frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — Kollegan kom fram och deltog i diskussio- nen med föraren som stängde av motorn och överlämnade körkortet. Föraren ifrågasatte fortfarande varför han, , inte ville visa sin legiti- mation. Han uppfattade föraren som provocerande och kände sig inte tillfreds med situationen. Den gjorda inspelningen belyser bara slutet på en lång ord- växling. Han medger att hans ord var mindre lämpliga men hänvisar till att det inte var en vanlig rutinkontroll. Då han ställde frågor fick han i stället frågor tillbaka från chauffören, vilket upplevdes som ovant. gjorde följande bedömning. Av de samtal som hållits med polismännen som genomförde trafikkontrollen framgår att de uppfattade uppträdande som provocerande. I stället för att få svar på sina frågor fick de motfrågor från , vilket upplev- des som ovant av polismännen. Polismännen har beklagat sina ordval men framhåller att den inspelade frekvensen endast återger slutet på en lång ordväxling med . anser, efter att ha tagit del av den inspelade sekvensen, att polismännen inte har levt upp till hur en polisman ska uppträda i sitt arbe- te. Den omständigheten att inspelningen inte återger med förändrar inte polismyndighetens bedömning. Polismännen borde också såvida inte situationen med fog av polismän- nen kunnat uppfattas som trakasserier från sida oaktat de var iklädda uniform ha visat sina legitimationer på begäran, särskilt som de vid ingripandet patrullerade i civilt tjänstefordon. uppfattning i denna del vinner stöd i flera JO-uttalanden, bl.a. JO 1966 s. 134 och 1968 s. 82, där det framgår att sådan skyldighet i princip föreligger utom i fall då någon i trakasseringssyfte eller annars utan grundad anledning begär att få veta polismannens namn eller om trängande tjänsteuppgifter eller i övrigt särskild omständighet talar mot detta. anser sammantaget att polismännen genom sitt agerande och sätt att bemöta åsidosatt bestämmelsen i 4 kap. 1 § polisför- ordningen att uppträda på ett sätt som inger förtroende och aktning. kommenterade inte remissvaret. I ett beslut anförde chefsJO följande. 2 010 /1 1:JO1 Det är naturligtvis en självklarhet att en polisman i sitt arbete ska uppträda på ett professionellt, korrekt och förtroendeingivande sätt. I 4 kap. 1 § polisför- ordningen (1998:1558) föreskrivs också att anställda inom polisen i arbetet ska uppträda på ett sätt som inger förtroende och aktning. De ska uppträda hövligt, hänsynsfullt och med fasthet samt iaktta självbehärskning och undvi- ka vad som kan uppfattas som utslag av ovänlighet eller småaktighet. De uttalanden från polismännens sida som jag inledningsvis har återgett präglas inte av vare sig hövlighet, hänsynsfullhet eller självbehärskning. Den- na slutsats förstärks när det inspelade samtalet avlyssnas. Det framgår då att polismännen inte endast uttalat sig olämpligt utan även att det skett på ett överlägset och arrogant sätt. Som förklaring till sitt uppträdande har och anfört att de kände sig provocerade och var ovana att bli ifrågasatta. Den- na förklaring ter sig svårförståelig, dels eftersom de båda synes ha arbetat som poliser , dels med hänsyn till att ifråga- sättande såvitt framgår av inspelningen uteslutande bestått i en i sansad ton upprepad begäran att polismännen skulle identifiera sig. Det finns här anledning att framhålla, vilket polismyndigheten också gjort, att som JO tidigare uttalat det i princip föreligger en skyldighet för en enskild polisman att i samband med tjänsteutövning lämna erforderliga identitetsupp- gifter om inte särskilda omständigheter föreligger, t.ex. risk för trakasserier. Sammantaget anser jag således att de uttalanden som såväl som fällt vid det aktuella tillfället står i strid med föreskrif- terna i 4 kap. 1 § polisförordningen. Någon omständighet som skulle kunna göra deras uppträdande ursäktligt synes inte föreligga. Polismännen har där- för, enligt min uppfattning, åsidosatt sina skyldigheter i anställningen på ett sådant sätt att det bör föranleda disciplinpåföljd för tjänsteförseelse enligt 14 § lagen (1994:260) om offentlig anställning. Jag beslutar därför att över- lämna ärendet till för prövning av denna fråga. I ett beslut ålade och disciplinpåföljd i form av varning. I sin motivering slog personalansvarsnämnden fast att polismännens hand- lande hade varit i strid med bestämmelserna i 4 kap. 1 § polisförordningen och de därför hade åsidosatt vad som ålåg dem i anställningen. 