frsrdg · GX04RB1 · 2010-01-01 00:00:00 — bedömde dock att de åtgärder som vidtagits var tillräckliga för att påverka inflationen och realekonomin i önskvärd riktning. utökade sin bevakning av kreditförsörjningen till företagen och hushållen utökade sin bevakning av kreditförsörjningen till företag och hushåll och undersökte bland annat om det fanns tecken på att kreditgivningen i minskat utöver det som motiverades av konjunkturutvecklingen. Undersökningen visade att det även i detta fall var mycket svårt att dra tydliga gränser mellan den minskning av utlåningen som förklaras av konjunkturen och den del som kan förklaras av problemen på kreditmarknaden. Undersökningens resultat som publicerades i ekonomisk kommentar nr 8 2009 gav dock inget stöd för hypotesen att det skulle finnas en allvarlig kreditåtstramning i . Ett viktigt förbehåll var att utredningen beaktade att och staten hade vidtagit åtgärder för att kreditmarknaderna skulle fungera. Utan och andra svenska statliga myndigheters åtgärder hade störningarna i det finansiella systemet i slutändan troligen lett till en allvarlig kreditåtstramning. Som ett led i den utökade bevakningen av kreditförsörjningen gick ut med en separat finansieringsenkät till samtliga företag som tidigare medverkat i företagsintervjuer. visade dels att en del företag bedömde att de inte fick den finansiering de sade sig behöva, dels att vissa finansieringsformer hade blivit mindre tillgängliga. Exempelvis ansåg företagen att de inte hade tillfredsställande tillgång till finansiering via certifikats- och obligationsprogram. I företagsintervjuer ställdes bland annat åter frågor om företagens finansieringssituation. En knapp majoritet av företagen uppgav då att deras tillgång till finansiering hade förbättrats jämfört med kvartalet innan. Ytterligare steg mot ökad öppenhet i kommunikationen tog ytterligare ett steg för att bli mer öppen och tydlig i sin kommunikation. fattade direktionen beslut om att röstsiffrorna från de penningpolitiska mötena skulle offentliggöras med de penningpolitiska besluten. Om någon av ledamöterna reserverat sig mot beslutet ska det framgå av pressmeddelandet vem det är och hur han eller hon motiverar sin ståndpunkt. Detta steg underlättar för de finansiella marknadsaktörerna såväl som för allmänheten att redan i samband med att ett beslut blir offentligt förstå graden av osäkerhet i prognoser och värdera de argument som legat till grund för olika ståndpunkter. Penningpolitiska beslut sänkte räntan från . Räntebanan reviderades dessutom ned vid varje penningpolitiskt möte . lämnades räntan oförändrad på . annonserade också sin avsikt att låta räntan ligga kvar på denna nivå . beslutade också att erbjuda bankerna lån på med fast ränta på upp till tolv månaders löptid. De kraftiga räntesänkningarna och övriga extraordinära åtgärder syftade till att både dämpa fallet i produktion och sysselsättning och klara inflationsmålet. KPI-inflationen föll från till som lägst . I genomsnitt uppgick den till . KPI-inflationen pressades ned av snabbt fallande bostadsräntor och lägre energipriser. Inflationen exklusive bostadsräntor och energipriser var något högre och översteg målet marginellt. Enligt prognos föll bruttonationalprodukten (BNP) i med i genomsnitt (kalenderkorrigerat) . Penningpolitiska beslut Reporäntan sänktes till . Repo-räntebanan justerades ned och innehöll en prognos om ytterligare en räntesänkning . Reporäntan sänktes till . Räntan förväntades ligga kvar på en låg nivå till början av 2011. Reporäntan sänktes till . Räntan förväntades ligga kvar på denna låga nivå fram . direktion beslutade att erbjuda bankerna lån på med fast ränta . Reporäntan lämnades oförändrad på . Synen på räntebanan var oförändrad. Som en kompletterande penningpolitisk åtgärd beslutade direktion att erbjuda bankerna ytterligare lån på med fast ränta . Reporäntan lämnades oförändrad på . Även prognosen för reporäntan lämnades oförändrad. Som en kompletterande penningpolitisk åtgärd