frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — Andra anstalter låter de intagna få sina cigarett- paket under promenaden. Åter andra anstalter förvarar de intagnas cigaretter i ett skåp beläget i anslutning till promenadgården och till vilket den intagne har nyckel. En mer generös tillgång till cigaretter kompletteras i regel med andra kontrollåtgärder, exempelvis stickprovsvisa kroppsvisitationer, för att undvika insmuggling och kan således på så sätt beskrivas som en mer ingri- pande kontrollform. Genom den beskrivna flexibiliteten, liksom genom andra åtgärder såsom utdelning av nikotinläkemedel (för till ett värde av knappt sex miljo- ner kr) och användning av den egenproducerade cigarettändarstationen Hol- ken, har Kriminalvården i stor utsträckning kunnat underlätta övergången till en rökfri inomhusmiljö. Kriminalvården har för avsikt att utvärdera vilka metoder som har givit bäst resultat för att sedan implementera dessa i organi- sationen. Utvärderingen kommer dock inte att genomföras förrän Regerings- rätten avgjort det tidigare nämnda s.k. rökmålet. Vid en begränsning av antalet tillåtna cigaretter per promenadtillfälle kan antalet naturligtvis diskuteras. Fem cigaretter motsvarar för en person som är vaken en konsumtion om 80 cigaretter per dag. Detta kan jämföras med att en storrökare i medicinska sammanhang ofta definieras som en person som röker mer än 10 eller 20 cigaretter per dag. Kriminalvården anser under alla omständigheter att en begränsning till fem cigaretter under den timslånga promenaden knappast kan ses som en reell inskränkning i den intagnes möjligheter att röka utomhus och att även ett lägre antal cigaretter än fem, beroende på övriga omständigheter, bör kunna vara acceptabelt. Faktum är att en viss oro finns för att fem cigaretter kan innebära en överkonsumtion av nikotin i samband med promenaden, vilket lett till att intagna svimmat på väg från promenaden till cellen. Det ger en viss antydan om att antalet cigaretter i aktuellt fall torde räcka. K.D:s invänd- ningar mot antalsbegränsningen förefaller i stället bero på att begränsningen hindrar honom att smuggla in cigaretter för att röka dem inomhus, något som han har rapporterats för . har uppenbarligen erhållit information som han har förstått om regeln om antalsbegränsning av cigaretter. Något behov av att anlita tolk för detta har således inte förelegat. Utredningen ger inte stöd för att de intagna i C- huset har bemötts av personalen på det sätt som K.D. uppger eller för att des- sa intagna hållits kvar på avdelningen till följd av ett bråk kring rökning. gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO bl.a. följande. 2 010 /1 1:JO1 Begränsning av antalet tillåtna cigaretter under promenad Som Kriminalvården anfört i sitt yttrande har jag tidigare prövat Kriminalvår- dens rätt att genom särskilda ordningsregler införa rökförbud inomhus i an- stalt (dnr 248-2005). avgjorde Regeringsrätten det i Kriminalvårdens yttrande omnämnda målet om rökförbud inom kriminalvår- den (Regeringsrättens målnr 4303-08). Målet gällde bl.a. frågan om Krimi- nalvården har rätt att avslå en intagens begäran om att få röka på sitt bostads- rum enbart med hänvisning till ett generellt beslut om rökförbud inom anstal- ten. Regeringsrätten fann att övervägande skäl talar för att ett beslut om ett generellt eller i vart fall långtgående rökförbud, som i stor utsträckning drab- bar intagna, bör ha stöd i lag. Avsaknaden av lagbestämmelser om rökförbud kan, enligt Regeringsrätten, inte utan vidare tolkas som en frihet för Krimi- nalvården att bestämma i sådana frågor. Regeringsrätten menade därför att anstalten inte borde ha avslagit den intagnes begäran om att få röka på sitt bostadsrum enbart med hänvisning till det generella rökförbudet i anstalten. Kriminalvårdens generaldirektör informerade skriftligen regionerna inom myndigheten om den ovannämnda domen. I nämnda skrivelse redogjorde bl.a. för huvudkontorets uppfattning om hur framställningar