2 010 /1 1:JO1 Uttalanden om rätten till försvarare kritik mot polisen med anledning av att en frihetsberövad person inte fick kontakta en försvarare m.m. (Dnr 5684-2008) Advokaten framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndighe- ten i län. Enligt anmälan förvägrades Per klient, P.P., efter att han arresterats av polisen, att ha sin försvarare närvarande vid de förhör som hölls med honom och P.P. fick inte heller kontakta försvararen. Vidare fick inte Per Stadig kontakta P.P. på grund av att han, enligt polisen, inte var för- ordnad som offentlig försvarare i ärendet. Enligt Per Stadig fanns dock ett sådant förordnande. Handlingar i , åklagarkammaren i , ärende AM- 157850-08, mål B 5597-08 samt polismyndighetens ären- den K34533-08 och K35616-08 infordrades och granskades. Av dessa fram- kom bl.a. följande. för grov kvinnofridskränkning alternativt misshandel (K34533-08). Han greps, förhördes och anhölls. var frihetsberövad förordnades Per Stadig som offentlig försvarare, och enligt uppgifter i tillsynsbladet från ar- resten talades de vid . gjordes en ny anmälan mot P.P. angående misshan- del och olaga hot beträffande samma målsägande (K35616-08). anhölls i sin frånvaro och greps . Förhör hölls med honom den 20 och . Vid dessa förhör var inte någon ad- vokat närvarande. Enligt uppgifter i tillsynsbladet önskade P.P. tala med advokat, men i handlingen finns noterat vi vet ej vem som är hans advokat. Advokat förordnades som offentlig försvarare för P.P. Vid häktningsförhandlingen företräddes P.P. Sedan Per Stadig kontaktat tings- rätten entledigades och . företräddes därefter åter av Per Stadig. Muntliga upplysningar inhämtades från inspektören som uppgav följande. höll han förhör med P.P. Innan förhöret upp- gav P.P. att han hade haft Per Stadig som offentlig försvarare förut och öns- kade denne förordnad igen. Som han uppfattade saken var varken Per Stadig eller någon annan advokat då förordnad som offentlig försvarare för P.P. Han upplyste P.P. hur förhöret skulle gå till och att P.P. kunde välja att avbryta det när han ville. Han frågade också om P.P. godtog att förhöret hölls utan en försvarare närvarande, vilket han gjorde. framförde önskemål om att få 2 010 /1 1:JO1 komma i kontakt med Per Stadig. Han avslog denna begäran med motivering- en att Per Stadig inte var förordnad som offentlig försvarare. Dagen före häktningsförhandlingen, , fick han reda på att förordnats som offentlig försvarare. Han ringde som lovade kontakta P.P. anmodades att efter hörande av de inblandade polismän- nen lämna upplysningar och yttrande över vad som framkom i anmälan till JO om att P.P. inte fått kontakta Per Stadig och inte heller fått ha honom när- varande vid förhör. (länspolismästaren ) anförde i ett remissvar bl.a. följande. Av handlingarna i ärendet framgår att P.P. greps för grov kvinnofridskränkning. Han var anhållen . Enligt tillsynsblanketten från arresten framgår att P.P. efterfrågat att få tala med sin advokat. Arrestpersonalen hade då kontaktat inre befäl för att klargöra om P.P. hade någon offentlig försvarare förordnad. Då ingen offentlig försvarare var förordnad för P.P. i det aktuella ärendet informerades han om detta. har enligt egen utsaga i sin anmälan till upp- gett att han skulle förnekats rätten att ha sin försvarare närvarande alternativt prata med sin försvarare vid ett förhör som hölls . Enligt 21 kap 3 a § ska en offentlig försvarare förordnas om den misstänkte efterfrågar att så ska ske. Vidare föreskrivs i 8 § samma balk att