frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — har det hållits en utbildning för handläggare inom sjukförsäkringen där det infor- merats om plan för återgång i arbete, situationer när plan för återgång i arbete inte ska göras samt vikten av att ta del av alla handlingar i ett ärende, och i förekommande fall om möjligt vara observant på att det i andra ärenden som en person har hos kan finnas uppgifter som kan påverka vilken väg i handläggningen som väljs i det enskilda fallet. Det är angeläget att den försäkrade inte i onödan drabbas på grund av om- ständigheter som beror på hur myndigheten har valt att organisera sin verk- samhet. När olika ärenden avseende en person handläggs av olika enheter är det viktigt att respektive handläggare i erforderlig utsträckning känner till relevanta uppgifter om den försäkrade som tillförts i ett annat ärende och att nödvändig kommunikation sker mellan de olika enheterna. Försäkringskas- sans personal ska givetvis inte bemöta den försäkrade på ett okänsligt sätt. I detta ärende hade samtalet kunnat föras från helt andra utgångspunkter om handläggaren hade haft kännedom om läkarintyget i arbetsskadeärendet. JO:s ärende visar också att Försäkrings- kassans handläggare måste iaktta försiktighet vid samtal med svårt sjuka försäkrade för att t.ex. inte i onödan avslöja en prognos. Detta är naturligtvis en uppgift som är grannlaga och som ställer stora krav på handläggaren. Jag vill i sammanhanget även anmärka att det finns anledning för Försäk- ringskassan att också i andra hänseenden överväga sitt agerande vid telefon- 2 010 /1 1:JO1 Redan att den försäkrade uppger att han befinner sig t.ex. i en bil eller på allmän plats borde medföra att föreslår att samtalet i stället förs vid ett senare mer passande tillfälle om det inte rör en banal fråga. Som jag ser det kan situationer som de nämnda vara olämpliga för allvarligare samtal oavsett den försäkrades inställning. När denne inledningsvis tillfrågas om sin inställning vet han eller hon ju inte vad som kommer att behandlas i samtalet. Som har anfört borde någon plan för återgång i arbete inte ha gjorts i det aktuella fallet på grund av J.A:s allvarliga sjukdomstill- stånd. Jag är kritisk till det inträffade. 2 010 /1 1:JO1 Publicering på Lantmäteriets webbplats har inte ansetts uppfylla kravet på underrättelse enligt 4 kap. 33 a § fastighetsbildningslagen (Dnr 6697-2009) I en anmälan till JO förde fram klagomål mot Lantmäteriet. Han anförde i huvudsak följande. avslutade Lantmäteriet ett förrättningsärende utan sammanträde. Någon underrättelse om beslutet och hur det kan överklagas skickades inte till sakägarna. Han fick kännedom om beslutet först i samband med att slutfakturan skickades ut. Fristen för att överklaga beslutet hade då gått ut. Genom lantmäterimyndighetens underlåtelse att skicka en underrättelse till honom har han betagits möjlighe- ten att överklaga beslutet. Handlingar hämtades in från , fastighetsdomstolen, hov- rätt och . Härefter anmodades Lantmäteriet att göra en utredning och yttra sig över innehållet i anmälan. I remissvaret anförde Lantmäteriet följande. Lantmäteriets hantering av den aktuella anläggningsförrättningen Ansökan (AB 07239) om anläggningsförrättning beträffande enskilda vägar inom aktuellt område och bildande av samfällighetsförening inkom till Lant- mäteriet från tre fastighetsägare. Ytterligare fastighets- ägare anslöt sig därefter till ansökan. Under förrättningens gång hade Lantmäteriet enligt dagboksbladet flera muntliga och skriftliga kontakter med anmälaren , som var en av sakägarna i förrättningen. Följande är antecknat: får Lantmäteriet samtal från där han är tveksam till förrättningen och vill bli kontaktad av förrättningslantmätaren. vill att sammanträde hålls . Han vill ha alla handlingar i akten. Han vill att all samfälld mark i området utreds angående eventuellt övertagande eller avveckling. Begärda handlingar skickas till . och kommer brev med frågor från . Båda besvaras av förrättningslantmätaren. kommer två telefonsamtal från . yrkar att förrättningslantmätaren kallar till sammanträde. Diskussion förs om nyttan med förrättningen. återtar tills vidare sitt yrkande om att samfällda vägar ägande ska regleras i förrättningen. kommer även ett mail från med önskemål att få del av all dokumentation som visas eller skickas till sakägare m.fl. inkommer mail från med begäran om kopior av vissa handlingar. 