frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — I en anmälan, som kom in till JO , klagade på att häktet hade släppt en 15-årig pojke, R.E-M., ur häktet, trots att denne hade avvikit från ett hem för sluten ungdomsvård. Enligt hade ansvarig placeringschef åtminstone haft kontakt med häktet och informerat om att R.E-M. skulle återföras till ungdomshemmet när häktningen hävdes. uppgav också att R.E-M. under aktuell period var efterlyst enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Ett utdrag ur Kriminalvårdens klientadministrativa system () begärdes in och granskades. Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över an- mälan. I sitt remissvar anförde Kriminalvården (huvudkontoret), genom general- direktörens ställföreträdare, enhetschefen , följande. 2 010 /1 1:JO1 har klagat till JO och anfört sammanfattningsvis följande. hävdes häktningen av femtonårige . som varit häktad misstänkt för bankrån. Häktet släppte R.E-M. direkt ut på gatan, men borde istället ha ordnat transport till . är näm- ligen dömd till sluten ungdomsvård för två tidigare bankrån, men har inte helt avtjänat den påföljden eftersom han rymde från ett ungdomshem i augus- ti/. var efterlyst enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Enligt uppgifter från Statens insti- tutionsstyrelse (SiS) hade placeringschefen där pratat med personal vid häktet och informerat om att överflyttning till ungdomshemmet skulle ske om häktningen hävdes. Så skedde dock inte. rånades Nordeas bankkontor i . Enligt massmedia utfördes rånet av en ung man som tog sig från platsen på moped. blev ett av kontor i rånat. var vid tiden för anmälan till JO misstänkt för detta rån. Yttrande har hämtats in från region . Polis förde R.E-M. beslutade åklaga- ren att häva häktningen eftersom det inte längre bedömdes finnas tillräckliga skäl för häktning. I enlighet med häktesföreskriften (se nedan) kontrollerade häktet i Kriminalvårdens register om det fanns någon verkställbar dom som R.E-M. hade att avtjäna. Så var dock inte fallet. Till följd av åklaga- rens beslut försatte häktet därför R.E-M. på fri fot. Enligt en journalanteckning införpassades R.E-M. till häktet av polis såsom omhändertagen enligt LVU. Han överfördes dagen därpå till Fagereds ungdomshem. Varken polis eller åklagare hade informerat om att R.E-M. hade en aktuell efterlysning av annan anledning än den brottsmisstanke han hade häktats för eller om att han hade sluten ungdomsvård att avtjäna. Enligt häktet är det helt osannolikt att R.E-M. hade släppts om sådan information hade fun- nits. Enligt anmälaren skulle ansvarig placeringschef på per telefon ha in- formerat häktet om efterlysningen och om den återstående slutna ungdomsvården. Den ansvarige placeringschefen vid , , har dock vid förfrågan förnekat att han har tagit en sådan kontakt. Det finns inte heller någon anteckning i SiS akt om ett sådant samtal. Vid kontroll med personalen vid häktet säger sig inte heller dessa ha mottagit ett sådant samtal. När en person kommer till häktet med polis överlämnar polisen regelmäs- sigt ett arrestantblad med upplysningar om polisens åtgärder beträffande per- sonen. Om en person dömts för brott utgör arrestantbladet, som anger klock- slag för anhållande, också ett underlag för Kriminalvårdens strafftids- beräkning. I arrestantbladen finns även ett anteckningsutrymme för anled- ning/grund för beslut/ingripande. I R.E-M:s arrestantblad angavs bl.a. ordet efterlyst i detta utrymme. I arrestantbladet angavs även att R.E-M. var an- hållen i sin frånvaro. Personal på häktet har uppgett att uppgiften om efterlysning i detta sammanhang inte är sådan att de av den kan dra någon slutsats om vad som ska gälla vid ett eventuellt frisläppande. Uppgiften kan, enligt personalen, lika gärna avse inaktuella förhållanden eller att efterlys- ningen skett till följd av den brottsmisstanke för vilken personen har häktats. I det första häktningsprotokollet angavs Råby ungdomshem vara R.E-M:s adress. I övriga