frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — Pressen och allmänheten får dock, enligt samma artikel, under vissa angivna förhållanden utestängas från förhandlingen eller en del därav. Av 2 kap. 6 § regeringsformen framgår att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad skydd mot bl.a. påtvingat kroppsligt ingrepp, kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång. Med kroppsvisitation avses, enligt 28 kap. 11 § tredje stycket , en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra före- mål som någon har med sig. Även detta skydd får begränsas genom lag eller i vissa fall efter bemyndigande i lag (2 kap. 12 § regeringsformen). I lagen (1981:1064) om säkerhetskontroll i domstol finns bestämmelser om allmän respektive särskild säkerhetskontroll. Allmän säkerhetskontroll får genomföras, om det finns anledning att befara att det i en domstols lokaler kan komma att förövas brott som innebär en allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom. Särskild säker- hetskontroll får genomföras, om det till följd av särskilda omständigheter finns risk för att det i samband med en domstolsförhandling kan komma att förövas sådant brott (1 §). Vid säkerhetskontroll eftersöks vapen och andra föremål som är ägnade att komma till användning vid den typ av brottslighet som kan motivera att säkerhetskontroll beslutas. För detta ändamål får kroppsvisitation utföras. Väskor och andra föremål som medförs till eller påträffas i domstolens lokaler får undersökas. Vid allmän säkerhetskontroll ska kroppsvisitation och undersökning av väskor och andra föremål som hu- vudregel ske genom användande av metalldetektor eller liknande anordning (5 § första och andra styckena). Den tekniska utrustning som åsyftas är s.k. larm- eller säkerhetsbågar, handmetalldetektorer och röntgenutrustning för undersökning av föremål (se prop. 2000/01:32 s. 45). Identitetskontroll får inte förekomma som en allmän kontroll, men däremot i de fall då man måste fastställa om en person, som uppger sig inte omfattas av säkerhetskontroll, ska undantas från kontrollen (5 § fjärde stycket). Den som inte underkastar sig en föreskriven säkerhetskontroll ska vägras tillträde. Den som inte tillåter undersökning av väska eller annat föremål ska, om det anses lämpligt, ges tillfälle att lämna föremålet till förvaring. Lämnas föremålet till förvaring, får tillträde inte vägras (6 §). Enligt 5 kap. 9 § , som 16 § förvaltningsprocesslagen hänvisar till, ankommer det på rättens ordförande att upprätthålla ordningen vid rättens sammanträden och att meddela de ordningsregler som behövs. Av bestämmelsen framgår vidare bl.a. att det i princip råder fotograferingsförbud i rättssalen. I förarbetena sägs att förbudet endast torde avse fotografering under själva förhandlingen (prop. 1979/80:87 s. 12). I mål enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, LPT, och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, LRV, ska muntlig förhandling hållas på sjukvårdsinrättningen, om inte särskilda skäl talar för något annat (37 § LPT och 21 b § LRV). Av 25 § förordningen (1996:382) med förvaltningsrättsinstruktion framgår bl.a. följande. För då det hålls sammanträde för muntlig förhandling ska förvaltningsrätten upprätta en förteckning över de mål som har utsatts till 2 010 /1 1:JO1 förhandling (uppropslista). Under sammanträdesdagen ska uppropslistan vara anslagen på lämplig plats i anslutning till den lokal där förhandlingen äger rum. Länsrättens och klinikens agerande i samband med den aktuella förhandling- en Åtgärder vidtagna vid inpassering Förhandling vid domstol är offentlig intill dess rätten har beslutat att förhand- lingen ska hållas inom stängda dörrar. Muntlig förhandling i mål enligt LPT och LRV ska som huvudregel hållas på sjukvårdsinrättningen. Vid förhand- ling på sjukvårdsinrättning gäller samma regler om offentlighet som när för- handling hålls i domstolens egna lokaler. Enligt förarbetena till LPT och LRV