frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — överklagade beslutet till Länsrätten i , som genom dom avslog överklagandet (mål nr 2324-08). önskemål om att få träffa S.H. för att de skulle kunna gifta sig i besöksrummet på kliniken. Han tilläts inte detta och något beslut enligt lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård synes inte ha fattats i saken. Jag anser att så skulle ha skett. Genom att det inte fat- tades ett formellt beslut, som hade kunnat överklagas till länsrätten, har J.H. betagits möjligheten att få frågan prövad av allmän förvaltningsdomstol. Handläggningen förtjänar kritik. Det kan här noteras följande. vände sig till Länsrätten i och yrkade ändring av överläkarens beslut om att inte ge tillstånd för hans flickvän att besöka honom för att de skulle kunna gifta sig. I beslut (mål nr 2771-08) anförde länsrätten bl.a. att det inte, utöver beslutet , fanns något avgörande rörande den aktuella frågan. Länsrätten gjorde den bedömningen att J.H. än en gång överklagade beslutet från och avvisade därför hans överklagande. skulle få besöka J.H. Från klinikens sida fattades ett nytt beslut om besöksrestriktioner, vilket beslut J.H. överklagade och Länsrätten i upphävde genom dom (mål nr 3198-08). har vidare uppgett bl.a. följande. Hans bror ringde till kliniken för att boka in ett besök hos honom. kal- lade in J.H. till sitt kontor för samtal och meddelade att brodern inte längre fick besöka honom på kliniken. begärde att få ett skriftligt beslut i saken. hade han inte fått något sådant beslut. Av en anteckning i J.H:s journal framgår bl.a. följande. 2 010 /1 1:JO1 har önskat besök av sin broder. [ ] Bedömer därför att det är olämpligt att pat får ta emot besök av brodern då det kan vara till men för vården. BESLUTAR därför enligt lag om BESÖKSFÖRBUD vid viss tvångsvård att lägga BESÖKSFÖRBUD mot H.B. har uppgett att han endast informerade J.H., och inte H.B., om det nämnda beslutet. Som redogjorts för ovan ska en part som huvudregel underrättas om innehål- let i ett beslut, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Under- rättelsen ska ske skriftligt, om parten begär det. Det finns inte anledning att ifrågasätta J.H:s uppgift om att han, trots begäran, inte erhöll någon skriftlig underrättelse om det aktuella beslutet. Detta är en brist i handläggningen. Vad som har kommit fram väcker även frågor om hur en vårdinrättning bör agera gentemot en enskild som begär att få besöka en patient som vårdas enligt LPT eller LRV. Den presumtive besökaren bör naturligtvis få någon form av besked beträffande sin begäran. Det är dock inte givet att en sådan person har rätt att överklaga ett beslut om besöksrestriktioner. Frågan om vem som ska anses ha klagorätt när det gäller beslut om besöksrestriktioner be- handlades särskilt i förarbetena till lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård (se prop. 1995/96:196 s. 18 f.). Det ankommer ytterst på allmän förvaltningsdomstol att ta ställning till vem eller vilka som har rätt att över- klaga ett beslut om besöksrestriktioner. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att här göra något uttalande i saken. Avgift för tillhandahållande av skriftligt beslut Följande har framkommit. begärde att få en skriftlig underrättelse avse- ende det beslut om besöksinskränkning som meddelats . Han tillställdes därefter kopia av den journalanteckning där det aktuella beslutet hade dokumenterats och debiterades i samband med det en avgift om . borde självfallet inte ha debiterats en avgift för den aktuella handling- en. Handläggningen förtjänar kritik. har kommit till insikt om det felaktiga i hanteringen samt återbetalat avgiften till J.H. varför jag anser mig kunna lämna saken. beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av LPT och LRV samt lämna förslag till ny lag- stiftning på området (dir. 2008:93). Enligt direktiven ska en utgångspunkt för utredarens arbete vara att göra lagstiftningen så pedagogisk och lättillgänglig som