från intagna om att få röka i sina bostadsrum bör handläggas. anförde därvid bl.a. följande: Rökning utomhus är tillåten. Med utomhus avses även balkonger och liknande. De närmare förut- sättningarna för rökning utomhus måste avgöras utifrån de lokala förhållan- dena med avseende på bl.a. personal, lokaler och säkerhet. Med hänsyn till Regeringsrättens uttalande om att ett långtgående rökförbud bör ha stöd i lag ska verksamhetsställena sträva efter att inte inskränka de intagnas möjligheter till rökning utomhus mer än nödvändigt. Huvudfrågan i detta ärende är om Kriminalvården har rätt att begränsa det antal cigaretter som en intagen får inneha under promenad. Regeringsrätten konstaterade i det ovannämnda avgörandet att det i viss utsträckning är nöd- vändigt för Kriminalvården att reglera i vilken utsträckning rökning kan tillå- tas i verkets lokaler utan att säkerheten i verksamheten äventyras. Som Kri- minalvården redogjort för i sitt yttrande hade anstalterna vid den i ärendet aktuella tidpunkten rätt att upprätta särskilda ordningsregler för anstalten inom ramen för de föreskrifter som Kriminalvården beslutat. Enligt min be- dömning bör det vara möjligt att i sådana ordningsregler ta in bestämmelser om det antal cigaretter som de intagna tillåts inneha under promenadtid. Jag kan inte se att Regeringsrättens avgörande påverkar denna möjlighet. Jag finner således ingen anledning att rikta kritik mot Kriminalvården i denna del. Jag har ingen synpunkt på att antalet tillåtna cigaretter i aktuellt fall bestäm- des till fem. Mot bakgrund av bl.a. vad som i 1 kap. 13 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt, KVFS 2009:4 (vid den i ärendet aktuella tidpunkten KVFS 2008:3), sägs om att anstalten ska tillhandahålla den intagne skriftlig information om bland annat de lokala ord- ningsreglerna är jag dock kritisk till att beslutet om begränsning av antalet 2 010 /1 1:JO1 tillåtna cigaretter inte dokumenterades skriftligen. Detta öppnar för övrigt också, som i detta fall, för en diskussion om vad som egentligen gäller. Kriminalvården har tillbakavisat påståendet om att personal skrattat åt de intagna. Kriminalvården har inte bemött K.D:s övriga påståenden om att per- sonalen uppträtt hånfullt och nonchalant. Ytterligare utredning i denna fråga framstår inte som meningsfull. Jag konstaterar att den utredning som förelig- ger i ärendet inte ger stöd för någon kritik från min sida i denna del. Intagna har nekats att återvända till sin sysselsättning Enligt yttrande var orsaken till att de intagna inte tilläts åter- vända till sin sysselsättning efter lunch den aktuella dagen sannolikt att den sena matleveransen ledde till att den förutbestämda tiden för avdelningens förflyttning inom anstalten hade passerats. Jag noterar att de intagna inte rapporterats för arbetsvägran på grund av det inträffade. Jag finner ingen anledning att rikta kritik mot Kriminalvården för att de intagna inte tilläts återvända till sin sysselsättning. Jag vill dock i detta sammanhang framhålla vikten av att Kriminalvårdens personal, för att undvika missförstånd, i en situation som den aktuella tydligt klargör för de intagna vad som orsakat den uppkomna situationen och vad det kan få för konsekvenser för de intagna. I synnerhet i kontakten med intagna som har ett annat modersmål än svenska är det viktigt att personalen är tydlig. 2 010 /1 1:JO1 Kritik mot Försvarsmakten för dröjsmål med att överlämna ett överklagande till länsrätt (Dnr 5597-2009) I en anmälan, som kom in till JO , uppgav att Försvarsmakten hade dröjt oacceptabelt länge med att överlämna hans överklagande av ett beslut som Försvarsmakten hade meddelat till länsrätten. Av anmälan och därtill fogade handlingar framgick i huvudsak följande. I ett skriftligt beslut meddelade Försvarsmaktens chefsjurist, , att förordnande som folkrättslig rådgivare inte skulle förlängas. begärde i en skrivelse daterad , rubricerad Begäran om omprövning enligt 27 § förvaltningslagen (1986:223) alternativt