frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — Med anledning av vad som kommit fram remitterades ärendet på nytt till tingsrätten, som anmodades att lämna upplysningar och yttra sig över telefon- samtalet med barnet, vilka överväganden som föregick detta samt vilka över- väganden som gjordes i frågan om barnet kunde ta skada. Tingsrätten (lagmannen ) kom in med ett remissvar till vilket fogades upplysningar från . I egenskap av ordförande vid sammanträdet får jag meddela följande. Som framgår av protokollet från detta rådde starka motsättningar mellan parterna beträffande vårdnaden om deras son C. och om hans boende m.m. begäran att under sammanträdet få lägga fram sin videoupptagning av vad sonen haft att säga om sina preferenser i boendefrågan fann tingsrätten olämplig och tog inte del av videon. Diskussionsvis godtog parterna därefter en ordning där jag såsom ordförande skulle tala med C. om saken i telefon. Samtalet pågick på engelska i ett mycket lugnt och, vågar jag säga, barnanpassat tonläge utan tecken på att C. var orolig över att behöva yttra sig. Vad som kom fram kan jag givetvis inte minnas annat än i huvud- sak: C:s mening var den som är återgiven överst på s. 5 i protokollet från sammanträdet (C. per telefon ... lämna sin pappa). Om de överväganden som föregick samtalet är att säga att tilltrosfrågan var svårbedömd, att C:s mening i några grundfrågor (var han kidnappad/hade han rymt?) kunde tänkas vara av stor betydelse, att videoupptagningen hade tillkommit bortom moderns kontroll, att C. skulle få säga sin mening utan att känna trycket av någon av sina föräldrar (han fick besked om att ingen av föräldrarna kunde lyssna), att parterna genast skulle få besked om vad C. sagt och att samtalet skulle inledas i medvetande om möjligheten att hans ålder () och mognad skulle visa fortsätt samtal olämpligt (FB 6:2 b §). uppgav att tidigare varit rådman vid och att denne nu som pensionär tillfälligt tjänstgör som förstärk- ningsdomare vid bl.a. Attunda tingsrätt. Han hänvisade beträffande handlägg- ningen vid den aktuella förberedelsen till de upplysningar som lämnats av och anförde därutöver i huvudsak följande. mål kom in till dåvarande Södra Roslags tingsrätt . Dom meddelades först . Däremellan har parterna agerat på ett sätt som medfört att domstolen varit tvungen att skjuta upp det slutliga avgörandet . Det kan nämnas att beslut under rättegången har prövats av hovrätten i fyra fall. Det är viktigt att se handläggningen i tingsrät- ten mot denna bakgrund. Både och Bo Lövén har varit yrkesverksamma domare un- der alla sina aktiva arbetsår. inför uppgiften att hantera det ifrågavaran- de målet har de med erfarenhet och kunnande använt telefonsamtalen i syfte att driva processen framåt. Det bästa för barnet var i detta fall att tingsrätten försökte få föräldrarnas mångåriga tvister om vårdnaden till ett rimligt slut. Jag ser Loinders telefon- samtal med den nioårige pojken som en åtgärd med det syftet. Loinder är en omdömesgill domare och jag är övertygad om att han inte skulle ha genom- 2 010 /1 1:JO1 fört samtalet om han inte känt att pojken var tillräckligt mogen för att uttrycka en egen åsikt. Sammanfattningsvis finns det enligt min mening inte anledning att kritise- ra handläggning. yttrade sig över remissvaret, varvid han bl.a. ifrågasatte varför han inte fick bemöta de uppgifter som kom tingsrätten till del vid kontakterna med efter tingsrättens huvudförhandling men innan domen medde- lades. Enligt uppfattning var förfarandet vid den muntliga förbere- delsen riktigt. I ett beslut anförde chefsJO följande. Bestämmelser om vårdnad, boende och umgänge finns i 6 kap. (FB). För alla beslut om vårdnad, boende och umgänge ska barnets bästa vara avgörande (2 a § första stycket). Av samma bestämmelse framgår också att hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Rätten ska se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda (19 § första stycket). I 