möjligt. Utredaren ska bl.a. se över bestämmelserna i lagen om besöksin- skränkningar vid viss tvångsvård och särskilt överväga om de bör föras in i den nya lagstiftning som föreslås av utredningen. Jag behandlar i detta beslut bl.a. ett fall där patientens ansökan om att till- sammans med personal få besöka sin familj synes ha hanterats som en ansö- kan om permission. Det kan här tilläggas att jag vid inspektioner av vårdin- rättningar där psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk tvångsvård bedrivs 2 010 /1 1:JO1 har uppmärksammat att det är vanligt förekommande att begreppen avseende de olika formerna av utevistelser inte används på ett korrekt sätt. Att begrep- pen sammanblandas och att kliniker använder egna uttryckssätt ökar risken för missförstånd och misstag vid den praktiska hanteringen, t.ex. vad gäller frågan om ett beslut är överklagbart. Det kan enligt min mening finnas anled- ning att, i samband med den översyn av LPT och LRV som sker, överväga om bestämmelserna rörande de olika formerna av utevistelser bör förtydligas. Mot den bakgrunden, och då det i förevarande ärende även har aktualiserats frågor som rör tillämpningen av lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård och klagorätt avseende beslut enligt den lagen, finner jag skäl att sända en kopia av mitt beslut till . Fråga om ett landsting haft rätt att ta ut avgift av en av patientjournaler som nämnden har begärt utlämnade med stöd av den uppgiftsskyldighet som anges i 14 kap. 1 § fjärde stycket socialtjänstlagen (2001:453) (Dnr 2596-2009) I en anmälan, som kom in till JO , framförde i kommun klagomål mot i län angående uttag av avgifter för kopior av patientjournaler. Av anmälan fram- gick bl.a. följande. En handläggare vid nämnden begärde hos att få ta del av kopior av journaler rörande två personer som var aktuella i ett pågående barnavårdsärende. Till stöd för sin begäran åberopade handläggaren vårdcentralens uppgiftsskyldighet enligt 14 kap. 1 § social- tjänstlagen. Vårdcentralen lämnade ut de begärda journalkopiorna. skickade en faktura till nämnden avseende handlingarna. Chefen för barn- och familjeenheten kontaktade per telefon och ifrågasatte avgiftsbeslutet. Han påtalade att vårdcentra- len var skyldig att lämna de begärda uppgifterna till och begär- de att få ett skriftligt beslut i saken som kunde överklagas genom förvalt- ningsbesvär. Något sådant beslut meddelades inte. inkom ett inkassokrav i ärendet. Enhetschefen tog på nytt kontakt med och påminde om sin syn på saken. fick han beskedet att avgiftsbeslutet enligt uppfattning var korrekt. Nämnden anser att det inte är förenligt med gällande lagstiftning att på det sätt som har gjort förena en skyldighet att lämna uppgifter med uttagande av en avgift. 2 010 /1 1:JO1 Inledningsvis inhämtades utdrag ur beslut den 23 no- vember 2006 angående fastställande av patientavgifter . , i län, anmodades därefter att in- komma med yttrande. lämnade som sitt yttrande en skrivelse som var under- tecknad av ordföranden och landstingsdirektören . I skrivelsen anfördes bl.a. följande (åberopad bilaga har här uteslu- tits, JO:s anmärkning). Genom utredning i ärendet kan konstateras att kon- taktats i frågan . har inte uppfattat den första kontakten som något annat än ett ifrågasättande av möjlighet att ta ut en avgift för handlingar som lämnats ut till kommunen och som begärts i ett ärende enligt socialtjänstlagen rörande utredning av ett barns behov av skydd, dvs. ett ärende för vilket uppgiftsskyldighet föreligger. Efter en andra kontakt, som togs av kommunen , informerades kommunen om avgiftsbeslut och att faktura hade utställts i enlighet med detta beslut. , som anser att kom- munen borde ha fått besked i ärendet tidigare än vad som skedde, menar dock att en möjlig förklaring till detta kan vara otydlighet från kommunens sida när synpunkter lämnades vid den första kontakten. Vad gäller själva sakfrågan kan konstateras att handläggare verkställt avgiftsbeslut av , se bilaga. Enligt detta beslut tar ut en avgift för kopior av handlingar i den mån beställningen gäller 10 sidor och därutöver. Enligt fullmäktiges beslut görs undantag från avgift enligt följande: andra vårdenheter (vårdsyf- te), forskningsprojekt (forskningssyfte), samt vid tillsyns- ärende. gör således inget undantag från avgiftsuttag i andra fall, där lämnar ut handlingar till myndigheter som avser begäran med hänvisning till uppgiftsskyldighet enligt lag eller förordning. Landstingssty- relsen noterar att ett sådant undantag har gjorts av avseende avgift för kopior av journaler. