frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — Det torde därför ha ålegat de två kvarvarande leda- möterna att enligt 8 kap. 15 § ABL kalla till extra bolagsstämma för att utse i vart fall ytterligare en styrelseledamot och därigenom åstadkomma att styrel- sen åter skulle bli beslutför. Jag konstaterar att styrelsen i dess dåvarande sammansättning således inte var behörig att begära bolagets försättande i konkurs. Tingsrätten borde därför inte ha bifallit ansökan och förtjänar kritik för att så likväl kom att ske. En rådmans åtgärd att med anledning av ett upplevt hotfullt agerande inte tillåta åhörare att bära viss klädsel under en rättegång (Dnr 2693-2008) framförde i en anmälan klagomål mot och framförde följande. Han är medlem i den ideella föreningen pet. Han och några andra medlemmar i föreningen hade för avsikt att vara åhörare vid en huvudförhandling vid tingsrätten. De bar västar och tröjor med föreningens märken och färger men blev tillsagda av rättens ordförande att ta av sig dem. Handlingar i tingsrättens mål B 588-08 fordrades in och granskades. 2 010 /1 1:JO1 Muntliga upplysningar hämtades in från rådmannen , varvid i huvudsak följande framkom. Det var känt för tingsrätten att den tillta- lade i målet var medlem i , och såväl målsäganden som ett vittne hade uttryckt stor rädsla inför huvudförhandlingen. Tingsrätten hade därför beslutat att polis skulle närvara vid förhandlingen. Innan målet ropades på noterade han att det satt fem, sex personer i väntsalen iförda västar med Bröd- raskapets klubbemblem. När målet ropades på gick de nyssnämnda in i salen, vilket uppfattade som ett förtäckt hot mot såväl förhörsper- soner som rätten. Han sa därför till dem att de inte var välkomna i rättssalen om de inte tog av sig västarna. Målsäganden hade begärt att få höras utan att den tilltalade var närvarande, s.k. medhörning, vilket tingsrätten beviljade. I samband med att den tilltalade fördes till medhörningsrummet kom en till person iförd väst med klubbemblem in i rättssalen. Personen ställde sig först intill målsäganden och satte sig därefter på den bänk som var närmast denne. sa till även denna person att han måste ta av sig västen om han ville närvara vid förhandlingen. Även denna tillsägelse åtlyddes. Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande angåen- de vad som förevar vid huvudförhandlingen i aktuellt avseende. Av upplys- ningarna skulle särskilt framgå vilka rättsliga överväganden som föregick beslutet att förbjuda åhörarna att bära vissa kläder. Tingsrätten (lagmannen ) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar från . uppgav i huvudsak följande. Huvudförhandlingen föregicks av att stor möda fick läggas ner på att förmå vittnet och målsäganden att delta i förhandlingen. Båda uttryckte rädsla och obehag inför att uppträda i rättssalen eftersom den tilltalade var medlem i , och att man också kunde förvänta sig att kamrater till honom skulle komma att närvara vid förhandlingen. När målet påropades kom ett antal personer iförda tröjor med stora och tydliga emblem på brösten, utvi- sande tillhörigheten till , in i rättssalen. De ställde sig i samlad tropp framför åhörarbänkarna, svängde på sig så att emblemen tydligt syntes för alla närvarande. Jag uppfattade deras beteende såsom en klar hot- demonstration mot tingsrättens ledamöter och mot övriga närvarande och därigenom som ett otillbörligt beteende i rättssalen. Med anledning härav ansåg jag det vara min skyldighet såsom ordförande i rätten att meddela den föreskriften att de skulle avlägsna demonstrationsobjekten, varefter de fick närvara vid huvudförhandlingen. Så skedde också. Ingen förvägrades rätten att närvara i rättssalen. När förhöret med målsäganden just skulle inledas inträdde ytterligare en person, iförd samma typ av tröja som nämnts ovan, i rättssalen. Han gick bort till den del av åhörarbänkarna som vetter närmast mot åklagar-/måls- ägandebänken. Där ställde han sig med bröstet vänt mot nämnda bänk, stod stilla i och tittade skarpt på målsäganden, varefter han satte sig ner på bänken. Även detta beteende uppfattade jag som en klar hotdemon- stration, riktad mot målsäganden, varför jag även för den här personen med- delade föreskriften att han skulle ta av sig tröjan. Så skedde och han var när- varande vid återstoden av huvudförhandlingen. Det vittnesförhör som åklagaren påkallat kunde inte genomföras eftersom vittnet av rädsla för inte vågade deltaga i huvudförhandlingen. Avsikten var att han skulle hörts per telefon. 