frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — Att den anlitade konsulten må- hända uppfyllde högt ställda krav på integritet och vederhäftighet spelade ingen roll, eftersom tilltron till förfarandets objektivitet påverkades negativt redan av arrangemanget som sådant (s. 278, 3045-08). Kravet på saklighet medför att myndigheter inte får göra uttalanden i oträngt mål. I ett ärende där en mor begärt sekretessmarkering (den enklaste formen av skyddad identitet) med hänvisning till att hon skulle ha hotats av fadern avslog moderns begäran som verket i beslutet anförde att det inte fanns skäl att betvivla moderns uppgifter om övergrepp från faderns sida. Något stöd för det senare ställningstagandet fanns inte. kritiserades för att inte ha iakttagit saklighet och opartiskhet (s. 296, 3620-2008; beslutet kommenteras vidare nedan). I en anmälan påtalades att kommun i ett pressmeddelande på sin webbplats felaktigt uppgav att en enskild person polisanmälts för brott. I beslutet konstateras att kraven på opartiskhet och saklighet även gäller en myndighets webbplats. Kommunstyrelsen kritiserades för att inte ha levt upp till dessa krav (s. 616, 4935-2009). Kritik mot kravet på opartiskhet drabbade en tjänsteman, som i ett ärende där kommunen hade intresse av utgången sökte förmå en part att återkalla ett överklagande (s. 558, 5386-2008). Bestämmelsen i 1 kap. 9 § regeringsformen berörs slutligen i ett ärende där jag bl.a. med hänvisning till en myndighets skyldighet att behandla alla ären- den likformigt och sakligt avstod från kritik mot en ambassad för att den inte, på det sätt anmälaren hade önskat, anpassat sin handläggning till dennes öns- kemål. Jag noterade även att anmälaren i sina kontakter med ambassaden omtalat sin samhällsställning på ett sätt som kunde uppfattas som att han ansåg att denna borde beaktas i ärendet, något som gav ambassaden särskild anledning att följa gällande rutiner (s. 270, 1007-2009). I ärenden som gäller kommunerna framskymtar ibland en inställning, som synes innebära att kommunala organ närmast i namn av det kommunala självbestämmandet skulle kunna inta ett litet friare förhållningssätt i rättsli- ga frågor än statliga myndigheter. Det framgick inte om det var föreställning- ar av det slaget som vägledde i kom- mun. Nämnden agerade i alla händelser rättsligt egenmäktigt när den, uppen- bart mot bättre vetande och i strid med kommunallagens entydiga reglering, behandlade ärenden gällande myndighetsutövning offentligt utan annan moti- vering än att nämndens majoritet ansåg att öppenhet borde råda och, som det fick förstås, att lagens reglering var felaktig (s. 549, 1032-2009). 2 010 /1 1:JO1 Frågor om lag- eller domstolstrots från kommunalt håll har diskuterats un- der . Två beslut med anknytning till den diskussionen finns med i ämbetsberättelsen (de redovisas i ett gemensamt referat, se s. 568). De gäller kommunstyrelser som verkställt kontroversiella beslut in- nan dessa vunnit laga kraft; det ena avsåg privatisering av en sko- la, det andra överlåtelse av en simhall. Ärendena föranledde en relativt utför- lig utredning kring de rättsliga förutsättningarna för att verkställa kommunala beslut som inte vunnit laga kraft och kring hur man ska förfara när ett beslut som redan har verkställts blir upphävt i domstol. Den rättsliga regleringen är långtifrån glasklar, vilket har att göra med att det på detta område finns en grundläggande och svårlöst motsättning mellan förenklat uttryckt juridik och politik. Lagen innehåller strävanden som i praktiken är svåra att förena. Å ena sidan ges kommunmedlemmarna rätt att få vissa kommunala beslut prö- vade i domstol. Å andra sidan får kommunerna genomföra sådana beslut utan att invänta en eventuell domstolsprövning (laga kraft). Två skyddsvärda in- tressen kolliderar: kommunmedlemmarnas rätt till demokratisk kontroll via överklagande till domstol och de folkvaldas ansvar för kommunens angelä- genheter. De ärenden som återges i