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen har en myndighet rätt att ta ut avgift vid utlämnande av kopior eller avskrifter av allmänna handlingar. För statliga myndigheter är avgifterna fastställda i avgiftsförordningen (1992:191). För myndigheter på det kommunala och landstingskommunala området saknas det särskilda regler motsvarande bestämmelserna i nämnda förordning. Varje kommun eller landsting får själv genom beslut i fullmäktige fastställa de avgifter som ska tas ut. Att det finns en beslutad taxa är en förut- sättning för att uttag av avgift ska kunna ske (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1989/90 s. 392). I förevarande fall begärde socialnämnden emellertid att få ta del av de ak- tuella journalkopiorna med stöd av 14 kap. 1 § fjärde stycket socialtjänstla- gen. Av den bestämmelsen följer bl.a. att myndigheter inom hälso- och sjuk- vården är skyldiga att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av 2 010 /1 1:JO1 betydelse för utredning av ett barns behov av skydd. Nämndens begäran grundade sig således inte på den princip om handlingsoffentlighet som kom- mer till uttryck i tryckfrihetsförordningens bestämmelser. Det var därför inte möjligt för att ta ut avgift för handlingarna med stöd av 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen. Det fanns inte heller någon annan laglig grund för att ta ut avgift för handlingarna. borde således ha lämnat ut handlingarna till nämnden kostnadsfritt. Ärendet avslutas med den kritik som innefattas i det ovan anförda. Fråga om ett landstings handläggning av beslut om anställningar. hade, med undantag för vissa chefsbefattningar, behandlat anställningsbeslut som ren verkställighet, vilket medfört att i fråga om ett stort antal anställningsbeslut inte följt kommunallagens (1991:900) reglering beträffande delegationsbeslut (Dnr 448-2008) framförde i en skrivelse, som kom in till JO , klago- mål mot Laboratoriemedicinskt centrum i (LMC) inom Lands- tinget i angående handläggningen av ett ärende om tjänstetill- sättning. anförde bl.a. följande. fick han besked om att en annan person hade fått den tjänst som ST-läkare som han hade sökt. Dagen därpå tillställde han verksamhetschefen en begäran om att få namnet på den person som erhållit tjänsten. Han begärde också att få kopia av dennes ansökningshandlingar och frågade på vilket sätt den perso- nens meriter var bättre än hans samt bad att få besvärshänvisning. skickade han en påminnelse. Han hade när han vände sig till JO ännu inte fått något svar. I skrivelsen till JO ställde A.T. även frågor angående möjligheten att över- klaga ett beslut i ett tjänstetillsättningsärende, möjligheten att begära skade- stånd m.m. Inledningsvis togs vissa handlingar i ärendet in från LMC, av vilka framgick bl.a. följande såvitt gällde frågan om utlämnande av handlingar. Inom ramen för tjänstetillsättningsärendet ställde A.T. vissa frågor till , som i egenskap av verksamhetschef deltog i den aktu- ella rekryteringen. I en skrivelse återkom A.T. med frå- gor om tillsättningen samt begärde uttryckligen att få kopia av vissa hand- lingar i ärendet. Handlingarna tillställdes honom per post . Vid ett telefonsamtal med föredraganden hos JO uppgav i huvudsak följande. Anledningen till att det dröjde 2 010 /1 1:JO1 innan handlingarna lämnades ut var i första hand att hon behövde stämma av med personalchefen och en landstingsjurist hur