2 010 /1 1:JO1 Enligt 5 kap. 9 § ankommer det på rättens ordförande att upprätthålla ordningen vid huvudförhandlingen och att meddela de föreskrif- ter som behövs härför. De närvarande medlemmarnas i uppträ- dande i rättssalen uppfattade jag som en uppenbar demonstrationshandling, riktad såväl mot rättens ledamöter som mot övriga deltagare i huvudförhand- lingen, inte minst mot målsäganden, och därigenom som ett otillbörligt bete- ende. Med beaktande av rättssäkerhetsaspekten är det av väsentlig betydelse att det i rättssalen inte förekommer ovidkommande eller störande moment under en huvudförhandling. Det är viktigt att deltagarna får lämna sina berät- telser utan att otillbörligt påverkas, t.ex. av en demonstration. På grund härav var det min skyldighet som rättens ordförande att meddela en föreskrift för att undanröja detta inslag. Föreskriften var tillräcklig för att uppnå syftet och dessutom med bibehållandet av offentligheten ingen nödgades avvisas från rättssalen. Eftersom den som skulle höras inledningsvis var målsägande och inte ett vittne, var 36 kap. 18 § inte tillämplig. Om det åberopade vittnet inställt sig eller varit hörbart per telefon är det emellertid möjligt att detta lagrum kunnat komma i tillämpning. Avslutningsvis kan jag bara konstatera att min föreskrift inte hade sin grund i att beröva berörda personer rätten att välja klädsel eller att genom sin klädsel visa sin tillhörighet till visst sällskap utan fastmer att deras beteende var att bedöma som en hotdemonstration och därigenom framstod som up- penbart otillbörligt i rättssalen. I yttrandet anför att han nödgades meddela några av åhö- rarna den föreskriften att de inte fick bära klädesplagg, på vilka fanns Bröd- raskapets klubbemblem. Han redovisar i yttrandet sina skäl för åtgärden. Av yttrandet framgår också att han stödde sig på stadgandet i 5 kap. 9 § rätte- gångsbalken. Tingsrätten finner att synes ha haft mycket goda skäl för att vidta de aktuella åtgärderna. I ett beslut anförde chefsJO följande. Domstolsförhandlingar är som huvudregel offentliga, vilket innebär att all- mänheten har fritt tillträde till dem (se bl.a. 2 kap. 11 § regeringsformen och artikel 6 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättighe- terna och de grundläggande friheterna). Frågor om upprätthållande av ordningen vid förhandlingar i allmän dom- stol regleras i 5 kap. 9 § (RB). Enligt bestämmelsen an- kommer det på rättens ordförande att upprätthålla ordningen vid rättens sam- manträden och att meddela de ordningsregler som behövs. Ordföranden får utvisa den som stör förhandlingen eller på annat sätt uppträder otillbörligt. Rätten får besluta att en part eller en åhörare inte får vara närvarande vid ett vittnesförhör om det finns anledning att anta att vittnet av rädsla eller an- nan orsak inte fritt berättar sanningen på grund av partens eller åhörarens närvaro, 36 kap. 18 § första stycket 1 RB. Bestämmelsen ska tillämpas även vid förhör i bevissyfte med part eller med målsägande som inte för talan, 37 kap. 3 § första stycket RB. 2 010 /1 1:JO1 Av utredningen har framgått att vid en huvudförhandling beslutade att inte tillåta åhörare att bära västar eller tröjor med föreningen på, att beslutet grundade sig på reglerna i 5 kap. 9 § RB och slutligen att syftet med åtgärderna var att undanröja ett beteende som enligt uppfattning var att bedöma som en hotdemonstra- tion och därmed