försvarare för den som är anhållen eller häktad ej må förvägras att sam- manträffa med honom. Rätten att träffa sin försvarare är dock möjlig att in- skränka i vissa fall. har i sitt beslut från uttalat att möjligheten att förvägra någon att träffa sin försvarare endast får ske i ytterst begränsade fall efter en individuell bedömning och på objektivt god- tagbara grunder. Vad gäller frågan huruvida myndigheten förvägrat P.P. att få kontakta ad- vokat Per Stadig han suttit i arresten har följande framkommit. Det framgår av tillsynsblanketten att P.P. begärt att få tala med advokat. då specificerat att han ville prata med advokat framgår varken av handlingarna eller de samtal som hållits med arrestpersonalen och inre befäl. Myndighetens rutin är dock att alltid tillse att den som efterfrågar att få tala med sin offentliga försvarare möjligt kommer i kontakt med denne för det fall det finns en sådan förordnad. I de fall någon offentlig försvarare inte är förordnad informeras den misstänkte om att denne på egen bekostnad kan få ta kontakt med en försvarare och att en begäran om offentlig försvarare ska lämnas in till tingsrätten. Av utredningen har det dock inte kunnat fastställas om myndighe- tens rutin följts i aktuellt fall då involverad personal, med tanke på den rela- tivt långa tid som förflutit, inte säkert kunnat uttala sig om några närmare detaljer kring händelsen. har Kriminalvården övertagit ansvaret för ar- restavdelningen. Detta har medfört att en ny rutin har utformats för att säker- 2 010 /1 1:JO1 ställa att den misstänktes rätt till försvarare iakttas. Ansvarig chef för Krimi- nalvården uppger att noteringar angående om en misstänkt efterfrågar en försvarare noteras på tillsynsblankett och därefter kommunice- ras med polismyndigheten. Vidare påstås att P.P. skulle ha förnekats rätten att tala med sin försvarare vid förhöret som hölls med början . Av myndighetens utredning har följande framkommit. Förhörsledaren i det aktu- ella ärendet var kriminalinspektören . Han förnekar att han i sam- band med förhöret skulle avslagit P.P:s begäran om att få tala med sin offent- liga försvarare. eventuellt kunde uppfatta som ett avslag på begäran om att få tala med sin offentliga försvarare kan enligt Bihlar vara att han in- formerat P.P. om att han inte hade någon offentlig försvarare förordnad i det aktuella ärendet. Av utredningen framgår ej om P.P. specificerat att han velat prata med Per Stadig eller någon annan specifik försvarare. Om så hade varit fallet uppger Bihlar att han enligt gällande rutin skulle informerat P.P. att han så kunde göra på egen bekostnad. Någon anledning till att förvägra P.P. möj- ligheten att tala med sin försvarare uppger Bihlar att det inte fanns. Angående P.P:s uppgift att han skulle förvägrats ha sin försvarare närva- rande vid förhöret uppger Bihlar att han vid förhörets inledning som rutin alltid tillfrågar den misstänkte om denne vill ha någon försvarare närvarande vid förhöret och så skedde även . ska då ha avsagt sig möjligheten att ha försvarare närvarande. Bihlar uppger då att han tillfrågade . om han efterfrågade någon speciell försvarare vid en eventuell tingsrättsförhandling. ska då ha uppgivit att han efterfrågade advokat som offentlig försvarare. Detta har även noterats på förhörsprotokollet. Såsom ansvarig förhörsledare har Bihlar, , kontaktat åklagarkammaren för att tillse att en offentlig försvarare för- ordnades åt P.P. utsågs till offentlig försvarare åt P.P. kom det till Bihlars kännedom att den offentliga försvararen inte tagit kontakt med P.P. vilket föranledde att Bihlar, trots att denne inte längre var i tjänst, tog kontakt med för att försäkra sig om att P.P. fick kontakt med sin offentlige försvarare då P.P. uttalat en önskan att få träffa sin försvarare före kommande häktningsförhandling vilken skulle hållas påföljande dags morgon. Sammanfattningsvis kan anföras att myndigheten inte anser att P.P. för- vägrats att tala med sin offentliga försvarare eller ha denne