begäran skulle hanteras. Hon hade inte själv handlagt någon begäran om utlämnande av allmänna handling- ar tidigare. Hon har numera fått klart för sig att en sådan begäran måste hante- ras skyndsamt och hon är medveten om att det inte gick tillräckligt snabbt i det här fallet. Av de från LMC inhämtade handlingarna framgick att landstingsjuristen , i ett e-postmeddelande , efter en förfrå- gan från A.T. hade gett honom beskedet att han inte kunde överklaga beslutet om tillsättning. Upplysningar per telefon inhämtades från . i anmodades att göra en ut- redning och yttra sig såvitt gällde frågan om ståndpunkten att anställningsbe- slutet inte var överklagbart var korrekt. överlämnade som sitt remissvar ett yttrande upprättat av administrative chefen . Till yttrandet var fogat bl.a. s.k. delegationsordningar för (LiÖ 2008-392, ) respektive landstingsdirektören (2008-393, ). I yttrandet anfördes följande (bilagorna har här utelämnats; JO:s an- märkning). Delegering av nämndärenden regleras i huvudsak i 6 kap. 33 § kommunalla- gen, KL (1991:900). Syftet med bestämmelsen är, att avlasta nämnderna främst rutinärenden. Hur delegeringsmöjligheterna utnyttjas kan variera; det kan t.ex. bero på hur man inom kommunen/ser på uppgifts- fördelningen mellan politiskt förtroendevalda och anställda eller storleken på kommunen/. Gränsen mellan delegering och verkställighet är avgörande för frågan om beslut kan överklagas genom laglighetsprövning (10 kap. KL) och om beslu- ten måste anmälas till nämnden (6 kap. 35 § KL). Rent förberedande åtgärder eller rent verkställande åtgärder anses inte som beslut i kommunallagens mening. En rent verkställande åtgärd, som normalt ankommer på anställda, innefattar inte något utrymme för självständiga bedömningar utan utgör till- lämpning av t.ex. en av nämnden fastställd taxa eller fördelningsprincip. Det- ta följer av den arbetsfördelning mellan politiskt förtroendevalda och anställ- da som rimligen måste finnas för att t.ex. en landstingskommunal verksamhet ska kunna fungera. Beroende på hur styrformerna inom t.ex. ett landsting utvecklas kan grän- sen mellan nämndbeslut och ren verkställighet förskjutas. I förarbetena till kommunallagen (prop. 1990/91:117 s. 204) nämns personaladministration som exempel på åtgärd som kan komma att hänföras till ren verkställighet och där intresset av att överklaga genom laglighetsprövning normalt sett inte kan vara särskilt stort. reglemente, som fastställts av , redovi- sar tydligt skiljelinjen mellan de politiskt förtroendevaldas uppgifter och de uppgifter som åvilar produktionen. tillämpar beställare- utföraremodellen som grund för styrningen. Det är de politiskt förtroende- uppgift att ange mål på lång och kort sikt, fördela resurserna och att följa resultaten i förhållande till de uppsatta målen. är styrelse för samlade verksamheter och ska genom sin verksam- hetsstyrning bevaka att produktionsenheterna som utförare uppfyller kraven på god effektivitet, produktivitet och kvalitet. 2 010 /1 1:JO1 Produktionens uppgift är att genomföra de insatser som krävs för att uppnå de mål som beslutas politiskt. präglas av ett de- centraliserat ansvarstagande. är länets största ar- betsgivare med drygt 11 200 anställda. Anställningsärenden är mycket ofta förekommande i produktionen. intresse av att genom anmälan följa upp dessa ärenden är, med några få undantag, obefintligt och dessa betraktas därför som verkställighetsärenden. Landstingsdirektören är verkställande tjänsteman och har det övergripande ansvaret för produktionsorganisationen. Han/hon utses av lands- tingsstyrelsen (reglementet 4.1). I delegationsordning regleras först och främst de beslutsområden som delegerats från landstings- styrelsen till förtroendevalda och till landstingsdirektören men även de beslut som landstingsdirektören kan fatta som tjänsteåtgärder i sin roll som lands- tingets verkställande tjänsteman. har delegerat till styrel- sens presidium att besluta om utgående anställningsförmåner för