överklagande till länsrät- ten av Försvarsmaktens beslut [], att han skulle få vara kvar i befattningen. tog därefter upp frågan vid ett sammanträffande med Ste- fan , vilket resulterade i att den sistnämnde i ett s.k. handbrev till lämnade vissa förtydliganden och förklarade att han med dessa förtydliganden fann frågan avslutad. vände sig däref- ter, i en skrivelse daterad , till Försvarsmaktens överbefäl- havare, generalen , och påtalade bl.a. att han den 4 decem- ber 2008 hade begärt omprövning av Försvarsmaktens beslut alternativt över- klagat det. Försvarsmakten, genom , beslutade att inte ompröva beslutet. I ett handbrev till anförde att han hade övervägt att skicka överklagande till länsrätten, men att han överlämnade, mot bak- grund bl.a. av att det var tveksamt om länsrätten var rätt instans att pröva överklagandet, till att bestämma om så skulle ske. Därefter vidtog ytterligare skriftväxling mellan och . Skriftväxlingen avslutades genom ett handbrev vari uppgav att han skulle se till att över- klagande översändes till länsrätten. Försvarsmakten anmodades att yttra sig över anmälan. I sitt remissvar vitsor- dade Försvarsmakten, genom överbefälhavaren general , de faktiska omständigheter som redovisats ovan. Försvarsmakten anförde i re- missvaret bl.a. följande. skrivelse överlämnades emellertid inte till länsrätten efter chefsjuristens beslut att inte ompröva Försvarsmaktens tidigare beslut. 2 010 /1 1:JO1 likhet med vad överbefälhavaren angav i sitt svar till (aktbilaga 9) fann länsrätten att yrkande avsåg en tvist som rörde förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. talan skulle därför föras enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister och inte vid länsrätten. Efter att överklagat länsrättens beslut om att avvisa hans talan fann kammarrätten inte anledning att göra någon annan bedömning än länsrätten. Enligt Försvarsmaktens mening visar dessa domstolsbeslut att överbefälhavaren i sitt svar till hade fog för att inte översända skrivelse till länsrätten. I överbefälha- varens svar till anger han Försvarsmaktens syn på hur kan föra talan mot Försvarsmaktens beslut. Enligt Försvarsmaktens mening kan det inte vara oförenligt med förvaltningslagens krav på skyndsam hand- läggning att lämna en korrekt fullföljdshänvisning för att undvika att en kla- gande vänder sig till fel instans. Överbefälhavarens skrivelse översändes dessutom till endast efter att chefsjuristen beslutat att det inte förelåg grund för en omprövning av Försvarsmaktens tidigare beslut. Efter att via mail till överbefälhavaren vidhållit sin begäran att överklagandet skulle överlämnas till länsrätten översändes överklagandet till den av honom angivna instansen. yttrade sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Det finns inte någon författningsreglering som anger inom vilken tidsfrist en förvaltningsmyndighet ska överlämna en skrivelse med överklagande och övriga handlingar i ärendet till högre instans. Det ligger emellertid i sakens natur att överlämnandet när ett sådant ska äga rum ska ske utan dröjsmål. Det allmänna kravet i 7 § förvaltningslagen (1986:223) på skyndsam hand- läggning gäller också här. I 27 § förvaltningslagen finns bestämmelser om beslutsmyndighetens skyl- dighet att ändra beslut. Som en förutsättning för ändring gäller att myndig- heten finner att beslutet är uppenbart oriktigt. Detta innebär att skyldigheten att ändra ett beslut gäller bara i sådana fall då myndigheten enkelt kan konsta- tera att beslutet är oriktigt. Normalt är myndigheten inte skyldig att göra nå- gon mera ingående granskning av ett redan avgjort ärende annat än då den har särskild anledning till det. Det torde i allmänhet räcka med att myndigheten läser igenom skrivelsen med överklagandet och det överklagade beslutet. Bara om denna genomläsning ger vid handen att utgången sannolikt bör vara en annan behöver myndigheten granska ärendet närmare. Om det vid en sådan prövning som har nämnts kan konstateras att