otillbörligt. Min företrädare, chefsjustitieombudsmannen , har i ett tidi- gare beslut (JO 1998/99 s. 53) angående tillämpningen av 5 kap. 9 § RB i en liknande situation som den förevarande uttalat bl.a. följande. Att en förhandling är offentlig innebär att allmänheten har fritt tillträde till den lokal där förhandlingen hålls. Häri ligger att envar har rätt att övervara förhandlingen utan att behöva undergå identitetskontroll eller förklara varför han önskar närvara. Åhörarna kan vidare självfallet i princip vara klädda som de själva önskar. Som har sagts i det föregående ankommer det enligt 5 kap. 9 § RB på ord- föranden att upprätthålla ordningen vid en domstolsförhandling. Med stöd av denna bestämmelse har ordföranden möjlighet att meddela de föreskrifter som behövs för att rättegången ska kunna genomföras utan störande inslag. [ ] [B]estämmelsen bör kunna tillämpas även i sådana fall där en åhörare är klädd eller oklädd på sådant sätt att det med fog kan göras gällande att han därigenom stör ordningen i rättssalen. Det bör emellertid framhållas att det här inte kan vara fråga om annat än fall av ren undantagskaraktär. Det kan exempelvis bli aktuellt att visa ut en åhörare ur rättssalen om hans klädsel är av sådant slag att den skulle kunna medföra ansvar för förargelseväckande beteende eller hets mot folkgrupp (jfr NJA 1996 s. 577). Det finns däremot enligt min mening inte rättsligt stöd för att vid en offentlig domstolsförhand- ling i andra fall visa ut eller förbjuda en åhörare att komma in i rättssalen endast på den grunden att han genom sin klädsel visar att han tillhör en viss förening eller annan sammanslutning, även om denna skulle förknippas med värderingar som står i strid med vad som är gängse i samhället. Jag delar denna uppfattning. Det är således, med de undantag som nämns ovan, inte möjligt att med stöd av 5 kap. 9 § RB förbjuda en åhörare att bära en väst eller annan klädsel som visar tillhörighet till en viss förening. I förevarande fall har emellertid uppgett att hans beslut inte grundade sig enbart på åhörarnas klädsel utan att han uppfattade deras klädsel och beteende i övrigt som en hotdemonstration och att denna framstod som uppenbart otillbörlig i rättssalen. Enligt uppfattning var den av honom meddelade föreskriften, dvs. att åhörarna skulle ta av sig västarna, tillräcklig för att uppnå syftet, dvs. att undanröja hotdemonstratio- nen. Att i en rättssal uppträda på ett sätt som kan uppfattas som en hotelse mot rätten eller övriga närvarande i rättssalen måste naturligtvis anses utgöra ett otillbörligt beteende och därmed föranleda rättens ordförande att vidta åtgär- der med stöd av 5 kap. 9 § RB. Det förtjänar att anmärkas att ett sådant bete- ende självfallet också kan utgöra ett brott, närmast övergrepp i rättssak (17 kap. 10 § ). har det, inte minst i brottsutredningar med koppling- ar till den organiserade brottsligheten, blivit allt vanligare att målsägande och 2 010 /1 1:JO1 vittnen inte vill medverka i det rättsliga förfarandet. Detta beror sannolikt både på att det blivit vanligare med hot öppna eller förtäckta om repressa- lier av olika slag och på att allmänhetens medvetande om vissa gruppers våldsbenägenhet generellt torde ha ökat. Det är därför av stor vikt att bl.a. domstolarna har en beredskap för att hot kan förekomma och att väl genom- tänkta åtgärder vidtas när så sker. Jag har således inget att invända mot att ansåg sig för- anlåten att vidta åtgärder med anledning av vad han upplevde som en hotde- monstration. Emellertid har jag för egen del svårt att se att den åtgärd som han beslutade om var ändamålsenlig. Det förefaller osannolikt att det obehag som en förhörsperson känner inför att yttra sig minskas av att personer som anses ha uppträtt hotfullt, och kan tänkas ogilla innehållet i förhörspersonens utsaga, tvingas ta av sig särskilda kännetecken men ges tillfälle att stanna kvar i rättssalen. Eftersom jag själv inte var närvarande vid huvudförhandlingen