upplysningar om det brott som man misstänkte att han hade begått? 2.Enligt uppgift i anmälan kom polisen på uppdrag av till familjen och sökte efter pojken trots att omhändertagandebeslutet hade 2 010 /1 1:JO1 underlåtit att återkalla en tidigare gjord begäran om s.k. polishandräckning? Som remissvar antog nämnden ett yttrande upprättat av biträdande enhetsche- fen . I yttrandet anfördes följande. har och polisen i ett nära samarbete. Inom finns det ett s.k. krimteam, som förhandsbe- dömer och ansvarar för utredning i alla anmälningar rörande misstänkt krimi- nalitet. Socialsekreterare ingår i krimteamet. 3.Den bakgrundsinformation, som har i detta ärende, är att det 060515081007 har inkommit 8 polisanmälningar på T.H., [p-nr], avseende misstänkt kriminalitet. Senast gjordes ett yttrande till åklagarmyndigheten med anledning av att T.H. var misstänkt för stöld genom inbrott i skola. blev biträdande enhetschef uppringd av socialsekreterare , som befann sig på polishuset med anledning av ett förhör. Han berättade att T.H. var miss- tänkt för att ensam ha utfört ett bankrån. Misstankegraden var hög och den polis, som hade kontakt med sade, att det var sannolikt att de hade rätt gärningsman. Denna information vidarebefordrades till två gånger . Med hänsyn till ovanstående bakgrundsinformation, brottets allvarliga ka- raktär samt då polisen utpekade T.H. som sannolik gärningsman, fattade beslutet att inkalla en representant för nämndens sociala utskott. En av socialnämndens ledamöter, , fattade det formella beslutet. Därefter gjordes en begäran om polishandräckning för att få hjälp med att genomföra beslutet. Socialsekreterare har inget an- svar när det gäller beslutet om det omedelbara omhändertagandet. Med facit i hand kan socialnämnden bara konstatera, att ärendet skulle ha diskuterats med åklagaren, innan beslut om ett omhändertagande fattades. Anledningen till att det inte skedde, var att polisen hade uttryckt stor säkerhet om att T.H. var gärningsmannen. Så fort fick utförliga- re information, upphävdes beslutet om omhändertagande enligt 6 § LVU. Samtal fördes både och med modern om det felaktiga omhändertagandet. 4.Socialtjänsten begärde handräckning av T.H. och denna genomfördes . Efter verkställigheten är det polismyndighetens skyldighet att ta bort handräckningsbegäran och marke- ra att uppdraget har blivit utfört. Detta ligger ej på . bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. handläggning av handräckningsärendet har utretts i ett särskilt ärende (JO:s dnr 3628-2009). Chefsjustitieombudsmannen har fattat beslut i det ärendet. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 1 § LVU ska insatser inom för barn och ungdom göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt be- stämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453). Den som är ska dock beredas vård enligt LVU, om någon av de situationer som anges i 2 eller 3 § 2 010 /1 1:JO1 föreligger och det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne och, när den unge fyllt , av honom eller henne själv. Vård med stöd av 3 § LVU får även beredas den som har fyllt 18 men inte , om sådan vård med hänsyn till den unges behov och personliga förhållanden i övrigt är lämpligare än någon annan vård och det kan antas att behövlig vård inte kan ges med den unges samtycke. Av 3 § LVU framgår att vård ska beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroende- framkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytan- de beteende. Med brottslig verksamhet enligt 3 § LVU avses inte rena bagatellförseelser och inte heller enstaka brott som inte är av allvarlig art. Det är först vid en brottslighet som ger uttryck för en sådan bristande anpassning till samhällsli- vet att det kan sägas föreligga ett vård- och behandlingsbehov som det kan bli fråga om att bereda den unge vård med stöd av LVU. Beslut om vård enligt LVU fattas av förvaltningsdomstol efter ansökan av socialnämnden. får enligt 6 § LVU besluta att den som är ska omhändertas