frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — En viss oro för den enskildes säkerhet till person och egendom kan skapas genom en ordning som styr över resurserna på en bekämpning av den grövre brottsligheten. Det gäller att inte lämna den enskilde i sticket därför att hans anspråk på rättsskydd ter sig mindre angeläget allmänt sett (a. prop. s. 60). När det gäller tolkningen av vad som är att anse som ett väsentligt enskilt intresse sägs i förarbetena bl.a. att målsäganden vid en del brott som inneburit en grov kränkning som exempelvis våldtäkt, andra sexualbrott och olika former av kvinnomisshandel kan ha ett självständigt intresse av att gär- ningsmannen fälls till ansvar (a. prop. s. 23). Det konstateras dock därefter att vid brott av det slaget aktualiseras normalt över huvud taget inte frågan om åtalsunderlåtelse. I Riksåklagarens tidigare nämnda riktlinjer 2 010 /1 1:JO1 (s. 20) konstateras visserligen beträffande denna fråga att hela brottsofferper- spektivet ska beaktas. Det uttalas emellertid vidare att den grova kränkning av målsägandens integritet som brottet inneburit kan vara av sådant slag att åtal bör väckas redan av det skälet. Som exempel nämns sexualbrott, fridskränk- ningsbrott och andra gärningar med utstuderade inslag av hot eller våld. Jag instämmer givetvis i att brott av det slag som nämns i förarbetena och i riktlinjerna inte bör bli föremål för förundersökningsbegränsning. Enligt min mening är emellertid det redovisade synsättet alltför snävt. Vid en bedömning av om ett väsentligt enskilt intresse föreligger bör vägas in att den som varit offer för t.ex. misshandel eller stöld av normalgraden ofta upplever sig ha varit utsatt för en betydande integritetskränkning. Besluten i det aktuella fallet Riksåklagaren som har att följa praxis på området och ge åklagare vägledning har, som framgått, ansett att det funnits förutsättningar att besluta om förun- dersökningsbegränsning i det nu aktuella fallet. Jag tolkar ställningstagandet så, att beslut enligt dess uppfattning ligger i linje med praxis inom åklagarväsendet. Min egen närmare bedömning av de beslut som fattat är den följande. När fattade beslut om förundersökningsbegränsning hade han tillgång till anmälan, träffrapporten och sakkunnigutlåtandet. Där- emot saknade han, enligt vad som angetts i yttrande, protokollet över brottsplatsundersökningen, av vilket bl.a. framgår att visst gods hade stulits på fastigheten och att skador hade uppkommit. Det framstår som svårförståeligt att inte hade tillgång till allt utred- ningsmaterial innan han fattade beslut i förundersökningsfrågan. Utredningen har inte gett svar på frågan om varför så var fallet och jag har inte funnit det meningsfullt att utreda saken vidare. De dna-spår som hade säkrats på brottsplatsen härrörde dels från en man som förekom under drygt 45 avsnitt i belastningsregistret avseende i huvud- sak tillgrepps- och trafikbrott, dels från en kvinna som förekom under drygt 30 avsnitt i samma register gällande i huvudsak trafikbrott men även vissa tillgreppsbrott. I sitt beslut att lägga ned förundersökningen rubricerade Chris- ter Sammens brottsmisstanken som stöld och han har uppgett att han vid sin bedömning beaktade dels att de båda misstänkta stod under åtal, för vilka han kunde förutse att de skulle dömas till kortare fängelsestraff, dels att båda hade fängelsestraff som inte var avtjänade, kvinnan drygt och mannen drygt . Kvinnan hade dömts efter det att inbrottet hade ägt rum. Mannen hade innan inbrottet upptäcktes dömts för snatteri, ringa narkotikabrott, grov olovlig körning vid fem tillfällen, rattfylle- ri m.m. och påföljden hade, med tillämpning av 34 kap. 1 § första styck- et 2 och 3 § andra stycket , bestämts till fängelse . Den domen hade för brottet ännu inte hade vunnit laga kraft. Jag utgår vid min prövning från den rubricering av gärningen som gjorde i beslutet om förundersökningsbegränsning. 