förutsätts att sjukvårdshuvudmannen kan tillhandahålla lokaler och att förhållandena där är sådana att principen om offentlighet kan upprätthållas (se prop. 1990/91:58 s. 279). Som redogjorts för ovan innebär principen om förhandlingsoffentlighet en rätt för alla att närvara vid domstolsförhandlingar utan att behöva vare sig utsättas för identitetskontroll, uppge sitt namn eller förklara varför han eller hon önskar närvara vid förhandlingen. För det fall rätten har beslutat om sä- kerhetskontroll kan dock identitetskontroll genomföras under vissa förhållan- den. Om det finns ett sådant beslut kan även kroppsvisitation och undersök- ning av väskor utföras med hjälp av s.k. larmbåge. Av utredningen framgår att kliniken genomförde identitetskontroller avse- ende T.L. och den medföljande fotografen innan de fick tillträde till lokalen där förhandlingen skulle hållas. Vidare undersökte kliniken om de hade något uppdrag att vistas i lokalerna och de var tvungna att passera genom en larmbåge. Kliniken tillät inte heller T.L. och fotografen att ta med sig kame- ror in till väntrummet utanför förhandlingslokalen. Det kan konstateras att länsrätten i förevarande fall inte hade beslutat om säkerhetskontroll. I sitt remissvar har uppgett att rutinen för in- och utpasserings- kontroll vid kliniken ändrades i samband med att en ny vårdbyggnad och säkerhetsreception togs i bruk och att gällande rutin för inpas- seringskontroll av besökare till kliniken följdes i ifrågavarande fall. Vidare har anfört att besökarna ombads att lämna ifrån sig medhavd ka- mera då det med hänvisning till sekretesslagen inte är tillåtet att utan till- stånd fritt fotografera i byggnaden. Länsrätten har i sitt remissvar anfört bl.a. följande. Vid domstolens över- läggningar med sjukvårdshuvudmannen träffades en över- enskommelse om att den som ringde på den låsta entrédörren och uppgav att han eller hon vill närvara vid en länsrättsförhandling skulle släppas in. informerade kliniken länsrätten om att det innanför entrédörren hade satts upp en larmbåge som alla, även de som vill närvara vid en läns- rättsförhandling, måste passera för att släppas in i lokalerna. Länsrätten har accepterat denna säkerhetshöjande åtgärd, men den tar avstånd från den 2 010 /1 1:JO1 ordning som kliniken utan att underrätta länsrätten och med frångående av vad som tidigare överenskommits infört, nämligen att för åhörare till läns- rättens förhandlingar kräva legitimation och i journalistens fall att kunna styrka syftet med besöket för att överhuvudtaget bli insläppt i entrésalen. Samma uppfattning har länsrätten i fråga om kameraförbudet. Jag finner det anmärkningsvärt att kliniken inte samrådde med länsrätten innan man ändrade rutinen för inpasseringskontroll vad gäller åhörare till förhandlingar. Detta särskilt eftersom domstolen måste anses ha det yttersta ansvaret för att allmänhetens rätt att bevista offentlig förhandling tillgodoses. Att utsätta den som vill närvara vid en domstolsförhandling för identitets- kontroll och att efterfråga vad som är syftet med besöket står i strid med för- handlingsoffentligheten. Vidare finns det inte, om det inte fattats beslut om säkerhetskontroll, någon laglig grund för att kräva att den som vill närvara vid en domstolsförhandling ska passera en larmbåge för att få tillträde till förhandlingssalen. Att en för- handling hålls på en sjukvårdsinrättning förändrar inte den bedömningen. I sammanhanget kan dock nämnas att Utredningen om säkerhet i domstol i betänkandet Ökad säkerhet i domstol (SOU 2009:78) har funnit att det före- ligger behov av att utöka möjligheterna till säkerhetskontroll i domstolarna och har lämnat förslag till lagändringar. Betänkandet bereds inom . Det finns inte heller stöd i lag för att förbjuda den som vill närvara vid en domstolsförhandling att medföra kamera in till den lokal där förhandlingen ska hållas. En annan sak är att det som huvudregel råder förbud mot fotogra- fering i rättssalen under en pågående