frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — Summary in English ...................................................................... 2 010 /1 1:JO1 ombudsmän överlämnar härmed enligt 11 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän (fortsättningsvis benämnd in- struktionen) ämbetsberättelse för tiden . 1.1 och entlediganden m.m. omvalde Hans Ragnemalm att vara ställföre- trädande justitieombudsman till och med . nyvalde kammarrättslagmannen att vara justitieombudsman till dess att nytt val har genomförts under fjärde året därefter. 1.2 De ställföreträdande ombudsmännens tjänstgöring Stf ombudsmannen tjänstgjorde med handläggning och avgöran- de av tillsynsärenden . Stf ombudsmannen tjänstgjorde med handläggning och avgörande av tillsynsärenden samt . 1.3 Ändringar i instruktionen och i arbetsordningen Instruktionen ändrades genom SFS 2010:664 med ikraftträdande den 1 janua- ri 2011. Ändringen avser 6 §. Såväl lydelsen före ikraftträdandet som den ändrade lydelsen framgår av texten i bilaga 6. Arbetsordningen har ändrats genom beslut av chefsjustitieombudsmannen under verksamhetsåret. De båda första ändringarna avsåg smärre justeringar i bilagan med indelning i ansvarsområden. Den senaste ändringen, som beslutades , var däremot resultatet av en tämligen genomgripande översyn av arbetsordningen i dess helhet. Instruktionen och arbetsordningen i aktuell lydelse framgår av bilagorna 6 respektive 7. 2 010 /1 1:JO1 2.1 Ärendestatistiken i sammandrag Remisser och andra skrivelser från myndigheter Klagomål och andra framställningar från enskilda Initiativärenden med anledning av inspektioner Initiativärenden på grund av uppgifter i massmedia m.m. Summa balanserade och nya ärenden nyregistrerades 7 444 ärenden, en ökning med 526 (7,) i förhållande till /09. Antalet nya inspektionsärenden och andra initiativärenden var 46, en minskning med 22 jämfört med föregående verksamhetsår. 88 ärenden föranleddes av remisser huvudsakligen från , en minskning med 33. Klagomålsärendena uppgick till 7 310, vilket innebär en uppgång med 581 (8,) /09. Beroende på den fortsatta ökningen av antalet klagomål blev antalet nyregistrerade ärenden även det högsta någonsin i JO:s 200-åriga historia. Det tidigare rekordet noterades 2008/09. Prövningen av klagomålsärendena tar huvuddelen av JO:s handläggnings- resurser i anspråk, varför antalet inspektioner och övriga granskningar på JO:s eget initiativ minskat ytterligare och ligger på en betydligt lägre nivå än vad JO anser önskvärt. Antalet avgjorda ärenden uppgick till 7 727, vilket innebär en ökning med 870 (12,) från föregående års nivå. Antalet under föregående verksam- hetsår avslutade ärenden var då det högsta någonsin, och det överträffades således /10 med synnerligen bred marginal. Av de avslutade ären- dena var 96 lagstiftningsremissärenden, 64 inspektionsärenden eller andra initiativärenden samt 7 567 klagomålsärenden. De oavgjorda ärendena i balans var vid verksamhetsårets slut 985. Det in- nebär att balansen , trots den rekordhöga ärendeinströmningen, minskade med 283 ärenden (22,). Ärendestatistiken redovisas mera utförligt i bilaga 1. En utförlig redovis- ning av inspektionsverksamheten finns i bilaga 4. 2 010 /1 1:JO1 2.2 JO:s roll som National Preventive Mechanism (NPM) enligt tilläggsprotokollet till (OPCAT) Sedan ratificerade tilläggsprotokollet (OPCAT) till FN:s antitortyr- konvention har regeringen med visst stöd av uttalanden av hävdat att , genom JO:s och JK:s granskningsverksamhet, uppfyller kraven enligt protokollet på en effektiv ordning för regelbunden tillsyn och kontroll av institutioner där människor hålls frihetsberövade med lagstöd. Det har alltså inte ansetts nödvändigt att tillskapa något nytt besöksorgan (National Preventive Mechanism, NPM) för att landet ska uppfylla sitt folkrättsliga åtagande. JO har å sin sida inte utökat antalet inspektioner och besök vid kriminalvårdsanstalter, häkten, polisarrester, kliniker för psykiatrisk tvångs- vård, slutna