frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — B-M.K:s relation till D.S. kan inte sägas vara sådan att något i 11 § för- valtningslagen är aktuellt. Det kan inte sägas att D.S. och B-M.K. känner varandra väl. De har bott i samma bostadsområde och då de träffades på gatan så hälsade de på varandra, men i övrigt har de inte umgåtts eller haft någon kontakt med varandra. D.S. har inte heller under ärendets handläggning uppgett att hon känt igen B-M.K. har inte heller känt igen D.S. förrän vid avstämningsmötet. Det kan därför inte sägas att B-M.K. varit jävig i handläggningen av D.S:s ärende. Så fort D.S:s in- vändning kom till B-M.K:s kännedom vidtogs de nödvändiga åtgärderna för att undvika att ett jävsförhållande skulle uppkomma. Det kan uppfattas som olämpligt att B-M.K. höll i avstämningsmötet efter det att D.S. framfört sitt önskemål om byte av handläggare. Det är dock ofta svårt att få till ett avstämningsmöte med tanke på att de kallade ofta är uppbo- kade . Att skjuta på avstämningsmötet hade inneburit att handläggningen av ärendet fördröjts. genomfördes mötet och under detta informerades D.S. om att ett handläggarbyte skulle ske. har vidtagit åtgärder genom att informera den berörda handläggaren om att hon inte borde ha genomfört avstämningsmötet efter upptäckten att hon och D.S. kände igen varandra. D.S. kommenterade remissvaret. I ett beslut anförde JO bl.a. följande. Vid handläggning av ärenden gäller jävsbestämmelserna i 11 § förvaltningslagen (1986:223), FL. Enligt första stycket 5 i bestämmel- sen, som avser s.k. delikatessjäv, är den som ska handlägga ett ärende jävig om det i övrigt, dvs. om punkt 14 inte är tillämpliga, finns någon omständig- het som är ägnad att rubba förtroendet till hans eller hennes opartiskhet i ärendet. 2 010 /1 1:JO1 Av 12 § första stycket FL följer att den som är jävig inte får delta vid be- handlingen av ärendet. Han eller hon får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan vidta utan olägligt uppskov. Om en fråga om jäv mot någon har uppkommit och annan inte trätt i hans eller hennes ställe ska myndigheten, enligt tredje stycket samma lagrum, besluta i jävsfrågan. Det är inte möjligt att uttömmande ange alla de situationer i vilka det kan förekomma delikatessjäv. Som ett typiskt exempel kan nämnas att en tjänste- man är nära vän eller har en djup konflikt med en part i ett ärende. Frågan om delikatessjäv kräver en samlad bedömning av omständigheterna i varje sär- skilt fall. Av utredningen i ärendet framgår att B-M.K. och D.S. har bott i samma bostadsområde och därmed varit ytligt bekanta med varandra. Detta förhållande kan inte i sig anses ha medfört att jäv förelegat. Försäkringskas- san borde emellertid omgående ha tagit ställning till den jävsinvändning som D.S. framställde. Med den kritik som ligger i det ovan sagda avslutar jag ärendet. beslut om ändrad betalningsplan avseende återbetalning av underhållsstöd har ansetts gå den bidragsskyldige föräldern emot och borde därför ha försetts med fullföljdshänvisning (Dnr 6592-2008) I en anmälan till JO klagade , i egenskap av ombud för U.L., på handläggning av U.L:s ärende om underhållsstöd. I en komplettering till sin anmälan tillade bl.a. att flera av För- säkringskassans beslut avseende U.L., t.ex. beslutet om ändrad betalningsplan, saknade fullföljdshänvisning. anmodades att yttra sig över bl.a. det som hade anfört om avsaknaden av fullföljdshänvisning. I sitt remissvar anförde bl.a. följande. har genom sitt ombud framfört synpunkter på att För- säkringskassans beslut om återbetalningsbelopp och beslut om ändrad betalningsplan saknar besvärshän- visning. 