förhandling (5 kap. 9 § och 16 § förvaltningsprocesslagen). Det ankommer på rättens ordförande att tillse att denna ordning upprätthålls. Det kan således konstateras att kliniken, i samband med att T.L. och den medföljande fotografen kom till sjukvårdsinrättningen för att närvara vid länsrättens muntliga förhandling, vidtagit en rad åtgärder som det saknats lagstöd för. Då klinikens agerande har rört den grundlagsskyddade principen om offentlighet vid domstolsförhandlingar ser jag allvarligt på händelsen. Vad gäller länsrätten vill jag i denna del anföra följande. Av utredningen framgår att länsrätten inte före den aktuella förhandlingen kände till att klini- ken utsatte den som ville närvara vid en domstolsförhandling för identitets- kontroll eller att kliniken undersökte vad som var personens syfte med besö- ket. Länsrätten hade inte heller vetskap om att kliniken infört ett kameraför- bud. När detta kom till länsrättens kännedom tog lagmannen vid länsrätten kontakt med driftenhetschefen på kliniken och landstingsdirektö- ren för att diskutera och försöka lösa den uppkomna situationen. Lagmannen bjöd även in företrädare för till överläggningar med läns- rätten. Mot den bakgrunden anser jag inte att det finns grund för att kritisera länsrätten för att kliniken utsatte T.L. och den medföljande fotografen för identitetskontroll, för att syftet med deras besök undersöktes eller för att det uppställdes ett kameraförbud. Länsrätten har däremot haft kännedom om att den som ville närvara vid en domstolsförhandling på sjukvårdsinrättningen måste passera genom en larmbåge för att få tillträde till förhandlingssalen. 2 010 /1 1:JO1 Som jag konstaterat ovan finns inte någon laglig grund för att uppställa ett sådant villkor, om det inte beslutats om säkerhetskontroll. Länsrätten borde därför inte ha accepterat denna ordning. Det har framkommit att har för avsikt att utföra viss byggnation som enligt planeringen ska vara klar /2012. har i anteckningarna från mötet , med företrädare för Förvalt- ningsrätten i , noterat att den nya byggnationen gör det lättare för all- mänheten att få tillträde till den lokal där domstolsförhandlingar hålls. Jag utgår från att vid byggnationen kommer att beakta de uttalanden som har gjorts i detta beslut vad gäller principen om förhandlingsoffentlighet och anser mig därför kunna lämna saken. Beslut om stängda dörrar har även klagat på att rättens ordförande fattade beslut om stängda dörrar efter att ha redogjort för vilka personer som skulle tillåtas närvara vid förhandlingen. Han har vidare framfört synpunkter på att förhandlingen inte gjordes offentlig när rätten tillkännagav beslut om att dom i målet skulle avkunnas . Länsrätten har i remissvaret uppgett att patienten genom sitt offentliga bi- träde före förhandlingen hade begärt att den skulle hållas inom stängda dörrar. Med den vetskapen, och då det kunde antas att det vid förhandlingen skulle komma att förebringas sekretessbelagda uppgifter, förordnade rätten om stängda dörrar i nära anslutning till att förhandlingen påbörjats. Länsrätten har vidgått att förhandlingen inte gjordes offentlig vid tillkännagivandet av beslut om att dom skulle avkunnas . Rätten ska ex officio pröva frågan om dörrarna ska vara stängda. Möjlig- heten att hålla en förhandling inom stängda dörrar är större i allmän förvalt- ningsdomstol än i allmän domstol. Som redovisats ovan kan allmän förvalt- ningsdomstol enligt 16 § förvaltningsprocesslagen förordna om stängda dör- rar om det kan antas att det vid förhandlingen kan komma att läggas fram uppgift, för vilken hos domstolen gäller sekretess. Det är uppenbart att så var fallet i det aktuella målet. Rätten har således haft grund för att besluta att delar av förhandlingen skulle hållas inom stängda dörrar. Frågan om i vilket skede och i vilken omfattning dörrarna skulle stängas är en sådan bedöm- ningsfråga som JO i princip inte uttalar sig om. Jag finner inte anledning att här frångå den principen. Om