behandlingshem eller förvar med anledning av bestämmelserna i . JO har informerat dels om att man inte har resurser för en sådan intensiv och omfattande besöksverksamhet som förväntas av en NPM, dels om att vissa betänkligheter med hänsyn till JO:s konstitutionella obero- ende kan anföras mot att ge JO ett specialuppdrag av detta slag. Under det gångna verksamhetsåret har frågan mer och mer kommit i fokus, bl.a. genom ett ökat internationellt tryck på JO att redovisa sina aktiviteter som NPM och att delta i ett växande internationellt samarbete mellan besöks- organ i många länder. Efter samråd med KU:s presidium och med ombuds- mannakolleger i bl.a. och beslöt JO att aktualisera frågan om ett uppdrag för JO att vara NPM enligt OPCAT i JO:s budgetunderlag för 20112014. I budgetunderlaget har JO föreslagit dels att verksamheten lagregleras (t.ex. i JO-instruktionen), dels att JO tillförs nöd- vändiga öronmärkta resurser. Budgetäskandet tillstyrktes av riksdagsstyrelsen . Siktet är inställt på att nödvändiga lagändringar ska beslutas un- der och att verksamheten vid en nybildad enhet inom ombuds- mannaexpeditionen ska påbörjas . 2.3 Förslag att instruktionen ska ändras så att justitieombudsmännen ges rätt att i viss omfattning delegera beslutanderätt i tillsynsärenden För att möta de effektivitetskrav som följer av den snabba klagomålsökningen tog ombudsmännen vid det årliga mötet med i novem- ber 2009 upp en diskussion om möjliga effektivitetsbefrämjande ändringar av reglerna i instruktionen om handläggningen av klagomålsärenden. följde chefsJO upp denna diskussion genom att i en skrivelse till riksda- gen begära att regelverket ska ändras så att justitieombudsmännen ges möj- lighet att delegera rätten att genom avskrivnings- eller avvisningsbeslut slutli- gen avgöra vissa typer av klagomålsärenden, som förekommer i stort antal. ChefsJO:s begäran ledde till att riksdagsstyrelsen tillsatte en utredning för att penetrera och lämna förslag i frågan. Till utredningsman utsågs KU:s förre kanslichef . Utredningen lämnade sitt betänkande till riksdags- styrelsen . Betänkandet innehåller förslag om en förhål- landevis omfattande rätt att delegera beslutskompetens i avskrivnings- och avvisningsärenden. beslöt att skicka betänkandet på remiss till ett begränsat antal domstolar och myndigheter. 2 010 /1 1:JO1 tidsplanen är att ärendet ska behandlas av och att eventuella ändringar i instruktionen ska träda i kraft . 2.4 Upplysning rörande referaten av JO-beslut Referaten i ämbetsberättelsen utgör i många fall en redigerad och förkortad version av originalbeslutet, vilket är tillgängligt på JO:s webbplats, . 3 Justitieombudsmännens övergripande redovisning av sina iakttagelser inom respektive ansvarsområde 3.1 ChefsJO (Ansvarsområde 1) Jag har under verksamhetsåret inlett för- undersökning rörande misstanke om tjäns- tefel i fem fall. Ett fall avsåg en domare i tingsrätt. Åtal för långvarig underlåtenhet att handlägga sammanlagt tre mål väcktes och . Åtalen bifölls av . Ytterligare en förundersökning rörande långsam handläggning i domstol som inleddes har lagts ned. Tre fall har avsett åklagare. Två av dessa gällde långvarig underlåtenhet att ta ställning i en åtalsfråga, i det ena fallet i ett ungdomsärende. Dessa förunder- sökningar har lagts ned. Den återstående förundersökningen pågår fortfaran- de, men avser inte långsam handläggning. Det kan nämnas att jag tidigare, , inlett sammanlagt sju förundersökningar rörande misstanke om tjänstefel som bestått i underlå- ten handläggning. I samtliga dessa fall har den misstänkte varit en domare i tingsrätt. Tre av förundersökningarna har lett till åtal och fällande dom (i Hovrätten över och , i samt i Hovrätten för ). JO har likaså i ett fall väckt åtal mot en domare i länsrätt för underlåten handläggning i ett stort antal mål. Domaren fälldes till ansvar på samtliga punkter av (se s. 253). Jag har tidigare avstått från att i ämbetsberättelsen referera de ärenden som resulterat i dessa brottmålsdomar, och