2 010 /1 1:JO1 inkommer yrkanden från . inkommer skrivelse från med frågor, syn- punkter och yrkanden. önskar få ett särskilt möte och begär kopia av dagboksbladet. skickar Lantmäteriet ett svarsbrev till med begäran om bekräftelse på yrkandet om fastighetsreglering för de samfällda vägarna. Brevet avslutas med en information om att det i förrättningsbeslut alltid hänvisas till hur man kan överklaga och att sammanträde kommer att hållas . Enligt anteckning i anmärkningskolumnen i sakägarförteckningen, aktbila- ga SA2, har bekräftat delgivningen till sammanträdet i brev som inkom till Lantmäteriet . I kallelsen till detta slutsammanträde meddelades att förrättningen skulle avlutas då eller senast . hålls förrättningssammanträde i Trappströmssko- lans matsal i Trappström, . I protokollet från mötet anges att samtliga förslag inklusive iståndsättningsförslaget har varit tillgängliga för sakägarna i förrättningen på förrättningsärendets hemsida. Det antecknades även att för- rättningen skulle komma att avslutas utan sammanträde på lantmäterimyndighetens kontor. Beslutet skulle överensstämma med de förslag och korrigeringar som överenskommits och redovisats vid samman- trädet. Förrättningslantmätaren informerade om hur man överklagar samt att ett överklagande kan ske från avslutningsdagen och därför ska vara lantmäterimyndigheten tillhanda . En- ligt förrättningslantmätaren erbjöds alla sakägare som inte hade tillgång till Internet att få utskick av beslutshandlingarna. Förrättningen avslutades på och resultatet kom att överensstämma med de förslag och korrigeringar som överenskommits och redovisats på sammanträdet. Handlingar hölls i enlighet med beslutet tillgängliga på och på ärendets webbplats som överklagande kunde ske. publicerades samtliga relevanta beslutshandlingar på webbplatsen. Karta m.m. fanns där . fanns antecknat på dagboksbladet följande av intresse för klagomålet: Kallelse till sammanträde via e-brevkallelse samt webbinfo. Underrättelse om beslut ska enligt 4 kap. 33 a § fastighetsbildningslagen (FBL) sändas till kända sakägare och andra som får överklaga beslut som meddelats i samband med att en förrättning avslutats eller ställts in eller be- slut som får överklagas särskilt (se 15 kap. 2 § första stycket FBL). Underrät- telse ska lämnas även om beslutet meddelats och blivit uppläst på ett sam- manträde. En sådan underrättelse ska enligt andra meningen även lämnas till andra som har rätt att överklaga beslutet (se 15 kap. 7 och 8 §§ FBL) Andra stycket nämnda paragraf innehåller bestämmelser om hur underrät- telse ska gå till. Enligt detta stycke bestämmer lantmäterimyndigheten om underrättelse skall ske genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Något krav på delgivning av underrättelsen har således inte ställts. Det räcker med att underrättelsen skickas med vanligt brev. Underrättelse kan också ske genom något slag av elektroniskt meddelande, där de tekniska för- utsättningarna för detta är för handen (prop. 2003/04:115 s. 22). En underrättelse ska enligt 24 § första stycket fastighetsbildningskungörel- sen lämnas genast och senast inom efter den dag då beslutet medde- lades. 