är det svårt för mig att ha synpunkter på vilken eller vilka åtgärder som i stället borde ha vidtagits. Jag vill dock framhålla att 5 kap. 9 § RB ger rättens ordförande en möjlighet att visa ut personer från rättssalen. Enligt min uppfattning torde det ofta vara befogat att vidta en sådan åtgärd mot den som uppträder hotfullt i rättssalen. Vidare har rätten, om det finns anledning att anta att en målsägande av rädsla eller annan orsak inte fritt berättar sanningen på grund av t.ex. en åhörares närvaro, möjlighet att förordna om att åhöraren inte får vara närva- rande i rättssalen under förhöret, 36 kap. 18 § och 37 kap. 3 § RB. Sammanfattningsvis är det således min uppfattning att i den uppkomna situationen, mot bakgrund av hur han själv beskrivit den, i stället för att förbjuda de personer som genomförde hotdemonstrationen att bära vissa kläder, borde ha övervägt att vidta någon av de nämnda åtgär- derna. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda. Handläggningen av ett vårdnadsmål kritik mot en domare för att denne vid en muntlig förberedelse ringde upp parternas barn samt mot en annan domare för det sätt som utredningen efter huvudförhandlingen kompletterades på (Dnr 4285-2008) framförde i en anmälan klagomål mot tf. rådmannen vid Attunda tingsrätt med anledning av handläggningen av ett vårdnadsmål och uppgav bl.a. följande. Han var part i ett vårdnadsmål vid tingsrätten, som rörde vårdnad m.m. om parternas nioårige son C. Efter huvudförhandlingen men innan domen meddelades var Bo Lövén i kontakt med befattningshavare vid socialförvaltningen i . Bo Lövén inhämtade vid dessa kontakter information av betydelse för målet, men han 2 010 /1 1:JO1 gjorde inte någon notering om dessa kontakter på dagboksbladet i tingsrättens akt. kom under JO:s handläggning av ärendet, vilket också framgår nedan under rubriken utredning, in med en skrivelse i vilken han uppgav bl.a. att rättens ordförande vid ett sammanträde för muntlig förberedelse bad om parternas tillstånd att prata med parternas son per telefon. Vissa handlingar i tingsrättens mål T 2573-07 infordrades och granskades (bl.a. protokoll från huvudförhandlingen, domen och handlingar som kommit in till tingsrätten efter huvudförhandlingen). Av dessa och handlingar som bifogat sin anmälan framgick i huvudsak följande. Målet gällde vårdnad, boende och umgänge beträffande parternas gemen- samma son som var född . Vårdnaden om pojken var i enlighet med en tidigare dom gemensam, och såväl som pojkens mor yrkade nu i första hand ensam vårdnad om honom. Huvudförhandlingen i målet avsluta- des och parterna underättades om att dom skulle medde- las . kom moderns ombud in med en skrift till vilken fogades kopior av journalanteckningar från socialförvaltningen i . Skriften samt journalanteckningarna översändes av tingsrätten till ombud . Av journalanteckningarna framgick följande anteckning- ar, upprättade av en befattningshavare vid socialförvaltningen respektive . Handl i samtal med (Bo Lövén som avses JO:s anm) Handl ringer upp på tel [] då Bo har lämnat telefonnummer på handl telefon . Bo berättar att han ringer handl i ärendet C. och att han är rättens ordförande/domare i målet. Bo berättar att man ska meddela beslut till föräldrarna den 12/2 men att nämnden ska träffas den 7/2 för att ta ett beslut i ärendet. Bo undrar hur handl ligger till i ärendet. [] Bo berättar att han tagit del av journalanteckningarna i huvudförhandlingen och undrar över vilka insatser har om domstolen beslutar att boen- de/vårdnad går över till modern eftersom det kan vara traumatiskt för C. Handl berättar att oavsett domstolens beslut så far C illa i processen och att föräldrarna har svårt att fokusera på vad som är bäst för C. Handl säger att handl måste prata med kollegor + chef för att veta vad tänker i det här läget. Ök att handl ringer Bo före den 7/2 efter samtal med kollega och chef. Handl ringer upp Bo efter ök i tidigare samtal. Bo frågar var vi är