handlingar som häktet därefter fick del av anges R.E- M. ha en gatuadress i . Det framgår heller inte av häktets personakt att 2 010 /1 1:JO1 Kriminalvården har fått del av den sekretessbelagda bilagan till det första häktesprotokollet, där ytterligare uppgifter om R.E-M:s personliga förhållan- den rimligen bör ha funnits. upprättade frivården ett yttrande till om R.E-M. Enligt yttrandet berättade . själv under den personutredning som gjorts att han dömts till ungdomsvård men att han bara var på Råby ung- domshem och att han avvek därifrån . Frivården föreslog i sitt påföljdsförslag att R.E-M. lämpligast borde dömas till fortsatt sluten ung- domsvård. Häktet fastställde en plan för R.E-M:s häktesvistelse den 30 sep- tember 2008. Av denna framgick inte något om domen eller om verkställigheten av den i domen beslutade påföljden sluten ungdomsvård. Det framgick även att frivården inte hade medverkat i planeringen. Enligt 20 § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård ska polismyndigheten, på begäran av den som förestår vården vid ett särskilt ungdomshem, lämna biträde för att söka efter och hämta tillbaka den som dömts till sluten ungdomsvård eller för att ombesörja förflyttning av honom. Av 8 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om planering av kriminalvårdspåföljd och häktesvistelse (KVFS 2008:12) framgår följande. En plan för häktesvistelsen ska upprättas och fastställas efter häkt- ningen och senast . Planen ska omprövas vid behov men åt- minstone . Frivården ska så långt möjligt medverka i plane- ringen. En tjänsteman med ansvar för planen för häktesvistelse ska utses för varje klient. Uppgift om missbruk/beroende av alkohol och narkotika ska registreras omgående efter häktningen. Uppgiften ska bara ändras om tidigare registrering visat sig vara felaktig. Planen för häktesvistelsen ska omprövas vid behov. I de allmänna råd som följer på bestämmelsen anges att den häktades situa- tion kortfattat bör dokumenteras bl.a. med avseende på bakgrundsfaktorer. Av de allmänna råden framgår också att frivården bör komplettera planen för häktesvistelsen med relevanta uppgifter från personutredning/yttrande och annan information. I den mall för planen som finns i det klientadministrativa systemet anges bl.a. att tidigare åtgärder p.g.a. brott exkl. KVR bör anges som bakgrundsfaktor. Vidare anges att belastningsregistret bör användas som källa. Av 7 kap. 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behand- ling i häkte (KVFS 2007:1) framgår att ett häkte, innan en person friges från häktet, ska kontrollera i Kriminalvårdens register om det finns någon verk- ställbar dom. Ett häkte har inte inför frisläppande tillgång till något register som utvisar om en intagen i häktet är efterlyst av någon annan än den egna myndigheten eller om den intagne verkställer påföljden sluten ungdomsvård. Sådan information måste tillföras häktet på annat sätt, exempelvis genom att polis, åklagare eller SiS upplyser häktet om förhållandet. Av den utredning som Kriminalvården har gjort framgår dock inte att någon sådan information skulle ha lämnats till häktet. I efterhand kan möjligen tyckas att häktet , till följd av anteckning- en i arrestantbladet om att R.E-M. varit efterlyst och anteckningen i det första häktningsprotokollet om att hans adress var Råby ungdomshem, har haft anledning att undersöka förhållandena kring R.E-M. 2 010 /1 1:JO1 på fri fot. Å andra sidan bör enligt Kriminalvårdens mening beaktas att ett frisläppande vid en hävd häktning inte får dra ut . Kriminalvården menar också att, om ett frisläppande inte är aktuellt på grund av en aktuell efterlysning, tydligare information borde lämnas till Kriminalvården än den nu aktuella anteckningen på arrestantbladet. I första hand menar alltså Kriminalvården att det ålegat andra myndigheter att upplysa Kriminalvården om att R.E-M., om häktningen hävdes, skulle överföras till ungdomshem för fortsatt verkställighet av sluten ungdomsvård. I ärendet framgår