så även . Jag vill emellertid på detta sätt särskilt fästa uppmärksamheten på ärenden av detta slag av främst två skäl. För det första eftersom långsam eller underlåten handläggning otvivelak- tigt är ett viktigt problem, som inte bara medför att parter och andra inblanda- de riskerar att inte komma till sin rätt utan också kan undergräva förtroendet för rättsväsendet i stort. Jag vill, för det andra, framhäva att ansvar för tjänste- fel kan drabba inte bara den som vid myndighetsutövning aktivt handlar i strid med en rättsregel, utan också den som underlåter att vidta någon åtgärd alls. 2 010 /1 1:JO1 Jag vill självfallet inte påstå att de fall som lett till åtal speglar situationen mera allmänt inom domstolsväsendet eller rättsväsendet i övrigt. I dessa fall har det rört sig om mål eller ärenden som oftast helt har legat för fäfot, dvs. utan att den ansvarige befattningsha- varen vidtagit någon åtgärd alls för att föra saken fram mot ett avgörande. Det är förstås mänskligt att låta en sak som förefaller vara omfattande eller besvärlig bli liggande medan man ägnar sig åt kan man åtminstone intala sig viktigare eller mera brådskande angelägenheter. Men det hör gi- vetvis till de absoluta undantagen att en enskild befattningshavare låter ett ärende förbli utan åtgärd. Likväl förefaller alltför långa handläggningstider vara ett mera allmänt fö- rekommande problem. Jag har i en lång rad kritikbeslut, i inspektionsproto- koll och i tidigare inledningar till JO:s ämbetsberättelse framhållit de brister som främst polisen uppvisar när det gäller att med rimlig skyndsamhet bedri- va brottsutredningar, främst beträffande s.k. vardags- eller mängdbrott. Ett exempel är den granskning av utredningar av bedrägeri- brott som redovisas i denna ämbetsberättelse (s. 146). Det finns visserligen tecken som tyder på att dessa problem börjat uppmärksammas av regering och polisledning, men jag får fortfarande många alltför många berättigade klagomål från medborgare som gör gällande att deras brottsanmälningar en- dast tycks ha lagts på hög. Och jag tvingas fortfarande ibland konstatera att anmälda brott preskriberats innan utredningen knappt har påbörjats. När det gäller åklagarväsendet finns det ett antal exempel på befogade kla- gomål från enskilda och iakttagelser vid inspektioner som visar att arbetsläget vid vissa åklagarkammare är ansträngt och att vissa ärenden handläggs alltför långsamt. I flertalet fall av långsamt handlagda åklagarledda förundersök- ningar står det dock klart att långsamheten främst har berott på att polisen dröjt med att vidta de utredningsåtgärder som åklagaren gett direktiv om. Jag får inte ett tillnärmelsevis lika stort antal klagomål rörande långsam handläggning i domstol. De fall som jag inledningsvis nämnt har samtliga avsett tvistemål eller domstolsärenden. De klagomål som gäller handlägg- ningstid i brottmål är mycket få. Andra uppgifter tyder emellertid på att pro- blemet är större än vad som framgår av JO:s praktik (se t.ex. en redovisning av antalet brottmål som väntar på avgörande vid landets tingsrätter i liksom de granskningar av vissa tingsrätter som har utfört). Från den enskildes perspektiv är det förstås på ett sätt mindre viktigt i vil- ket led som ett dröjsmål uppstår. För den som utsatts för brott, eller är miss- tänkt för att ha begått brott, är det angeläget att tiden mellan brottet och sa- kens slutliga avgörande inte blir för lång. Det är också det synsätt som Euro- padomstolen för mänskliga rättigheter anlägger för att avgöra om rätten till rättegång inom skälig tid har kränkts. Det står visserligen klart att det vikti- gaste är att förstärka polisens brottsutredande kapacitet, inte minst eftersom brister där försvårar eller i värsta fall gör det omöjligt att driva saken vidare. Men lika klart är att det måste säkerställas att även åklagarnas och domstolar- nas arbete kan bedrivas rättssäkert och effektivt. 