2 010 /1 1:JO1 Ett positivt beslut ska inte innehålla någon omprövnings- eller besvärshänvis- ning medan negativa beslut alltid ska göra det, se 21 § förvaltningslagen. Den enskilde är givetvis oförhindrad att även begära omprövning av ett positivt beslut trots att besvärshänvisning saknas. Beslutet om återbetalningsbelopp följer utgångspunkterna för fastställande av nytt återbetalningsbelopp enligt lagen (1996:1030) om underhållsstöd (USL) och grundas bland annat på uppgifter om den bidragsskyldige förälderns inkomst enligt senaste årliga taxering. Beslutet innebar i detta fall att något fortsatt återbetalningsbelopp inte skulle betalas eftersom återbetal- ningsbeloppet för barnet . var fastställt till för tiden . Beslutet är ett maskinellt framställt beslut enligt rutinen för årlig omräkning av återbetalningsbelopp grundat på den bidragsskyldiges inkomst enligt senaste årliga taxering (dvs. inkomsten för ). De berörda besluten om återbetalningsbelopp och ändrad betalningsplan har vid tidigare beslutad utformning inte ansetts gå den bidragsskyldige föräldern emot på sådant sätt att besluten behöver förses med anvisningar för att begära omprövning (besvärshänvisning). När återbetalningsbeloppet är fastställt till anses beslutet inte gå den bidragsskyldige emot. Inte heller ett beslut om att den bidragsskyldige ska betala tillbaka högst 1,5 gånger det återbetal- ningsbelopp som ska betalas enligt 33 § USL anses gå den försäkrade emot. Detta beslut har föregåtts av ett beslut om anstånd. Ett beslut om anstånd gäller längst till och med januari månad kommande år. När tiden för anstånd har löpt ut behöver den bidragsskyldige inte på en gång betala hela sin skuld som då uppkommit utan får en ny betalningsplan enligt nämnda bestämmelse. Det anses därför som ett positivt beslut. Kan den bidragsskyldi- ge inte betala enligt den nya avbetalningsplanen så finns möjlighet att göra en ny ansökan om anstånd enligt 32 § USL. I ett beslut anförde JO bl.a. följande. Enligt 21 § andra stycket förvaltningslagen (1986:223), FL, ska en part under- rättas om hur han kan överklaga ett beslut som har gått honom emot. I den äldre förvaltningslagens motsvarighet till 21 § FL fanns begräns- ningen att det skulle vara uppenbart att beslutet gick parten emot för att kravet på fullföljdshänvisning skulle träda in. I syfte att stärka den enskildes rättssäkerhet togs den begränsningen bort i den nya lagen. påpeka- des att det i vissa fall kan vara svårt för myndigheten att avgöra om ett beslut har gått den enskilde emot eller inte och att myndigheten, i sådana fall, i all- mänhet bör lämna fullföljdshänvisning (se prop. 1985/86:80 s. 72). 2 010 /1 1:JO1 Skyldigheten att lämna fullföljdshänvisning när beslutet går parten emot gäller även vid beslut som ska omprövas innan överklagande kan ske. I sådant fall ska parten i stället underrättas om hur han kan begära omprövning. I sitt remissvar anför bl.a. att De berörda besluten om återbetalningsbelopp och ändrad betalningsplan har vid tidigare beslutad utformning inte ansetts gå den bidragsskyldige föräldern emot på sådant sätt att besluten behöver förses med anvisningar för att begära omprövning (be- svärshänvisning). Jag vill med hänsyn till den generaliserande formuleringen understryka att frågan om ett beslut har gått parten emot måste bedömas från fall till fall med beaktande av omständigheterna i det enskilda ärendet. Beslut av betungande karaktär bör emellertid regelmässigt anses gå parten emot. Det är vidare min uppfattning att ett betungande beslut får anses ha gått parten emot oavsett vilka uppgifter det har grundats på. Bakgrunden till beslutet bör, som jag ser det, över huvud taget inte tillmätas någon betydelse vid bedöm- ningen av om det gått parten emot eller inte. Såvitt gäller beslutet , att fastställa U.L:s återbetalnings- belopp till för tiden februari 2009januari 2010, delar jag Försäkrings- kassans uppfattning att beslutet inte kan anses ha gått U.L. Någon full- följdshänvisning behövdes därför inte. Beträffande beslutet , om ändrad betalningsplan, förhåller det sig annorlunda. Genom det beslutet åläggs U.L. att betala av ett visst belopp på sin skuld. Det faktum att skulden har uppkommit till följd av ett tidigare beviljat anstånd och att fortsatt anstånd kan sökas fråntar inte beslutet dess betungande karaktär. Att återbetalningsbeloppet är