landstingsdi- rektören. Landstingsdirektören beslutar efter samråd med ordförande om tillsättning av chef för produktionsenhet/centrumchef inom vårdverksamheten. Direktör vid ledningsstaben tillsätts av landstingsdirektö- ren efter samråd med presidium. Landstingsdirektören beslutar utan samråd med politiskt förtroendevalda om tillsättning av chef för produktionsenhet/centrumchef inom stöd och service och andra chefsför- ordnanden av tidsbegränsad natur. Anställningsärenden inom produktionsenheterna däribland tillsättning av tjänst som s.k. ST-läkare (legitimerad läkare under utbildning till specialist) beslutas av chef för produktionsenhet/centrum, följaktligen utan samråd med politiskt förtroendevalda eller anmälan till . Detta, liksom det som gäller för vissa följdbeslut t.ex. beträffande lön, framgår av lands- tingsdirektörens delegationsordning och av det dokument rörande internkon- troll inom det personaladministrativa området som finns inom varje produk- tionsenhet. För anställning av specialistutbildad läkare finns särskilda riktlin- jer (bifogas); dessa anställningsärenden följer bestämmelserna i förordningen (1998:1518) om behörighet till vissa anställningar inom hälso- och sjukvår- den m.m., vilket innebär bl.a. ledigkungörelse, sakkunnigprövning och möj- lighet att överklaga sakkunnigas anställningsförslag till . lämnade in en kompletterande skrivelse och gav in vissa handlingar samt kommenterade remissvaret. Han anförde därvid bl.a. att han begär kompensa- tion för den ekonomiska skada han har åsamkats till följd av att han inte fick den aktuella tjänsten. I ett beslut anförde JO bl.a. följande. handläggning av beslut om anställningar Bestämmelser om delegation finns i 6 kap. 3338 §§ kommunallagen (1991:900). Enligt 6 kap. 33 § första stycket kommunallagen får en nämnd uppdra åt ett utskott, åt en ledamot eller ersättare eller åt en anställd hos kommunen eller att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden, med undantag för vissa fall som anges i 34 § och som inte är aktuella. Vid införandet av den nuvarande kommunallagen anfördes i specialmoti- veringen till dessa två bestämmelser (prop. 1990/91:117 s. 204) bl.a. följande. 2 010 /1 1:JO1 Med beslut i delegeringsbestämmelserna avses endast beslut i kommunalla- gens mening. Kännetecknande för ett beslut är bl.a. att det föreligger alterna- tiva lösningar och att beslutsfattaren måste göra vissa överväganden eller bedömningar. I den kommunala förvaltningen vidtas dock också en mängd åtgärder som inte kan anses som beslut i lagens mening. Man talar om rent förberedande åtgärder eller rent verkställande åtgärder. Några klassiska exempel på rent verkställande åtgärder är avgiftsdebitering enligt en fastställd taxa och tilldel- ning av daghemsplats enligt en klar turordningsprincip. Det får alltså inte finnas utrymme för självständiga bedömningar. Sådan verksamhet ankommer normalt på de anställda. Rätten för de anställda att vidta sådana åtgärder grundas inte på delegering. Den följer i stället av den arbetsfördelning mellan de förtroendevalda och de anställda som måste finnas för att den kommunala verksamheten skall kunna fungera. Praktiskt sett kan en mycket stor del av den kommunala verksamheten an- tas höra till området ren verkställighet. kan gränsen mellan vad som hör till beslut i lagens mening och ren verkställighet vara svår att dra. Den förändring som den kommunala verksamheten genomgår genom ökad mål- styrning och decentralisering kan leda till att gränsen förskjuts. Fler åtgärder än tidigare kan därigenom komma att hänföras till ren verkställighet. Finns det klara målsättningar för verksamheten är det mycket som talar för att många vardagliga åtgärder inom förvaltningen som rättsligt sett är att anse som beslut kan hänföras till ren verkställighet även om de innefattar ett visst mått av självständigt ställningstagande och inte bara är ett rent meka- niskt verkställande av beslut. Det kan t.ex. gälla interna frågor om inköp, fastighetsförvaltning