2 010 /1 1:JO1 konstaterar jag att annan påföljd än fängelse inte skulle kunna komma i fråga, i vart fall inte för personer med sådan kriminell belast- ning som mannen och kvinnan hade, samt att det var fråga om såväl s.k. sam- tidighetsfall som successivfall. Straffvärdet för det aktuella brottet kan, som jag ser det, uppskattas till några månaders fängelse. Vid prövning av om förutsättningar förelåg att begränsa förundersökningen var också följande omständigheter att beakta. Mannens och kvinnans dna-spår hade säkrats på brottsplatsen. De var således skäligen misstänkta för brottet och det var endast få förundersökningsåtgärder som kvarstod innan undersökningen hade kunnat slutföras. Någon egentlig pro- cessekonomisk vinst av ett beslut att begränsa förundersökningen kunde där- för knappast uppnås, särskilt inte som de åtalades för andra brott i samband med beslutet att begränsa förundersökningen. Mannen hade dessutom före inbrottet dömts för flera brott. Ett så snabbt återfall framstår i det närmas- te som lagtrots. Vidare saknades utredning om värdet på det gods som kunde ha stulits och de skador som uppstått på fastigheten. Det var därför inte möjligt att fullt ut bedöma målsägandens eventuella intresse av att förundersökningen slutför- des. Jag vill dessutom lägga till, som jag tidigare antytt, att inbrott i fastigheter till sin natur är integritetskränkande för ägaren, vilket enligt min uppfattning i sig kan tala mot en förundersökningsbegränsning. Jag anser också att ett skäl av mera allmänt intresse för att fullfölja förundersökningar rörande sådana brott är att dessa ofta är svårutredda om inte gärningsmannen grips på bar gärning och att det därför kan finnas skäl att gå vidare i de fall då bevisning säkrats och en misstänkt gärningsman identifierats. Mot denna bakgrund förelåg, som jag ser det, inte förutsättningar att be- gränsa förundersökningen på det sätt som skedde. I stället borde utredningen ha fått fortgå för att utreda såväl mannens som kvinnans inblandning i stöld- brottet genom att hålla förhör med dem. Vidare borde uppgifter från måls- äganden om värdet på skadat och tillgripet gods ha inhämtats samt om dennes eventuella anspråk på ersättning. Sedan förundersökningen slutförts borde en sedvanlig åtalsprövning ha skett. I frågor av nu aktuellt slag finns visserligen ett betydande utrymme för oli- ka var för sig godtagbara bedömningar. Med hänsyn till att det för mannens del var fråga om ett snabbt återfall i brott, att de utredningsåtgärder som åter- stod var av begränsad omfattning och någon större effektivitetsvinst därmed inte kunde förutses samt att närmare utredning om målsägandens intresse av att förundersökningen fullföljdes saknades anser jag emellertid att bedömning gått utöver gränsen för vad som kan anses försvarbart. Han kan därför inte undgå kritik för sitt beslut. 2 010 /1 1:JO1 Uttalanden om möjligheterna till salivprovtagning för dna- analys tillämpningen av proportionalitetsprincipen vid s.k. registertopsning (Dnr 2703-2008) . framförde i en anmälan klagomål mot i län och uppgav bl.a. följande. I samband med en demonstration blev hon och ett antal andra personer misstänkta för ohörsamhet mot ordningsmakten. Hon och de andra fördes till en polisstation där de bl.a. tvingades att lämna ett salivprov för dna-analys. Hon upplevde det inträffade som mycket kränkande och ifrågasatte lagligheten av dna-testningen. Handlingar i polismyndighetens aktuella ärende och ett protokoll upprättat med anledning av omhändertagandet av . fordrades in och granskades. Av utredningen framgick att . och ett antal andra personer som deltagit i en demonstration hade omhändertagits med stöd av 13 § polislagen och transporterats till polishuset . Vidare framgick att . hade delgetts misstanke om ohörsamhet mot ordningsmakten och att hon hade fått lämna ett salivprov för dna-analys, s.k. topsning. Ärendet remitterades till polismyndigheten som anmodades att lämna upplys- ningar och yttrande angående vilka rättsliga överväganden som föregick be- slutet att topsa . och övriga omhändertagna som endast var misstänkta för ohörsamhet mot ordningsmakten. (biträdande länspolismästaren ) kom in med ett yttrande. (I detta konstaterades bl.a. att någon beslutsfattare inte kunde återfinnas. Upplysningar och bedömning rörande den saken har i det följande helt utelämnats, men beslutet i dess helhet finns tillgängligt på ; JO:s anm.). Beträffande sakfrågan i ärendet anförde polismyndig- heten i huvudsak följande. firade staten och i samband