19 § sjätte stycket föreskrivs att barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. I förarbetena till bestämmelsen uttalas att det kan finnas undantagssituatio- ner då det ter sig rimligt och lämpligt att ett barn hörs inför domstol. Det måste emellertid under alla förhållanden vara ett krav att barnet går med på att höras. Även barnets ålder och mognad måste beaktas. Barn som är yngre än omkring torde endast sällan ha uppnått en sådan mognad att de bör medverka i en rättegång. Ett barn bör således kunna höras inför domstol om barnet självt begärt det eller särskilda skäl annars talar för detta och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av det. Det är inte meningen att barn mera regelmässigt ska medverka i rättegången. Det normala bör alltjämt vara att barnet hörs endast av vårdnadsutredaren (prop. 1981/82:168 s. 56 f.). Frågor om vårdnad, boende och umgänge i bl.a. de fall där barnet står un- der vårdnad av båda föräldrarna och någon av dem vill få ändring av detta ska enligt 17 § andra stycket handläggas i den ordning som är föreskriven för tvistemål, dvs. enligt regler för sådana mål. Enligt 35 kap. 8 § (RB) ska, när huvudförhandling hålls, bevis tas upp vid denna om inte bevisningen får upptas utom huvudförhand- ling. Av 36 kap. 19 § RB (i nu gällande lydelse) framgår att förhör med ett vittne får äga rum utom huvudförhandling om vittnet inte kan infinna sig vid huvudförhandlingen, om en inställelse vid huvudförhandlingen skulle medfö- ra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydel- sen av att förhöret hålls vid huvudförhandlingen eller om det kan antas att målet kommer att avgöras utan huvudförhandling. I mål om vårdnad, boende eller umgänge får rätten enligt 6 kap. 20 § första stycket FB, om det behövs, besluta om vårdnad, boende eller umgänge för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna har träffat ett avtal om frågan och avtalet 2 010 /1 1:JO1 har godkänts av socialnämnden (ett s.k. interimistiskt beslut). Av andra styck- et i nämnda bestämmelse framgår att ett interimistiskt beslut får fattas först sedan motparten fått tillfälle att yttra sig i frågan samt att rätten inför ett så- dant beslut kan inhämta upplysningar från socialnämnden. Genom en lagänd- ring, som trädde i kraft , har det införts en bestämmelse som anger att socialnämnden, innan den lämnar upplysningar, om det är lämpligt ska höra föräldrarna och barnet. Bestämmelsen är avsedd att säkerställa att domstolen får ett så bra underlag som möjligt för ett interimistiskt beslut (prop. 2005/06:99 s. 93). I övrigt finns det inte några bestämmelser som anger vilka utredningsåt- gärder rätten ska eller kan vidta inför ett interimistiskt beslut. har emellertid, med hänvisning bl.a. till regeln i 36 kap. 19 § RB (i då gällande lydelse), konstaterat att det i princip inte är tillåtet att ta upp vittnesbevisning som underlag för ett interimistiskt beslut i en vårdnadsfråga och därför avvi- sat ett vittnesförhör som begärts av klaganden inför hovrättens prövning av ett överklagat beslut om umgängesrätt (RH 1994:11). Jag har i ett tidigare beslut uttalat mig angående en tingsrätts beslut att hål- la förhör med två barn vid en muntlig förberedelse i ett vårdnadsmål (JO 2005/06 s. 27). För en utförlig redogörelse för den rättsliga regleringen m.m. när det gäller förhör med barn hänvisas till beslutet. I beslutet uttryckte jag som min uppfattning att vanliga regler beträffande handläggningen av vårdnadsmål gäller för barns hörande. När ett barn hörs inför rätten är det således fråga om muntlig bevisning som ska tas upp i enlig- het med regler. Ett barn är inte part i målet och dess höran- de blir därför att se som ett vittnesförhör. Förhör med vittnen ska enligt hu- vudregeln i 35 kap. 8 § äga rum vid huvudförhandlingen i målet. I det aktuella fallet konstaterade jag att inget av de undantag från huvudregeln som angetts i då gällande 36 kap. 19 § RB var för handen och att