2 010 /1 1:JO1 När det så gäller en enskild befattningshavares ansvar för långa perioder av underlåten handläggning kan denne självfallet inte hållas personligen ansvarig om problemet kan hänföras till bristande resurser eller systemfel. Det sakna- des t.ex. varje anledning att inleda förundersökning rörande tjänstefel mot någon av de utredningsmän och polisiära förundersökningsledare vid holmspolisen som tycktes kämpa i motvind vid den enhet för bedrägeriutred- ningar som jag nämnt att jag granskat. Jag vill likväl framhålla att en befattningshavare måste, särskilt i ett ansträngt arbetsläge, dels bevaka att äldre ärenden inte blir bortglömda eller annars lämnade åt sitt öde, dels göra en korrekt prioritering av sina ärenden efter ålder och angelägenhets- grad. Och man måste kunna kräva att en befattningshavare som finner att arbetstrycket är sådant att det är omöjligt att handlägga ett ärende korrekt, uppmärksammar sin chef på situationen. Jag har i något fall inlett förundersökning rörande underlåten handläggning men senare lagt ned den när det stått klart att den misstänkte ansett sig ha haft en övermäktig arbetsbörda och för sin chef redovisat de ärenden som av det skälet inte handlagts. Anledningen till att jag inlett ett straffrättsligt förfarande endast mot domare och åklagare trots att jag tillskrivit polisväsendet de största problemen är helt enkelt att det personliga ansvaret är tydligare för sådana befattningshavare. Hos polisen vandrar inte sällan ansvaret för ett visst enskilt ärende mellan olika utredare och förundersökningsledare. Jag vill emellertid ingalunda utesluta att jag kan komma att ställas inför fall där även en enskild polisman personligen kan hållas straffrättsligt ansvarig för underlå- ten handläggning. Avslutningsvis vill jag fästa uppmärksamheten på ett beslut om s.k. förun- dersökningsbegränsning (s. 103). Två inbrottstjuvar hade lämnat dna-spår på brottsplatsen, men åklagaren valde att lägga ned förundersökningen med hänvisning till att de skulle lagföras och straffas för vissa trafikbrott och att det straff som då skulle komma att bestämmas var tillräckligt för att omfatta också inbrottet. Möjligheten för åklagare att avstå från att utreda vissa brott att förunder- sökningsbegränsa har kommit till för att samhällets brottsbekämpande re- surser ska kunna koncentreras på det som är särskilt viktigt att utreda. Enligt min mening är det viktigt att utnyttja denna möjlighet med viss återhållsam- het. En förutsättning för förundersökningsbegränsning är visserligen att, som det heter i lagen, något väsentligt enskilt intresse ej åsidosätts. Det är emel- lertid oundvikligen så att i många fall då förundersökningsbegränsning sker finns det ett eller flera brottsoffer som upplever att polis och åklagare inte tar just det brott som de utsatts för på allvar. En långtgående tillämpning av reg- lerna om förundersökningsbegränsning kan därför riskera leda till att enskilda medborgare tappar sin tillit till de rättsvårdande myndigheterna. 2 010 /1 1:JO1 3.2 JO (Ansvarsområde 3) Tillsynen inom ansvarsområde 3 omfattar i huvudsak de allmänna förvaltningsdom- stolarna (exkl. migrationsdomstolarna), hälso- och sjukvården, samt utbildningsväsendet. Tillsynen omfattar även flertalet myndigheter under Social- departementet och Utbildningsdeparte- mentet. Antalet inkomna anmälningar under verksamhetsåret uppgick till 1 773, varav något mer än hälften avsåg myndigheter inom . Det är ingen nyhet att det stora antalet klagomålsärenden, som dessutom ökar , leder till att JO:s inspektionsverksamhet inte kan bedrivas på den nivå som vore önskvärd. För att i någon mån undvika en orimlig ären- debalans har det under verksamhetsåret förekommit endast en inspektion inom ansvarsområdet. Jag ser denna utveckling som mycket olycklig, även om jag är medveten om den uppfattning som har uttalats av riksda- gen, nämligen att JO i första hand ska ägna sin tid åt klagomålsärenden. Nu- mera måste emellertid också beaktas JO:s roll som s.k. nationellt besöksorgan (National Preventive Mechanism, NPM) enligt det fakultativa