frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — Eleven ska kunna lita på att studie- och yrkesorienteringen inte styrs av olika särintressen t.ex. när en viss föreslagen utbildning har en organisatorisk koppling till den skola som eleven går i eller till företag och organisationer som skolan samarbetar med. Det kan varken av anmälan eller nämndens remissvar dras någon säker slut- sats om vilken typ av information som har lämnat. Det kan ha förhållit sig på det sättet att Färsinga lärcenter låtit anställ- da inom gymnasieförbundet ge eleverna i årskurs 9 vägledning inför deras kommande gymnasieval, dvs. sådan information som brukar beskrivas som studie- och yrkesorientering. Om det endast har varit fråga om sådan allmän information kan detta inte anses ha medfört att rektors beslut har missgynnat på ett sådant sätt att beslutet skulle strida mot 1 kap. 9 § regeringsformen. Informationen har emellertid möjligen inte begränsats till att vara endast generell, utan det kan även direkt eller indirekt ha förekommit en form av marknadsföring av gymnasieförbundets egna skolor i syfte att få elever att i första hand välja en utbildning som förbundet erbjuder. Jag har inte bedömt att det finns skäl för mig att närmare utreda vad som förevarit vid informationstillfället. Rent allmänt vill jag dock anföra följande. För det fall en grundskola tillåter en viss gymnasieskola att komma till skolan för att informera särskilt om sin skola och de utbildningar som just den gym- nasieskolan erbjuder, kan inte andra gymnasieskolor förvägras möjlighet att på samma villkor få lämna motsvarande information om sin verksamhet. Ett sådant agerande skulle nämligen stå i strid med det krav på saklighet och opartiskhet som gäller i verksamheten. Jag utgår från att familjenämnden i sin framtida verksamhet beaktar vad jag nu har uttalat. 2 010 /1 1:JO1 En myndighets skyldighet att rätta sig efter ett beslut i en överinstans m.m. (Beslut av JO Axberger , dnr 5811-2008) Beslutet i korthet: Ett företag har ansökt om undantag från en lokal trafikfö- reskrift. Sedan avslagit ansökan har efter överkla- gande förklarat att något undantag inte behöver göras eftersom bestämmel- sen redan tillåter de transporter ansökan avsåg. har inte delat tolkning av trafikföreskriften och har fortsatt hävda sin uppfatt- ning. kritiseras för att inte lojalt ha tillämpat beslut från en överinstans och för att ha lämnat enskilda vilseledande besked om gällande rätt. i beslutade lokala trafikföre- skrifter om transport av visst farligt gods i , i och i Sicklaområdet. Enligt 2 § är det förbjudet att på vissa sträckor under högtrafiktid föra fordon med sådan last. I 3 § sägs att på vissa angivna gator och vägar är det förbjudet att vid transport av visst farligt gods koppla släp- fordon eller släpkärra till dragfordon. beslutade nya föreskrifter. Den tidigare 3 § angående släpfordon, överfördes i huvudsak oförändrad till 4 § i de nya före- skrifterna. I samma ärende prövade och avslog ansökningar om undantag från bl.a. avseende föreskrifter. Beslutet överklagades till av två bolag. hade in- vändningar mot 4 § eftersom den bestämmelsen enligt bolaget diskriminerade bil med släpvagn. AB ansåg bl.a. att riskbedöm- ningar i ärendet var ofullständiga. I ett beslut undanröjde be- slut om ändring av de lokala trafikföreskrifterna och återförvisade ärendet till för fortsatt handläggning. Motiveringen var att verket ansåg dels att konsekvensutredningen inte uppfyllde kraven i den då gällande 27 § verks- förordningen (1995:1322; jfr numera 4 § i förordningen [2007:1244] om konsekvensutredning vid regelgivning), dels att utformningen av den nya 4 § förbud att vid transport koppla släpfordon eller släpkärra till dragfordon var otydlig. Preems överklagande avseende undantag togs inte upp till pröv- ning. Skälet var att ansåg att trafikföreskrifterna inte innehöll nå- got förbud mot trafik med tillkopplat fordon och att det därmed inte krävdes något