det lägsta möjliga under rådande omständigheter saknar också betydelse. Beslutet är trots dessa omständigheter betungande och borde ha försetts med fullföljdshänvisning. kan inte undgå kritik för sin underlåtenhet härvidlag. Kritik mot för att den i ett beslut om sjukpenning inte angett vilken tidsperiod som prövningen omfattat (Dnr 2400-2009) I en anmälan till JO anförde S.M. i huvudsak följande. Hon beviljades sjuk- penning genom dom i kammarrätt. När verkställde domen fick hon bara sjukpenning . När hon ifrågasatte varför hon inte fick ytterligare ersättning fick hon beskedet att det medicinska underlaget i ärendet inte omfattade än så. Hon hade inte informerats om att hon skulle skicka in ytterligare läkarutlåtanden till efter kassans beslut att avslå hennes ansökan om sjukpenning. Hon blev nu tvung- en att skicka in ett retroaktivt läkarintyg. Till följd av kassans bristande in- formation riskerade hon att bli utan ersättning för perioden. Muntliga upplysningar inhämtades från . Vidare hämta- des akt i ärendet in och granskades. Därefter yttrade För- säkringskassan sig efter remiss. S.M. yttrade sig i sin tur över remissvaret. 2 010 /1 1:JO1 I sitt beslut anförde JO i bedömningsdelen bl.a. följande. En prövning av rätten till sjukpenning är alltid begränsad till , vanligen som det medicinska underlaget omfattar vid tidpunk- ten för grundbeslut. har utformat sitt beslut på så sätt att S.M:s ansökan om sjukpenning avslagits fr.o.m. utan annan begränsning i tiden. Utformningen av beslutet har medfört att S.M. uppfattat att avslaget avsåg hennes rätt till sjuk- penning fr.o.m. och framåt, trots att beslutet endast omfatta- de den sjukperiod för vilken medicinskt underlag inkommit, dvs. Jag konstaterar att utformningen av det aktuella beslutet är bristfällig och kan ge upphov till missförstånd. För att undvika att missför- stånd uppstår om vad prövning omfattar, bör kassan, enligt min mening, i sina beslut om sjukpenning uttryckligen ange den tidspe- riod som avses. Detta kan lämpligen ske på så sätt att an- ger såväl startdatum som slutdatum för den tidsperiod som ett beslut omfattar. Fråga om utformningen av ett beslut om bostadsbidrag (Dnr 499-2009) I en anmälan till JO anförde M.X. hade hon förgäves försökt få ett beslut om bostadsbidrag. fördröjde handläggningen av ärendet genom att begära in kompletterande handlingar. akt i ärendet lånades in och granskades. Försäkringskas- san anmodades därefter att yttra sig bl.a. över utformningen av beslutet gällande tiden . I sitt remissvar anförde bl.a. följande. ansökte om bostadsbidrag. Till ansökan bifogades ett andrahandskontrakt mellan M.X. Kontraktet avsåg tiden . inkom HSB godkännande för H.W. att hyra ut sin bostad i andra hand . 2 010 /1 1:JO1 beslutade om bostadsbidrag för tiden december 2008januari 2009. Bostadsbidrag beviljades från och med decem- ber 2008 eftersom godkännande av andrahandsuthyrningen gällde först . beslut till M.X. borde ha motiverats annorlunda. I motiveringen skulle även ha angetts att M.X. inte kunde bevil- jas bostadsbidrag för tiden augustinovember 2008 därför att bostadsrättsfö- reningens godkännande av andrahandsuthyrningen för tid före den 14 novem- ber 2008 saknades. I ett beslut anförde JO bl.a. följande. har i remissvaret angett att beslutet borde ha motiverats annorlunda. Med anledning härav vill jag anföra följande. Av ett beslut om bostadsbidrag ska det tydligt framgå vilken period som har prövats och vad som faktiskt har beslutats. Beslutet ska också vara motiverat i alla delar. flyttade in i bostaden . Det får därför anses att ansökan avser tiden fr.o.m. detta datum. Det aktuella beslutet borde enligt min mening inte bara ha motiverats annorlunda utan borde även i själva slutet ha tagit ställning till M.X:s ansökan om bostadsbidrag för hela perioden och avslagit respektive bifallit den beroende på vilken bedöm- ning som gjorts för respektive period. Upplysningsvis vill jag informera om 21 § första stycket lagen (1993:737) om bostadsbidrag av vilken det bl.a. framgår att bidrag inte får lämnas tillbaka än ansökningsmånaden. Kritik mot för hanteringen av en begäran om ett provisoriskt beslut (Dnr 1053-2009) I en anmälan till JO anförde V.J. informerade kassan henne om att hennes sjukersättning skulle prövas om . Hon skickade därför in ett nytt läkarutlåtande och en ansökan. När hon inte fick någon ersättning tog hon kontakt med som påstod att det inte hade kommit in några ansökningshandlingar. Kassan tillstod sena- re att ett läkarutlåtande hade kommit in . 