frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — Tingsrätten beslutade att skulle kvarbli i häkte till dess domen i ansvarsdelen vunnit laga kraft. frigavs från häktet , dvs. den dag han villkorligt skulle ha frigivits om han hade verkställt straffet i anstalt. . häktades av för bl.a. grovt rån. Häktningsgrunden var s.k. obligatorisk häktning samt kollusions- och recidiv- fara. Åklagaren medgavs tillstånd till att ålägga . restriktioner. Ären- det har handlagts av tre åklagare vid , lokal åklagare i (dnr 509A-116-06). Åklagaren var huvud- ansvarig för ärendet. Under dennes bortavaro har ärendet handlagts av åkla- garna UF och EH. Inledningsvis var . placerad vid häktet men förflyttades sedan till häktet . Åklagaren har på blanketten Anvisningar angående häktad antecknat att prövning förbe- hölls såvitt gällde möjligheten att avsända/motta brev eller annan försändelse. Vidare antecknades att prövningen skulle genomföras av en viss namngiven polisman i . Restriktions- och delegationsbeslutet expedierades till häktet . expedierade åklagaren ett delega- tionsbeslut med samma innehåll som det tidigare till häktet . Vid omhäktningsförhandling beslutade att . alltjämt skulle vara häktad samt att åklagaren medgavs fortsatt tillstånd att meddela restriktioner. de aktuella försändelserna har avsänts av . har denne således varit belagd med restriktioner. Brottsmisstankarna mot respektive . har inte haft sam- band med varandra. I det ärende . har varit misstänkt har omkring femton personer varit misstänkta. har . och korresponderat med varandra. Häktet har skickat två framställningar om prövning av brevförsän- delser avseende ., daterade den 13 respektive , till åklagar- kammaren i . Av framställningarna framgick att . önskade skicka försändelser till häktet sänt framställan till kamma- ren i i stället för den lokala åklagaren i är inte känt, troligtvis har framställningarna skickats av misstag till förstnämnda kammare. Åklagarna UF och EH har inga minnesbilder av att de har tagit del av framställningarna eller av breven. UF tror därför att Åklagarkammaren i Gäv- le har vidarebefordrat framställningarna direkt till polisen i och inte till lokal åklagare i . Polismannen har i enlighet med delegationsbeslutet granskat försändelserna och beslutat att dessa fick avsändas. Försändelserna har sedan lämnats till vid häktet . Polismannen skickade efter granskningen kopior av framställningarna till lokal åklagare i , vilket var rutin. Åklagaren har upplyst att kopior av de aktuella framställning- arna har inkommit till kammaren men har inte, vid ankomsten, antecknats i granskningsliggaren. 2 010 /1 1:JO1 Efter en redogörelse för den rättsliga regleringen anförde sedan följande under rubriken . När en anhållen/häktad, som är belagd med restriktioner och där prövning av mottagande/avsändande av försändelser har förbehållits, önskar sända eller ta emot brev ska dessa granskas av handläggande åklagare eller den polisman som åklagaren har satt i sitt ställe. Vissa typer av försändelser är dock undan- tagna från granskning. Det är häktet som ombesörjer att den som ska granska försändelserna får dessa. Häktet skickar försändelserna till åklagarkammaren/ polismyndigheten jämte den av Kriminalvården framtagna blanketten Fram- om prövning av brevförsändelser. Av framställan framgår namnet på den frihetsberövade personen som framställningen avser samt adressaten på det brev som ska avsändas/mottas. Den som granskar försändelserna an- tecknar sitt beslut huruvida försändelsen får avsändas/mottas. Vid åklagarkamrarna finns en granskningsliggare som består av original- handlingarna av de framställningar som anhållna och häktade har gjort om att få avsända eller motta brev. Framställningarna samlas årsvis i pärmar i krono- logisk ordning. Av brottmålsdiariet ska det framgå när framställningen inkom till kammaren och när den expedierades till häktet. Om kammaren för en sär- skild förteckning manuellt över inkomna framställningar räcker