och personaladministration där intresset av att överklaga genom kommunalbesvär normalt inte kan vara särskilt stort. Beslut som har fattats med stöd av uppdrag enligt 6 kap. 33 § kommunallagen ska, enligt 35 § i samma kapitel, anmälas till nämnderna, som bestämmer i vilken ordning detta ska ske. Enligt 10 kap. 1 § första stycket kommunallagen har varje medlem av en kommun eller ett landsting rätt att få lagligheten av kommunens eller lands- tingets beslut prövad genom att överklaga dem hos länsrätten. De beslut som kan överklagas är, enligt 10 kap. 2 §, bl.a. beslut av en nämnd, om beslutet inte är av rent förberedande eller rent verkställande art (punkt 2). Ett överkla- gande ska, enligt 10 kap. 6 § kommunallagen, ha inkommit till länsrätten från den dag då det tillkännagavs på kommunens anslagstavla att protokollet över beslutet justerats. I de fall beslut har fattats efter delega- tion, och om det över beslutet inte har förts särskilt protokoll som har justerats och anslagits, räknas tiden för överklagande från den dag då anslag skedde om justering av protokollet från det sammanträde vid vilket delegationsbeslu- tet anmäldes hos nämnden. Av det anförda följer att ett delegationsbeslut alltid måste vara formaliserat och att det av nämndens protokoll eller en bilaga till det ska framgå att beslu- tet har anmälts till nämnden. Av protokollet måste kunna utläsas vilka beslut som har återrapporterats, dvs. besluten måste kunna identifieras. Det är lika angeläget att man av protokollet kan sluta sig till vilket eller vilka beslut som har anmälts vid ett visst sammanträde som att man då man tar del av ett enskilt delegationsbeslut kan utläsa huruvida, och i så fall när, det har an- mälts till nämnden. Som en illustration till vikten av det sagda kan nämnas ett avgörande av Regeringsrätten (RÅ 1988 not 559), i vilket Regeringsrätten 2 010 /1 1:JO1 återställde försutten besvärstid på den grunden att det i en nämnds protokoll varit närmast omöjligt för klaganden att identifiera sitt ärende. I samband med det nu aktuella anställningsärendet hos frågade . om han kunde överklaga anställningsbeslutet och fick till svar att det inte var möjligt. Beskedet hade uppenbarligen sin grund i åsikt att anställningsbeslut, förutom vad avser vissa chefsbefattningar, är att betrakta som ren verkställighet och att sådana beslut därför inte är beslut i kommunal- lagens mening. Enligt min uppfattning har genom sitt ställningsta- gande förskjutit gränsen mellan vad som i rättsligt hänseende är beslut respektive ren verkställighet på ett sätt som går längre än vad som i förar- betsuttalandena förutsattes kunna ske. Jag kan inte se annat än att kommunal- lagens bestämmelser om delegation och överklagande som regel är tillämpli- ga när det gäller beslut om anställningar. Det torde inte finnas skäl att göra något undantag från denna allmänna princip vad gäller beslut om anställning av s.k. ST-läkare. Ytterst är det dock en fråga för domstol att, efter överkla- gande, ta ställning till ett besluts överklagbarhet i det enskilda fallet. I sammanhanget måste beaktas att den enda möjligheten för en enskild att angripa ett kommunalt anställningsbeslut är att överklaga beslutet för laglig- hetsprövning. För att den medborgarkontroll som ligger i kommunmedlem- marnas rätt till laglighetsprövning ska kunna komma till stånd är det en förut- sättning att formalian vid det kommunala beslutsfattandet iakttas. Mot den angivna bakgrunden ser jag självfallet allvarligt på att i fråga om de flesta anställningsbeslut inte följer kommunallagens reglering beträffande delegationsbeslut. Jag förutsätter att ser över rutinerna i aktuellt avseende. 2 010 /1 1:JO1 Kritik mot för bristande kommunicering av uppgifter som tillförts ett ärende (Dnr 3685-2008, 5031-2008) JO meddelade ett beslut med följande inne- håll. I en anmälan till JO (dnr 3685-2008) framförde U.R. synpunkter på en skri- velse som hans svägerska, , hade fått från angående sitt ärende om barnbidrag.