be- slutet inte är uppenbart oriktigt, behöver detta inte komma till uttryck i något formligt beslut. Det räcker att handläggaren tar ställning till om överklagandet har kommit in i rätt tid och, om så är fallet, ser till att överklagandeskriften och övriga handlingar i ärendet vidarebefordras till överinstansen. Överlämnandet bör i sådana fall normalt ske inom efter det att över- klagandet kom in till myndigheten. Något krav på att myndigheten ska bifoga ett yttrande till överinstansen föreligger inte. När det gäller frågan om ett besluts överklagbarhet och vilken instans som är behörig att pröva ett överklagande kan följande anföras. 2 010 /1 1:JO1 beslut har överklagats och en eventuell omprövning inte gör att överklagandet förfaller, ska myndigheten pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid (24 och 28 §§ förvaltningslagen). Den beslutande myndighetens uppgift är enligt lagens ordalydelse begränsad till detta. Annat som hör till behandlingen av ett överklagande är förbehållet den myndighet eller den domstol som ska pröva överklagandet. Det är inte heller i lagen underförstått att det i den lägre instansen skulle få prövas övriga förutsättningar för prövning i sak, t.ex. att det är fråga om ett överklagbart beslut (jfr JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 316; se även och , Förvaltningslagen med kommentarer, 2 uppl., s. 277 och 300). Försvarsmaktens handläggning av begäran om om- prövning/överklagande framstår mot nämnda bakgrund som högst an- märkningsvärd. Försvarsmakten borde naturligtvis redan när den fick skrivel- sen vidtagit de åtgärder som ankommer på en myndighet vars beslut överkla- gas. Det kom i stället att dröja innan Försvarsmakten gjorde en prövning enligt 27 § förvaltningslagen. Inte heller då överlämnades skrivelsen till länsrätten, utan detta skedde först , sedan , efter en skriftväxling mellan honom och , för- klarat att han vidhöll sin begäran att hans överklagandeskrivelse skulle över- lämnas dit. Jag är mycket kritisk till det inträffade. Att länsrätten sedermera avvisade överklagande saknar betydelse i sammanhanget. 2 010 /1 1:JO1 Åtal mot en vid en länsrätt för 41 fall av tjänstefel enligt 20 kap. 1 § avseende underlåtenhet att vidta åtgärder i bl.a. ett stort antal skattemål (Dnr 2447-2008) I ett beslut anförde JO följande. I anledning av vad som anförts i en anonym skrivelse till JO, och vad som därefter framkom i statistik som inhämtats från , beslutade jag att inleda ett initiativärende mot Länsrätten i län angående handläggningstiderna i äldre skattemål vid länsrätten. Från länsrätten inhämtades en förteckning över samtliga icke avgjorda skattemål som inkommit till länsrätten före samt dagboks- blad i dessa mål. Jag uppdrog därefter åt byråchefen att utföra en inspektion av länsrätten med avseende på icke avgjorda skattemål, och avgjorda skattemål, som inkommit till länsrätten före samt två särskilt angivna mål enligt (1987:10). Mot bakgrund av vad som kom fram fann jag anledning anta att tjänstefel enligt 20 kap. 1 § hade begåtts av befattningshavare som står under min tillsyn. Jag beslutade därför att inleda förunder- sökning avseende sådant brott. Efter genomförd förundersökning beslutade jag att åtal skulle väckas mot lagmannen för 41 fall av tjänstefel. Åtals- punkterna avsåg 41 mål vid länsrätten som varit ansvarig do- mare för och som blivit liggande utan åtgärd under mycket långa perioder. Det var huvudsakligen fråga om skattemål. De 19 äldsta målen hade legat av sju och utan att någon åtgärd vidtagits. I de därefter följande sex målen uppgick tidsutdräkten till fem och . I elva av målen var tidsutdräkten två och fem måna- der. I de återstående fem målen hade någon åtgärd inte vidtagits på omkring och . Dessa fem mål gällde betalningsansvar enligt 12 kap. 6 § skattebetalningslagen (1997:483). Sådana mål ska handläggas skyndsamt (se 12 kap. 7 b § samma lag). Jag uppdrog åt f.d. chefsåklagaren att föra JO:s talan i må- let mot . höll förhandling i målet mot den 13 sep- tember 2009 (tingsrättens mål nr B 989-09). erkände samtliga gärningar men bestred ansvar på den grunden att fråga endast varit om oaktsamhet som inte var straffbar. Han gjorde vidare gällande att gärningarna, vid en samlad bedömning av omstän- digheterna, i vart fall varit ringa. 