emellertid också att häktet Malmös planering för R.E- M:s tid i häktet får sägas vara bristfälligt genomförd såvitt avser relevanta bakgrundsfaktorer. Hade planeringen gjorts i enlighet med Kriminalvårdens allmänna råd därom, inkluderande bl.a. samverkan mellan häkte och frivård, hade häktet rimligen inte kunnat undgå att notera att R.E-M. rymt från ung- domshemmet och att påföljden sluten ungdomsvård inte kunde vara till fullo verkställd. Detta borde i så fall ha föranlett häktet att ytterligare, t.ex. genom kontakt med SiS, söka information om vad som skulle ske om häktningen hävdes. Det kan alltså inte uteslutas att frisläppandet hade kunnat undvikas som en bieffekt av en bättre planering från Kriminalvårdens sida. yttrade sig över remissvaret. Hon uppgav bl.a. att den som kontaktat häktet inte var placeringschefen, som hon felaktigt hade uppgett, utan föreståndaren för behandlingshemmet. I ett beslut anförde JO bl.a. följande. dömdes till sluten ungdomsvård . Han avvek från ungdomshemmet . Han häktades och fördes till häktet . Sedan åklagare beslutat att häva häktningen, försattes R.E-M. på fri fot. Kriminalvården har i remissvaret redogjort för den rättsliga regleringen på området. Det är kritisk till är att R.E-M. försattes på fri fot trots att häktet telefonledes hade informerats om att han hade avvikit från ungdomshemmet och skulle återföras dit. Häktet har emellertid förnekat att man hade fått sådan information. Ord står således mot ord. Jag finner inte meningsfullt att gå vidare i saken. Jag övergår nu till frågan om häktet ändå borde ha uppmärksammat att R.E-M:s dom på sluten ungdomsvård inte till fullo hade verkställts. Enligt 7 kap. 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för be- handling i häkte (KVFS 2007:1) ska ett häkte, innan en person friges från häktet, kontrollera i Kriminalvårdens register om det finns någon verkställbar dom. Som Kriminalvården har påpekat i remissvaret innehåller emellertid Kriminalvårdens register inte uppgifter om domar på sluten ungdomsvård. I en situation som den aktuella ankommer det således i princip på Statens insti- tutionsstyrelse att göra Kriminalvården uppmärksam på att den häktade avvi- kit från ett ungdomshem. Detta utesluter dock inte att Kriminalvården, med anledning av uppgifter som framkommer vid t.ex. planering av häktesvistelse, vidtar åtgärder för att kontrollera om det finns någon verkställbar dom. Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att häktet i det aktuella fallet borde ha uppmärksammat att R.E-M. hade dömts till sluten ungdomsvård och att denna 2 010 /1 1:JO1 inte till fullo hade verkställts. Sådan information framgår t.ex. av polisens belastningsregister, vilket Kriminalvården enligt 19 § förordningen (1999:1134) om belastningsregister får ha direktåtkomst till. Hanteringen av rekommenderade försändelser till intagna m.m. (Dnr 1922-2008) klagade, i en anmälan som kom in till JO , på anstal- ten rutiner för posthantering och anförde bl.a. följande. Den 17 respektive fick han meddelanden från postgransknings- gruppen om att brev till honom placerats bland hans tillhörigheter i civilförrå- det. Brevens avsändare var respektive . På personals uppmaning lämnade han in en hemställan om att få ta del av försändelserna. För att han skulle få upp försändelserna uppgav en vårdare att han var tvungen att skriftligen godkänna att anstalten skulle granska dessa. inkom med kompletterande klagomål . Han anför- de därvid att rekommenderade försändelser till en intagen alltid läggs bland den intagnes tillhörigheter i civilförrådet. För att en intagen ska få ta del av försändelsen måste han lämna in en hemställan om det. Han måste sedan boka ett besöksrum i vilket han, under överinseende av personal, får ta del av för- sändelsens innehåll. Anstaltens hantering medför en tidsutdräkt som kan leda till att en intagen lider rättsförlust. anförde i en kompletterande anmälan, som inkom , bl.a. följande. fick han ett meddelande från