2 010 /1 1:JO1 Före tillkomsten av 4 kap. 33 a § FBL gällde att sakägarna enbart skulle un- derrättas om tid och sätt för meddelande av beslut. Det innebar att det förelåg en risk att sakägare som inte var närvarande på sammanträdet kunde gå miste om möjlighet att överklaga beslutet. Genom en lagändring som trädde i kraft ändrades detta och bestämmelsen om att sakägarna i förväg skall underrättas om tid och sätt för meddelande av beslut upphävdes. Istället stadgades att underrättelser om sådana beslut som meddelas i samband med att en förrättning avslutas eller ställs in eller som får överklagas särskilt ska lämnas till kända sakägare och andra som får överklaga besluten. I förarbetena anges att underrättelsen bör vara skriftlig men att regeringen inte utesluter att den sker genom något slags elektroniskt förfarande där de tekniska förutsättningarna är för handen. har i den aktuella förrättningen förslag, protokoll och beslut lagts ut på ärendets webbplats. Sakägarna har således kontinuerligt informerats om förrättningen via elektroniskt media. I protokollet från antecknades att samtliga förslag inklusive iståndsättnings- förslaget har varit tillgängliga för sakägarna i förrättningen på förrättnings- ärendets webbsida. Att därför underrätta om den avslutade förrättningen via webbinfo måste därför ha känts naturligt för förrättningslantmätaren särskilt med hänsyn till det stora antal sakägare i förrättningen. Enligt 4 kap. 33 a § andra stycket FBL är det lantmäterimyndigheten som bestämmer hur underrättelse ska ske. En elektronisk underrättelse kan enligt förarbetena godkännas. Genom att det i kallelsen till förrättningssammanträ- det framgick att nästa sammanträde var slutsamman- träde kunde de sakägare som ville överklaga beslutet titta på webbsidan för att se protokollet med överklagandehänvisning. För att åstadkomma ännu större tydlighet kunde förrättningslantmätaren även aktivt ha skickat ut ett medde- lande till alla sakägare att de nu kan se protokollet på webbplatsen eller alter- nativt begära att få ett utskick. Att det är upp till sakägarna att aktivt söka efter information var sannolikt inte intentionen med lagändringen. Lantmäte- riet överväger därför att ge ytterligare instruktioner i den interna handboken över fastighetsbildningslagen beträffande detta. Lagens formella krav på underrättelse torde dock ha blivit uppfyllt i ärendet. Lantmäteriets huvudkontor anser att lantmäterimyndigheten hanterat föreskri- ven underrättelse på ett nytt, kanske väl kortfattat, men dock formellt lagligt sätt. Förfarandet kan utvecklas och göras tydligare, vilket också är Lantmäte- riets intention. Klaganden har haft täta kontakter med Lantmäteriet under förrättningens gång och han har även mottagit kallelse till slutsammanträdet. Eftersom han således haft god kännedom och kunskaper om den information och övrigt material som tillhandahållits även elektroniskt har det enligt Lantmäteriets uppfattning inte förelegat någon risk för att klaganden skulle åsamkas någon rättsförlust till följd av det valda sättet att underrätta sakägarna. Enligt 30 § första stycket anläggningslagen (1973:1149) äger i fråga om full- följd av talan mot lantmäterimyndighetens beslut 15 kap. fastighetsbildnings- lagen (1970:988), FBL, motsvarande tillämpning. Av 6 § första stycket i sistnämnda kapitel följer att en skrivelse med överklagande av ett förrätt- 2 010 /1 1:JO1 ningsbeslut av nu aktuellt slag ska ges in till lantmäterimyndigheten från det att förrättningen förklarades avslutad. Fastighetsbildningslagens regler om underrättelser om beslut tillämpas även i fråga om förrättningar enligt anläggningslagen. Enligt den huvudregel som anges i 4 kap. 33 a § första stycket FBL ska kända sakägare underrättas skriftligen om t.ex. beslut som har meddelats i samband med att en förrättning har avslutats. En sådan underrättelse ska också lämnas till andra som har rätt att överklaga beslutet. Underrättelsen ska innehålla uppgifter om innehållet i beslutet och om hur det kan överklagas. Vad gäller sättet att förmedla under- rättelsen huvudfrågan i JO-ärendet bemyndigas lantmäterimyndigheten i stadgandets andra stycke att bestämma om det ska ske genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. I motiven till 4 kap. 33 a § FBL (prop. 2003/04:115 s. 2223) anges bl.a. följande. Underrättelsen bör, enligt vår mening, vara skriftlig. Därmed