närvarande vid förhöret. Angående P.P:s uppgift att han förvägrats rätten att tala med sin försvarare han var anhållen har utredningen inte kunnat fastställa om myndighetens rutin följts eller ej. I och med övergången av ansvaret för arresten till Kriminalvården har nya rutiner utformats angående hur dokumen- tationen vid en förfrågan om försvar ska hanteras. Myndigheten har även genom uppmärksammande av den misstänktes rätt till försvarare inlett en utbildningsinsats inom myn- digheten för om möjligt höja medvetenheten om de rättigheter den misstänkte har att kontakta sin försvarare. Per Stadig bereddes tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde chefsJO följande. Med anledning av vad polismyndigheten anfört i fråga om den rättsliga re- gleringen vill jag inledningsvis framhålla följande. En försvarare för den som är anhållen eller häktad får inte förvägras att sammanträffa med honom. Den som är offentlig försvarare har dessutom en 2 010 /1 1:JO1 ovillkorlig rätt att samtala i enrum med sin klient (21 kap. 9 § första stycket , RB). När det däremot gäller en försvarares rätt att närvara vid förhör med den misstänkte föreskrivs i 23 kap. 10 § fjärde stycket RB att denne får närvara om det kan ske utan men för utredningen. Möjligheterna att vägra försvararen att närvara vid förhör med den misstänkte är emellertid ytterst begränsade. En sådan möjlighet kan finnas i undantagsfall, nämligen om försvararen måste antas komma att uppträda på sådant sätt, att förhörets behöriga gång störs eller att ett ordnat förhör till och med omöjliggörs. Detta förutsätter emellertid att försvararen vägrar att rätta sig efter förhörsledarens föreskrifter rörande försvararens rätt att yttra sig under förhöret (JO 1956 s. 96, särskilt s. 116 f. och JO 2009/10 s. 68). I doktrinen har framhållits att försvararen har en på det hela taget ovillkor- lig rätt att delta i förhör med sin klient (jfr m.fl. Rättegång V, 7:e upp- lagan, s. 133 och Fitger, , del 2, s. 23:45). Fitger nämner också som exempel på när en försvarare inte kan tillåtas att närvara, utöver den angivna situationen, att personen den misstänkte anlitar är allmänt olämplig. har i flera avgöranden haft att pröva frågan om vägran att låta försvarare närvara vid inledande polisförhör står i strid med artikel 6.1 och 6.2 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättighe- terna och de grundläggande friheterna. I ett avgörande som meddelats i tiden efter beslutet i JO 2009/10 s. 68 har domstolen i utvidgad sammansättning erinrat om vikten av rätten till rättsligt biträde (access to legal advice) och att den rätten är av särskild betydelse när det gäller allvarliga anklagelser. Dom- stolen konstaterar att artikel 6.1 som regel kräver att den misstänkte ges till- gång till en försvarare redan under det första polisförhöret, om det inte kan visas att i ljuset av särskilda omständigheter i det enskilda fallet det fanns tvingande skäl (compelling reasons) att begränsa denna den misstänktes rätt. Domstolen uttalar vidare att även om tvingande skäl föreligger får en sådan begränsning oavsett skälen för den (whatever its justification) inte otill- börligt skada (unduly prejudice) den misstänktes rättigheter, samt att en oå- terkallelig sådan skada i princip uppstår om den misstänkte utan tillgång till försvarare under förhör gör uttalanden som läggs till grund för en fällande dom. (dom i målet Salduz ./. Domstolen har visserligen ansett att en misstänkt givetvis kan avsäga sig rätten att biträdas av en försvarare, förutsatt att det sker uttryckligt och frivilligt. Ett avstående måste emellertid ske på ett otvetydigt sätt (in an un- equivocal ) och omgärdas av sådana minimigarantier som svarar mot dess vikt (Yoldas ./. , dom ). Jag har vidare framhållit att det förhållandet att en advokat inte är förord- nad som offentlig försvarare inte är ett godtagbart skäl för att vägra honom eller henne att närvara vid ett förhör. Om en misstänkt vill biträdas av en advokat saknar det