beslutade direktion att erbjuda bankerna ytterligare lån på med fast ränta . Reporäntan lämnades oförändrad på . Även prognosen för reporäntan lämnades oförändrad. Räntan sänktes och räntebanan reviderades ned Vid det penningpolitiska mötet sänkte reporäntan till som räntebanan justerades ned. annonserade också att reporäntan kunde komma att sänkas ytterligare något (se diagram 1). Den kraftiga sänkningen av räntan och räntebanan bedömdes vara nödvändig för att dämpa fallet i produktion och sysselsättning och för att klara inflationsmålet på . Nedgången i konjunkturen såväl i som i omvärlden såg ut att bli ännu djupare och ske mycket snabbare än vad som hade förväntats . De internationella tillväxtprognoserna reviderades ned kraftigt och BNP väntades falla i alla de utvecklade ekonomierna . Prognosen om negativ tillväxt gällde även viktigaste handelspartner. Statistik och andra indikatorer pekade också på att världshandeln avtog kraftigt. sjönk världshandeln med jämfört med samma månad året innan, vilket var den största nedgången sedan jämförbar statistik började samlas . Reporänteutfall och reporänteprognoser , procent 0,0 0,5 1,0 1,5 2,0 2,5 3,0 3,5 4,0 4,5 5,0 5,5 jan -07 jul -07 jan -08 jul -08 jan -09 jul -09 jan ------12 0,0 0,5 1,0 1,5 2,0 2,5 3,0 3,5 4,0 4,5 5,0 5,5 Reporänta Ränteprognos PPR februari Ränteprognos PPU april Ränteprognos PPR juli, PPU september Ränteprognos PPR oktober, PPU december Anm. PPR betecknar Penningpolitisk rapport och PPU betecknar Penningpolitisk uppföljning. Ränteprognoserna sammanfaller i diagrammet och visas med hjälp av en streckad linje. Även ränteprognoserna följer till större delen samma linje. Diagram 2: Skillnad mellan interbankräntor och förväntade styrräntor (basis-spread), räntepunkter 0 50 100 150 200 250 300 350 400 jan -07 apr -07 jul -07 okt -07 jan -08 apr -08 jul -08 okt -08 jan -09 apr -09 jul -09 okt -09 jan -10 0 50 100 150 200 250 300 350 400 Euroområdet Anm. Differensen är beräknad som skillnaden mellan tre månaders interbankränta och tre månaders Overnight Index Swap. Källor: Reuters Ecowin och . Läget på de internationella finansiella marknaderna såg däremot ut att ha förbättrats något . Skillnaden mellan interbankräntor och förväntade styrräntor, den så kallade basis-spreaden, sjönk. Men situationen var långt ifrån normal och spreadarna var fortfarande höga (se diagram 2). Att de finansiella marknaderna över huvud taget fungerade var dessutom ett resultat av massiva stödinsatser från stater och centralbanker runt om i världen. Den dystra utvecklingen i omvärlden och den kraftiga nedgången i världshandeln drabbade hårt eftersom den svenska ekonomin är starkt exportberoende. Exporten uppgick som mest till av den totala efterfrågan i . föll den svenska varuexporten med (se diagram 3). Indikatorer för exportorderingången visade på ett fortsatt brant fall framöver. Försvagningen av arbetsmarknaden såg ut att bli kraftigare än bedömningen . Antalet varsel om uppsägning ökade kraftigt och visade de högsta nivåerna . BNP-tillväxten i reviderades ned men reviderades upp något . Både KPI-inflationen och inflationsförväntningarna hade fallit mer än vad hade prognostiserat . Varuexport i fasta priser, index, säsongsrensade uppgifter 0 50 100 150 200 250 300 350 400 1980 1984 1988 1992 1996 2000 2004 2008 0 50 100 150 200 250 300 350 400 Källor: SCB och . Räntan sänktes till Konjunkturen i världen hade fortsatt att försvagas mycket snabbt. Den statistik som publicerades efter det penningpolitiska mötet visade att fallet i BNP i världen hade varit större än vad som tidigare bedömts. I både och euroområdet föll BNP med , uppräknat i årstakt. Nedgången i den amerikanska sysselsättningen var den största som uppmätts , då den statistiken började tas fram, och arbetslösheten steg kraftigt. Inflationen föll snabbt i både och euroområdet. Enkätundersökningar i , euroområdet och tydde på att kreditvillkoren för företagen var restriktiva, och det fanns en risk för att en allvarlig