vill vi inte ute- sluta att den sker genom något slag av elektroniskt meddelande, där de tek- niska förutsättningarna för detta är för handen. Underrättelsen bör givetvis redovisa hur myndigheten har beslutat i ären- det och hur beslutet kan överklagas. I fråga om underrättelsens uppgifter om innehållet i beslutet bör i regel själva beslutet och de viktigaste bilagorna bifogas. I en del fall kan det emellertid, som flera remissinstanser har påpekat, ifrågasättas om inte en sådan ordning skulle föra för långt. Om beslutshand- lingarna är omfattande eller sakägarna många, skulle en generell skyldighet att skicka ut det fullständiga beslutet kunna medföra ett mycket tidsödande och kostsamt arbete. Det kan synas tala för att det görs undantag från under- rättelseskyldigheten i vissa fall, t.ex. när antalet sakägare är stort. Enligt vår mening talar emellertid rättssäkerhetsskäl starkt för att en underrättelse om ett meddelat beslut normalt bör skickas ut även om det finns många sakägare. I ett beslut uttalade JO Ragnemalm följande. Genom beslut avslutades på utan sammanträde en förrättning enligt anläggningslagen för vägar i Hallsta byom- råde. Av utredningen framgår att lantmäterimyndigheten inte underrättade sakägarna om att förrättningen avslutats på något annat sätt än att beslutet och relevanta handlingar i ärendet hölls tillgängliga på lantmäterimyndighetens kontor samt lades ut på ärendets webbplats under överklagandefristen. Som framgår av remissvaret synes Lantmäteriet anse att underrättelseskyl- digheten enligt 4 kap. 33 a § FBL i detta fall har uppfyllts. Jag delar inte den uppfattningen och vill i sammanhanget något utveckla vad som allmänt gäll- er i fråga om användande av elektroniska kommunikationsformer i förvalt- ningsförfarandet. I 21 § tredje stycket förvaltningslagen (1986:223) anges att myndigheten bestämmer om underrättelse om beslut ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Bestämmelsen liksom den nu aktuella 4 kap. 33 a § FBL lägger alltså i beslutsmyndighetens hand att välja på vilket sätt underrättelse om beslut lämnas, dock att part alltid har rätt att kräva skriftlig form. En skriftlig underrättelse förutsätter inte nödvändigt- 2 010 /1 1:JO1 vis översändande av ett konventionellt pappersdokument. Det kan också god- tas att underrättelse sker per telefax eller genom ett e-postmeddelande. När underrättelsen avser ett beslut som går part emot och det finns någon klagobe- rättigad part har JO dock starkt rekommenderat att myndigheterna väljer den vanliga skriftliga underrättelseformen (se JO 1990/91 s. 412, JO 1999/2000 s. 155). har lagt fram sitt betänkande En ny förvaltningslag (SOU 2010:29). Ett genomgående tema i betänkandet är att användning av ny och effektivare teknik inte ska onödigtvis hindras utan i stället främjas. Bestämmelserna i den föreslagna lagen har därför utformats på ett teknikoberoende sätt för att inte bara möjliggöra en ökad användning av existerande, väl etablerade kommunikationsformer av typ e-post utan ock- så lämna en öppning för tillämpning av nya varianter, som den tekniska ut- vecklingen kan tänkas frambringa (se t.ex. s. 531 f.) Vad gäller tillkännagivanden på en myndighets webbplats kan nämnas att en sådan publicering i ett rättsfall (RÅ 2004 ref. 8) ansetts kunna innefatta (en del av) ett beslut. Det förekommer numera också att vissa ärendetyper nästan helt hanteras elektroniskt genom anlitande av olika typer av webbfor- mulär. De rationaliseringsvinster som kan uppnås med ökad teknikanvänd- ning får emellertid inte åstadkommas på bekostnad av den rättssäkerhet som utgör det grundläggande syftet med de processregler som bär upp förvalt- ningsförfarandet. Som framgår av det anförda kan en lantmäterimyndighet således under vissa förutsättningar använda elektroniska kommunikationsformer för under- rättelse om beslut. För att det krav på skriftlig underrättelse som ställs upp i 4 kap. 33 a § FBL ska anses ha uppfyllts genom användande av e-post måste