rådmannens åtgärd att höra två barn vid en muntlig förberedelse därför enligt min mening inte hade haft stöd i lag. Jag fann dock, med hänvisning bl.a. till att frågan om formerna för barns hörande knappast var entydigt reglerad, inte skäl att rikta någon kritik mot rådmannen för att han beslutade att låta höra barnen vid förberedel- sen. Jag fann emellertid anledning att vara kritisk till flera åtgärder som råd- mannen vidtog respektive underlät att vidta inför förhören med barnen, ex- empelvis att denne inte på ett bättre sätt utredde om det var uppenbart att barnen inte skulle ta skada av förhören. Jag var också mycket kritisk mot hur förhören med ett av barnen genomfördes (JO 2005/06 s. 32 f.). Som framgått ovan har det, sedan jag meddelade mitt beslut, tillkommit en bestämmelse i 6 kap. 20 § andra stycket FB som föreskriver att socialnämn- den innan den lämnar s.k. snabbupplysningar inför ett interimistiskt beslut ska, om det är lämpligt, höra föräldrarna och barnet. Av 17 kap. 2 § första stycket RB följer att om huvudförhandling har hållits i ett mål ska domen grundas på vad som förekommit vid förhandlingen. Om rätten sedan en huvudförhandling avslutats finner att det är nödvändigt att komplettera utredningen innan målet avgörs får, enligt 43 kap. 14 § RB, fort- satt eller ny huvudförhandling hållas enligt reglerna i RB. Är kompletteringen av enkel beskaffenhet, får rätten dock efter samråd med parterna i stället be- 2 010 /1 1:JO1 sluta att utredningen ska inhämtas på annat lämpligt sätt. Av 17 kap. 2 § för- sta stycket sista meningen RB framgår att i fall som avses i 43 kap. 14 § andra meningen får domen grundas även på vad som har inhämtats efter huvudför- handlingen. Av utredningen framgår att och hans f.d. hustru var parter i ett mål vid Attunda tingsrätt angående vårdnad m.m. rörande deras gemensamma son som är född . Min granskning av målet har kommit att gälla dels Ur- ban Loinders åtgärd att ringa upp pojken vid ett sammanträde för muntlig förberedelse för att ta reda på hans inställning, dels Bo Lövéns åtgärd att efter huvudförhandlingen men innan dom meddelades kontakta i . Åtgärden att vid den muntliga förberedelsen ringa upp nioårige . Vid en muntlig förberedelse ringde upp parternas barn C., som då fyllt , för att efterhöra hans inställning. Kon- takten togs i anslutning till att han diskuterat olika samförståndslösningar med parterna och, enligt anteckningarna i protokollet, i parternas frånvaro och med deras gillande. I protokollet är vidare antecknat att C. vid telefonsamtalet uppgett att han helst vill träffa sin mamma och sin pappa tillsammans och att han bestämt inte vill lämna sin pappa. Jag vill först framhålla att ett barns egen vilja eller åsikt naturligtvis är en viktig faktor att väga in i den helhetsbedömning som ska ske inför rättens slutliga avgörande i ett vårdnadsmål, men också inför ett interimistiskt beslut. Som framgått ovan saknas emellertid lagligt stöd för att hålla förhör med ett barn vid en muntlig förberedelse inför ett interimistiskt beslut (se ovan nämn- da JO 2005/06 s. 27, särskilt s. 34, se också RH 1994:11 och prop. 1986/87:89 s. 180). Jag konstaterar att den lagändring som tillkommit i 6 kap. 20 § FB understryker att barnets inställning i dessa situationer bör utredas genom att socialnämnden, om den finner det lämpligt, hör barnet innan den lämnar upplysningar till domstolen (för ett vidare resonemang i frågan se prop. 2005/06:99 s. 46 f. och 93). Redan mot denna bakgrund är jag kritisk mot åtgärd. har uppgett att kontakten med C., som var fyllda och föremål för en mycket infekterad vårdnadstvist, togs i syfte bl.a. att denne skulle få säga sin mening utan att känna trycket av någon av sina föräldrar. Han har inte på annat sätt än genom att höra sig för med föräldrarna om deras inställning i saken utrett om pojken kunde ta skada av att höras. Enligt min mening saknas det inte bara lagstöd för en sådan åtgärd utan det framstår