en förhandling helt eller till största delen ska hållas inom stängda dörrar är det angeläget att rätten på lämpligt sätt ger upp- lysning om att tillkännagivandet av tiden och sättet för domens meddelande och, som huvudregel, avkunnandet av domen inte omfattas av förordnandet om stängda dörrar. I det aktuella fallet har tillkännagivandet av att dom i målet skulle avkunnas skett inom stängda dörrar. Detta borde ha ägt rum offentligt. Av utredningen framgår att det för den ifrågavarande förhandlingsdagen fanns två uppropslistor eftersom rätten hade olika ordföranden på förmidda- gen respektive eftermiddagen. Det föreligger emellertid motstridiga uppgifter 2 010 /1 1:JO1 vad gäller frågan om uppropslistan avseende eftermiddagens förhandlingar var uppsatt bakom förmiddagens lista för påropet av den i ärendet aktuella förhandlingen. Det är inte sannolikt att ytterligare utred- ningsåtgärder från min sida skulle bringa klarhet i saken. I sammanhanget kan dock noteras att länsrätten har uppgett att förmiddagens lista togs bort över 13.00 och att detta berodde på att personal under lunchuppehållet inte som brukligt hade avlägsnat den främre listan från tav- lan. Jag vill i anledning härav framhålla att det ytterst ankommer på länsrät- ten att se till att aktuell uppropslista finns anslagen på lämplig plats i anslut- ning till den lokal där förhandlingen äger rum. Vad som i övrigt har framkommit föranleder inte något uttalande från min sida. Med den kritik som framgår av det ovan anförda avslutas ärendet. Kritik mot en psykiatrisk vårdinrättning angående hanteringen av frågor om besök hos en patient som vårdades enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, m.m. (Dnr 5698-2008) I anmälningar till JO framförde J.H. klagomål mot Rättspsykiatriska kliniken i , . Han anförde bl.a. följande. Han ansökte om bevakad permission i för att besöka sin familj i . Överläkaren uppgav att denna fråga lämpligen skulle ställas till länsrätten. Länsrätten tog dock inte upp ansökan till prövning. begärde han att få träffa sin flickvän för att de skulle kunna gifta sig i besöksrummet på kliniken. Nenko Tzankov nekade honom detta utan motivering. Trots att han begärde det fick han inte något skriftligt beslut. Hans bror ringde till kliniken för att boka in ett besök hos honom. kallade överlä- karen in honom till sitt kontor för samtal och meddelade att hans bror inte längre fick besöka honom på kliniken. När han begärde att få ett skriftligt beslut i saken svarade att han skulle utfärda ett besöksför- bud. hade han dock fortfarande inte fått något sådant. Inledningsvis inhämtade JO kopia av vissa handlingar, bl.a. delar av J.H:s journal, från Rättspsykiatriska kliniken i . , , anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över J.H:s klagomål till JO såvitt avsåg de frågor som 2 010 /1 1:JO1 tagits upp under rubriken . Remissvaret skulle även allmänt belysa Rättspsykiatriska klinikens i rutiner när det gällde bl.a. beslut om besöksinskränkningar. gav därefter in ett antal skrivelser till JO och framförde ytterligare kla- gomål mot kliniken. Han anförde bl.a. följande. Den 1, 2 och ringde hans flickvän till kliniken för att boka in ett besök hos honom. Hon nekades detta. När han begärde att få ett skriftligt avslagsbeslut fick han kopia av en journalanteckning och debiterades en avgift om . Till skrivel- serna hade J.H. fogat en kvittens utfärdad . Vissa av J.H:s skrivelser översändes till med uppgift om att även dessa handlingar skulle beaktas vid besvarandet av remissen. gav in kopia av en handling. I remissvar anfördes bl.a. följande. Vad gäller frågan om besökinskränkningar samt beslut i samband därmed hänvisas till vad som anförs i utredningen av överläkare . Av utred- ningen framgår att patienten felaktigt debiterats för att utfå kopia av beslut avseende besöksinskränkning. Avgiften har numera återbetalats. Till remissvaret hade bl.a. ett yttrande från överläkaren fogats. I yttrandet anfördes