dock förutsättas att avsändare och mottagare är införstådda med att denna underrättelseform kan komma att anlitas. Denna förutsättning är naturligtvis långt ifrån alltid uppfylld. I detta fall har Lantmäteriet avlägsnat sig än mer från vad som får förstås med en skriftlig underrättelse, då något individuellt meddelande över huvud inte sändes till berörda sakägare m.fl., utan dessa i stället var hänvisade till att själva söka information på en webbplats. Det synes mig uppenbart att det valda tillvägagångssättet inte uppfyller lagens krav. Med den kritik som ligger i det sagda är ärendet avslutat. 2 010 /1 1:JO1 Kritik mot ett universitet angående handläggningen av en begäran om skadestånd. Fråga om tillämpningen av förordningen (1995:1301) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten (Dnr 2823-2008) I en anmälan, som kom in till JO , framförde B.S. klagomål mot , , social- och rättsvetenskap. I anmälan anförde B.S. i huvudsak följande. och hade han begärt skadestånd av för den kränkande särbehandling och mobbning som han utsatts för under sin studietid. Han hade begärt att få ett beslut i frågan jämte överklagandehänvisning, men han hade inte fått något beslut eller skriftligt svar. hade inte heller fattat beslut rörande de ansökningar om tillgodoräknande som han gett in till . Från för högskolan inhämtades nämndens beslut i ärendena dnr 41-1152-07 och 33-1126-07. Ärendena rörde ansökningar från B.S. om tillgodoräknande av en kursuppgift respektive om undantag från behörighetsvillkor. Föredraganden hos JO inhämtade också per telefon vissa upplysningar från f.d. prefekten , universitetsdirektören och studievägledaren , samtliga vid . Ärendet remitterades därefter till rektor för som anmo- dades att inkomma med utredning och yttrande angående den formella hand- läggningen av B.S:s skadeståndsanspråk. I remissvaret anförde rektor följande. har under haft omfattande kontakter med B.S. i olika spörsmål. Kommunikationen har varit såväl skriftlig som muntlig. I de fall ärendena har varit av sådan karaktär att har haft att fatta formella beslut har detta skett. I de fall dessa beslut har varit överklagbara enligt 12 kapitlet högskoleförordningen, har till besluten bifogats överklagan- dehänvisning. Eftersom det aktuella yrkandet inte grundar sig på något påstående om ett felaktigt fattat eller uteblivet beslut i den mening som avses i 3 § förordning (1995:1301) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten har ärendet inte överlämnats till Justitiekanslern för handläggning. Yrkandet har inte heller bedömts vara av sådan karaktär att det skall överlämnas till Kammar- kollegiet för handläggning enligt 4 § samma förordning. gör inte bedömningen att någon samrådsskyldighet enligt 7 § nämnda förord- ning föreligger. Anspråket bedöms sammanfattningsvis vara av sådan karak- 2 010 /1 1:JO1 tär att det ska handläggas av i enlighet med 5 § förordning (1995:1301) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten. efter- frågar ett överklagbart beslut beträffande sitt skadeståndsanspråk. Något be- slut som går att överklaga fattas dock inte med anledning av en sådan fram- . Ett skadeståndsanspråk, som enligt gällande rätt ska handläggas av , ska givetvis handläggas så att den som framställer begäran får ett besked om inställning till yrkandet. Av den kommunikation som förevarit mellan och B.S. måste det anses framgå att univer- sitetets inställning är att någon skadeståndsskyldighet inte åligger universite- tet. Det är beklagligt om inte varit tillräckligt tydligt i kommunikationen med B.S. beträffande karaktären av det anspråk anmälan avser. bereddes tillfälle att yttra sig över remissyttrandet. Föredraganden hos JO hade därefter ett flertal kontakter per telefon med juristen , , för att inhämta kompletterande upplysningar angående frågan vad närmare avsåg med följande formulering i remissyttrandet: Av den kommunikation som förevarit mel- lan och B.S. måste det anses framgå att in- ställning är att någon skadeståndsskyldighet inte åligger . Vid samtalen framkom sammanfattningsvis att , efter genom- gång av materialet i ärendet och efter vissa kontakter med andra tjänstemän vid , inte hade kunnat återfinna några uppgifter avseende kom- munikation med B.S. I ett beslut anförde JO följande. JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och deras befattningshavare i sin verksamhet följer lagar och andra författningar. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat en- ligt de regler för förfarandet som gäller för dem, dvs. om myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. Vidare är JO ett extraordinärt tillsynsor- gan som inte har till uppgift att ersätta den prövning som har skett eller har kunnat ske i ordinarie ordning. Ett universitets beslut angående tillgodoräk- nande och dispens kan överklagas till , vilket B.S. också har gjort. Vad som har framkommit angående handläggningen av B.S:s ansökningar om tillgodoräknande och dispens ger mig inte skäl att vidta någon ytterligare åtgärd eller att göra något uttalande i saken. När det gäller den formella handläggningen av B.S:s skadeståndsanspråk vill jag anföra följande. har uppgett att han har begärt skadestånd för kränkande särbehandling och mobbning som han utsatts för under sin studietid vid . Det har dock inte framkommit vilken grund han har åberopat till stöd för sitt anspråk. har i sitt remissvar anfört att B.S:s skadeståndsanspråk har bedömts vara av sådan karaktär att det ska handläggas av i 2 010 /1 1:JO1 enlighet med 5 § förordningen (1995:1301) om handläggning av skadestånds- anspråk mot staten. I den nämnda förordningen regleras vilka myndigheter som har behörighet att handlägga skadeståndsanspråk som riktas mot staten. Förordningens be- stämmelser innebär något förenklat att Justitiekanslern handlägger ska- deståndsanspråk till följd av s.k. beslutsskador, medan anspråk på grund av s.k. faktiska skador handläggs av den centrala förvaltningsmyndighet inom vars område skadan inträffat. Den centrala förvaltningsmyndigheten ska dock, med vissa undantag, överlämna ärenden om anspråk på ersättning för person- skador till Kammarkollegiet. Finns det ingen central förvaltningsmyndighet för ett verksamhetsområde handläggs anspråket på ersättning av Justitiekans- lern (se särskilt 35 §§ samt 9 § i nämnda förordning). Ett beslut i ett ärende som handläggs enligt förordningen får inte överklagas (se 15 §). Utredningen ger mig inte underlag för att ifrågasätta bedöm- ning att anspråket var att hänföra till 5 § i förordningen. Jag utgår därför i det följande från den bedömningen. En förutsättning för att en myndighet ska vara behörig att handlägga ett anspråk med stöd av nämnda bestämmelse är emellertid att myndigheten är central förvaltningsmyndighet inom det verksamhetsområde där skada påstås ha inträffat. kan inte betraktas som en central förvaltningsmyndighet (se SOU 2004:23 s. 64). Inte heller kan anses utgöra en central förvaltningsmyndighet i förordningens mening (jfr prop. 2001/02:27 s. 73). Mot bakgrund av att det inte finns någon central förvaltningsmyndighet för den aktuella verksamhe- ten, och då bedömt att B.S:s skadeståndsanspråk var att hänföra till 5 § i förordningen, borde anspråket ha överlämnats till Justitiekanslern för handläggning. Även med den utgångspunkt som haft, dvs. att universi- tetet varit behörigt att handlägga B.S:s anspråk, har hanteringen brustit. En enskild som begär att skadestånd ska utges måste givetvis få besked om myn- dighetens inställning till anspråket. har i remissyttrandet anfört att det av den kommunikation som förevarit mellan och B.S. måste anses framgå att inställning är att någon ska- deståndsskyldighet inte åligger . har beklagat om myndigheten inte varit tillräckligt tydlig. Vid JO:s kontakt med i tiden efter remissvaret har myndigheten inte kunnat återfinna några uppgifter avseende kommunikation med B.S. synes således över huvud taget inte ha erhållit något besked om inställning till anspråket.