undantag för sådana fordon. Efter att återförvisat ärendet beslutade att avskriva detta från vidare handläggning. Skälet var att ansåg sig sakna möjlighet att uppfylla de krav ställt i fråga om 2 010 /1 1:JO1 Beslutet överklagades inte. föreskrifter fort- satte därmed att gälla. begärde efter detta att nya lokala trafikföreskrifter skulle meddelas. Bolaget önskade bl.a. att gasoltransporter med bil och släp skulle tillåtas. avslog denna begäran . överklagade detta beslut till , som avskrev ärendet. Som motivering angavs att de lokala trafikföreskrifterna inte hindrar transport av farligt gods i motordrivet fordon med tillkopplad släp- vagn. meddelade och AB att styrelsen inte delade tolkning av 3 § föreskrift. påpekade även att den aktuella bestämmelsen inte var upphävd. i och Transportstyrelsen, som har övertagit här aktuella uppgifter, anmodades att utreda och yttra sig över hanteringen av ärendet och ge sin syn på den upp- komna situationen. Transportstyrelsen anförde bl.a.: Syftet med att meddela lokala trafikföreskrifter med särskilda trafikregler om transport av farligt gods är att, med beaktande av det farliga godsets typ och mängd, förbjuda färd med fordon lastat med sådant gods på gator eller vägar där en olycka skulle kunna få särskilt allvarliga konsekvenser. För att uppnå en acceptabel efterlevnad av föreskrifterna är de straffsanktionerade. Trafik- föreskrifter som det nu är fråga om ska enligt Transportstyrelsens uppfattning tolkas utifrån dess ordalydelse. Skälet för detta är i första hand den straffrätts- liga legalitetsprincipen i 1 kap. 1 § . Den innebär i grunden att det krävs ett stadgande i lag eller annan författning för att en handling ska kunna utgöra brott och leda till en straffrättslig påföljd. En regel om förbud att vid transport av visst farligt gods koppla släpfordon till dragfordon har enligt Transportstyrelsens mening inte samma innebörd som en regel om förbud att i en fordonskombination, som består av dragfor- don och släpfordon, transportera visst farligt gods. Det torde i vart fall krävas att kopplingsregeln genomgår en tolkning för att förstås som ett förbud att transportera godset. Mot bakgrund av de krav som således rimligen måste ställas utifrån legalitetsprincipen, är det Transportstyrelsens bedömning att haft fog för slutsatserna i de beslut verket fattat. När det gäller underkännandet av konsekvensutredning har i beslutet klart pekat på brister i förhållande till kraven i den då gällande verksförordningen. Det kan visserligen sägas som uttryckt det i sitt beslut att verksförord- ningens krav på en konsekvensutredning är oprecisa. Å andra sidan kan detta inte hindra en överprövande instans att ta ställning till om konsekvensut- redningen, som en del i beredningen av ärendet, är tillräcklig i de avseenden som verksförordningen kräver. Transportstyrelsen anser därvid att verket haft fog för sin bedömning och att det också förelegat grund för att återförvisa ärendet till . Beträffande den uppkomna situationen anförde Transportstyrelsen: Transportstyrelsen har full förståelse för Preems klagomål och kan inte annat än beklaga den utveckling som frågan fått. En förenklad beskrivning skulle vara att inblandade myndigheter låst fast sig i oförenliga ståndpunkter med följd att enskilda hamnar i kläm. Från den utgångspunkten är slutsatsen att endera, eller båda, myndigheterna har hanterat sina åligganden felaktigt. 