om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till bl.a. risken för den unges hälsa eller utveckling. Om socialnämndens beslut inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller nå- gon annan ledamot som nämnden förordnat besluta om omhändertagande (6 § andra stycket LVU). Den grundläggande förutsättningen för ett omhändertagande enligt 6 § LVU är att det på goda grunder kan antas att vård enligt LVU är nödvändig. Ett omhändertagande är en ingripande åtgärd. ansvarar för att varje omhändertagandebeslut grundas på en så tillfredsstäl- lande utredning som möjligt. Avgörande för beslutet att omhänderta T.H. med stöd av 6 § LVU var en uppgift från polisen om att T.H. var misstänkt för rån. Socialför- valtningen får som regel anses kunna lita på att sakuppgifter som polisen lämnar är korrekta och på de bedömningar som polisen gör i frågor som rör deras verksamhet. I detta fall var emellertid polisens uppgift om misstanken mot T.H. allmänt hållen. T.H. synes ha förnekat att han hade gjort sig skyldig till brottet. Åklagaren hade upphävt anhållningsbeslutet och försatt T.H. på fri fot. Mot den bakgrunden, och med hänsyn till kravet på en så fullständig utredning som möjligt inför omhändertagandebeslut, anser jag att man från förvaltningens sida borde ha utrett närmare vad den uppgivna brottsmisstan- ken mot T.H. grundade sig på. Genom att okritiskt lägga polisens uppgift om brottsmisstanken till grund för sitt beslut om omhändertagande har nämnden enligt min mening brustit i sitt ansvar för utredningen. Som nämnden anfört hade en kontroll lämpligen kunnat ske genom en kontakt med åklagaren. Nämnden förefaller dela min uppfattning att underlaget för beslutet om omhändertagande var bristfälligt. Med hänsyn härtill finner jag inte skäl att ytterligare uppehålla mig vid saken. 2 010 /1 1:JO1 Vad som i övrigt har framkommit föranleder inte någon åtgärd från min sida. En 18-årig yngling vårdades med stöd av LVU och var placerad på ett särskilt ungdomshem. Fråga bl.a. om socialnämnden hade, utan att ha befogenhet till det, fattat beslut om att begränsa kontakten mellan ynglingen och hans farmor (Dnr 4239-2008) framförde i en anmälan, som kom in till JO , klago- mål mot i . Klagomålen avsåg social- tjänstens agerande avseende vården av hennes då 18-åriga barnbarn R. från det att han var och framåt. bifogade olika handlingar och anförde bl.a. följande. är R. inlåst på Ekens behandlingshem i . brutit näst intill all kontakt mellan R. och oss här hemma. hänvisade till en av socialsekreteraren under- tecknad skrivelse, daterad , med följande lydelse. R. är placerad jml. 11 § LVU på Ljungbackens ungdomshem avd. Eken. Ut- ifrån att R:s farmor tidigare haft en negativ påverkan på R. så be- dömer socialnämnden att det skall råda en begränsning i kontakten mellan R. och farmor . Undertecknad beslutar att R. inte skall ha telefonkontakt med sin farmor . R. kan däremot hålla kontakt med henne genom att han skriver brev. Däremot skall de brev som kommer från öppnas för att för- hindra att hon på ett negativt sätt påverkar R. och därmed äventyrar resultatet av den givna vården. Inledningsvis togs vissa handlingar i ärendet in. Från socialförvaltningen inhämtades bl.a. journalanteckningar för perioden . Från (SiS), Ljungbackens behandlingshem, inhämtades utskrifter från olika journalsystem för perioden . Därefter skickades en remiss från JO till socialnämnden. Enligt vad som angavs i remissen förutsatte JO att beslutet hade fattats med stöd av 11 § fjärde stycket LVU. Med den utgångspunkten anmodades social- nämnden att inkomma med utredning och yttrande om huruvida det har före- legat rättsliga förutsättningar för att fatta beslutet om begränsning av kontak- ten mellan och R. med hänsyn dels till att R. hade fyllt och dels till att R. var placerad i ett s.k. särskilt ungdomshem som har kunnat 2 010 /1 1:JO1 besluta om bl.a. inskränkning i rätten att ta emot telefonsamtal och om kon- troll av brev och andra försändelser med stöd av 15 a § och 19 § LVU. överlämnade