bl.a. följande. Patienten önskar att få besök av sin flickvän . Avdelningsper- sonal försöker resonera med patienten om att det kanske inte är lämpligt med besök . Patienten håller dock fast vid sitt önskemål varför underteck- nad fattar beslut om besöksförbud för S.H. enligt § 3 lag om besöksinskränk- ning vid viss tvångsvård. Var god se bifogad kopia på daganteckning 2008- 09-11 (bilagan här utelämnad; JO:s anm.). Lämnar besvärshänvisning till patienten och får även skriftlig kopia på denna anteckning. Patienten överkla- gar detta beslut till länsrätten som i mål nr 2324-08 avgör att det saknas skäl att ändra beslutet om besöksförbud. Kammarrätten beslutar ej att bevilja prövningstillstånd varför länsrättens avgö- rande stod fast. Patienten ingår senare giftermål med S.H. önskar härefter att boka besök till patienten. Personal hänvisar till tidiga- re besöksförbud. Undertecknad har nytt samtal med patienten där han önskar besök av S.H. Undertecknad bedömer att det fortfarande med tanke på vårdens bedrivande är indicerat med besöksförbud varför underteck- nad avslår patientens anmodan. Var god se bifogad journalanteckning 2008- 12-03 (bilagan här utelämnad; JO:s anm.). Patienten överklagar detta be- söksförbud till länsrätt som vid förhandling beslutar att upphäva beslutet om besöksförbud. Beslut om besöksinskränkning är en åtgärd som fattas ytterst sällsynt. Under de undertecknad har tjänstgjort vid Rättspsykiatriska kliniken i har ett sådant beslut fattats vid uppskattningsvis fyra tillfällen. Det övriga rätts- psykiatriska klientelet har erfarenhetsmässigt mycket dålig social förankring och få sociala kontakter. Kontakter med anhöriga är som oftast en tillgång och uppmuntras av oss. Endast i sällsynta fall när sådana kontakter bedöms inverka menligt på vården kan besöksinskränkningar tillgripas. 2 010 /1 1:JO1 Slutligen angående patientens anmälan om avgift för journalkopior kan vi meddela att policy är att avgift för kopia av journalhandlingar skall ersättning utgå med 6:- kronor per kopia. Undertecknad har dock gjort bedömningen att det inte var rimligt att patienten skulle betala för att få ut kopia på beslut varför patienten innan undertecknad fick efterremiss har fått återbetalt dessa avgifter. Detta är också i linje med landstingsjurist uppfattning som vi har fått meddelat. Föredraganden inhämtade per telefon muntliga upplysningar från . bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. JO inhämtade kopia av Länsrättens i dom i mål nr 3198-08. I ett beslut anförde JO bl.a. följande. Hanteringen av en ansökan om bevakad permission I 17 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård [LPT], till vilken be- stämmelse 6 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård [LRV] hänvisar, anges bl.a. att frågor om behandlingen av en patient ytterst avgörs av chefsöverläkaren. Enligt 25 § LPT får chefsöverläkaren ge en patient tillstånd att under en viss del av vårdtiden vistas utanför sjukvårdsinrättningens område. I 9 § LRV finns motsvarande bestämmelser för patienter som genomgår rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning. Beträffande patient som genomgår rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning prövas, enligt 10 § LRV, frågan om tillstånd att under en viss del av vårdtiden vistas utanför sjukvårdsinrättningens område av länsrätten efter ansökan av chefsöverläka- ren eller patienten. Bestämmelserna i 25 § LPT och 910 §§ LRV reglerar endast de situatio- ner när patienter vistas utanför sjukvårdsinrättningens område på egen hand, dvs. utan medföljande vårdpersonal. Det finns inte inom den psykiatriska tvångsvården någon motsvarighet till kriminalvårdens bevakade permissioner (jfr 32 § tredje stycket lagen [1974:203] om kriminalvård i anstalt). Om pati- enten vistas utanför sjukhusområdet tillsammans med personal är det således inte fråga om permission. Beslut om sådana utevistelser torde rent rättsligt vara att hänföra till beslut enligt 17 § LPT (6 § LRV) om behandling. Sådana beslut är inte överklagbara. Beslut om permission enligt 25 § LPT eller 9 10 §§ LRV är däremot överklagbara. Från permission ska skiljas s.k. frigång, vilket innebär att patienten ges till- stånd att på egen hand vistas utanför vårdavdelningen men inom sjukvårdsin- rättningens område. Frågor om detta faller under 18 § LPT samt 10 a § LRV. Beslut rörande permission omfattas till skillnad från beslut om frigång och annan utevistelse av bestämmelsen i 25 kap. 10 § OSL om undantag från sekretess och är således alltid offentliga. 