ämbetsberättelsen illustrerar den spänning som finns mellan dessa intressen, och de utgör enligt min mening en god utgångspunkt för diskussion om huruvida den balanspunkt som finns i den nuvarande regleringen är den rätta. Från JO:s synpunkt skulle det kanske te sig naturligast att prioritera rätten till rättslig prövning. Jag vill dock betona att jag har väl så god förståelse för vikten av att de styrande i en kommun måste kunna genomföra angelägna beslut utan att först få dem godkända av domstol. Innebörden av att yttrande- och åsiktsfrihet råder är bl.a. att det allmänna som arbetsgivare inte får lägga sig i vilka åsikter de anställda har eller hur de brukar sin yttrandefrihet. En offentlig arbetsgivare kan därmed inte av sina anställda kräva att de bekänner sig till en viss värdegrund eller att de utanför tjänsten avhåller sig från att ge uttryck för en viss typ av värderingar. Förtro- endet för myndigheterna upprätthålls inte genom tillsyn över de anställdas åsikter utan genom att verksamheten utövas under lagarna och kontrolleras rättsligt. Så länge den anställde sköter sitt arbete på ett korrekt sätt är hans eller hennes åsikter en privatsak. Det får också, såsom varande ovidkomman- de, anses strida mot kravet på saklighet att grunda arbetsrättsliga åtgärder mot en anställd på vederbörandes personliga uppfattningar. Av dessa skäl kritise- rade jag för ett ingripande mot en av dess enhetschefer. Åtgärden som i praktiken innebar uppsägning var enligt min bedömning föranledd av att den anställde publicerat ställningstaganden i politiska frågor på Internet och därmed var den också grundlagsvidrig (s. 605, 149-2009). Det kan tilläggas att efter beslutet träffade en uppgörelse med den person som varit föremål för ingripandet. Han hade under det att JO:s granskning pågick fått lov att sluta sin anställning. Uppgörelsen innebar bl.a. att han återanställdes. 2 010 /1 1:JO1 En ofta återkommande fråga i offentliga verksamheter är hur tjänstemän ska förhålla sig till massmedia. delade till sina anställda ut ett litet kort, som innehöll råd om mediekontakter. Offentliganställda är som bekant garanterade yttrande- och meddelarfrihet. Myndigheter får inte in- skränka dessa rättigheter och inte heller ge råd som framstår som sådana inskränkningar. har en myndighet och dess befattningshavare rätt att ge personalen stöd vid mediekontakter. Mediernas betydelse i samhällsli- vet är stor. De utgör den dominerande kommunikationskanalen mellan myn- digheter och medborgare. Myndigheter har i det sammanhanget en skyldighet att på ett professionellt sätt föra ut korrekt och relevant information. För detta kan det behövas såväl interna instruktioner som utbildning. Jag framhöll i beslutet att uppgiften att svara på frågor från journalister inte sällan upplevs som svår och avskräckande för den enskilde tjänstemannen. Stöd i form av instruktioner och utbildning kan då underlätta sådana kontakter och därmed främja samma slags intressen som grundlagens skydd för yttrandefriheten syftar till att värna. Texten på det aktuella kortet var i någon del olyckligt formulerad. Men som helhet fanns det ingen grund för kritik mot (s. 613, 1843-2009). Grundlagarnas skydd för yttrandefriheten hindrar i och för sig inte att det allmännas företrädare, i lokaler där det allmänna svarar för verksamheten, reglerar i vad mån olika typer av budskap får spridas. Reglerna måste dock vara generella till sin karaktär och får inte diskriminera mellan olika enskilda framställningar på grund av deras innehåll. Två fall i ämbetsberättelsen illu- strerar detta. I det ena togs en affisch, som ansågs kunna väcka anstöt, bort i en lokal för ungdomar. Några regler för vad slags material som fick sättas upp fanns inte. Särbehandlingen av just denna affisch, vars innehåll inte var brottsligt, framstod därmed som godtycklig. I det andra fallet avlägsnade kommuntjänstemän opinionsbildande material som lagts ut av privatpersoner i dels ett bibliotek, dels ett