kreditåtstramning skulle kunna inträffa. Vid sidan av de kraftiga räntesänkningarna vidtog flera centralbanker därför också andra åtgärder för att underlätta kreditförsörjningen, utöver den utökade utlåningen till banksystemet. Det handlade bland annat om köp av statspapper eller bolånerelaterade tillgångar. Även i var utfallet för BNP svagare än vad räknat med . Statistiken visade att BNP hade fallit jämfört med föregående kvartal. Indikatorer som sammanfattar läget för svensk ekonomi, såsom barometerindikator och inköpschefsindex för industrin, visade dessutom entydigt att utvecklingen hade varit mycket svag. Sammantaget tydde utfallet och indikatorerna på att BNP fortsatte att falla kraftigt, och BNP-prognosen reviderades följaktligen ned jämfört med bedömning . bedömde därför att inflationen mätt med KPI skulle falla mycket snabbt , till stor del beroende på de snabba räntesänkningarna och början av 2009. direktion beslutade att sänka reporäntan till på det penningpolitiska mötet . annonserades att räntan väntades ligga kvar på en låg nivå till början av 2011 (se diagram 1) och att det fanns en viss sannolikhet för att räntan skulle kunna sänkas ytterligare framöver. Direktionen påpekade dock att när reporäntan är på så låga nivåer måste man väga in att detta kan få negativa effekter på hur de finansiella marknaderna fungerar. Dessutom meddelade direktionen att hade möjlighet att vidta andra penningpolitiska åtgärder om konjunkturen framöver fortsatte att försämras mer än väntat. Vice riksbankschef reserverade sig mot beslutet och förordade en sänkning av reporäntan till och en reporäntebana där reporäntan hålls på den låga nivån några kvartal in i 2010. Han motiverade sin ståndpunkt med att en sådan reporäntebana skulle innebära en bättre avvägd penningpolitik med högre resursutnyttjande och lägre arbetslöshet, utan att inflationen skulle avvika för mycket från målet. Räntan sänktes ytterligare till Läget på de finansiella marknaderna i och i omvärlden fortsatte att visa tecken på förbättring . Den ekonomiska utvecklingen i världen var dock fortfarande mycket svag. Fram /09 hade världsekonomin genomgått den snabbaste försämringen i konjunkturen sedan och för många länder fortsatte fallet i BNP . Centralbanker runt om i världen fortsatte att föra en mycket expansiv penningpolitik genom att hålla styrräntorna nära noll. Inflationen i omvärlden fortsatte att falla främst till följd av lägre energipriser. kom det flera signaler om att fallet i världsekonomin hade hejdats. Det fanns tecken på förbättring i , framför allt i , där omfattande finanspolitiska satsningar nu verkade ha gett resultat. Det fanns också indikationer på att fallet i den amerikanska ekonomin hade dämpats. Det kraftiga fallet i världshandeln såg ut att ha upphört och en viss stabilisering verkade ha skett även på detta område. Sedan den kraftiga konjunkturnedgången hade inletts föll BNP-tillväxten i både snabbare och kraftigare än i euroområdet och . Resursutnyttjandet sjönk snabbt till mycket låga nivåer enligt flera indikatorer. Både exporten och den inhemska efterfrågan föll också kraftigt. beräknade att BNP skulle falla med för , vilket var mer än prognostiserat i den penningpolitiska uppföljningen . Senast något lika stort fall i BNP inträffade i var 1940 (se diagram 4). Diagram 4: BNP i , årlig procentuell förändring -12 -8 -4 0 4 8 12 1920 1930 1940 1950 1960 1970 1980 1990 2000 2010 -12 -8 -4 0 4 8 12 Anm. IMF-uppgifter fram . Streckad stapel avser prognos . Källor: IMF, SCB och . Ökningstakten i KPI fortsatte att falla i linje med prognos , vilket främst berodde på att bostadsräntorna föll kraftigt. Men även i fanns det tecken på att nedgången i konjunkturen hade hejdats. Indikatorer och statistiskt utfall visade att konsumtionsutvecklingen blev något starkare än prognostiserat . Orderingången från exportmarknaden återhämtade sig något . tydde olika konfidensindikatorer, såsom inköpschefsindex och konsumentförtroendet, också på en viss