2 010 /1 1:JO1 bedömningen anser Transportstyrelsen således att haft stöd för sina beslut och ser inga rimliga motiv för ställningstagande att vägra vidta nödvändiga åtgärder utifrån bedömning av bristerna i ut- formningen av 3 §. konstaterade i sitt yttrande att funnit att den lokala trafikföreskriften till sin ordalydelse inte förbjuder transport av gasol med släp men att styrelsen ansett sig sakna möjlighet att omformulera föreskriften på grund av de krav som ställt i sitt beslut . De specificerade krav i sitt beslut ställer på den konsekvensut- redning som enligt verket skall föregå ett förbud av här aktuellt slag, kunde inte tillmötesgå. Det konstaterades inom att den kompetens detta skulle kräva inte fanns inom myndigheten och att detta följ- aktligen skulle kräva anlitande av extern expertis. Kostnaden härför bedöm- des så stor att det helt enkelt inte fanns utrymme för detta. Därmed fanns inga andra alternativ än att avskriva ärendet från fortsatt handläggning. Läget var nu att satt med ett förbud som överinstansen påstod inte var något förbud och utan någon reell möjlighet att omformulera förbu- det. kvarstod uppfattningen hos räddnings- och brandskyddssak- kunniga inom länet att ett förbud mot transport av gasol med släp i avsevärt minskade risken för ett katastrofscenario av typen BLEVE [Boiling Liquid Expanding Vapour Explosion]. Enligt 10 kap. 3 § första stycket 2 c) och 1 § tredje stycket trafikförord- ningen (1998:1276) är den myndighet som får meddela lokala trafikföreskrifter om transport av farligt gods på vägar inom ett län. Detta mandat var nu de facto undanröjt av . vill ifrågasätta om det är rimligt att en överinstans, och som i det här fallet en myndighet under regeringen, genom att ställa så långtgående krav på en underinstans utredning att denna inte kan utföras, i praktiken skall kunna frånta denna underinstans mandat givna i en förordning? gäller i synner- het när kraven, som i detta fall, inte framgår av någon författning utan helt och hållet, såvitt känner till, utgör överinstansens egen uppfatt- ning. kommenterade det meddelande som sändes till bolaget : Meddelandet från till Preem kom till av två skäl. Dels ansåg sig , i enlighet med 4 § första stycket FL, skyldig att informera Pre- em om att det inte är som har att pröva eventuella överträdelser av här aktuellt förbud och att uppfattning inte är bindande för andra myndigheter, som självständigt har att tolka föreskriftens innebörd och beivra överträdelser. Dels ansåg sig , av hänsyn till (trafik)säkerheten i Södra län- ken och till invånare i stort, skyldig att i möjligaste mån hävda förbudet då ju detta fortfarande ansågs avsevärt minska risken för kata- strofscenario av typen BLEVE. redogjorde vidare för sin syn på kravet på konsekvensutred- ning. Efter en redovisning av bestämmelsen om detta sammanfattade styrel- sen: I praktiken har denna reglering i VF [verksförordningen], vad avser de allra flesta typer av lokala trafikföreskrifter, endast inneburit ett kostsamt och me- ningslöst upprättande och försändande av innehållslösa skrivelser. 2 010 /1 1:JO1 diskuterade vissa ytterligare problem med tillämpningen av kravet på konsekvensutredningar. Beträffande den uppkomna situationen anförde man: Enligt uppfattning är det hantering av överklagan- dena i besluten och 2007 som ligger bakom den låsta situation som uppstått. har till skillnad från tagit ställning i sakfrågan i detta ärende och förbjudit transport av gasol med släp i och också försökt tillvarata Preems berättigade intressen av prövning hos verket. kan inte se vad skulle kunna göra ytterligare i denna sak. (En utförligare redovisning av vad som anfördes från de respektive myndig- heterna finns i beslutet, se , dnr 5811-2008.) Enligt 10 kap. 1 § tredje stycket och 3 § första stycket 2 trafikförordningen (1998:1276) meddelar lokala trafikföreskrifter avseende särskil- da trafikregler för transport av farligt gods för vägar inom tättbebyggt område för vilka staten är väghållare och för andra vägar utom tättbebyggt område för vilka kommunen är väghållare. Enligt 13 kap. 3 § trafikförordningen får läns- styrelsen medge undantag från lokala trafikföreskrifter med särskilda trafik- regler om transport av farligt gods. Enligt 15 kap. 1 §, i dess lydelse före , får beslut enligt trafikförordningen överklagas hos . Verkets beslut i ett överklagat ärende får inte överklagas. var i de frågor saken gäller överinstans i förhållande till länsstyrel- sen. En underinstans ska följa beslut