museum. Av utredningen hos JO framgick att ingripandena i och för sig hade godtagbart stöd men att kommunen agerat på ett otydligt sätt både i instruktioner till berörda tjänstemän och i förhållande till allmänheten (s. 619, 1248-2008 och 4432-2008). Avslutningsvis vill jag under denna rubrik påminna om det ovan kommen- terade beslutet om att regeringsformens objektivitetskrav även gäller myndig- heters webbplatser. En myndighet kan inte som enskilda åberopa att den har yttrandefrihet. Bland annat är den alltså bunden av kravet på saklighet (s. 616, 4935-2009). kom det in ett antal anmälningar som gällde den nya språklagen. Tre av dessa beslut redovisas i ämbetsberättelsen (s. 642). Det första fallet gällde en forskningsmyndighet, som påbjöd att ansök- ningar om forskningsanslag skulle skrivas på engelska. Det befanns utgöra ett klart brott mot språklagen; samma bedömning har tidigare gjorts i ett liknande ärende, men då med stöd i förvaltningslagen. 2 010 /1 1:JO1 De övriga ärendena gällde myndigheter som använde engelska ord i stället för svenska, bl.a. vid benämningen av offentliga platser samt vid utformning- en av logotyper och liknande. I merparten av dessa fall fanns det inte tillräcklig grund för kritik. Språkla- gen innefattar inget allmänt förbud mot att använda engelska uttryckssätt. rör det sig om lämplighetsfrågor, som lagstiftaren inte haft ambitionen att reglera rättsligt. Enligt språklagen har dock alla myndigheter ett särskilt ansvar för att svenskan används och utvecklas. Samtliga anmälda myndigheter tillställdes därför JO:s beslut och erinrades om sitt ansvar. Ett av dessa beslut har tagits med i ämbetsberättelsen. bruk av engelska e-postadresser föranledde dock kritik. Utformningen av myndigheters e-postadresser ligger i och för sig utanför det kärnområde där språklagen kräver att endast svenska får användas. Men språklagen ålägger alltså det allmänna ett särskilt ansvar för det svenska språ- kets användning och utveckling. Ansvarets räckvidd måste bl.a. vara beroen- de av vilken roll och ställning en myndighet har. är därvid unikt. Just dess bruk av enbart engelskspråkiga e-postadresser rimmar enligt min mening illa med det särskilda språkvårdsansvar som från statens sida ställs på myndigheterna. I lagens förarbeten har regeringen uttalat sig om vikten av att det allmänna i sin verksamhet ger en tydlig signal om att svens- kan är samhällets gemensamma språk. Regeringens eget kansli bör då själv- fallet leva upp till detta. Av det yttrande som därifrån ingivits i anledning av JO:s utredning framgick att ett arbete med att se över e-postadresserna hade inletts. Övriga beslut i ämbetsberättelsen Provköp dold myndighetsutövning. JO inspekterade i kommun. Det framkom då att nämnden i enlighet med rekommendationer från och i likhet med många andra kommunala nämnder runtom i landet använde sig av s.k. provköp vid tillsyn över folkölsförsäljningen. Metoden innebar att personer som var och alltså hade rätt att köpa folköl fick i uppgift att genomföra sådana köp. Syftet var att granska om butikernas personal gjorde en legitimations- kontroll, vilket man enligt rekommendationer från bör göra om den som vill handla folköl är . Det finns dock inget rätts- ligt krav på en kontroll av det slaget; det lagen kräver är att försäljning inte sker till dem som är . I beslutet konstaterade jag att tillsynsmeto- den därmed inte fyllde någon rättslig funktion. Den integritetskränkning som provköpen av folköl innefattar är kanske inte så mycket att uppröras över, men den strider mot principen att dold myndighetsutövning inte bör före- komma. Jag ansåg mot den bakgrunden att denna tillsynsmetod inte borde användas utan stöd i lag. Ett starkt bidragande skäl till att jag tog upp den här saken till prövning är den tendens till ökad kreativitet i vissa tillsynsverk- samheter som jag tyckt mig kunna iaktta. Frågan om hur man ska se på att myndigheter så att säga wallraffar utan att ha något rättsligt ramverk