det att in- komstdatum och tidpunkten för expediering antecknas i förteckningen. För- teckningen ska även innehålla uppgift om brottmålets diarienummer. Av utredningen hos JO framgår att de aktuella breven inkom till häktet med normal postbefordran. Det är inte känt huruvida breven faktiskt hade genomgått granskning innan häktet vidarebefordrade dem eller om häktet låtit avsända försändelserna utan föregående granskning. I sina upplysningar till JO har häktet uppgett att det av breven inte framgick att dessa hade granskats varför man på eget initiativ skickat breven till åklagarkammaren i för granskning. Åklagarkammaren i har uppmärksammat att framställningarna rätte- ligen skulle ha sänts till lokal åklagare i . Det förefaller som att kam- maren i har skickat breven jämte framställningarna direkt till polis- mannen i . Detta har dock inte kunnat klarläggas med full säkerhet. Det har inte heller klarlagts hur ärendet har handlagts vid Åklagarkammaren i . Vid prövningen av om försändelser får mottas eller avsändas ankommer det på beslutsfattaren att förvissa sig om att det finns rättsliga förutsättningar att granska försändelsen. I detta fall har uppgiften att utföra granskningen delegerats till en polis. Under sådana förhållanden har det enligt min mening inte ankommit på åklagare att närmare undersöka om försändelserna skulle granskas eller inte. Framställningarna borde därför, vilket också synes ha skett, ha överlämnats till polisen utan att åklagare gjort någon prövning. Polismannen har i enlighet med åklagarens delegationsbeslut granskat för- sändelserna. Enligt min mening ska åklagare och polis vid granskningen kun- na utgå från att de försändelser som häkten översänder för granskning har omhändertagits på ett korrekt sätt. Att kräva att åklagare och polis närmare ska undersöka hur postgången har skett är, enligt min mening, inte rimligt. Efter granskningen har polismannen, enligt gällande rutin, skickat kopior av framställningarna med sina beslut till den lokale åklagaren i . Framställningarna har dock inte antecknats i granskningsliggaren vid ankoms- ten vid , lokal åklagare i , vilket är en brist. Kammarchefen har i sitt yttrande konstaterat att diarieföringen i gransk- ningsliggaren inte har skett på rätt sätt och i rätt tid. Jag noterar med tillfreds- ställelse att kammarchefen kommer att ta upp denna fråga vid intern informa- tion vid kammaren samt se över att rutinerna följs vid diarieföring av brevför- sändelser. 2 010 /1 1:JO1 Ärendet remitterades därefter till i för upp- lysningar och yttrande över handläggningen av granskningen av de aktuella brevförsändelserna. (länspolismästaren ) inkom med ett remissvar, till vilket fogats yttrande av kommissarien (här utelämnat) och inspektören . uppgav att åtta personer, bl.a. ., häktades i den aktuella utredningen och att han var utsedd att sköta granskningen av brev till och från de häktade. I utredningen granskade han en stor mängd brev till och från den misstänkte. Breven kom i postgången och lades på hans skrivbord för granskning, vilket han gjorde. Därefter skickades ett exemplar av hans beslut vidare till åklagarmyndigheten. anförde bl.a. följande. Av den utredning som vidtagits vid myndigheten har inte framkommit något som förtjänar negativ kritik från polismyndighetens sida. Av redogörelsen som lämnats av inspektören framgår att han fått förundersöknings- ledarens/åklagarens direktiv att ombesörja brevgranskningen. Vidare framgår att inspektörens beslut med anledning av arbetsuppgiften underställdes åkla- garen. bedömer att inspektören endast genomfört den tjäns- teåtgärd han genom åklagarens direktiv blivit ålagd att genomföra och att denne därmed inte förtjänar någon kritik. Enligt artikel 8 första punkten i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna har envar rätt till skydd för bl.a. sin korrespondens. I artikelns andra punkt medges dock att undantag från skyddet får ske genom lag i vissa angivna syften, bl.a. förebyg- gande