post- granskningsgruppen om att handlingar från polismyndigheten hade inkommit per post. Han skrev en hemställan i vilken han begärde att få upp handling- arna. Anstalten beslutade att avslå hans begäran med tilläg- get att han kunde beredas möjlighet att ta del av handlingarna genom tidsbok- ning på mottagningsavdelningen. Han lämnade in ytterligare en hemställan och fick ta del av handlingarna. På grund av materialets omfattning hann han inte gå igenom alla handlingar och han tvingades därför boka flera tillfällen. fick han ett medde- lande om att två brev med handlingar från hade placerats i civilförrådet. Han lämnade in en hemställan om att få upp breven. fick han beskedet att han kunde boka tid på mottagningen för att få ta del av försändelserna. bifogade vissa handlingar till sina anmälningar. anmälningar remitterades till Kriminalvården för yttrande. Myndighe- ten anmodades att särskilt yttra sig över frågan huruvida de intagna då myndighetspost ställd till dem kommer till anstalten kallas till civilförrådet för att få möjlighet att ta del av handlingarna eller om de måste 2 010 /1 1:JO1 boka för att få ta del av dem. I sina svar anförde myndigheten (huvud- kontoret), genom ställföreträdande generaldirektören , bl.a. föl- jande. Yttrande beträffande sakförhållandena har inhämtats från Region , varvid bl.a. följande framkommit. När brev/försändelser ankommer till anstalten lämnas de för genomgång/granskning av två tjänstemän. Därefter vidarebefordras de genom avdelningspersonalens försorg till den intagne. Brev/försändelser från myn- dighet överlämnas utan granskning. Överlämnandet av myndighetspost kan ske i t.ex. ett besöksrum där den intagne ges möjlighet att ta del av innehållet utan att visa detta för personal. När den intagne tagit del av försändelsen ges han möjlighet att lägga den i ett av anstalten tillhandahållet kuvert som han själv förseglar. Kuvertet läggs sedan till den intagnes tillhörigheter i förrådet. Den intagne informeras alltid, innan överlämnandet av handlingen, om att han inte är skyldig att visa innehållet för personal. Om den intagne önskar inneha försändelsen i bostadsavdelningen måste han dock medge sedvanlig kontroll av att inget som är ägnat att hota säkerheten tas till avdelningen (t.ex. domar). Genom dessa rutiner säkerställs att den intagne kan ta del av försändelser från svensk myndighet m.fl. utan granskning och att den intagne är medveten om detta. Rutinen säkerställer även att inget säkerhetshotande kan tas upp till bostadsavdelningen. När rekommenderade försändelser anländer till en intagen skrivs mottag- ningsbeviset på och överlämnas försändelsen normalt i förrådet av praktiska skäl. Såvitt personal vid anstalten kan dra sig till minnes var det så i det aktuella fallet. ombetts att skriva en anhållan för att få ta del av inkommande myndighetspost så beror det på att någon personal har miss- tolkat anstaltens rutiner. I 24 § KvaL, i dess lydelse före , framgår bl.a. följande. I den utsträckning det kan ske utan olägenhet får en intagen inneha personliga till- hörigheter samt skaffa sig eller ta emot böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kan bereda honom eller henne sysselsättning . Av 25 § KvaL, i dess lydelse före , framgår följande. Brev mellan intagen och svensk myndighet, internationellt organ som har av Sveri- ge erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda eller advokat skall vidarebefordras utan granskning. brev vara avsänt från svensk myn- dighet, sådant internationellt organ eller advokat och kan skäligen misstänkas att uppgiften är oriktig, får dock brevet granskas, om förhållandet icke kan klarläggas på annat sätt. Av 6 kap. 