2 010 /1 1:JO1 var beroende av sin ersättning bad hon om ett tillfälligt beslut men blev nekad det med motiveringen att det var för besvärligt. Beslut om förlängd sjuker- sättning fattades . Då hade hon stått utan ersättning i tre må- nader. akt i ärendet begärdes in och granskades. Försäkringskas- san anmodades därefter att yttra sig över det som V.J. hade framfört i sin anmälan. I sitt remissvar anförde bl.a. följande. Av utredningen i ärendet framgår att skrev till V.J. i okto- ber 2007 och informerade henne om hur länge hennes ersättning var beviljad. Hon informerades också om att hon behövde ansöka på nytt för det fall att hon önskade fortsatt sjukersättning. kom det in ett läkarutlåtande om hälsotillstånd till Försäk- ringskassan. har hävdat att hon även lämnade in en ansö- kan om sjukersättning. Enligt register har ansökan om sjukersättning emellertid kommit in först . Om en ansökan skulle ha kommit in borde det ha framgått av registret. När läkarutlåtandet kom in utan ansökningshandling borde den personlige handläggaren emellertid ha kontaktat V.J. för att undersöka om hon hade för avsikt att ansöka om sjukersättning eller inte. Detta framgår av gällande ruti- ner vilka återges i metodstöd Handläggning av sjukersätt- ning och aktivitetsersättning. Någon kontakt med V.J. togs emellertid inte. Det har inte med säkerhet gått att utreda varför handläggningsrutinerna inte har följts i ärendet. En trolig orsak kan vara att den höga arbetsbelastningen vid det aktuella tillfället medförde att handläggaren inte hann med att följa upp läkarutlåtandet. Vid den aktuella tidpunkten genomfördes även en omor- ganisation som medförde att handläggarna fick nya arbetsuppgifter. Förutom sjukersättning fick handläggarna även i uppdrag att handlägga sjukpenning. beklagar det besvär som den uteblivna kontakten orsakat V.J. har även uppgett att hon i samtal med undrat om hon inte kunde få ett tillfälligt beslut om sjukersättning eftersom hon var beroende av ersättningen. I ärendet finns inte dokumenterat någon sådan begäran. En sådan begäran borde ha dokumenterats och även prövats. Försäk- ringskassan är inte skyldig att fatta ett provisoriskt beslut om ett slutligt beslut kommer att fattas . är emellertid alltid skyldig att pröva frågan om den försäkrade begär ett provisoriskt beslut. Detta framgår bl.a. av vägledning 2004:9 Sjukersättning och aktivitetsersättning rätten till ersättning, beräkning m.m. Om V.J. har fått det svar hon säger sig ha fått är det således felaktigt handlagt av Försäkrings- kassan och beklagar det inträffade. gavs tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde JO bl.a. följande. 2 010 /1 1:JO1 Beträffande möjlighet respektive skyldighet att meddela provisoriska beslut gäller bl.a. följande. I 20 kap. 2 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) stadgas att om det inte utan betydande dröjsmål kan avgöras om rätt till ersättning enligt AFL föreligger, ska besluta att ersättning ska betalas ut med ett skäligt belopp om detta är av väsentlig betydelse för den försäkrade. I förarbetena till bestämmelsen sägs bl.a. att det inte är möjligt att exakt ange vad som anses vara ett betydande dröjsmål men att ett dröjsmål på endast aldrig bör anses medföra skyldighet för att meddela ett provisoriskt beslut. Av betydelse för bedömningen är också vil- ken förmån det är fråga om. Det tar t.ex. normalt att handlägga ett ärende om sjukersättning än ett ärende om sjukpenning. Den normalt