av brott. I 2 kap. 6 § regeringsformen (RF) stadgas att varje medborga- re gentemot det allmänna är skyddad mot bl.a. undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Skyddet för förtrolig kommunikation får begrän- sas genom lag (2 kap. 12 § första stycket RF). I 24 kap. 5 a § (RB) föreskrivs bl.a. att om rätten beslutar att häkta någon ska den på begäran av åklagaren pröva om den häktades kontakter med omvärlden ska inskränkas. Tillstånd till sådana re- striktioner får meddelas endast om det finns risk för att den misstänkte undan- röjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning. Av 9 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (behandlingslagen) framgår att brev till vissa svenska myndigheter och inter- nationella organ eller den häktades offentliga försvarare ska vidarebefordras utan granskning. Därutöver får den häktade sända eller ta emot brev om det kan ske utan fara från säkerhetssynpunkt och, för den som är häktad på grund av misstanke om brott, utan fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Prövningen av sistnämnda förutsättningar görs av undersökningsledaren eller åklagaren då rätten har gett tillstånd att medde- la den häktade restriktioner (16 § samma lag). Försändelser får granskas en- dast om den häktade medgivit detta. Har sådant medgivande inte lämnats ska breven hållas kvar men får inte öppnas (9 § samma lag och 8 § förordningen 2 010 /1 1:JO1 [1976:376] om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. [behandlingsför- ordningen]). I 19 § behandlingsförordningen föreskrivs att åklagaren får bemyndiga po- lisman att verkställa sådan granskning av brevförsändelser som avses i 8 § förordningen. I författningskommentaren till 9 § behandlingslagen sägs bl.a. att i de fall tillstånd att sända eller ta emot brev vägras det uteslutande är åklagaren som har rätt att fatta beslut (prop. 1975/76:90 s. 65). Av om ärendehantering framgår att det på varje åklagarkammare ska finnas en s.k. granskningsliggare, som består av de framställningar i original som anhållna och häktade har gjort om att få avsän- da eller ta emot brev (version 3.1, avsnitt 6.17.4). Enligt den senaste versio- nen av handboken, som gäller , ska det på framställningen framgå avsändare och adressat, vem som har utfört granskningen av försän- delsen och hur granskningen har utfallit. I den manuellt förda förteckningen i granskningsliggaren ska inkomstdatum, tidpunkten för expediering och upp- gift om ärendets diarienummer noteras. Av ärendehanteringssystemet Cåbra ska också framgå när en framställning kom in och när en försändelse expedie- rades. Anledningen till detta är att man ska kunna följa ärendets handlägg- ning. gällde, om kammaren manuellt förde en särskild förteckning över inkomna framställningar, att det räckte att där anteckna uppgifter om inkomstdatum och tidpunkten för expediering. Mitt initiativärende omfattar såväl frågan om åklagare/polis haft rätt att grans- ka två brevförsändelser som skickats mellan två häktade personer som frågan om vilket ansvar åklagare har för granskningen när denne delegerat uppgiften till polisen. Fick försändelserna granskas? Av utredningen har framkommit att . var häktad på grund av misstan- ke om bl.a. grovt rån. Han var först intagen vid häktet och förflyt- tades sedan till häktet . Förundersökningsledare i den utredningen var en åklagare vid i , lokal åkla- gare i . Rätten hade meddelat åklagaren tillstånd att ålägga . restriktioner och åklagaren förbehöll sig därför prövning av brev- försändelser. . skrev brev till häktade , som var intagen vid häktet . var dock inte belagd med restriktioner. När breven , med normal postgång, kom till häktet skickade personal där dessa, tillsammans med framställningar om prövning av brevförsändelser, till åklagarkammaren i . Åklagare vid den kammaren var förundersöknings- ledare i den förundersökning som avsåg framställningarna var antecknat att granskningen avsåg . Försändelserna vidarebefordrades sedan, såvitt kunnat utredas, till polisinspektören , som av åklagare vid i , lokal åklagare i , fått uppdraget att granska försändelser till och från bl.a. . 