som sitt remissvar ett av ordföranden i nämnden undertecknat yttrande samt ett av förvaltningsche- fen och avdelningschefen undertecknat tjänsteutlåtande. I yttrandet anfördes följande. () har begärt att socialnämnden ska inkomma med utredning och yttrande huruvida det har förelegat rättsliga förutsättningar för att fatta beslutet om begränsningar i kontakten mellan och R. med hänsyn till dels att R. hade fyllt och dels till att R. var placerad i ett s.k. särskilt ungdomshem som har kunnat besluta om bl.a. inskränkning i rätten att ta emot telefonsamtal och kontroll av brev och andra försändelser med stöd av 15 a § och 19 § LVU. R. har varit aktuell hos i . har tidigare beviljat flera insatser enligt socialtjänstlagen men dessa har inte fungerat bra. R. omhändertogs enligt 2 och 3 §§ LVU och placerades R. på Ljungbackens ungdomshem avdelning Eken enligt 11 § LVU. Skälet till omhändertagandet var att R. levde ett liv som äventyrade hans hälsa och livsföring. Som ett stöd i vården av R. har socialförvaltningen varit institutionschefen på behjälplig med råd och i samband med en begäran om ett skriftligt underlag, felaktigt formulerat rekommendation som ett beslut. är medveten om att beslut om begränsningar för ung- domen i sin kontakt med familj och anhöriga bara kan fattas av Statens insti- tutionsstyrelse. Eftersom de begränsningar som gällt R:s kontakter med anhö- riga, beslutats av institutionschefen, har socialförvaltningens felaktigt utformade rekommendation inte utgjort en egen grund för de be- gränsningar som gällt för R. Med anledning av det inträffade kommer förvaltningen att se över sina in- terna arbetsrutiner. I tjänsteutlåtandet anfördes huvudsakligen följande. I utredningsarbetet har dialog förts med socialsekreterare , samordnare , enhetschef och , avdelningsföreståndare ungdomshem (SiS). R. har varit aktuell hos i . har tidigare gjort flera insatser enligt socialtjänstlagen men dessa har inte fungerat bra. R. omhändertogs enligt 2 och 3 §§ LVU och placerades R. på Ljungbackens ungdomshem avdelning Eken enligt 11 § LVU. Målet med vården var att R. ska uppnå en funktionsnivå där han klarar ett boende med stöd. För att uppnå målet med vården ingår dels att begränsa R:s kontakter med personer som inte är lämpliga för honom och dels att hjälpa R. att få insikt i sin problematik och vad denna innebär för honom i det dagliga livet. När R. kom till Eken hade han tidigare varit placerad på Margretelunds ungdomshem (SiS) och där haft begränsningar i sin kontakt med sina anhöriga. R. var då under . ringer avdelningsfö- reståndare från Ljungbacken till den placerande socialsekrete- raren och undrade hur de ska göra när det kommit brev till R. R. var då fyllda . Socialsekreteraren gör då bedömningen att det är olämpligt för R., att i 2 010 /1 1:JO1 detta skede, ha kontakt med sina anhöriga då han precis har anlänt till institu- tionen. Om R. däremot själv vill ha kontakt med sin farmor kan han skriva brev. vill då ha ett skriftligt underlag från inför vidare diskussion med institutionschefen. Det har funnits en regelbunden dialog mellan den place- rande socialsekreteraren, R. och avdelning Ekens personal och föreståndare. Socialsekreteraren har träffat R. på avdelning Eken tillsammans med avdelningens personal. När det gäller begränsningen av R:s kontakt med farmor har socialsekreteraren på begäran av avdelningsföreståndare , se bilaga 1, skickat ett brev som skulle användas som underlag för institutionschefens beslut. Begränsningen som socialsekreteraren har bedömt kunna äventyra syftet och målet med vården gäller farmors kontakt med R. och inte tvärtom. R. har haft möjlighet att skriva brev till farmor. När det gäller s.k. SiS-institutioner har institutionschefen ansvar för att införa be- gränsningar för ungdomen med hänsyn till vårdens syfte och resultat (15 a § LVU). Denna inskränkning hävdes , se bilaga 2, då R. fungera- de bra på avdelningen. Vid samtal med (090327) upplyser hon utredaren om att samtliga begränsningar som