med fi- randet arrangerades kulturevenemang på bl.a. . Polisen fick kännedom om att vänsterautonoma grupper uppmanat till demonstration i samband med firandet. beslutade därför polismyndigheten att polisinsatsen i samband med händelsen skulle vara länsgemensam och ledas centralt. Polisintendent utsågs till kommenderingschef. befarade allvarliga störningar av den allmänna ordning- en och säkerheten. fattade kommenderingschefen beslut om att förbjuda tillträde till visst område i enlighet med 24 § polisla- gen. Området begränsas av platser öster om ned mot samt området öster om , avgränsning utgörs av . Beslutet gällde fram tills evenemanget avslutats och verkställdes genom staketslagning på angivet område. 2 010 /1 1:JO1 börjar det samlas deltagare i området. Mellan och 20.30 var det stökigt och oroligt. Vissa av deltagarna började maskera sig och vissa sprang mot det avspärrade området, s.k. rusningar. Diskussioner före- gick mellan kommenderingschefen och polisinsatschefen om att ordningshål- lande befallning i enlighet med 16 kap. 3 § (BrB) skulle ges. meddelas en sådan ordningshållande befallning av polisinsatschefen . Meddelandet löd att de deltagare i den folksamling som befann sig i anslutning till och som ville fortsätta sin demonstration skulle göra detta på . Den ordningshållande befallningen löd således att lämna den aktuella platsen och förflytta sig till en annan plats. En polisassistent som stod längst bort i folksamlingen i förhållande till polisin- satschefen uppfattade tydligt befallning. Denna utta- lades även upprepade gånger. De personer som hörsammade befallningen fick fortsätta sin demonstration på . Vissa demonstranter hörsammade dock inte befallningen. omhändertogs därför vissa av deltagarna enligt 13 § polislagen för att förebygga fortsatt straffbelagd handling. De personer som inte kunde iden- tifieras greps och förundersökning inleddes av polisinsatschefen . Samtliga omhändertagna och gripna var misstänkta för ohörsamhet mot ordningsmakten. Förundersökningen är inte avslutad. Dna-test genom tagande av salivprov togs på samtliga personer som om- händertogs med stöd av 13 § polislagen misstänkta för ohörsamhet mot ord- ningsmakten (27 st.) i samband med demonstrationerna . Beträffande beslutet att topsa de personer som var omhändertagna med stöd av 13 § polislagen misstänkta för ohörsamhet mot ordningsmakten vill polis- myndigheten framföra följande. Enligt 28 kap. 12 a § RB får tagande av sa- livprov ske på den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa, om syftet är att göra en dna-analys av provet som skall registreras i dna-register eller utredningsregister som förs enligt polisdatalagen. Något behov av dna-prov för utredning av det aktuella brottet behövs inte. . var skäligen misstänkt för brott varpå fängelse kunde följa. Myndigheten får, trots att någon beslutsfattare inte kan återfinnas, utgå från att syftet med ta- gande av salivprov överensstämmer med det syfte som anges i 28 kap. 12 a § RB. Det finns heller inget hinder mot att ta salivprov med stöd av 28 kap. 12 a § RB på den som är omhändertagen med stöd av 13 § polislagen. I förarbetena (prop. 2005/06:29) till bestämmelsen i 28 kap. 12 a §, som infördes , anges att provtagning med stöd av paragrafen med beaktande av proportionalitetsprincipen inte bör ske i fråga om rena bagatellbrott. I de fall där det brott som misstanken omfattar ter sig så baga- tellartat att påföljden kan antas komma att stanna vid böter skall provtagning inte ske. Förarbetena ger inte ytterligare vägledning beträffande den bedöm- ning som skall göras i samband med beslutet om provtagning. Beträffande topsningen har lagstiftaren givit uttryck för att det integritetsintrång som själ- va provtagningen utgör kan inte anses vara särskilt stort och motiverar heller inte någon skillnad i vad en misstänkt får tåla när det gäller tagande av finger- avtryck (prop. 2005/06:29 s. 22). Då polismyndigheten inom ramen för detta ärende inte kan återfinna någon beslutsfattare kan myndigheten inte redogöra för de rättsliga överväganden som föregick beslutet att topsa . . yttrade sig och uppgav bl.a. att även om förundersökningen nu har lagts ned och dna-provet tas bort gör det inte topsningen mindre kränkande. I ett beslut anförde chefsJO bl.a. följande. 