protokoll till FN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandlig eller bestraffning (OPCAT) som anslutit sig till. Det kom- mer därmed att ställas stora krav på en kontinuerlig, och även till sakligt in- nehåll utvidgad, inspektionsverksamhet när det gäller institutioner där det finns personer som är frihetsberövade. Inom mitt ansvarsområde förekommer frihetsberövanden enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård, LPT, och lagen om rättspsykiatrisk vård, LRV, samt enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, och lagen om vård av missbrukare i vissa fall, LVM. Vid de s.k. särskilda ungdoms- hemmen som drivs av sker också verkställighet av sluten ungdomsvård enligt lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård, LSU. Det är ett stort antal vårdinrättningar som JO, för att uppfylla de krav som ställs på ett nationellt besöksorgan, måste besöka återkommande och närmast rutinmässigt under en förhållandevis begränsad tid. Detsamma gäller naturligtvis institutioner inom andra ansvarsområden, bl.a. Hur saken ska lösas i praktiken återstår att se. Flertalet anmälningar mot de allmänna förvaltningsdomstolarna rör lång handläggningstid. Jag har i de senaste årens ämbetsberättelser utvecklat min syn på de problem som dröjsmålen i handläggningen av mål och ärenden medför. Jag har bl.a. pekat på den risk som finns att fälls i Europa- domstolen för brott mot artikel 6 i . Jag har också under- strukit att problemet med långa handläggningstider inte endast rör de enskilda 2 010 /1 1:JO1 parter som har berättigade krav på att få ett domstolsavgörande inom skälig tid. Långa handläggningstider är till men också för rättstillämpningen genom att prejudikat inte kommer fram i tillräckligt snabb takt och klargör rättsläget för de beslutsfattande myndigheterna. Omorganisationen på förvaltningsdomstolsområdet, 23 länsrätter har i feb- ruari 2010 ombildats till 12 förvaltningsrätter, torde leda till den effek- tivisering som eftersträvas som ett led i en bibehållen hög rättssäkerhet inom domstolarna. Ett intryck, av inkomna klagomål att döma, är emellertid att handläggningen av vissa mål har kommit att ytterligare fördröjas i övergångs- skedet. Det kan också utläsas av årsredovisningen för domstolar för att målbalanserna hos länsrätterna utvecklades ogynnsamt under . Det berodde till stor del på att resurser fick avsättas för planering och förberedelse för sammanslagningen och att detta hade en negativ inverkan på målavverkningen. I sammanhanget ska nämnas att det, utöver de reformer som redan genomförts inom det förvaltningsprocessrättsliga området, finns ytterligare frågor som bereds eller utreds i syfte bl.a. att göra handläggningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna mer ändamålsenlig och effektiv. Många av de anmälningar som gäller långsam handläggning föranleder inte någon åtgärd från min sida. Jag har ansett det nödvändigt att prioritera sådana fall där det rör sig om anmärkningsvärt långa handläggningstider. I årets ämbetsberättelse finns ett referat av ett fall som ledde till att jag väckte åtal mot en domare för påfallande långa dröjsmål med handläggningen av ett stort antal mål, främst skattemål. Domaren dömdes för tjänstefel, och den domen har vunnit laga kraft (s. 253). Vad gäller de allmänna förvaltningsdomstolarna finns i ämbetsberättelsen också ett beslut som rör den grundläggande principen om förhandlingsoffent- lighet i domstolarna (s. 430). Enligt lag ska som huvudregel förhandlingar i mål om psykiatrisk tvångsvård hållas på vårdinrättningen. I det aktuella fallet kom principen om offentlighet vid förhandlingar att inskränkas på ett otillåtet sätt genom framför allt vårdinrättningens tillämpning av sina säkerhetsrutiner. Domstolen, som inte hade beslutat om säkerhetskontroll, var inte medveten om att dessa rutiner tillämpades även vad gällde personer som avsåg att när- vara vid den aktuella förhandlingen. Den allvarligaste kritiken riktades följ- aktligen mot vårdinrättningen. Domstolen