i utredningsarbetet och om vi gjort någon bedömning. Handl säger att någon bedömning inte är gjord och att det är svårt att göra innan tingsrätten har lämnat sin dom och innan utredningen är klar. Bo frågar igen om socialtjäns- tens resurser vid eventuell överflyttning av vårdnaden till modern. Handl info om vi inte kan ta ställning till vilka insatser som kan behövas men att det troligtvis kommer att behövas. Om modern får vårdnaden så kommer ärendet att överföras till då pojken skrivs där och då är det som får bedöma behovet av insatser. Bo frågar handl angående byte av skolan. Handl säger att det är vårdnadshavaren som bestämmer om skolan och är det så att det blir svårigheter så då får vårdnadshavaren ta kontakt med social- tjänsten. Bo frågar om hur det går för C. i skolan. Handl hänvisar till journal- anteckningar och skolmöte. Bo säger att han tagit del av dem. 2 010 /1 1:JO1 att skolan fungerar för C. men att det varit umgänget som inte har fungerat och att vid umgänge har C. varit utåtagerande och mått dåligt. Handl info om att vi har utifrån C:s mående stoppat umgänge på skolan. Bo frågar om utred- ningsförfarandet. Handl informerar om att vi inte har träffat C. något mer och att det gör oss oroliga att det drar ut på vår utredning. Bo berättar om att den kommande domen kan se ut på olika sätt. Den kan ge laga kraft , det kan också bli ett interimistiskt beslut. Samtalet avslutas med att både handl och Bo har förståelse för hur svårt ärendet är. Av tingsrättens dom i målet, som meddelades , framgick att i inledde en utredning angående C., men att utredningen ännu inte var slutförd. Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande över vad som i anmälan framförts om tingsrättens handläggning. Attunda tingsrätt (lagmannen ) kom in med ett remissvar till vilket fogades upplysningar från Bo Lövén. Bo Lövén upplyste i huvudsak följande. Efter pensionering och bildandet av Attunda tingsrätt fortsatte jag att tjänstgö- ra som tf. rådman på enhet 6 vid tingsrätten. Jag tilldelades uppgiften att vara ordförande vid huvudförhandling i målet de aktuella dagarna i mitten av janu- ari utan föregående kontakt med målet, som gällde vårdnaden om den då snart tioåriga pojken C. När målet började bodde C. hos modern i kommun, men denne rymde hemifrån till , som bor i ett radhus i i . En vårdnads- och umgängesut- redning verkställdes av socialnämnden i kommun. Före huvudför- handlingen gav modern in och åberopade journalanteckningar från en av socialnämnden i påbörjad utredning begärd av henne. Den var inte slutförd när huvudförhandlingen avslutades. Det framkom under huvudförhandlingen att C. mådde dåligt av föräldrarnas konflikt och att socialutredarna vid socialförvaltningen i kände stark oro för honom. Vittnesförhör hölls endast med socialsekreterare från kommun på parts begäran. Vid den efter huvudförhandlingen påbörjade överläggningen väcktes frå- gan vad utredningen i kunde leda till för åtgärder och om dessa möjligen kunde ha betydelse för vårdnadsfrågan. För att efterfråga ett besked om beslut i denna utredning kunde förväntas före tingsrättsdomen tog jag telefonkontakt med socialförvaltningen i . Om ett ja- kande svar hade erhållits, hade det fått övervägas om det varit nödvändigt att komplettera utredningen efter huvudförhandlingens avslutande och sedan parternas hörande inhämtats. Beskedet blev i stället att utredningen inte skulle hinna avslutas före domen. Det är riktigt att jag blev uppringd av en socialsekreterare och vid tiden för samtalet var överläggningen inte avslutad och domslutet inte känt. Diskussio- nen om vad som skulle hända med C. var helt abstrakt. Enligt 5 kap. 1 § soci- altjänstlagen skall socialnämnden i sin omsorg om barn och ungdom tillgodo- se det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett mål eller ärende om bl.a. vårdnad har avgjorts. Mot denna bakgrund efterhördes om socialförvaltningen hade resurser att hjälpa C. för det fall en vårdnadsändring