återhämtning. Nivåerna på de flesta indikatorerna var ändå långt under det normala och utsikterna för konjunkturen var fortfarande osäkra. Den tillgängliga informationen tydde sammantaget på att nedgången i konjunkturen skulle bli något djupare än i den bedömning som gjorde . Mot bakgrund av detta bedömde att reporäntan och reporäntebanan skulle behöva bli lägre. Reporäntan sänktes därför till . hade också analyserat frågan om reporäntans nedre gräns och bedömde att den beslutade sänkningen varken hotade finansmarknadernas funktionssätt eller inflationsmålet. Den nya räntebanan innebar att reporäntan skulle ligga kvar på den nya nivån framåt. bedömde vidare att reporäntan efter sänkningen till i praktiken hade nått sin nedre gräns (se diagram 1). var läget på de finansiella marknaderna fortfarande inte normalt. I och med detta behövdes kompletterande åtgärder för att penningpolitiken skulle få avsedd effekt. Därför beslutade direktion att erbjuda bankerna lån på med fast ränta . Åtgärden bedömdes kunna bidra till att räntor på lån till företag och hushåll skulle bli lägre. Vice riksbankschef reserverade sig mot beslutet om räntesänkning till . Han förordade att reporäntan skulle sänkas till och hållas kvar på den nivån framåt. En sådan räntebana, menade , skulle innebära en bättre avvägd penningpolitik med lägre arbetslöshet och högre resursutnyttjande utan att inflationen avvek för mycket från målet. Vice riksbankschef ställde sig bakom beslutet att sänka reporäntan till , men reserverade sig mot den penningpolitiska rapportens tillväxtprognoser och den tillhörande räntebanan. Wickman-Parak hade en mer positiv syn på den framtida konjunkturutvecklingen i omvärlden och i . Hon ansåg därför att reporäntan skulle kunna behöva höjas tidigare än vad som framgick av prognosen i den penningpolitiska rapportens huvudscenario. Räntebanan hölls oförändrad både och Efter beslutet kom allt fler tecken på en vändning i konjunkturen. Den finansiella krisen avtog, vilket avspeglades i att kreditspreadarna hade sjunkit på de flesta håll, exempelvis i och euroområdet. hade både utfall och indikatorer på den framtida ekonomiska tillväxten stabiliserats eller vänt upp i de flesta regioner. Särskilt i hade ekonomierna tydligt börjat växa . prognos för tillväxten i världsekonomin reviderades därför upp något både och för . Världsekonomin väntades dock ändå krympa med , vilket skulle innebära en historiskt sett mycket svag ekonomisk utveckling (se diagram 5). Nyinkommen information för svensk ekonomi visade att återhämtningen hade fortsatt, men många indikatorer befann sig fortfarande långt ifrån vad som kan betecknas som normala nivåer. företagsbarometer för augusti visade exempelvis att företag inom privata tjänstenäringar och tillverkningsindustri fortfarande uppgav att läget var mycket svagt. Hushållen hade dock enligt hushållsbarometern blivit mer optimistiska om framtiden. Även detaljhandeln och bilförsäljningen visade på en positiv utveckling . Inköpschefsindex tydde på att läget inom industrin stadigt hade förbättrats. I stora drag följde de svenska indikatorerna utvecklingen av indikatorerna i omvärlden, även om exempelvis inköpschefsindex hade stigit något snabbare i . Sammantaget tydde indikatorerna för utvecklingen på att återhämtningen kunde komma att ske något snabbare än vad som väntades . var resursutnyttjandet mycket lågt och arbetsmarknaden utvecklades svagt. Den årliga procentuella förändringen i KPI för juli uppgick till , vilket var något lägre än väntat. Det lägre utfallet berodde främst på att bostadsräntorna föll mer än väntat. uppgick den årliga procentuella förändringen i KPI till , medan KPIF-inflationen uppgick till . Utfallen för KPI och KPIF var något lägre än vad hade prognostiserat . Enligt prognos skulle den underliggande inflationen mätt med KPIF ligga något åren 20092012. KPI-inflationen skulle stiga snabbt och uppgå till strax mot slutet av prognosperioden. Detta förklarades av att bostadsräntorna skulle sluta