2 010 /1 1:JO1 JO meddelade beslut i JO:s ärende dnr 3808-2006, som avsåg Kriminalvårdens handläggning av ett av de aktuel- la breven (beslutet finns tillgängligt på . Hon fann, med hänvis- ning till att föreskrifter som medför inskränkningar i enskildas grundläggande fri- och rättigheter ska tolkas restriktivt, bl.a. att det är det häkte där personen med restriktioner är intagen som har möjlighet att ingripa och granska brev som denne vill avsända eller ta emot. Möjligheten att granska utgå- ende post upphörde därmed i och med att brevet överlämnades till postbeford- ran av häktet . Häktet saknade således lagligt stöd för sina åtgärder beträffande utgående post. Jag har ingen annan uppfatt- ning i den frågan. Det nu sagda innebär vidare att det inte heller funnits lagliga förutsättning- ar för åklagare och polis att granska försändelser sedan de ankom- mit till häktet . Det kunde vid den inledande utredningen hos JO inte närmare klargöras hur de aktuella försändelserna hanterats vid åklagarkammaren. Av Åklagarmyn- dighetens remissvar framgår att inte heller myndigheten kunnat utreda detta. Vilka åtgärder som vidtagits, vem som vidtagit dem och vilka överväganden som gjordes är således alltjämt i vissa delar oklart. Ytterligare utredning har inte framstått som meningsfull. Jag vill emellertid understryka att, eftersom granskning av en häktad persons korrespondens innebär en inskränkning i dennes grundläggande fri- och rättigheter, det givetvis är av stor vikt, inte bara att reglerna tillämpas korrekt, utan också att de åtgärder som vidtas med en häktad persons försändelser dokumenteras noggrant. Det måste således vara möjligt att i efterhand kunna följa handläggningen, vilket inte varit fallet i aktuellt ärende. Klarlagt är emellertid att de båda försändelserna granskats av . Även han har brustit i dokumentationshänseende. På framställan daterad saknas uppgift om när granskningen skett och huru- vida försändelsen fick tas emot. Åklagares ansvar för brevgranskning som sker efter delegation till polis Även om handläggningen således inte i alla led har kunnat klarläggas får det dock anses utrett att någon vid åklagarkammaren i vidarebefordrat de av häktet upprättade framställningarna om brevgranskning till , som också utfört granskningen. Som framgått saknades enligt min mening lagstöd för en sådan granskning. Fråga uppkommer därmed vilket ansvar åklagare respektive polis har att undersöka om rättsliga förutsättningar för brevgranskning föreligger. har anfört att det vid prövningen av om försändelser får mottas eller avsändas ankommer på beslutsfattaren att förvissa sig om att det finns rättsliga förutsättningar att granska försändelsen. Då uppgiften dele- gerats till en polis ankommer det, enligt mening, inte på åklagare att närmare undersöka om försändelserna ska granskas eller inte. 2 010 /1 1:JO1 har vidare anfört att såväl åklagare som polis vid granskningen ska kunna utgå från att de försändelser som häkten översänder för granskning har omhändertagits på ett korrekt sätt och att det inte är rimligt att vare sig polis eller åklagare ska undersöka hur postgången har skett. Som jag redan framhållit innebär möjligheten att granska en häktad per- sons försändelser en inskränkning av dennes grundläggande fri- och rättighe- ter. En granskning av en persons brev utan stöd i lag kan också medföra straffansvar. Som framgått av redovisningen av den rättsliga regleringen är det en upp- gift för åklagare eller undersökningsledare att avgöra om, eller i vad mån, det finns hinder för medgivande av att den som är häktad på grund av misstanke om brott får sända eller ta emot försändelser (16 § behandlingslagen). Åklaga- re får dock bemyndiga polisman att verkställa granskningen av brevförsändel- ser (19 § behandlingsförordningen). I förarbetena till behandlingslagen