gällt R:s kontakter med anhöriga, vid varje till- fälle har beslutats av chefen för institutionen. R. har varit aktuell hos i . har tidigare beviljat flera insatser enligt socialtjänstlagen men dessa har inte fun- gerat bra. R. omhändertogs enligt 2 och 3 §§ LVU och placerades R. på Ljungbackens ungdomshem avdelning Eken enligt 11 § LVU. R. hade då fyllt . Skälet till omhändertagandet var att R. levde ett liv som äventyrade hans hälsa och livsföring. Som ett stöd i vården av R. har socialförvaltningen varit institutionschefen på behjälplig med råd och i samband med en begäran om ett skriftligt underlag, felaktigt formulerat rekommendation som ett beslut. är medveten om att beslut om begränsningar för ungdomen i sin kontakt med familj och anhöriga bara kan fattas av SiS. Eftersom de begränsningar som gällt R:s kontakter med anhöriga, beslutats av institutionschefen, har socialförvaltningens felaktigt ut- formade rekommendation inte utgjort en egen grund för de begränsningar som gällt för R. Med anledning av det inträffade kommer förvaltningen att se över sina in- terna arbetsrutiner. Den i tjänsteutlåtandet åberopade bilaga 1 var den skrivelse, daterad , som redogjorts för ovan under rubriken . Bilaga 2 till utlåtandet var en skrivelse upprättad av socialsekreteraren med följande innehåll. Utifrån att R. nu varit placerad på Ljungbacken avdelning Eken och att det fungerat bra för R. på avdelningen gör bedömningen att det inte längre finns behov av några restriktioner för R. gällande brev, telefonkontakter samt besök av anhöriga. Utifrån det uppdrag som givits till Eken ses detta som ett steg i behandlingen där målet är att R. skall slussas ut mot ett liv i samhället. Det är dock av största vikt att vara observant på hur dessa kontakter kan påverka R. samt att hans kontakter inte äventyrar den givna vården. I ett beslut anförde JO följande. 2 010 /1 1:JO1 Av 1 § LVU följer att insatser inom för barn och ungdom i första hand ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453), SoL. Den som är ska dock beredas vård enligt LVU, dvs. tvångsvård, om någon av de situationer som anges i 2 eller 3 § föreligger och det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne och, när den unge har fyllt , av honom eller henne själv. Vård med stöd av 3 § får även beredas den som har fyllt 18 men inte , om sådan vård med hänsyn till den unges behov och personliga förhållanden i övrigt är lämpligare än någon annan vård och det kan antas att behövlig vård inte kan ges med den unges samtycke. I 2 § anges under vilka förutsättningar vård ska beslutas i de s.k. miljöfal- len, dvs. på grund av något missförhållande i hemmet. Vidare ska vård beslu- tas i de s.k. beteendefallen, enligt 3 § första stycket LVU, om den unge utsät- ter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. I 11 § första stycket LVU anges bl.a. att socialnämnden bestämmer hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdti- den. I fjärde stycket samma paragraf anges att nämnden eller den åt vilken nämnden har uppdragit vården ska ha uppsikt över den unge och, i den ut- sträckning det behövs för att genomföra vården, bestämma om hans eller hennes personliga förhållanden. I 12 § LVU anges att det för vård av unga som på någon grund som anges i 3 § behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska finnas särskilda ungdoms- hem. Om socialnämnden har beslutat att den unge ska vistas i ett hem som avses i 12 § ska anvisa plats i ett sådant hem. I 1520 b §§ LVU finns bestämmelser om s.k. särskilda befogenheter av- seende vården vid sådana hem för särskilt noggrann tillsyn som avses i 12 § (särskilda ungdomshem). Därav framgår att kan besluta om vissa inskränkningar för den unge vad gäller telefonsamtal, inne- hav av föremål m.m. samt om granskning av brev och andra försändelser till eller från den unge. Jag vill inledningsvis framhålla att JO, enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet, inte bör utreda händelser eller förhållanden som ligger om det