längre handläggningstiden bör inte i sig medföra skyldighet att meddela ett proviso- riskt beslut. Om den försäkrade begär det bör pröva om ett provisoriskt beslut ska fattas. Om det i en sådan situation saknas förut- sättningar för ett provisoriskt beslut bör meddela ett av- slagsbeslut. Även i fall då en begäran om ett provisoriskt beslut har fram- ställts och förutsättningarna för ett sådant är uppfyllda bör det dock i vissa fall vara möjligt för kassan att underlåta att fatta ett provisoriskt beslut, nämligen i de fall det slutliga beslutet kan meddelas . (Jfr prop. 1982/83:3 s. 70 f. och Vägledning 2004:9 Version 9 s. 200 f.) Det saknas anledning att ifrågasätta att V.J., såsom hon uppgett, har begärt att få ett tillfälligt beslut. Eftersom hennes begäran inte har dokumenterats, vilket är en brist i sig, går det emellertid inte att uttala sig om begäran fram- ställdes endast innan det slutliga beslutet skulle meddelas. Försäk- ringskassan borde dock under alla omständigheter ha tagit ställning till om det förelåg grund för att fatta ett provisoriskt beslut. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda. Försäkringskassas skyldighet att verkställa en kammarrättsdom om bilstöd (Dnr 2531-2009) JO meddelade ett beslut med följande inne- håll. I en anmälan till JO anförde K-G.A. i huvudsak följande. Han har av kammar- rätten förklarats berättigad till bilstöd. vägrar honom trots detta bilstöd med hänvisning till en ny avslagsgrund. För det fall kassan anser att kammarrättens dom är felaktig, borde kassan överklaga domen. 2 010 /1 1:JO1 anförde vidare att redan i sitt första beslut borde ha framfört att alternativa avslagsgrunder kunde bli aktuella. Försäkringskas- sans handläggning av ansökningar om bilstöd kan medföra flera rättsproces- ser innan den enskilde får ett slutgiltigt besked om sin ansökan. akt begärdes in och granskades. Därefter remitterades anmälan till för yttrande. anförde i sitt remissvar följande. i startade upp sin verksamhet . Handläggningen av bilstöd är koncentre- rad till vilket innebär att enheten från och med detta datum tog emot alla nya ansökningar om bilstöd. hand- läggs alla ärenden i . Syftet med att koncentrera handläggningen till är bland annat att åstadkomma likformig och rättssäker hantering av bilstöd. har hand- läggningen av bilstöd utförts vid samtliga 21 länsorganisationer inom Försäk- ringskassan. Ärenden om bilstöd handläggs enligt förordning (1988:890) om bilstöd till personer med funktionshinder (FBF). Enligt 2 § FBF avses med funktions- hindrad i denna förordning den som på grund av varaktigt funktionshinder har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand eller att anlita allmänna kommunikationer. Till den som anses funktionshindrad kan bilstöd lämnas under de förutsättningar som anges i 5 § FBF. Frågan om när förutsättningarna enligt 5 § FBF ska vara uppfyllda har dis- kuterats vid flera olika tillfällen inom . Kammarrätterna i , och har i domar , respektive funnit att det vid tillämpning av ålderskriteriet i 5 § FBF är den sökandes ålder vid ansökan som ska vara avgörande för rätten till bilstöd. har överklagat dom från Kammarrätten i (mål nr 1987-08) till Regeringsrätten. Prövningstillstånd har ännu inte meddelats. K-G.A:s ansökan om bilstöd inkom tillsammans med journalanteckning från läkare till i . Hand- läggaren konstaterade att K-G.A. inte uppfyllde förut- sättningarna för att tillhöra någon av de fem bidragsgrupper som kan beviljas bilstöd (5 § FBF). Av beslutet framkommer inte att inte utrett eller tagit ställning till om övriga förut- sättningar för rätt till bilstöd är uppfyllda (2 § FBF). begärde omprövning av beslutet. Omprövningsbeslut fattades utan ändring . överklagade beslutet till länsrätten och dom meddelades . Länsrätten ändrade inte beslut. Kammarrätten i meddelade prövningstillstånd den 5 sep- tember 2008. Dom meddelades av kammarrätten . 