2 010 /1 1:JO1 hördes i tingsrätten angående de enskilda åtalspunkterna. Därutöver hölls även ett allmänt förhör med honom. I tingsrättens dom finns följande antecknat från det allmänna förhöret med . Han hade när han kom till länsrätten arbetat med alla måltyper som förekom- mer vid en förvaltningsdomstol men han har mest arbetat med skattemål. När han tillträdde som rådman vid länsrätten [, JO:s anm.] var länsrätten en av de tre sämsta länsrätterna i landet vad gäller målbalanserna. Dåvarande lagmannen ville då att han skulle avverka de 500 äldsta skattemå- len. Resten av målen skulle de andra rotlarna sköta. Han fick också göra en del administrativt arbete och han har suttit med i projekt om sammanläggning av länsrätter. lottades alla skattemål över på hans rotel. En pensionerad rådman anlitades som förstärkning /1999. kom även en assessor som arbetade på distans. Då arbetade tre domare med skattemålen. Detta varade till 2002. Under sex må- nader hade han en föredragande men i övrigt fanns bara notarier som inte kunde något om skattemål. De svåraste målen fick han hantera själv. Det skedde en radikal minskning av skattemålen . Det eko- nomiska läget var sådant att det inte gick att göra några långsiktiga planering- ar. beslöt att dra in anslag retroaktivt och beman- ningen fick skäras ner. kom målen från till hans rotel. Han fick även ta andra mål och fick ingen handläggarhjälp. Han gjorde ingen prioritering i form av listor över målen men han hade full kontroll på vilka mål han hade och deras ålder. Han vände sig till lagmannen, som kände till åldersstrukturen på skattemålen, och uppgav att han behövde hjälp men prio- riteringen var att skattemålen kom i sista hand. Lagmannen befriade honom inte från några mål. Han har inte begärt resurser eller hjälp för något särskilt mål. Om han hade gjort det hade ändå ingenting hänt. Det fanns 2001 ingen domare på länsrätten som kunde hantera skattemålen. Länsrätten var feldi- mensionerad. Det fanns tillräckligt med domare men för få beredare och det gick inte att skapa en beredningsorganisation. På rotel 2 fanns ingen som kunde bereda målen utan det fick han göra själv. Han skulle dessutom utbilda fiskaler och notarier på området. kom assessorn tillbaka men han skulle inte arbeta med skattemål, vilket protesterade mot. Den allmänna inställningen var att skattemålen låg längst ner på skalan och det var mycket arbete med att bryta denna inställning. Han påpekade att han inte kunde arbeta ensam med skattemålen men så blev det. blev han, sedan den förre lagmannen slutat , tf men det gick inte att få besked hur länge hans förordnande skulle gälla. i vän- tan på en ny kunde han inte göra någon omorganisation och det gick inte att fördela skattemål på de andra domarna eftersom de inte kunde hantera dessa mål. De saknade skattekompetens. Det var även svårt att sprida andra större måltyper, såsom socialförsäkringsmålen, eftersom andra domare hade dåliga kunskaper även om dessa. fick länsrätten oförvän- tat 175 miljoner. Dessa pengar användes för övertid bland notarier och före- dragande. Vid ingången av 2007 utgjorde skattemålen 1/3 av länsrättens tota- la balans. blev det dock ordning på balanserna beträffande alla mål utom skattemålen. skulle en satsning ske på skattemålen men då försvann tre fiskaler på föräldraledighet. Några nya gick inte att uppbringa. Anledningen till att länsrätten tog mål från var att få mera pengar från , vilket räckte till ytterligare några notarier. Om dessa mål hade lagts på andra domare hade de blivit liggande. Om han hade tagit de nu aktuella målen och avgjort dem hade andra mål eller något annat angeläget blivit liggande. Inte i något av de aktuella målen har