dessutom som synnerligen olämpligt att rätten i ett mål om vårdnad m.m. håller förhör med ett barn per telefon på det sätt som skedde. I likhet med vad som konstateras i doktrinen anser jag att ett barn inte under några omständig- heter ska behöva ta direkt ställning i en vårdnadskonflikt mellan föräldrarna (se , m.fl., En kommentar, del 1, 113 kap., s. 6:97, m.fl. Barnets bästa, 5:e uppl., s. 78 f. och , Vårdnad, boende 2 010 /1 1:JO1 och umgänge 3:e uppl., s. 175). Det är anmärkningsvärt att , utan att närmare utreda om blott nioårige . kunde ta skada av att höras, tog kontakt med C. för att få svar på vissa frågor vilka, som jag uppfattar , skulle ha betydelse för rättens bedömning inför ett interimistiskt beslut. Det förhållandet att föräldrarna synes ha gett sitt samtycke till åtgärden förändrar självfallet inte denna bedömning. Jag är sammanfattningsvis mycket kritisk mot handlägg- ning och förtjänar enligt min mening allvarlig kritik för sin åtgärd att ta kontakt med C. vid den muntliga förberedelsen. Kontakterna med efter huvudförhandlingen men före domen Det har också framkommit att det i målet förekom vissa kontakter mellan Bo Lövén och socialförvaltningen efter det att huvudförhandlingen i målet avslu- tats men innan domen meddelades. Enligt Bo Lövén väcktes vid överlägg- ningen frågan om vilka åtgärder utredningen i kunde leda till och med anledning av detta kontaktade han socialförvaltningen för att fråga om beslut i denna utredning kunde förväntas före tingsrättsdomen. Av de journalanteckningar som gjordes i anslutning till telefonsamtalen av en befattningshavare vid socialförvaltningen framgår emellertid att även andra frågor diskuterades. Enligt journalanteckningarna frågade dels om resurser vid eventuell överflyttning av vårdnaden till modern, dels om C:s byte av skola och hur det gick för C. i skolan. Enligt Bo Lövén var diskussionen om vad som skulle hända med C. helt abstrakt. Någon anteckning på dagboksbladet eller annars i tingsrättens akt om kon- takterna med socialförvaltningen gjordes inte. De aktuella journalanteckning- arna har, sedan de skickats in till tingsrätten av moderns ombud, av tingsrät- ten översänts för kännedom till ombud. Detta skedde innan tings- rätten meddelade dom i målet. Enligt vad som framgår av tingsrättens dom var uppgiften att i inlett en utredning känd redan vid tingsrättens huvudförhandling. Om tingsrätten ansåg att frågan om vilka åtgärder utredningen eventuellt skulle komma att leda till kunde vara av betydelse för tingsrättens bedömning i målet borde tingsrätten därför i första hand ha tagit upp frågan om när utred- ningen kunde tänkas vara färdigställd direkt vid huvudförhandlingen. Tings- rätten hade då också haft möjlighet att föranstalta om den eventuella komplet- tering av utredningen i målet som ansågs nödvändig. Jag har emellertid för- ståelse för att det kan förekomma att rätten först i samband med överlägg- ningen uppmärksammar att det finns oklarheter eller ofullständigheter i det framlagda processmaterialet och att utredningen därför kan behöva komplet- teras. Det är också med hänsyn till dessa situationer som bestämmelsen i 43 kap. 14 § RB tillkommit (se NJA II 1987 s. 256). Jag kan också i och för sig ha förståelse för Bo Lövéns uppfattning att re- sultatet av utredning kunde ha betydelse för tingsrättens ställ- ningstagande och att det därför var av intresse att få veta om utredningen kunde slutföras innan domen meddelades. I enlighet med nämnda be- stämmelse borde Bo Lövén i den aktuella situationen emellertid ha kontaktat 2 010 /1 1:JO1 parternas ombud och hört efter om de kände till när utredningen skulle vara klar och om så inte var fallet, efter samråd med dem, beslutat hur uppgiften skulle hämtas in. Sådana kontakter skulle också ha dokumenterats. Beträffande de diskussioner som trots allt förekom har Bo Lövén uppgett att de var helt abstrakta och inte innebar att ytterligare utredningsmaterial hämtades