att hålla sig till och inom är av principiellt slag. Polisens utrymme för att använ- 2 010 /1 1:JO1 da sådana metoder har traditionellt sett varit starkt begränsat. Om ett mer tillåtande synsätt ska tillämpas när andra myndigheter agerar bör det åtmin- stone inte ske utan att lagstiftaren tydligt tar ställning för detta (s. 552, 2972- 2009). Omprövning av överklagade beslut (27 § förvaltningslagen). I ett JO- ärende gällande uppmärksammades att verket lade överklagan- den av folkbokföringsbeslut på hög; det dröjde enligt verkets egna uppgifter innan de vidarebefordrades till domstol. Eftersom detta syntes vara i uppenbar strid med förvaltningslagens regler tog jag initia- tiv till en granskning, som resulterade i kritik mot (s. 291, 66- 2009). Av utredningen framgick att verket granskade överklagandena tämli- gen ingående innan de sändes vidare. I beslutet diskuteras omprövningsre- gelns funktion. Det framhålls att den är tillkommen i den enskildes, inte i myndighetens, intresse. Det är bara uppenbara och lätt korrigerade fel som ska rättas. Syftet är inte att ge en myndighet tillfälle att på nytt överväga ärendet, eftersom det skulle uppmuntra till preliminära beslut som kontrol- leras noggrannare först om de överklagas. Det är inte heller meningen att myndigheten själv ska utöva tillsyn över sitt eget beslutsfattande. Det är en uppgift för domstolarna. Från rättssäkerhetssynpunkt vore det äventyrligt om rätten att överklaga beslut en rätt som förutom att möjliggöra korrigeringar av felaktiga avgöranden också fyller en självständig funktion genom den kontroll över myndighetsutövningen som den allmänt sett innebär skulle kunna uppfattas som ersatt av ett system där tillsynen över fattade beslut i första ledet utövas av beslutsfattaren själv. (Se numera även vad Förvaltnings- rättsutredningen, SOU 2010:29, uttalat, särskilt s. 568, 581 och 594.) Sekretessmarkering skyddad identitet. Handläggningen av s.k. sekre- tessmarkeringar ifrågasätts då och då i anmälningar till JO. Jag tog därför upp ett sådant ärende till närmare granskning. I beslutet finns en jämförelsevis ingående redovisning av den praxis som arbetat fram i egenskap av folkbokföringsmyndighet. Analysen visar att sekretessmarkeringarna kommit att leva ett eget liv, ganska långt från de fragmentariska lagregler som utgör deras enda rättsliga grund. Trots att den bara är en informell varnings- signal till den som ska ta ställning till om en identitetsuppgift ska lämnas ut eller inte uppfattas sekretessmarkeringen av såväl tjänstemän som den saken gäller som att vederbörande har skyddad identitet. Det är enligt min mening angeläget att förfarandet kring sekretessmarkeringarna som fyller en viktig funktion stagas upp rättsligt. har lagt fram vissa ändringsförslag, som enligt min mening dock inte är tillfredsställande, se SOU 2009:75 och JO:s remissvar, återgivet på , dnr 7125-2009. Skyldighet att följa beslut från en överinstans. Det är en självklarhet att myndigheterna i en rättsstat som måste vara helt lojala med de beslut som fattas av instanser som är överordnade dem själva. Likafullt finns det exempel på att så inte sker. Ett uppseendeväckande fall gällde i , som fortsatte att hävda sin egen uppfattning om innebörden i en trafikföreskrift, trots att denna efter överklagande underkänts av Vägver- ket. Agerandet skapade rättsosäkerhet, bl.a. bland de åkeriföretag som berör- des av regleringen, och var även på andra sätt anmärkningsvärt (s. 525, 5811- 2 010 /1 1:JO1 I ett annat ärende kritiserades för att i två tjänstetill- sättningsärenden inte på ett korrekt sätt ha beaktat beslut som fattats av Sta- tens överklagandenämnd. vidtog vissa åtgärder i anledning av besluten, men de fel verket sammantaget begick i handläggningen av tjäns- tetillsättningarna bedömdes som allvarliga (s. 275, 1102-2009). Outsourcing är en term som används i det privata näringslivet när delar av en verksamhet läggs ut på en fristående aktör i syfte att uppnå ökad