utta- lades att en möjlighet till delegering av själva granskningsarbetet måste före- ligga för att brevgranskningen ska kunna utföras med önskvärd skyndsamhet. Såvitt gäller den brevkontroll som ankommer på åklagare (eller undersök- ningsledare) kan granskningsarbetet lämpligen utföras av den polispersonal som har hand om brottsutredningen, men med uteslutande rätt för åklagaren att besluta i de fall då tillstånd att avsända eller ta emot brev vägras (prop. 1975/76:90 s. 65). Det uppdrag som får delegeras till polis avser enbart granskningen av innehållet. Endast åklagare får besluta att ett brev får hållas kvar. Delegationen får inte göras så generell att åklagaren i praktiken avhän- der sig ansvaret för granskningen (, Straffprocessuella tvångsmedel när och hur får de användas?, 2:a uppl., s. 770). Det nu anförda leder till slutsatsen att även om granskningen av själva in- nehållet i försändelserna delegerats till polis medför det inte att åklagare helt avhänder sig ansvaret för att granskning sker. Framställningarna ska diariefö- ras vid kammaren när de kommer in. I åklagarens ansvar ingår att vara upp- märksam på sådana omständigheter som gör att det finns anledning att ifråga- sätta om rättsliga förutsättningar för åtgärden föreligger. Vad gäller omfattningen av den prövning som åklagare har att göra bör t.ex. sådana förhållanden som att häktet av misstag vidarebefordrat en försän- delse ställd till svensk myndighet eller offentlig försvarare, vilka är undantag- na från granskning, eller vidarebefordrat försändelser trots att restriktionerna hävts, uppmärksammas och framställningen således inte vidarebefordras till polis för granskning av försändelsens innehåll. När det som i det aktuella fallet av framställan om brevgranskning framgår att denna vidarebefordrats av annat häkte än det där den person som har re- striktioner befinner sig och framställan dessutom inte skickats till den kam- mare där förundersökning beträffande den häktade som har restriktioner be- drivs hade det, enligt min uppfattning, funnits anledning att utreda omstän- digheterna närmare. Om så hade skett, hade det förhoppningsvis uppmärk- sammats att försändelserna inte skulle skickas vidare till polismannen för granskning. Såvitt gäller ansvar för det inträffade har han, som an- getts ovan, haft att granska innehållet i försändelser till och från . 2 010 /1 1:JO1 är enligt min mening självklart att varje tjänsteman som deltar i handlägg- ningen av en brevgranskning måste vara uppmärksam på sådana omständig- heter som kan tyda på att det saknas rättsliga förutsättningar för en gransk- ning. Mot bakgrund av vad som ovan sagts om omfattningen av åklagares delegation till polis beträffande brevgranskning finner jag dock att vad som kommit fram inte ger tillräcklig grund för att kritisera för att han genomförde granskningen. Vad som i övrigt framkommit ger inte anledning till något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det anförda. Tillämpningen av bestämmelsen i 23 kap. 4 a § om förundersökningsbegränsning (Dnr 5228-2007) I ett beslut anförde chefsJO följande. I en artikel i nättidningen , med rubriken för tjuvar som begår småbrott, angavs att kammaråklagaren vid , åklagarkammaren i , beslutat att lägga ned en förundersökning rörande stöld i en fastighet vid vilken gods stals och tjuvarna dessutom stökade ner riktigt ordentligt trots att bl.a. en brottsplats- undersökning gav dna-träffar på två av polisen kända småförbrytare i byg- den. Anledningen uppgavs beträffande den ena personen vara att denna redan var åtalad för olovlig körning. En polisman uttalade sig i artikeln. Vi ska ju prioritera inbrott i bostäder och fritidshus men det verkar vara meningslöst. Och vad säger vi till drabbade som fått sina hus genomsökta, saker stulna och mår väldigt illa. Ska vi tala om för dem att det blir nog ingenting av det här? Även åklagaren citerades. Jag har förståelse för att polis och allmänhet kan tycka att det här är tokigt. Om jag själv blev drabbad av ett inbrott skulle jag säkert vilja ha gärnings- männen dömda för det. Men det här är de regler vi följer. Istället för att ägna tid åt en massa brott en person begått försöker vi istället ägna oss åt det grövs- ta och istället fälla fler. Jag beslutade mot denna bakgrund att ta upp saken till utredning i ett sär- skilt ärende. Vissa handlingar i bl.a. i ärende K24972- 07 och åklagarkammarens ärende AM-50348-07 infordrades och granskades. 