2 010 /1 1:JO1 domslutet bifaller kammarrätten överklagandet och förklarar, med ändring av underinstansernas avgöranden, att K-G.A. är berättigad till bilstöd. Eftersom enbart ålderskriteriet varit föremål för prövning framstod det som uppenbart för att enbart denna fråga avsågs i domen. utredde därefter om övriga förutsättningar för rätt till bilstöd var uppfyllda enligt 2 § FBF. Beslut fattades om avslag på grund av att K-G.A. enligt bedömning inte hade tillräckligt stora svårigheter att förflytta sig på egen hand eller med allmänna kommunikationer. har förståelse för att K-G.A. är missnöjd med att inte alla förutsättningar för att få rätt till bilstöd prövats för hans ansö- kan. Det är naturligtvis olyckligt att K-G.A. tvingas att genomgå flera rätts- processer med anledning av en och samma ansökan. anser dock att ärendet i huvudsak handlagts i enlighet med gällande regler och den interna information som var aktuell vid tidpunk- ten då beslut fattades i K-G.A:s ärende. Att direkt gå till beslut på det under- lag som finns i ärendet, när det klart framkommer att den sökande inte uppfyl- ler någon av de förutsättningar som uppställs i FBF, utan att vidta åtgärder för fortsatt utredning synes vara i den sökandes intresse. Detta då denne exem- pelvis slipper inkomma med nya medicinska underlag samt utsättas för ingå- ende utredning i onödan. Det bör även ur ett kundperspektiv kunna antas att det ligger i den sökandes intresse att handläggningstiderna inte blir längre än nödvändigt. Varje ärende där någon enskild är part ska enligt 7 § förvaltningslagen (1986:223) handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att sä- kerheten eftersätts. Det innebär enligt mening att ärende- na ska vara tillräckligt utredda för att beslut ska kunna fattas. I K-G.A:s ärende framkom, utan vidare utredning i ärendet, att han inte kunde ingå i någon av de bidragsgrupper som kan beviljas bilstöd (5 § FBF). Det kan konstateras att K-G.A. inte hunnit fylla när hans ansökan inkom till . för beslutet rådde inte några tveksam- heter från sida om att ålderskriteriet för att ingå i bidrags- grupp enligt 5 § FBF ska vara uppfyllt vid beslutstillfället. Hade även förut- sättningarna gällande förflyttningssvårigheter utretts hade inte den journalkopia som bifogats ansökan varit tillräcklig för att fatta beslut. Att begära att K-G.A. kompletterade sin ansökan om bilstöd med ett läkarut- låtande trots att redan hade vetskap om att han inte upp- fyllde förutsättningarna för att ingå i bidragsgrupp ansågs olämpligt. Försäk- ringskassan bedömde att det underlag som fanns i ärendet var tillräckligt för att kunna fatta beslut. kan konstatera att beslutet som fattades inte var tillräckligt tydligt formulerat. Det framgick inte att Försäkrings- kassan inte utrett eller tagit ställning till om övriga förutsättningar för rätt till bilstöd var uppfyllda (2 § FBF). när beslutet fattades saknades tydlig intern information för hur beslut formuleras när inte alla grunder ut- retts. I den senaste versionen av vägledning (2003:1) Bilstöd till personer med funktionsnedsättning har beskrivningen för utredning och handläggning av bilstödsärenden förtydligats. Av beskrivningen framgår följande. Visar utred- ningen att personen inte uppfyller en eller några av förutsättningarna för att få det bidrag som yrkandet gäller behöver inte fortsätta att utreda övriga förutsättningar. Finns det tveksamheter i bedömningen bör ändå utreda vidare och ta ställning till alla omständigheter som är aktuella i ärendet. Dels för att undvika att utredningsprocessen får börja om från början efter kvalitetssäkring eller föredragning. Dels för att det 2 010 /1 1:JO1 gör beslutet mer förståeligt för sökanden och underlättar processen om beslu- tet ändras vid omprövning eller prövning av domstol. Även om det inte finns tveksamheter i bedömningen och ärendet därför inte behöver utredas vidare är det bra att ta ställning utifrån den information som är känd i ärendet. Det vill säga att ta ställning även till andra omständigheter om det ändå finns tillräck- ligt med underlag för att göra bedömningen.