effek- tivitet. Motsvarande strävanden förekommer då och då inom det allmänna. Särskilda problem kan dock uppstå om entreprenören är ett privat företag, som inte är underkastat samma skyldigheter som myndigheter. Som illustra- tion till detta har jag i ämbetsberättelsen redovisat ett ärende angående en svensk ambassad, som hade outsourcat vissa moment i handläggningen av viseringsärenden. Förfarandet bedömdes vara rättsstridigt. Ärendet visade tydligt att den enskildes rättssäkerhet satts ur spel genom arrangemanget (s. 288, 3777-2008). Svartlistning av en advokat. beslutar om offentliga biträden i utlänningsärenden. En del av dem som förordnas sköter inte sina uppdrag korrekt. Det finns därför ett behov av att se till att dessa inte utan vidare får nya uppdrag. Eftersom verksamheten är mycket omfattande det rör sig om trettiotusen förordnanden finns det gränser för hur ingå- ende överväganden som kan göras vid varje enskilt beslut. Även de berörda ombudens rättigheter måste dock beaktas. En advokat fick ett i och för sig motiverat besked om att han tills vidare inte skulle förordnas. Beskedet var inte tänkt att kunna överklagas. Det var därmed att betrakta som en formlös obehörighetsförklaring, och jag riktade allvarlig kritik mot för detta. Av beslutet framgår emellertid också att bör kun- na besluta att vissa personer tills vidare inte ska förordnas som offentligt biträde, men att det måste ske på sådant sätt att den berörde kan få saken prövad i domstol (s. 308, 1046-2009) Vissa i ämbetsberättelsen inte refererade beslut i strandskyddsärenden Frågor som gäller tillämpningen av regler om strandskydd före- kommer då och då i anmälningar till JO. Området karakteriseras av att enskil- da personer ofta är mycket starkt berörda både ekonomiskt och emotionellt. Regleringen är otydlig och tänjbar. Beslutsfattandet är decentralise- rat och möjligheterna till överprövning, som skulle kunna ge praxis och stad- ga, begränsade. Typiskt sett måste man mot den bakgrunden vara vaksam mot tendenser till korruption och oegentligheter av annat slag. I ett par ärenden inkom anmälningar där det gjordes gäl- lande att strandskyddsärenden handlagts på ett tvivelaktigt sätt. Ett gällde den dåvarande landshövdingen i . Med stöd av upp- gifter från massmedia hävdades det att hon i ett strandskyddsärende tagit ovidkommande hänsyn till förmån för en privatperson, med motiveringen att denne var betydelsefull för regionen. Saken hade redan föranlett omfattande uppmärksamhet, och efter ingripande från regeringens sida lämnade lands- hövdingen sitt uppdrag. För JO:s del konstaterade jag bl.a. att det beslut saken 2 010 /1 1:JO1 gällde hade granskats av , som beslutade om att överklaga vissa delar av beslutet men inte andra. Eftersom JO:s granskning inte är av- sedd att ersätta den prövning som kan ske eller har skett i ordinarie ordning fanns det enligt min bedömning inte utrymme att inleda en egen utredning. Jag lämnade dock öppet för att saken skulle kunna tas upp igen, beroende på utgången av prövningen i miljödomstolen. Miljödomstolen avslog senare överklagande. Även om ovidkommande hänsynstaganden skulle ha förekommit i något skede av ärendet ledde det alltså inte till något beslut som efter granskning i ordinarie ordning har befunnits felaktigt. Kvar stod frågan om en särskild utredning om vad som förekom under ärendets handläggning hos borde inledas. Men med tanke på den debatt som saken föranledde, på regeringens ingripande och på att landshövdingen som en konsekvens av det inträffade lämnade sin post har jag inte ansett att det funnits skäl för JO som extraordinär instans att ta upp detta igen. I ett annat ärende inkom en anmälan med följande uppgifter. En bysamfäl- lighet i nordvästra ansökte om dispens från strandskyddet för att få uppföra en nybyggnation på sin mark. Som skäl anfördes att ett gammalt torp skulle kunna restaureras och göras tillgängligt för allmänheten, om en intres- sent fick uppföra en egen