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkstäl- lighet i anstalt KVFS 2006:26 (anstaltsföreskrifterna), som gällde som anmälan avser [numera regleras dess frågor i KVFS 2009:4, JO:s anm.], framgår följande. En intagen får i sitt bostadsrum eller i gemen- samma utrymmen inte förvara sådant som kan äventyra säkerheten i anstalten, försvåra visitation eller vålla sanitär olägenhet. Den intagne ansvarar själv för de tillhörigheter som han får inneha i bostadsrummet. Av allmänna råd till bestämmelsen framgår bl.a. följande. Anstalten får inte genom generella för- bud, i t.ex. anstaltens ordningsregler, ange vad en intagen inte får inneha i sitt bostadsrum. En individuell prövning av innehav måste göras i varje enskilt 2 010 /1 1:JO1 Anstalten kan dock i sina ordningsregler ange vad en intagen normalt kan få inneha. Då anstalten skall pröva en begäran om innehav skall den intagnes intressen vägas mot den olägenhet för anstalten som ett medgivande till inne- hav kan medföra. Anstalten måste bl.a. ta hänsyn till att visitation av den intagnes bostadsrum kan försvåras och att vissa föremål är av sådant slag att de kan utnyttjas på ett sätt som kan äventyra säkerheten i anstalten. Även om skriftliga publikationer inte utgör någon nämnvärd fara utifrån visitationssyn- punkt, finns det utifrån säkerhetsskäl starka skäl att begränsa möjligheten till okontrollerat innehav av t.ex. domstolshandlingar eller förhörsprotokoll efter- som dessa kan spridas och medföra att andra intagna utsätts för hot eller tra- kasserier. Som redogjorts för ovan är huvudregeln att s.k. myndighetspost enligt 25 § KvaL skall vidarebefordras till den intagne utan granskning. Granskning får, enligt den lagstiftning som gällde som anmälan rör, endast ske om det skäligen kan misstänkas att uppgiften om avsändare är oriktig och om förhållandet icke kan klarläggas på annat sätt. Utredningen i detta ärende har visat att anstalten har en rutin som innebär att s.k. myndighetspost befordras till den intagne utan att posten granskas i något avseende innan eller i samband med att den överlämnas till den intagne i utrymme som anstalten bestämmer. Om den intagne sedan han beretts möjlighet att öppna posten och ta del av innehållet önskar inneha pos- ten i sitt bostadsrum kan dock innehållet granskas för att möjliggöra en pröv- ning av innehavsfrågan utifrån bestämmelsen i 24 § KvaL. Vad som fram- kommit om anstaltens rutiner ger inte stöd för annat än att rutinerna står i överensstämmelse med gällande lagstiftning. När det gäller hanteringen av breven från och Migra- tionsverket har anstalten anfört att, för det fall A.A.S. uppmanats att lämna in en anhållan för att få ta del av dessa försändelser, så beror det på att någon personal har misstolkat anstaltens rutiner. Det är givetvis beklagligt om ett sådant missförstånd skett. Kriminalvården utgår från att anstalten förvissar sig om att all personal är väl förtrogen med de rutiner som gäller för brevgranskning och postbefordran. Till följd av A.A.S:s skrivelse [aktbilaga 11, JO:s anmärk- ning] har följande uppgifter lämnats av Region . Den intagne får , normalt , tillgång till försändelser då de ankommer till anstalten. Om en försändelse kommer sent kan befordran till den intagne dröja till påföljande vardag. Anstaltens rutin med dubbel kvit- tering medför inte någon fördröjning av postbefordran. Försändelser av brådskande natur hanteras i särskild ordning i syfte att undvika rättförluster. Följande rutiner tillämpas. Anstaltens postbud hämtar samtlig post från postkontoret ca . Postbudets grovsortering av posten är klar ca kl. 08.1508.30. Brev till intagna som inte är rekommenderade lämnas till sär- skild personal för brevgranskning. Postbudet bokför rekommenderade försän- delser i en särskild liggare. Han lägger därefter avin i berörd avdelnings vär- defack. Där hämtas avin av avdelningspersonal och lämnas till den intagne för kvittens. Därefter återsänds avin med internposten till postbudet som hämtar ut försändelsen på postkontoret. Postbudet kvitterar i en liggare att han har 2 010 /1 1:JO1 hämtat ut försändelsen. Försändelsen lämnas därefter över till förrådet där den inkomstregistreras och förvaras tills vidare. Förrådspersonalen lägger en ko- pia av inskrivningskvittot i berörd avdelnings postfack för överlämnande