in eller någon komplettering av utredningen eller att tingsrätten fick kännedom om några för parterna obekanta uppgifter. Jag kan emellertid kon- statera att Bo Lövén inte enbart frågade när utredningen kunde beräknas vara färdig utan att kontakterna också delvis på Bo Lövéns initiativ rört andra frågor med anknytning till målet, t.ex. om resurser vid en eventuell överflyttning av vårdnaden och hur det gick för barnet i skolan. Jag har i och för sig inte någon anledning att anta att domen grundat sig på annat än vad som framkommit vid huvudförhandlingen. Jag har likväl förståelse för att en part, som i efterhand får kännedom om att kontakter ägt rum på sätt som skett i detta fall, kan ifrågasätta om dessa påverkat utgången i målet. För sin bristande handläggning i nu berört avseende förtjänar Bo Lövén kritik. Uttalanden angående handläggningstiden vid en tingsrätt och en hovrätt i ett mål där målsäganden var (Dnr 4620-2008) . framförde i en anmälan klagomål mot och Hovrätten för Nedre . Hon anmärkte bl.a. på att det tagit från det att anmälan till gjordes till dess att hovrätten prövade frågan . Handlingar i bl.a. tingsrätts mål B 647-06, Hovrätten för Nedre mål B 632-07 fordrades in och granskades. Av den infordrade utredningen framgick i korthet följande. En anmälan om misstänkt misshandel av barn kom in till polismyndigheten från socialförvalt- ningen i . Kammaråklagaren beslutade att inleda förundersökning angående misshandel och antecknade barnets pappa som misstänkt. Sedan ett antal utredningsåtgärder vidtagits beslutade att väcka åtal. Åtalet om- fattade även en anmälan om misshandel från en vuxen målsägande. Tingsrät- ten meddelade dom i målet omkring . Domen överklagades till hovrätten, vars prövning ägde rum , dvs. Ärendet remitterades till bl.a. tingsrätten och hovrätten för upplysningar och yttrande över handläggningstiden i respektive mål. 2 010 /1 1:JO1 (lagmannen ) och Hovrätten för Ned- re (hovrättspresidenten ) kom in med nedanstående yttranden. Inledningsvis vill jag uttrycka förståelse för att . upplever den totala handläggningstiden som alltför lång. När det gäller handläggningstiden i tingsrätten kan konstateras att målet in- leddes genom att tingsrätten förordnade offentlig försvarare . Stämning inkom dock först . Kallelse till huvudförhand- ling skedde till huvudförhandling . Det har alltså gått 5 ½ månad från det att stämning inkom till dess huvudförhandling ägde rum. Till skillnad från när tilltalad är finns inga regler om handlägg- ningstid när målsäganden är ung. Det ligger dock i sakens natur att mål med unga personer inblandade sätts ut till förhandling snabbare än vissa andra mål. Det gäller dock i första hand mål där de unga själva skall komma och uppträ- da i rättegången. I detta fall åberopades endast videoförhör av de unga perso- nernas förhör målsäganden och ett vittne som var och ett vittne som var . När stämningsansökan i målet kom in var handläggningstiderna för brott- mål alltför långa vid tingsrätten. En stor balans hade, bl a på grund av en domares långa sjukskrivning, uppstått och hade inte helt arbetats bort . Medianhandläggningstiden (från stämning till dom) var och den s k 75 %-percentilen, dvs den tid inom vilken av målen är avgjorda, uppgick . sjönk dessa tider något medianen till 4,0 respektive 5,1 måna- der under de två första kvartalen men var fortfarande högre än de verksam- hetsmål som gällde . Det nu aktuella målet har alltså legat myck- et nära den mediantid som gällde vid tiden när det inkom. Eftersom det inte gällde några särskilda tidsgränser har målet satts ut enligt de rutiner som gäll- er vid tingsrätten. Dessa rutiner innebär att rotelinnehavaren först ser på målet när det kommer in, men att det sedan är beredningsorganisationen i form av domstolssekreterarna som sätter ut målen så snart det finns möjlighet och med iakttagande av att målen sätts ut i ungefärlig åldersordning om det inte före- ligger några skäl