byggnad på fastigheten. Intressenten i fråga var en välkänd företagsledare och hennes make. Enligt uppgift skulle paret ha ett avtal med bysamfälligheten där de åtog sig att rusta upp det gamla torpet och stå för dess skötsel framåt. Som motprestation skulle de få tillstånd att bygga ett fritidshus på strandskyddat område. Jag granskade beslutet i ären- det. Det framstod som svårt att förena med regeringsformens bud om att myndigheter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. ombads yttra sig över de övervägan- den av detta slag redovisade i en särskild promemoria som dess beslut gav upphov till. Sedan detta skett inträffade det att i avslog samfällighetens ansökan om bygglov. Den prövning nämnden därvid gjort avsåg till stora delar samma omständigheter som läns- styrelsen tagit ställning till i sitt ärende, varvid nämnden hade en helt annan uppfattning än . Nämndens beslut överklagades av samfällighe- ten till . Ärendet var därmed tillbaka hos den till JO anmälda instansen. Jag ansåg det olämpligt att JO skulle fortsätta med granskningen av ärendet medan detta pågick, eftersom det skulle innebära att samma förhål- landen prövades av JO och av . JO-ärendet avskrevs därför (beslutet finns på , dnr 4370-2009). Även om inget av dessa ärenden lett till någon full utredning hos JO visar de något som framskymtar även i andra anmälningsärenden, nämligen de risker för oegentligheter i rättstillämpningen som finns på detta område. Jag ser det som en uppgift för JO att ägna fortsatt vaksamhet åt strandskyddsärenden, bl.a. genom att följa upp det senast beskrivna ärendet sedan handläggningen av det avslutats. 2 010 /1 1:JO1 Bilaga 1 innehåller ärendestatistiken för verksamhetsåret. Bilaga 2 innehåller en förteckning över besvarade lagstiftningsremisser. Bilaga 3 innefattar redovisning av dels framställningar och överlämnande av beslut till respektive regeringen, dels åtal, anmälningar för vid- tagande av disciplinär åtgärd samt överlämnande av ärenden till annan myn- dighet. I bilaga 4 redovisas inspektioner och myndighetsbesök, samråd med riks- dagens konstitutionsutskott samt justitieombudsmännens och vissa tjänste- mäns deltagande i konferenser seminarier och utbildningsverksamhet m.m. inom . Bilaga 5 innehåller en redovisning av JO:s internationella samarbete. Instruktionen i aktuell lydelse finns intagen som bilaga 6. Arbetsordningen i aktuell lydelse finns intagen som En redogörelse för personalorganisationen under verksamhetsåret finns i bilaga 8. Bilaga 9 innehåller sakregister. Bilaga 10 innehåller en engelskspråkig sammanfattning. 2 010 /1 1:JO1 Brister i en konkursansökan som består i att gäldenären inte påstås vara på obestånd bör föranleda en tingsrätt att förelägga sökanden att vid äventyr av avvisning komplettera ansökan (Dnr 3887-2007) framförde i en anmälan, som ombud för U.E., klagomål mot Ystads tingsrätts handläggning av en konkursansökan. Han uppgav bl.a. att ansökan var bristfällig och att tingsrätten därför inte borde ha kallat till en konkursförhandling utan i stället ha förelagt sökanden att komplettera ansö- kan. Tingsrättens handläggning orsakade U.E. stor skada i dennes närings- verksamhet. Handlingar i tingsrättens ärende K 1732-07 infordrades. Av dessa framkom följande. inkom till en ansökan från N.L. om för- sättande av U.E. I ansökan uppgavs bl.a. följande. Vi har ett problem som jag hoppas att ni kan hjälpa oss med. Sedan Novem- ber 06 har vi försökt att få betalt av vår FD kund som vi hade, men efter ett antal misslyckade försök dels själv att driva in pengarna samt via inkasso och kronofogdemyndigheten och ett ekonomiskt ombud att få in våra pengar har vi ej lyckats. Istället så har vi fått en massa obehag istället från denna kund där han och deras ombud har anmält oss för olika hot och anklagelser i sam- band med att vi försökt att driva in våra skulder som dom har hos oss. Kom- mer att skicka med kopior på lite bakgrund och anmälningar som ni kan ha till underlag.