betydelse om denne är förordnad som offentlig försvarare eller företräder den enskilde som privat försvarare (2009/10 s. 68). Sammanfattningsvis gäller således att en försvarare för den som är anhål- len eller häktad har en ovillkorlig rätt att få sammanträffa med honom och att 2 010 /1 1:JO1 möjligheterna att vägra en försvarare att närvara vid förhör med den miss- tänkte är ytterst begränsade. I anmälan till JO har i huvudsak gjorts gällande att P.P., när han frihetsbe- rövades , inte fick kontakta Per Stadig och att denne inte heller fick närvara vid förhör . Anledningen till detta skulle ha varit att Per Stadig inte var förordnad som offentlig försvarare, vilket var en felaktig uppgift. Av utredningen framgår att Per Stadig förordnades som offentlig försvara- re för P.P. under första hälften av . När polisanmälan som föran- ledde att det nu aktuella frihetsberövandet gjordes fanns alltså redan en of- fentlig försvarare förordnad för P.P. Jag vill därför framhålla att ett försvarar- uppdrag inte är strikt begränsat till den eller de gärningar som avses med ett förordnande. Ett sådant uppdrag får anses omfatta även gärningar för vilka huvudmannen senare under förundersökningen kan komma att misstänkas. Förordnandet bör även omfatta gärningar som blir föremål för en ny förun- dersökning, om avsikten är att åtal för dessa gärningar ska väckas inom ramen för samma brottmålsrättegång (Fitger, , del 2, s. 21:33 och SvJT 1971 ref. s. 40). När det först gäller påståendet att P.P. inte fick kontakta Per Stadig är det, såvitt kommit fram i ärendet, inte helt klarlagt i vilket skede P.P. framställde detta önskemål och till vem han riktade sin begäran. I anmälan till JO uppges att önskemålet framställdes , medan det i tillsynsbladet finns en uppgift att P.P. begärde att få tala med en advokat . Det kan inte uteslutas att P.P. framställde sin begäran vid upprepade tillfällen. Oavsett hur det förhåller sig med den saken förefaller det som om de po- lismän som var inblandade inte kände till att Per Stadig redan var förordnad som offentlig försvarare för P.P. har till JO muntligen upplyst att han inte visste att det fanns en offentlig försvarare förordnad för P.P. Enligt min mening är detta anmärkningsvärt. hade ju nämligen endast tidigare befunnit sig i arresten och då haft kontakt med Per Stadig, som på tillsynsbladet också hade antecknats som offentlig försvarare. I den senare polisanmälan hänvisades även till det tidigare ärendet. Redan vid en snabb kontroll av det ärendet borde rimligen det korrekta förhållandet ha uppmärk- sammats, och därmed hade också polisen kunnat se till att P.P. fick kontakt med försvararen när han så begärde. Det är givetvis av grundläggande bety- delse för en frihetsberövad persons rättssäkerhet att polisen ser till att förse sig med korrekt information om huruvida en offentlig försvarare är förordnad för denne. Jag är kritisk till att så inte skedde. Vad sedan gäller att P.P. ska ha förvägrats rätten att ha Per Stadig närvarande vid förhöret kan noteras att det i förhörsprotokollet har an- tecknats att P.P. underrättades om rätten till försvarare och att han vid en eventuell rättegång önskade Per Stadig. har uppgett att han som rutin alltid tillfrågar den misstänkte om denne vill ha någon försvarare närva- rande vid ett förhör och att så skedde även i detta fall. Han har vidare uppgett att P.P. godtog att förhöret hölls utan att en försvarare närvarade. 