2 010 /1 1:JO1 upprättades en anmälan rörande misstänkt stöld i en fastighet i . Målsäganden var bosatt i . Hon hade ärvt fas- tigheten och skulle flytta dit. En granne hade upptäckt att det varit inbrott i villan och ladugården. Grannen hade inte varit inne i huset och visste därför inte hur det såg ut därinne. Målsäganden hade blivit ombedd att åka till platsen och sedan kontakta länskommunikationscentralen. Ersättningsyrkan- den skulle preciseras . Av ett protokoll över brottsplatsundersökning, daterat , som inte syntes ha kommit in till åklagarkammaren, framgick att fastigheten, en gammelgård, bestod av bl.a. ett tvåplans bostadshus, ett nyare garage samt en ladugårdsbyggnad. Alla byggnader på tomten hade genomsökts. Gärningsmannen/männen hade tagit sig in i bostadshuset genom att krossa en fönsterruta. Inne i bostadshuset hade samtliga rum på de två planen sökts igenom. En större mängd flaskor med alkohol hade tillgripits. Ett kassaskåp hade skurits upp med hjälp av verktyg och det var oklart vad som eventuellt hade funnits i kassaskåpet. Ett vapenskåp hade flyttats men inte kunnat öpp- nas. I ladugårdsbyggnaden hade också ett fönster brutits upp och byggnaden genomsökts. En okänd mängd bensin hade slangats ur en snöskoter. I bo- hade bl.a. cigarettfimpar och PET-flaskor påträffats. Fimparna och spår från PET-flaskorna hade skickats till um (SKL) för dna-analys. Av en s.k. träffrapport och ett sakkunnigutlåtande från SKL, daterat i bör- jan av , framgick att dna-analysen visat att två personer, en kvinna och en man, med visshet kunde bindas till det ingivna undersöknings- materialet. beslutade att lägga ned förun- dersökningen med samma motivering för var och en av de misstänkta, nämli- gen att den misstänkte är åtalad, kommer att åtalas eller strafföreläggas för annan brottslighet. Den påföljd (straff) som då kommer att bestämmas är tillräcklig för att omfatta också den nu aktuella brottsligheten. Samhällets eller enskildas intressen hindrar inte en åtalsunderlåtelse. Ärendet remitterades till för upplysningar och yttran- de om vilka överväganden åklagaren gjorde när han beslutade att lägga ned förundersökningen. (dåvarande vice riksåklagaren ) kom in med ett remissvar tillsammans med yttranden från dåvarande chefsåklaga- ren (här utelämnat) och . Anmälan inkom till mig tillsammans med sakkunnigutlåtanden och träffrap- porter vilka pekade på att två personer kunde misstänkas för det i anmälan upptagna brottet. DNA från dessa två hade hittats vid polisens tekniska under- sökning från brottsplatsen. Vid en närmare granskning av uppgifterna i anmä- lan framgick att det rörde sig om en jordbruksfastighet med en bostadsbygg- nad och andra tillhörande byggnader. Vidare framgick att för inbrottet bodde ingen på fastigheten men däremot höll inflyttning på att ske. Enligt anmälan kunde inte konstateras att någon egendom stulits varför inget tydde på att något fullbordat tillgreppsbrott ägt rum. I anmälan hade brottet angetts som inbrott i villa vilket borde medföra att brottet normalt sett varit att 2 010 /1 1:JO1 betrakta som grov stöld. Mot bakgrund av vad jag anfört ovan anser jag dock att brottet skulle kunna rubriceras som försök till stöld eller möjligen grovt hemfridsbrott. Då de gäller de misstänkta, B. och S., stod båda dessa under åtal vid tid- punkten för mitt beslut. Jag kunde i båda fallen förutse att dessa båda skulle dömas till kortare fängelsestraff vilket sedermera skedde. S. dömdes till fängelse och B. dömdes till fängelse en månad.