falla och börja stiga igen i takt med att höjer reporäntan. Diagram 5: BNP-tillväxt i världen, årlig procentuell förändring -2 -1 0 1 2 3 4 5 6 7 1970 1975 1980 1985 1990 1995 2000 2005 2010 -2 -1 0 1 2 3 4 5 6 7 Streckade staplar avser prognos . Källor: IMF och . beslutade att låta räntan vara oförändrad på vid de penningpolitiska mötena . Räntan bedömdes behöva ligga kvar på den låga nivån för att stödja återhämtningen av den svenska ekonomin och för att inflationsmålet skulle kunna uppnås (se diagram 1). Vidare bedömde att kompletterande åtgärder behövdes för att penningpolitiken skulle få avsedd effekt. beslutade därför vid båda mötena att erbjuda bankerna ytterligare lån på med fast ränta på . Det skulle bidra till att räntorna på lån till företag och hushåll skulle hållas fortsatt låga. Den låga reporäntan väntades tillsammans med den ekonomiska uppgången i omvärlden bidra till positiv BNP-tillväxt i . I takt med att konjunkturen återhämtade sig skulle reporäntan höjas relativt snabbt till mer normala nivåer . Vid de två penningpolitiska mötena reserverade sig vice riksbankschef mot majoritetens beslut och förordade en sänkning av reporäntan till och en lägre reporäntebana, så att reporäntan skulle hållas på denna nivå framåt. ansåg att en sådan reporäntebana innebar en bättre avvägd penningpolitik med lägre arbetslöshet, högre resursutnyttjande och en KPIF-inflation närmare målet. Detta utan att det skulle uppstå några problem för de finansiella marknadernas funktionssätt eller den finansiella stabiliteten. Vid de båda mötena ställde sig vice riksbankscheferna bakom besluten att hålla reporäntan oförändrad på . De reserverade sig dock mot tillväxtprognoserna i den penningpolitiska uppföljningen respektive den penningpolitiska rapporten och därmed den tillhörande reporäntebanan. De motiverade sina ställningstaganden bland annat med en mer positiv syn på hur utvecklingen på de finansiella marknaderna skulle kunna komma att påverka konjunkturen både i omvärlden och i . Därmed skulle räntan behöva höjas än vad som tidigare hade prognostiserats. De ansåg inte heller att ekonomin behövde stimuleras med ytterligare lån till fast ränta till bankerna. Vid mötet reserverade sig även förste vice riksbankschef mot ytterligare ett lån till fast ränta mot bakgrund av att läget på de finansiella marknaderna hade förbättrats och med hänsyn till lånets föreslagna längd. Han ställde sig dock bakom beslutet om oförändrad reporänta och reporäntebana. Räntebanan hölls oförändrad även Återhämtningen från den djupa konjunkturnedgången fortsatte . Världsekonomin fortsatte att förbättras, världshandeln steg och de finansiella marknaderna fungerade allt bättre. Dessutom var tillväxten stark i . prognoser för tillväxten i världsekonomin reviderades därför upp något , för både 2009 och 2010. Indikatorer tydde sammantaget på att BNP-tillväxten i skulle bli något starkare jämfört med prognosen . Till detta bidrog den starkare återhämtningen i omvärlden, i kombination med att den inhemska efterfrågan förväntades bli starkare. Hushåll och företag var mer optimistiska om utvecklingen framöver och konsumtionen ökade. Prognosen för BNP 2010 reviderades därför upp något, och konjunkturen förväntades bli starkare i takt med stigande export. Återhämtningen skulle dock ske från en mycket låg nivå, vilket innebar att det skulle finnas gott om lediga resurser i ekonomin under de efterföljande åren. Bedömningen visade att utvecklingen på arbetsmarknaden skulle bli mindre svag än i prognosen . Men sysselsättningen väntades fortfarande falla och arbetslösheten stiga . Till följd av det svaga arbetsmarknadsläget beräknades lönerna öka långsammare längre fram. Det skulle bidra till ett lågt inflationstryck de efterföljande åren. dämpades inflationstrycket också av lägre hyror, lägre inflation i omvärlden och en starkare krona. Inflationsprognosen för reviderades därför ned något. Vid det penningpolitiska mötet beslutade direktion att lämna reporäntan oförändrad