kritiserades dock för att generellt ha accepterat att besökare till de lokaler där domstolsförhandlingarna brukar hållas tvingades passera s.k. larmbåge, dvs. även i sådana fall när domstolen inte beslutat om säkerhetskontroll. I det föregående avsnittet har jag redan nämnt ett beslut i ämbetsberättelsen som rör tillämpningen av säkerhetsrutinerna vid de psykiatriska vårdinrätt- ningarna i samband med att det hålls domstolsförhandlingar där. Det är natur- ligtvis av största vikt att säkerhetsskyddet håller god kvalitet och är avpassat efter vad som är nödvändigt för vårdinrättningen i fråga. Det är angeläget att säkerhetsskyddet är utformat så att de grundläggande principer- na för domstolarnas verksamhet inte blir åsidosatta. 2 010 /1 1:JO1 JO prövar inte klagomål som rör rent medicinska bedömningar, utan tillsy- nen på hälso- och sjukvårdens område är, liksom i övrigt, inriktad i första hand på en kontroll av den formella ärendehandläggningen. Det innebär i praktiken att ett stort antal ärenden som rör myndigheterna inom denna del av den offentliga sektorn handlar om tillämpningen av förvaltningsrättsliga reg- ler och det regelsystem som gäller för offentlighet och sekretess. Anmälning- arna om bristande tillämpning av bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen och offentlighets- och sekretesslagen leder oftast till utredningar som utmyn- nar i beslut med kritiska uttalanden. Detta återspeglas inte i ämbetsberättelsen som, om så skedde, skulle bli alltför omfångsrik. Det är endast beslut som får anses vara av särskilt intresse som återges där. Även frågor som rör yttrande- frihet och meddelarfrihet är förhållandevis vanligt förekommande inom hälso- och sjukvårdsområdet. En korrekt tillämpning av bestämmelserna om psykiatrisk tvångsvård är av särskilt stor vikt från rättssäkerhetssynpunkt. Lagstiftningen, som för närva- rande är föremål för en genomgripande översyn, är komplicerad och ställer stora krav på goda handläggningsrutiner. Anmälningarna mot de psykiatriska vårdinrättningarna är emellertid förhållandevis få. Detta innebär att den par- lamentariska kontrollen av att lagarna efterlevs får fullgöras i allt väsentligt genom inspektionsverksamhet. Som jag har pekat på tidigare är det ett pro- blem att det inte finns möjlighet att avsätta tid och resurser till sådan verk- samhet. Det förtjänar att understrykas att det inte i första hand är den tid som åtgår till själva inspektionerna som lägger hinder i vägen. Det är snarare det förarbete och framför allt det oftast mycket omfattande efterarbete som en inspektion regelmässigt föranleder som är resurskrävande. Antalet anmälningar mot myndigheter inom uppgick under verksamhetsåret till 964. är därmed ett av JO:s största tillsyns- områden. Det bör redan här framhållas att tillsynen huvudsakligen är inriktad på en granskning av ärendehandläggningen. Det är således inte en uppgift för JO att i sak överpröva de beslut som fattas inom . Besluten kan i stället överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Däremot kan det förekom- ma att jag riktar kritik mot socialnämnder för att t.ex. beslut om omhändertagande av barn har fattats på bristfälligt underlag. Exempel på ett sådant beslut finns i ämbetsberättelsen (s. 384). En betydande del av anmälningarna på område rör tillämp- ningen av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Anmäl- ningar som rör tillämpningen av den andra tvångslagen på område, lagen om vård av missbrukare i vissa fall, LVM, förekommer där- emot inte så ofta. Genom de nämnda lagarna ges myndigheterna mycket vid- sträckta maktbefogenheter, och kraven på en rättssäker handläggning måste ställas högt. Formella brister i handläggningen av ärenden som rör tvångsvård kan få långtgående konsekvenser för den enskilde. Ytterst kan det röra sig om olaga frihetsberövande. har jag i mina inledande redovisningar uppehållit mig en hel del vid tillämpningen av framför allt LVU (se särskilt 2 010 /1 1:JO1 ämbetsberättelsen för /08).