2 010 /1 1:JO1 Utredningen ger vid handen att P.P. vid i vart fall något tillfälle innan för- höret påbörjades hade begärt att få komma i kontakt med sin försvarare. Sär- skilt i ljuset av detta anser jag att, oavsett vilken inställning som P.P. må ha gett uttryck för vid förhörstillfället, förhöret inte borde ha hållits utan att den misstänkte fått möjlighet att låta sig biträdas av försvarare. Jag utgår också från att, om polisen hade tillmötesgått P.P:s tidigare begäran om att få kontak- ta försvararen, det därigenom hade kunnat säkerställas att P.P. fått rättsligt biträde vid förhöret. Det finns således anledning att rikta kritik mot polisen även i detta avseende. Vad som i övrigt framkommit ger inte anledning till något uttalande från min sida. Slutligen kan nämnas att jag i ett annat beslut denna dag har uttalat mig om rätten till försvarare vad gäller en misstänkt som inte hade fyllt (se dnr 3741-2008, beslutet finns tillgängligt på . Kritik mot polisen för missvisande motivering till beslut att lägga ned förundersökningar om ringa narkotikabrott (Dnr 2504-2009) framförde i en anmälan klagomål mot i , polisområde . Han uppgav i huvudsak följande. greps han två gånger av polisen misstänkt för bl.a. ringa narkotika- brott. Trots att han vid båda tillfällena inte hade någon narkotika i blodet lade polisen ned förundersökningarna med motiveringen Brott kan ej styrkas. Detta gjorde honom djupt upprörd, förödmjukad och kränkt. Den använda formuleringen leder till tanken att polisen tror att han är skyldig men inte kan bevisa det. Handlingar i polismyndighetens ärenden begärdes in, varvid bl.a. framkom följande. uppkom misstanke om drograttfylleri och ringa narko- tikabrott (eget bruk) mot . Resultatet av utförd analys var negativt. Förundersökningen beträffande de nämnda brotten lades ned med motiveringen Brott kan ej styrkas. uppkom misstanke mot om ringa narkotika- brott (eget bruk). Resultatet av utförd analys var negativt. Förundersökningen lades ned med motiveringen Brott kan ej styrkas. Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som hade anförts i anmälan till JO. (länspolismästaren ) kom in med ett remissvar och anförde bl.a. följande. 2 010 /1 1:JO1 har i ärendet inhämtat upplysningar från tf. chefen för polisområde , , som har anfört bl.a. följande. De aktuella ingripandena ägde rum respektive . visade då tydliga tecken på drogpåverkan i samband med gripandena. Frågan om vilken nedläggningsmotivering som ska användas vid narkotikabrott eget bruk och vid drograttfylleri då blodprovsanalys visar ne- gativt resultat har varit uppe för diskussion inom polisområdet. Efter ett ställningstagande av dåvarande utredningschefen i och åklagare vid åklagarkammaren i har beslutsmotiveringen Brott kan ej styrkas använts i dessa fall. Då en förundersökning nedläggs är det av största vikt att förundersökningsle- daren använder rätt nedläggningsgrund och har kunskap om vilka register- mässiga skillnader i fråga om sökbarhet som valet av nedläggningsgrund får. Utifrån den enskildes perspektiv är det ytterst en fråga om rättssäkerhet att de personuppgifter som behandlas hos polisen är riktiga. Det är även viktigt att avskrivningsmotiveringarna tillämpas på ett likformigt sätt inom myndighe- ten. JO har i ett par ärenden (dnr 387-2008 och 1677-2008) uppmärk- sammat polismyndigheten på att nedläggningsgrunden Misstänkt oskyldig ska användas då varken sållningsprov (urinprov) eller blodprov efter verifika- tionsanalys visat på förekomst av narkotika vid misstänkt drograttfylleri. har ingen annan uppfattning i frågan och anser således att korrekt nedläggningsgrund för de nu aktuella brotten hade varit Misstänkt oskyldig. För det fall har känt sig oskyldigt utpekad kan polis- myndigheten endast beklaga detta. har även i samband med Datainspektionens tillsyn av myndigheten blivit uppmärksammad på att nedläggnings- grunderna inte alltid tillämpas på ett riktigt sätt. Detta är naturligtvis inte godtagbart. Myndigheten är väl medveten om att hanteringen måste ske på annat sätt och prioriterar frågan högt. yttrade sig över remissvaret och uppgav bl.a. att han förväntar sig att felaktigheterna korrigeras. I ett beslut anförde chefsJO i huvudsak följande. Enligt polisen uppvisade tydliga tecken på drogpåverkan vid de aktuella ingripandena. Han kom därför att misstänkas för drograttfylleri re- spektive ringa narkotikabrott varför blodprovsanalys utfördes. Som framgått var resultatet av denna analys i båda fallen negativt, vilket ledde till att förun- dersökningarna lades ned.