på . Även prognosen för reporäntan lämnades oförändrad. Direktionen bedömde att det fortfarande var lämpligt att hålla räntan låg för att gynna uppgången i produktionen och sysselsättningen och klara inflationsmålet. Vid det penningpolitiska mötet reserverade sig vice riksbankschef mot beslutet och förordade en sänkning av reporäntan till och en reporäntebana under huvudscenariots räntebana till och med tredje kvartalet 2010. Han hävdade att en sådan reporäntebana skulle innebära en bättre avvägd penningpolitik med lägre arbetslöshet, högre resursutnyttjande och en KPIF-inflation närmare målet, utan att medföra några problem för de finansiella marknadernas funktionssätt eller den finansiella stabiliteten. Vid mötet ställde sig vice riksbankscheferna bakom beslutet att hålla reporäntan oförändrad på men reserverade sig mot reporäntebanan i den penningpolitiska uppföljningen. De motiverade sitt ställningstagande bland annat med att de hade en något mer positiv syn på tillväxtutsikterna. De ansåg dessutom att konjunkturen hade börjat normaliseras. Vidare bedömde de att räntan skulle behöva höjas tidigare än vad den föreslagna räntebanan utvisade och att denna under den resterande prognosperioden inte behövde bli lika brant. forskning 2009 Syftet med forskning är att ta fram modeller och verktyg för de analyser som direktionen behöver för att fatta sina beslut. De forskare som är anställda på arbetar också som interna rådgivare vid bankens analysarbete. Forskningen ökar bankens möjligheter att möta de utmaningar som uppstår i arbetet med att hålla inflationen låg och stabil och värna om den finansiella stabiliteten. forskning är främst inriktad på områden som har betydelse för verksamhet, exempelvis penningpolitik, bankväsende och finansiella marknader. I verksamheten ingår också att utveckla analysmetoder, precis som på många andra centralbanker. Resultaten av forskning publiceras i internationella vetenskapliga tidskrifter, vilket säkrar kvaliteten. De sprids även genom presentationer vid seminarier och konferenser. Forskarna arbetar också med analyser av dagsaktuella frågor som exempelvis penningpolitik vid nollränta, osäkerhetsintervallen kring räntebanor och husprisernas betydelse för den allmänna konjunkturutvecklingen. Artikeln Penningpolitik när styrräntan är noll, publicerad i årets andra nummer av och valutapolitik, kan särskilt nämnas i sammanhanget. Artikeln diskuterar hur penningpolitiken kan bedrivas när styrräntan närmar sig en nollräntenivå. Artikelns författare granskar också specifikt utbudet av ekonomiska stimulansåtgärder som en centralbank kan använda när räntevapnet inte är tillgängligt. Den finansiella krisens inverkningar på världens ekonomier reste många och angelägna frågor kring strukturen för finansiella system och deras kopplingar till den reala ekonomin. arrangerade därför en internationell konferens på temat Finansiella marknader och makroekonomin: utmaningar för centralbanker. Ledande forskare diskuterade bland annat hur finansiella marknader och banker på ett realistiskt sätt kan introduceras i makroekonomiska modeller och vilka kopplingar det finns mellan finansiell stabilitet och penningpolitik. De utbytte också idéer kring hur centralbanker bäst kan hantera ekonomier med långvarigt låga räntor och deflationsrisker samt diskuterade vilka lärdomar nordiska bankkris som kan ge vägledning . Uppföljning penningpolitik utvärderas av finansutskott. Till denna utvärdering sammanställer en skriftlig redogörelse, Underlag för utvärdering av penningpolitiken, som publiceras efter den första penningpolitiska rapporten för året. Redogörelsen för 20072009 överlämnas till . Inflationen 2009 Inflationen mätt med KPI föll snabbt 2009 och var långt under inflationsmålet (se diagram 6). En stor del av nedgången förklaras av att reporäntan sänktes kraftigt , vilket pressade ned bostadsräntorna. Även lägre energipriser bidrog till fallet i inflationen. Diagram 6: KPI och KPIF, årlig procentuell förändring