2 010 /1 1:JO1 J.H., som vid den aktuella tidpunkten gavs rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3 § med beslut om särskild utskrivningsprövning, ansökte om att inom rimlig tid få bevakad permission i fyra tim- mar för att besöka sin familj i . Av en journalanteckning framgår att J.H. hade aktuali- serat frågan om han tillsammans med personal kunde få åka och hälsa på sin familj. I en svarsskrivelse, daterad , anförde Nenko Tzankov bl.a. följande. Vidare vill du ha ett skriftligt svar på ansökan om bevakad permis- sion för att besöka din familj denna fråga kan du lämpligen ställa till Länsrätten men annars kommer detta att tas upp vid nästa träff högriskgruppen den . vände sig till Länsrätten i och yrkade länsrättens tillstånd och tillstyrkande gällande en bevakad permission (länsrättens mål nr 2560- 08). Genom beslut avvisade länsrätten yrkandet om bevakad permission och anförde bl.a. att en vistelse utanför vårdavdelning- en i sällskap med personal inte krävde något särskilt tillstånd av länsrätten. I förevarande fall ansökte J.H. om att få vistas utanför sjukhusområdet till- sammans med personal från kliniken. Det har således inte rört sig om en an- sökan om permission. Frågan borde därför ytterst ha avgjorts av chefsöverlä- karen vid den klinik där J.H. har över huvud taget inte i remissvaret berört klinikens hantering av ifrågavarande ansökan. Det har inte framkommit vad som var skälet till att J.H. hänvisades till läns- rätten. En tänkbar förklaring är att Nenko Tzankov felaktigt utgick från att ansökan avsåg permission enligt 10 § LRV. Av utredningen framgår inte heller hur ansökan hanterades efter länsrättens avvisningsbeslut. Det finns inte tillräckliga skäl för mig att vidta någon ytterligare utredningsåtgärd i saken. Jag utgår härvid från att man från klinikens sida efter att ha fått del av länsrättens beslut tog ställning till ansökan och underrättade J.H. om sitt ställningstagande. Lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård gäller beträf- fande besök på vårdinstitutioner och sjukvårdinrättningar till dem som är tvångsintagna för vård enligt bl.a. LRV. I 3 § stadgas bl.a. att om det med hänsyn till vårdens bedrivande är nöd- vändigt med inskränkningar av besök får huvudmannen för vårdinstitutionen eller sjukvårdsinrättningen i särskilda fall besluta om besöksrestriktioner. Ett sådant beslut kan vara generellt eller avse besök av en viss eller vissa perso- ner. Ett beslut om besöksrestriktioner får enligt 5 § överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. 2 010 /1 1:JO1 I 21 § förvaltningslagen anges bl.a. följande. En sökande, klagande eller annan part ska underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild, om det inte är uppenbart obehövligt. Om beslutet går parten emot och kan överkla- gas, ska han även underrättas om hur han kan överklaga det. Myndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Underrättelsen ska dock alltid ske skrift- ligt, om parten begär det. Denna paragraf tillämpas också när någon annan som får överklaga beslutet begär att få ta del av det. Enligt 22 § förvaltningslagen får ett beslut överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. I J.H:s journal har antecknats bl.a. följande. BESLUT OM BESÖKSFÖRBUD till S.H. enligt 3 § lagen om besöksin- skränkning vid viss tvångsvård. Detta beslut kan överklagas till Länsrätt. Lämnar kopia på denna anteckning till pat.