2 010 /1 1:JO1 Enligt 2 kap. 6 § regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingade kroppsliga ingrepp. Begränsningar i dessa grund- läggande fri- och rättigheter får enligt 12 § första stycket samma kapitel göras genom lag. Tagande av salivprov för dna-analys mot den enskildes vilja får anses som ett sådant kroppsligt ingrepp (se prop. 2005/06:29 s. 19). Regler om kroppsbesiktning genom dna-prov i annat syfte än att utreda brott, s.k. registertopsning, finns i 28 kap. 12 a § , RB. I bestämmelsen anges att salivprov får tas på den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa, om syftet är att göra en dna-analys av provet och registrera uppgifter om resultatet av analysen i det dna-register eller det utredningsregister som förs enligt polisdatalagen. Av 28 kap. 13 § första stycket RB jämförd med 28 kap. 3 a, 4 och 9 §§ samma balk, följer vidare att kroppsbesiktning bara får beslutas om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller något annat motstående intresse, att beslut om åtgärden (om det inte föreligger fara i dröjsmål) meddelas av undersökningsledaren, åklaga- ren eller rätten, samt att det ska föras ett protokoll över kroppsbesiktningen av vilket ändamålet med förrättningen och vad som därvid förekommit ska framgå. Ett dna-register får, enligt 23 § polisdatalagen, innehålla uppgifter om re- sultatet av dna-analyser som har gjorts med stöd av bestämmelserna i 28 kap. RB och som avser personer som genom lagakraftvunnen dom har dömts till annan påföljd än böter, eller har godkänt ett strafföreläggande som avser villkorlig dom. Ett utredningsregister får innehålla uppgifter om resultatet av dna-analyser som har gjorts med stöd av bestämmelserna i 28 kap. RB och som avser per- soner som är skäligen misstänkta för ett brott på vilket fängelse kan följa, 24 a § polisdatalagen. Enligt 27 § andra stycket polisdatalagen ska uppgifter i utredningsregistret gallras senast när uppgifterna om den registrerade får föras in i dna-registret eller när förundersökning eller åtal läggs ned, åtal ogillas, åtal bifalls men påföljden bestäms till enbart böter eller när den registrerade har godkänt ett strafföreläggande som avser enbart böter. Den som gör sig skyldig till brottet ohörsamhet mot ordningsmakten döms till böter eller fängelse (16 kap. 3 § ). Av utredningen har sammanfattningsvis framgått att . och ett antal andra personer i samband med en demonstration misstänktes för ohörsamhet mot ordningsmakten, att de omhändertogs med stöd av 13 § polislagen och fördes till polishuset och att de där blev föremål för kroppsbesikt- ning genom att salivprov för dna-analys togs, s.k. registertopsning. 2 010 /1 1:JO1 Vad sedan gäller själva topsningen kan först nämnas att tagande av salivprov för dna-analys i annat syfte än att utreda brottet enligt ordalydelsen i 28 kap. 12 a § RB endast förutsätter att någon är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa. . och de övriga omhändertagna personerna var skäligen misstänkta för ohörsamhet mot ordningsmakten, ett brott för vilket påföljden är böter eller fängelse . Eftersom fängelse ingår i straffskalan skulle alltså bestämmelsen kunna förstås så att ett beslut om kroppsbesiktning i ett sådant fall alltid är godtagbart. I förarbetena till bestämmelsen anfördes emellertid bl.a. att för att det ska vara aktuellt med provtagning bör, liksom vid annan kroppsbesiktning, pro- portionalitetsprincipen i 28 kap. 3 a § RB tillämpas. Med tillämpning av den principen säkerställs att rena bagatellbrott, där påföljden kan förväntas bli enbart böter, inte kommer att föranleda provtagning på den misstänkte (se prop. 2005/06:29 s. 23). Likaså framhålls i författningskommentaren att det inte bör vara aktuellt att ta dna-prov t.ex. i de fall där det brott som misstan- ken omfattar ter sig så bagatellartat att påföljden kan antas komma att stanna vid böter (a. prop. s. 39). I Riksåklagarens riktlinjer om kroppsbesiktning genom tagande av saliv- prov s.k. registertopsning (RåR 2008:1) anges bl.a. att beslut om sådan topsning ska fattas rutinmässigt och att den som är skäligen misstänkt för ett brott varpå fängelse kan följa som