inte finns särskilda skäl för det. Några sådana skäl har inte framkommit i detta fall. Vidare gäller att syftet med JO:s granskning i första hand är att undersöka om myndigheterna har handlat enligt de regler för förfarandet som gäller för dem, dvs. om myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO kan däremot inte ändra eller upphäva ett beslut som en myndighet har fattat och är återhållsam med att ha synpunkter på myndigheternas bedömningar i sak. 2 010 /1 1:JO1 Mot denna bakgrund har jag inte funnit skäl att vidta någon åtgärd eller göra något uttalande när det gäller frågan om det har funnits skäl för att bereda R. vård med stöd av LVU. Jag har således inriktat min granskning, med anledning av an- mälan mot , på den inledningsvis citerade skrivelsen av innehållande ett beslut om begränsningar i kontakten mellan R. och hans farmor . har i remissvaret uppgett att den aktuella skrivelsen i själva verket var ett skriftligt underlag avsett för och att felaktigt formulerat [sin] rekommendation som ett beslut. Enligt uppgift till socialnämnden från avdelningsföreståndaren för behand- lingshemmet har också samtliga begränsningar som gällt R:s kontakter med anhöriga beslutats av chefen för institutionen. är ansvarig för det grundläggande beslutet om omhänderta- gande och placering av den unge och har de bästa kunskaperna om den unges personliga förhållanden. Jag har mot den bakgrunden självfallet inte någon invändning mot att personal är SiS personal behjälplig när det gäller underlag inför SiS beslut enligt reglerna i LVU om särskilda befogen- heter. Av flera journalanteckningar i ärendet, både före och efter , får jag dock intrycket att den aktuelle socialsekreteraren har haft upp- fattningen att hade befogenhet att besluta om inskränkningar i kontakterna med omvärlden för R. när han var placerad på Ljungbackens behandlingshem. Denna uppfattning synes ha delats av SiS personal på be- handlingshemmet. Som exempel på det kan nämnas att det i SiS journalan- teckningar , angående ett behandlingsmöte med deltagare från både och behandlingshemmet, hänvisas till att ska fatta beslut om bl.a. en s.k. telefonlista. Det kan alltså, trots vad avdelningsföreståndaren för hemmet har uppgett till nämnden, starkt ifrågasättas om den aktuella skrivelsen faktiskt har funge- rat endast som en rekommendation eller ett beslutsunderlag. Enligt min me- ning är det i stället mycket som talar för att SiS personal har verkställt soci- altjänstens beslut snarare än lagt skrivelsen till grund för ett självständigt beslutsfattande. Skrivelsen synes således ha medfört direkta rättsverkningar för R. Oavsett SiS eventuella ansvar för den fortsatta handläggningen finner jag anledning att vara mycket kritisk till att har gett den aktuella skrivelsen formen av ett beslut. Jag finner vidare skäl att framhålla att om vill bidra med ett beslutsunderlag till SiS måste självfallet givna rekommendationer hållas inom ramen för vad som lagligen är möjligt. Beträffande brevgranskning vill jag särskilt framhålla att utrymmet enligt LVU (se i första hand 19 och 16 §§) att förhindra den unge från att över huvud taget ta del av skriftliga meddelanden i form av t.ex. brev är mycket begränsat, om det ens är möjligt. Enligt min mening kan det ifrågasättas om inte rekommendationerna i den aktuella skri- velsen har gått för långt. 2 010 /1 1:JO1 Jag vill även fästa uppmärksamheten på följande. Som det får förstås av handlingarna från socialförvaltningen har ordföranden i sociala utskottet fattat ett beslut enligt 14 § LVU om total umgängesbegränsning för faderns umgänge, kontakt och telefonsamtal med R., som vid det tillfället var placerad på SiS-institutionen . R. skulle då fylla . I beslutsmotiveringen framhölls att fadern inte var vård- nadshavare. Däremot nämns i dokumentet ingenting om att fadern på annan grund var berättigad till umgänge med R. Jag har inte funnit tillräckliga skäl att närmare utreda omständigheterna kring detta beslut men vill rent allmänt erinra om följande.