för förtur. Avslutningsvis kan jag nämna att handläggningstiderna avseende brottmål är betydligt kortare än 2006, median är och 75 %-percentilen . Den tilltalade var i målet åtalad för två fall av misshandel. Den ena åtalspunk- ten avsåg misshandel mot en minderårig son till den tilltalade. Sonen, som även yrkade skadestånd i målet, hördes inte personligen under rättegången utan hans uppgifter lades fram i form av en videoinspelning från ett polisför- hör. Tingsrätten ogillade åtalet i denna del och lämnade sonens skadestånds- yrkande utan bifall. Tingsrättens dom överklagades såväl av den tilltalade som av åklagaren och den särskilde företrädaren för den tilltalades son. kom in till hovrätten . Skrifterna översändes på sedvanligt sätt till motparterna för yttrande. Det sista av dessa yttranden kom in till hov- rätten . Kallelserna till hovrättens huvudförhandling utfärda- 2 010 /1 1:JO1 des , huvudförhandlingen ägde sedan rum och dom i målet meddelades . Vad som var anledningen till att det dröjde så pass länge innan kallelse till huvudförhandling utfärdades har inte kunnat klarläggas. Inom hovrättens kansli förs i och för sig normalt anteckningar om vilka försök som görs att sätta ut ett mål till huvudförhandling men dessa anteckningar sparas inte utan slängs när målet har avgjorts. Det är därför inte möjligt att med någon säkerhet säga vilka kontakter som har tagits med åklagaren och de båda advo- kater som var involverade i målet innan kallelserna utfärdades. Det går inte heller att säga om hovrätten hade försökt att sätta ut målet tidigare än som skedde och om i så fall såsom ofta är fallet försöket eller försöken stupade på att någon av åklagaren eller advokaterna inte hade möjlighet att delta. Det bör i sammanhanget framhållas att hovrätten, likt många andra dom- stolar, har överbalanser och att detta kan få till följd att ett färdigberett mål inte kan sättas ut till huvudförhandling. Vilken betydelse detta har haft i förevarande fall går dock inte längre att bedöma. Det ska tilläggas att hovrätten inte har några riktlinjer eller rutiner som in- nebär att mål ska behandlas med särskild skyndsamhet därför att en måls- ägande i målet är underårig. Hovrätten gör för egen del följande bedömning. Det aktuella målet har inte varit ett sådant mål som enligt lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare ska behandlas med för- tur. Det utgör inte heller ett förtursmål enligt de kriterier som finns i hovrät- tens egen arbetsordning. Enbart det förhållandet att en underårig är part i ett mål utgör knappast skäl att behandla målet med förtur. Däremot kan det gi- vetvis finnas goda skäl att ge viss prioritet åt mål där underåriga personer ska höras i hovrätten. I förevarande fall var det dock inte fråga om detta, eftersom den underåriges berättelse såväl vid tingsrätten som i hovrätten förebragtes genom uppspelning av en videoupptagning från förundersökningen. Hovrät- tens bedömning är därför, sammantaget, att det inte fanns anledning att ge målet förtur framför andra brottmål. Med beaktande bl.a. av de balanser och den arbetsbörda som hovrätten har är det oundvikligt att handläggningstiden för enstaka brottmål kan, såsom i förevarande fall, vara . Det hindrar givetvis inte att handläggnings- tiden varit längre än vad som i och för sig hade varit önskvärt. Vad som varit skälet till att kallelse sänts ut så förhållandevis sent går dock som ovan har konstaterats inte att bedöma säkert. Det kan sammanhänga med svå- righeter att finna som passar berörda åklagare och advokater. Det kan också sammanhänga med hovrättens ambition att vid avarbetningen av över- balanserna avgöra de äldre målen först, något som givetvis kan medföra att nya mål inte kan sättas ut till huvudförhandling . I ett beslut anförde chefsJO bl.a. följande. Av 23 kap. 4 § andra stycket (RB) framgår att en förunder- sökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja förundersökningen ska den läggas ned.