till den intagne. Den intagne får då hemställa om att få ta del av försändelsen varefter avdelningspersonalen aviserar mottagningsavdelningen om att det finns en försändelse till den intagne. Därefter får den intagne, så snart det låter sig göras, på lämplig plats ta del av försändelsens innehåll. Den intagne kvitterar då att han har fått ta del av bestämmelsen [bör rätteligen vara för- sändelsen, JO:s anmärkning]. Till följd av A.A.S:s skrivelse [aktbilaga 17, JO:s anmärkning] har följande uppgifter lämnats av region . Av skrivelsen framgår att A.A.S., både när det gällde handlingarna från och , begärde att få upp dem. Den första begäran behandlades som ett önskemål om att få inneha försändelsens inne- håll i bostadsrummet medan den andra begäran behandlades som ett önskemål om att enbart få läsa igenom handlingarna, och alltså inte som ett innehavs- ärende. Det har aldrig ålegat den intagne att boka rum för att få tillgång till en in- kommen försändelse. Detta sköts av anstaltens personal. För att en intagen ska få tillgång till handlingar som, på annat sätt än som inkommen försändel- se, finns bland den intagnes tillhörigheter i förrådet, måste den intagne dock ansöka om detta och boka rum. Anstalten har ändrat rutinerna så att myndighetsbrev med mottagningsbevis numera, utan att den intagne behöver anhålla därom, befordras till den intagne som den intagne har kvitterat mottagningsavin. Relevanta författningsbestämmelser i och anstaltsföreskrifterna har redovisats i Kriminalvårdens yttrande . Av 7 § förvaltningslagen (1986:223) framgår, såvitt nu är aktuellt, att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Av samma bestämmelse framgår också att myndigheten ska underlätta för den enskilde att ha med den att göra. Av 25 § KvaL följer att brev mellan intagen och myndighet ska vidarebeford- ras utan granskning. Den kompletterande utredningen visar att det vid anstal- ten i praktiken har ankommit på den intagne att vara aktiv för att få ta del av den rekommenderade försändelse vars avi han har kvitterat. Anstalten har alltså inte haft en rutin som inneburit att den intagne med auto- matik fått del av en rekommenderad försändelse. Enligt mening innebär detta att myndigheten inte fullgjort sin skyldighet att befordra brevet till den intagne. Kriminalvården anser alltså att anstalten har ett aktivt ansvar för att överlämna ett icke-kvarhållet brev till den intagne utan att den- ne ska behöva stöta på, vare sig muntligt eller skriftligt. Den intagne bör i samband med överlämnandet ges möjlighet att ta del av innehållet i försän- delsen. Om den intagne därefter begär att få inneha innehållet i försändelsen på sitt bostadsrum, sker en prövning enligt 24 § KvaL. Kriminalvården vill vidare betona att den intagne kan riskera betydande rättsförluster genom att behöva underteckna ett mottagningsbevis utan att så snart möjligt i anslutning därtill också rent faktiskt få del av själva försändelsen. Det kan vara vanskligt för Kriminalvården att, utan att ta del av innehållet, avgöra om en försändelse är av brådskande natur eller inte. Kriminalvården är kritisk till det sätt som anstalten har hanterat dessa frågor på. Kriminalvården noterar nu att anstalten har ändrat sina rutiner när det gäller rekommenderade försändelser. Kriminalvården utgår från att 2 010 /1 1:JO1 anstalten också följer upp att rutinen följs. Kriminalvården har därtill bett Region att göra en särskild uppföljning av frågan. Kriminalvården bedömer vidare att anstalten har handlagt A.A.S. begäran och på ett sätt som inte är förenligt med förvaltningslagen. De två framställningarna har på ett omotiverat sätt behandlats olika. Handläggande personal borde ha bett A.A.S. förtydliga om begäran avsåg innehav eller enbart möjlighet att få läsa handlingarna. När det gäller svaret framstår detta överhuvudtaget inte som begripligt. Kriminalvården anser slutligen att det har tagit innan A.A.S. fick svar på sin begäran om att få upp Migra- tionsverkets handlingar.