från en överinstans och lojalt tillämpa dessa. Detta är självklart; de rättsliga instanserna är inte sidoställda enheter utan ingår i en hierarki som är avsedd att säkerställa rättsordningens stabilitet. har som skäl för sitt förhållningssätt angivit dels att den en- ligt dess mening önskvärda förändringen av föreskrifterna skulle ha blivit för dyr att genomföra, dels att tolkning av den gällande föreskriften är felaktig. Av beslut framgår att verksförordningens beredningskrav en- ligt mening inte hade uppfyllts av . Av en hos läns- styrelsen upprättad tjänsteanteckning framgår att styrelsen bedömt att en beredning i enlighet med överinstansens beslut skulle kosta och som det får förstås att styrelsen inte bedömde denna kostnad stå i proportion till det som stod att vinna genom ändrade föreskrifter. I ljuset av att åtgärder i sammanhanget, enligt vad som uppgetts, genomgående föranletts av farhågor för ett omfattande katastrofscenario (BLEVE) ter sig den kostnaden inte orimlig. Men det står i och för sig fritt att göra en egen bedömning, och ta ansvar för denna. Saken kan dock inte beskrivas så att beslut omöjliggjort en ändring av 2 010 /1 1:JO1 Det synes inte heller närmare utrett om det beredningskrav som kan utläsas ur beslut var så omfattande som angett. I alla händelser kan inte lastas för att ha tillämpat den lag- stiftning som gällde för dess överprövning. Det har inte framkommit annat än att den prövningen gjordes på ett sakligt och opartiskt sätt. bedömde att föreskriften om förbud att vid transport koppla släpfordon eller släpkärra till dragfordon var otydlig; den omfattade enligt verkets mening inte med önskvärd tydlighet den som framför ett fordon med släp. Alternativet att förbudet bara gäller den som under körning kopplar på ett släp är visserligen svårvisualiserat, men som Transportstyrelsen anfört i sitt yttrande till JO rör det sig om en författning som ligger till grund för av- gränsningen av en straffbar gärning. Legalitetsprincipen ställer då mycket höga krav på tydlighet. En myndighet, särskilt inte en överprövningsinstans, kan enligt min mening inte lastas för att den i sin granskande verksamhet ställer långtgående krav på att bestämmelser som ska kunna läggas till grund för utdömande av straff utformas på ett entydigt sätt. Det mest anmärkningsvärda i här granskade handläggning är det meddelande som tillställdes bolaget och en annan part, där styrelsen gick i polemik med och förklarade sig inte dela verkets tolkning av de gällande föreskrifterna. avslutade meddelandet på följande sätt: vill ... påpeka att den här aktuella bestämmelsen inte har upp- hävts och i händelse av rättslig prövning kommer att tolkas och tillämpas självständigt av allmän domstol. Meddelandets syfte var uppenbarligen att genomdriva av Väg- verket underkända tolkning av bestämmelsen i fråga. Därmed bröt länsstyrel- sen mot sin skyldighet att vara lojal med ett beslut från en överinstans. Med- delandet kan av mottagarna inte ha uppfattats annat än som en varning om att den som följde beslut skulle kunna straffas. Sannolikheten för detta måste dock betraktas som mycket liten. Oavsett vilken instans som skul- le ha gjort den straffrättsliga bedömningen i det enskilda fallet hade Vägver- kets tolkning vägt tungt. Och även om en domstol skulle ha delat länsstyrel- sens syn på föreskriftens innebörd hade den på grund av reglerna om straff- rättsvillfarelse varit förhindrad att fälla någon av det aktuella bolagets företrä- dare till ansvar. Den som frågat efter och erhållit besked av ansvarig myndig- het i detta fall i dess egenskap av överinstans på det sätt bola- get gjort kan inte drabbas av straff om han handlar i enlighet med beskedet, se 24 kap. 9 § . Den situation som förelåg framstår närmast som ett typfall av ursäktlig rättsvillfarelse (jfr m.fl., , En kommentar, s. 24:81). ska mot denna bakgrund kritiseras för att inte ha följt och lo- jalt tillämpat beslut från en överinstans samt för