skulle bli traumatisk för C. Sammanfattningsvis skall yttras att telefonkontakten med socialförvalt- ningen i inte har inneburit något inhämtande av ytterligare utredningsmaterial eller någon komplettering av utredningen eller att tingsrät- ten fått kännedom om några för parterna obekanta uppgifter. Telefonsamtalen framgår därför inte av dagboken. Parterna själva har haft kontakt med och full insyn i utredningen. Tingsrätten kan inte vägra att ta emot partsinlagor in- 2 010 /1 1:JO1 komna efter huvudförhandlingen och det är rutin att dessa översänds för kän- nedom till motparten och ingår inte i bedömningen. Det är tveklöst så att tingsrätten inte har erhållit någon för domslutet avgöran- de och betydelsefull information efter huvudförhandlingen. Jag har inte avslö- jat domslutet i diskussion med socialtjänstpersonalen, eftersom överläggning- en då ännu inte var avslutad, även om journalanteckningarna, som personalen utformat, möjligen skulle ge sken av detta. C:s bästa har varit helt avgörande för tingsrättens domslut, som endast grundar sig på vad som framkommit vid huvudförhandlingen, och tingsrätten har inte tagit några ovidkommande hänsyn. Det bör tilläggas att har överklagat domen men senare återkallat sitt överklagande, i följd varav tings- rättens dom står fast. hänvisade till de upplysningar som lämnats av Bo Lövén och anförde därutöver bl.a. följande. Frågan hos JO gäller huruvida Bo Lövén, parterna ovetande, genom kontakter med socialförvaltningen i har fått upplysningar som med- vetet eller omedvetet kan ha påverkat honom i den dömande rollen. Jag hyser största förtroende för Bo Lövén och har ingen anledning att ifrå- gasätta hans försäkran att kontakterna efter huvudförhandlingen inte har till- fört uppgifter som på något processuellt otillbörligt sätt har påverkat utgången i målet. Det ifrågavarande målet är ett nedslående exempel på en vårdnadstvist där föräldrarna haft anmärkningsvärda svårigheter att samarbeta med varandra, se t.ex. domen sista stycket på s. 20. För mig ter det sig som rimligt att Bo Lövén efter den långa huvudförhandlingen med parter med vitt skilda ståndpunkter och sakuppgifter, ville informera sig om den andra vårdnadsutredningen möjligen kunde tillföra målet ytterligare bedömningsun- derlag. Telefonsamtalet ser jag närmast som en praktisk och verklighetsan- knuten handläggningsåtgärd. Det motsatta hade inneburit risk för att den kommande domen inte blivit underbyggd med alla tillgängliga uppgifter. Att det sedan vid telefonsamtalet med den handläggande tjänstemannen på kommunen även berörts några andra frågor, kan ha varit ofrånkomligt och enligt Bo Lövén berördes inte några för rättens slutsatser avgörande omständigheter, vilket enligt min mening också styrks av de omsorgsfullt utvecklade domskälen som inte hänvisar till andra uppgifter än de som lagts fram vid huvudförhandlingen. Sammanfattningsvis finns det enligt min mening inte anledning att klandra Bo Lövéns handläggning. bereddes tillfälle att yttra sig över tingsrättens remissvar och upp- gav då bl.a. att en domare vid en domstolsförhandling bad föräld- rarna om tillstånd att prata med parternas nioårige son per telefon. Protokollet från den muntliga förberedelsen, som ägde rum , hämtades in. Av detta framgick att tf. rådmannen var ordförande vid sammanträdet. I protokollet fanns följande anteckning. Ordföranden diskuterar olika samförståndslösningar med parterna och kon- taktar i parternas frånvaro och med deras gillande C. (den nioårige sonen JO:s anm.) per telefon för att efterhöra hans inställning. C. uppger att han helst vill träffa sin mamma och pappa tillsammans och att han bestämt inte vill lämna sin pappa. 2 010 /1 1:JO1 Efter den muntliga förberedelsen meddelade tingsrätten ett interimistiskt beslut. I beslutet förordnade tingsrätten bl.a. att vårdnaden om C. även fort- sättningsvis skulle vara gemensam och att C. med ändring av vad som tidi- gare gällt skulle vara bosatt hos .