parterna hört av sig och begärt avgörande. Han har begärt nya domartjänster men Dom- stolsverket har sagt nej. Vid tiden för JO:s granskning hade han inlett konkre- ta åtgärder för att förbättra organisationen. Han var även sjukskriven en peri- 2 010 /1 1:JO1 od på grund av stress. rekryterades en ny domare med skattekompetens. dömde för tjänstefel till villkorlig dom och 60 dagsböter. Tingsrätten fann att genom sin underlåtenhet uppsåtligen hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt åtalet. Preskription hade dock inträtt beträffande den underlåtenhet som låg i tiden . Med hänsyn till verksamhetens art och den självständiga ställning som intagit som rådman och fann tingsrätten att inte någon av gärningarna kunde anses som ringa. Tingsrätten gjorde i ansvarsdelen följande bedömning. I målet är genom egna uppgifter och utredningen i övrigt klarlagt att samtliga gärningsbeskrivningar är riktiga på så sätt att de beskriv- na händelseförloppen stämmer överens med verkligheten. De tider som har angivits utan att några åtgärder har vidtagits i respektive mål är således riktiga och det är också riktigt att har varit ansvarig domare för må- lens hantering. [ ] Det råder inte någon tvekan om att hantering av målen ryms under begreppet myndighetsutövning. Det kan redan nu slås fast att mycket höga krav ställs på en domares noggrannhet och om- sorg i dennes myndighetsutövning vad gäller såväl aktiva handlingar som underlåtenhet. Som allmän regel när det gäller hanteringen av mål vid svensk domstol gäller att målen ska drivas med inriktning på ett snabbt avgörande (jämför 42 kap 6 § ). Av artikel 6 följer vidare att var och en har rätt till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid. I arbetsordningen för länsrätten, som gällde , finns en bestämmelse om att rotelinnehavare ska tillse att målen avgörs inom skälig tid [ ]. Det sagda torde innebära att det åligger varje domare vid svensk domstol att tillse att målen som han eller hon ansvarar för drivs framåt så fort som möjligt och att de avgörs inom skälig tid. Tingsrätten konstaterar att det i 19 av de aktuella målen varit fråga om en tidsutdräkt på sju och . I sex av målen har tidsutdräkten varit fem och . I elva av målen har tidsutdräkten varit två och . I återstående fem mål, vilka samtliga utgjort mål enligt skattebetalningslagen, har tidsutdräkten varit omkring och . Dessa mål ska avgöras skyndsamt. Två av målen har gällt bygg- lov enligt . I 29 fall har muntlig förhandling begärts. Det är således fråga om extremt långa tidsutdräkter i flertalet mål men även i övrigt har tidsutdräkten varit mycket lång. Inte i något fall kan tidsutdräkten vid en objektiv bedömning anses acceptabel. Frågan blir då om omständighe- terna i de enskilda fallen kan medföra en annan bedömning. När tillträdde sin tjänst hade länsrätten stora balanser överlag och särskilt vad gäller skattemålen. som verkat vid länsrätten har balanserna minskat successivt och har balanserna mer än halverats. Även de skattemål som ansvarade för reducerades . Balanserna förbättrades ytterligare . Omloppstiden för länsrättens mål minskade 2007 på så sätt att länsrätten kom att ligga under det verksamhetsmål om sex månaders handläggning som hade uppställts av regeringen [ ]. Det står således klart att både som rådman och som , trots ett svårt arbetsläge vad gäller arbetsbelastning, ekonomi och tjänster, har förbättrat länsrättens generella målstatistik i betydande grad. 2 010 /1 1:JO1 han gjort en god insats. Men det står också klart att detta skett på bekostnad av de nu aktuella målen som i stället blivit liggande. har själv berättat att han har prioriterat och avgjort andra nyare mål på bekostnad av dessa. Han har också uppgivit att han kände väl till samtliga 41 mål och att han hade fullt klart för sig hur gamla de var. Han har berättat att andra arbets- uppgifter gick före, såsom notarieutbildning och administrativa göromål samt att det inte fanns någon annan domare som kunde handlägga skattemålen.