att ha lämnat enskilda vilse- ledande besked. Av handlingarna i ärendet framgår att inte delat de bedömningar som gjorts av överinstansen, men även att styrelsen ogillar de krav lagstiftningen ställer på konsekvensutredningar inför beslut om föreskrif- ter. är oförhindrad att verka för att reglerna ändras men det är 2 010 /1 1:JO1 givetvis helt oacceptabelt att en myndighet sätter sin egen uppfattning om vilket innehåll lagstiftningen borde ha framför gällande rätt. Den kritik som måste riktas mot är därför av allvarligt slag. 2 010 /1 1:JO1 Kritik mot en överförmyndare för bristfällig hantering av frågor om utlämnande av handlingar m.m. (Dnr 3843-2009) W.H., vars dotter . har god man, inkom till JO med en anmälan i vilken bl.a. följande klagomål framfördes mot Överförmyndaren i . 1.Överförmyndaren har inte besvarat hans en gång per telefon och skriftligen framställda begäran om att få kopior av handlingarna i akt hos överförmyndaren. Överförmyndaren har genom beslut endast tagit ställning till en av honom framställd begäran om att ta del av en årsräkning men i övrigt inte lämnat honom något besked. Överförmyndaren har även underlåtit att besvara begäran om att få ta del av handlingar ur sin akt. 2.Överförmyndaren har i beslutet att avslå hans begäran om handlingsutläm- nande meddelat en felaktig överklagandehänvisning och, sedan beslutet över- klagats, skickat akt och överklagande till fel domstol samt underlåtit att bifo- ga en fullmakt som hade getts in i ärendet. 3.Överförmyndaren förordnade en annan person än den som . hade begärt att få som ny god man och meddelade inget överklagbart beslut i sa- ken. klagade även på att överförmyndaren underlåtit att agera i frågor som uppkommit kring hanteringen av en gåva bestående i guldmynt från honom till dottern. Av till anmälan bifogade handlingar framgick att i län meddelat ett beslut med anledning av att W.H. vänt sig dit och klagat bl.a. på att gåvan inte tagits upp som tillgång i årsräk- ningarna. framförde även klagomål mot i län. Överförmyndarens akt i ärendet inhämtades och granskades. Vid granskning- en av akten framkom bl.a. följande. inkom . med en begäran om att byta ut sin då- varande gode man, systern , genom att ersätta henne med G.S. Överförmyndaren förordnade i beslut som ny god man för . Beslutet saknade överklagandehän- visning. 2 010 /1 1:JO1 I beslut avslog överförmyndaren en begäran om att få ut en kopia av årsräkning avseende . Beslutet motiverades med att A-L. inte tillhör den krets av personer som enligt 16 kap. 7 § har rätt att ta del av handlingen och att handlingen var belagd med sekretess enligt 9 kap. 14 § (rätteligen 9 kap. 14 § sekretesslagen [1980:100]; JO:s anm.). Vidare framgick att ett överklagande skulle vara ställt till . Beslutet överklagades av W.H. Av en handling som inkom till överförmyndaren fram- går att W.H., med hänvisning till ett telefonsamtal , utöver årsräkning även begärde kopior av handlingarna i akten m.m. begärde även . att få ta del av sin akt. begär- de W.H. skriftligen att få ett beslut med anledning av sin begäran om kopior av handlingarna i akt m.m. Överförmyndaren besvarade begäran skriftligen och anförde bl.a. att gjort en genomgång av akten och att ärendet (om handlingsutlämnande) översänts till . förordnade Kammarrätten i , med ändring av överförmyndarens beslut, att den efterfrågade årsräkningen skulle lämnas ut till W.H. Beslutet motiverades med att W.H. ingår i den krets av anhöriga som enligt 16 kap. 7 § har rätt att ta del av överförmyndarens handlingar. Överförmyndaren skickade dagen därpå kopior av årsräkningen till W.H. till överförmyndaren på nytt med en begäran om att få del av bl.a. kopior på handlingarna i akt. Efter remiss av anmälan anförde överförmyndaren bl.a. föl- jande. I akten som rör ärendet [ ] finns kopior på den korrespondens mellan överförmyndaren och huvudmannens far. Följande beskriver bakgrunden till ärendet. har två döttrar, N.N. (; JO:s anm.) och . Godmansförordnande finns för . För sedan överlämnade W.H. en gåva till sina bägge döttrar. Gåvor- na lämnades till N.N. för egen del, och på faderns uppmaning mottog N.N. uppmanades av fadern att förvalta gåva till hennes framtida behov. Enligt uppgift består gåvorna av guld. Kristi- na H:s gåva finns inte antecknad i förteckning eller årsredogörelse som upp- rättats av godemannen, då han inte har gåvan under sin kontroll. gifter sig med A-L. M.H., som blir medveten om att gåvor har överlämnats till W.H:s barn. Detta väcker hennes intresse och hon kommer med anklagelser mot N.N. Anklagelserna utmynnar bl.a. i polisan- mälan, vilken blir avskriven. Likaså en anmälan till i Län, vilken även den resulterar utan anmärkning. kontaktar överförmyndaren medelst brev och telefonsamtal om denna gåva. har aldrig kontaktat mig, utan all kontakt och korrespon- dens sker genom A-L. under ett telefonsamtal överlämnade hon telefonen till W.H. Då jag anser att hon inte tillhör den krets av anhöriga som har rätt att ta del av handlingar hos överförmyndaren fattar jag beslut att avslå hennes begäran. Hennes agerande gynnar på intet vis huvudmannen ., utan tvärt om. Överförmyndarens beslut överklagas och kammarrätten beslutar att W.H. har rätt att ta del av årsräkningen. En kopia av denna översändes då till W.H. 2 010 /1 1:JO1 Därmed kan jag inte finna annat än att ärendet nu torde vara avklarat. yttrade sig över remissvaret. Upplysningar från och inhämta- des varvid bl.a. följande framkom. . inkom till med en begäran om handräckning. Ansökan avsåg att skulle överlämna ovan omtalade guldmynt till . Sedan bestritt ansökan överlämnades målet till tings- rätt. I beslut anförde JO följande. Begäran om utlämnande av handlingar Av 2 kap. 12 och 13 §§ tryckfrihetsförordningen framgår bl.a. att en framstäl- lan om att få ta del av allmänna handlingar ska behandlas genast eller, om framställningen avser att få kopia av en allmän handling, skyndsamt. JO har vid flertalet tillfällen uttalat att besked i en fråga som rör utlämnade av all- männa handlingar bör lämnas som framställningen gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Av 32 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), som trädde i kraft , följer att sekretess gäller hos överförmyndare eller överförmyndarnämnd i ärende enligt för uppgift om en en- skilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider skada eller men. Av 5 § följer dock att sekretessen enligt 4 § inte hindrar att uppgift lämnas till en enskild enligt vad som föreskrivs i . (fanns bestämmelserna i 9 kap. 14 § sekretesslagen [1980:100].) Av framgår, såvitt nu är aktuellt, att den som har god man, den enskildes make eller sambo och närmaste släktingar har rätt att ta del av de handlingar som rör ställföreträdar- skapet och som förvaras hos överförmyndaren (16 kap. 7 § ). Denna rätt är inte begränsad i något särskilt avseende (se JO 2002/03 s. 403). Beslut varigenom en överförmyndare avslagit en enskilds begäran att få ta del av handling överklagas enligt 6 kap. 8 § offentlighets- och sekretesslagen hos kammarrätten. (fanns motsvarande bestämmelse i 15 kap. 7 § sekretesslagen [1980:100].) Överförmyndaren har i remissvaret till JO gjort gällande att ärendet om handlingsutlämnande är avslutat i och med kammarrättens prövning av saken. Den prövningen avsåg emellertid inte samtliga handlingar som W.H. begärt kopior av, utan endast en årsräkning. Av inhämtad akt framgår att W.H., i en skrift som inkom till överförmyndaren , med hänvisning till ett telefonsamtal , även begärt att få ta del av samtliga hand- lingar i akten m.m. Överförmyndaren har inte lämnat någon form av godtag- bart besked med anledning av W.H:s begäran i denna del, trots att W.H. 2 010 /1 1:JO1 upprepade tillfällen framställt nämnda begäran. Överförmyndaren har inte heller, såvitt framkommit, vidtagit några åtgärder med anledning av Kris- tina H:s egen begäran om kopior av handlingar ur sin akt.