huvudregel alltså ska registertopsas. Re- geln gäller även unga misstänkta som är straffmyndiga. Vidare anges att till- lämpningen av proportionalitetsprincipen framför allt ska komma till uttryck på det sättet att registertopsning inte ska ske vid bagatellartade förseelser och således inte bör göras i de fall då påföljden för brottet förväntas bli enbart böter. Vid utredning av brott som endast har fängelse i straffskalan finns det med hänsyn härtill sällan skäl för att avstå från ett beslut om registertopsning. Detta gäller även om den misstänkte är . Det bör också uppmärk- sammas att påföljden under vissa förutsättningar kan bli annan än böter även för brott som normalt föranleder ett bötesstraff. Det kan således finnas grund för registertopsning vid exempelvis upprepade snatterier. I riktlinjerna fram- hålls vidare särskilt att åklagaren inte ska avstå beslut om registertopsning enbart av den anledningen att påföljden kan bli böter på grund av straffned- sättningsregler eller att brottet kan komma att föranleda åtalsunderlåtelse. inspektionsgrupp har i rapporten av salivprov för DNA-analys (2008:1) uttryckt saken på så sätt att, när det gäller brottets karaktär, ska inför beslut om registertopsning i princip inte göras någon bedömning av förväntad påföljd. Det är i stället tillräckligt att konstatera att fängelse ingår i straffskalan och gärningen inte är av bagatellar- tat slag. Vid tillämpning av proportionalitetsprincipen gäller att det snarare är brottets bagatellartade karaktär än en prognos om böter som är avgöran- de. Enligt inspektionsgruppen är i regel en gärning, oberoende av t.ex. gär- ningsmannens ålder, bagatellartad om den normalt bara föranleder ett bötes- straff (s. 31 f., se även s. 22 f.). Ett väl utbyggt dna-register är naturligtvis ett viktigt verktyg för polisen i den brottsbekämpande verksamheten. Till en början föreslogs därför att dna- 2 010 /1 1:JO1 registret skulle omfatta alla personer som har dömts för brott på vilket fängel- se kan följa. Regeringen ansåg emellertid att detta skulle föra alltför långt och valde därför att avgränsa dna-registret till att innehålla dna-profiler för perso- ner som döms till annan påföljd än böter (a. prop. s. 29). Uttalandena i förar- betena om att registertopsning, med tillämpning av proportionalitetsprincipen, inte ska ske vid bagatellartade förseelser där påföljden kan antas komma att stanna vid böter synes ha tillkommit med anledning av denna avgränsning (se även Fitger, , En kommentar på Internet, 28 kap. 12 a § RB och , Straffprocessuella tvångsmedel, 2:a uppl. s. 624 f.). får således inte innehålla uppgifter om personer som enbart dömts till böter. Det är därför, anser jag, givet att en enskild inte bör tvingas underkasta sig den tvångsmedelsåtgärd som registertopsning innebär annat än i sådana situationer då det kan antas att resultatet av analysen slutligen får registreras i dna-registret om personen döms för det aktuella brottet. Trots den generella avfattning som bestämmelsen i 28 kap. 12 a § RB fått är det således, enligt min uppfattning, inte tillräckligt att endast konstatera att fängelse ingår i straffskalan för brottet för att ett beslut om registertopsning ska kunna fattas. Det krävs också, vilket tydligt framgår av uttalanden i förarbetena, att påfölj- den kan förväntas bli annan än enbart böter. Att redan när misstanke uppkommer om att ett visst brott har begåtts göra en välgrundad prognos om ett eventuellt senare påföljdsval kan emellertid ibland vara förenat med svårigheter. Enligt min mening kan det därför inte krävas annat än att det görs en summarisk bedömning av vilken påföljd som kan förväntas i det enskilda fallet. Jag kan därför acceptera den utgångspunkt som anges i Åklagarmyndighe- tens riktlinjer, nämligen att det vid utredning om brott som endast har fängel- se i straffskalan sällan finns skäl att avstå från ett beslut om registertopsning. I fråga om den kategori av brott för vilka föreskrivs böter eller fängelse eller mera kan emellertid ofta en tillämpning av proportionalitetsprincipen ge anledning att avstå från registertopsning. När det sedan gäller brott för vilka stadgas böter eller fängelse bör utgångspunkten vara att registertopsning inte ska ske. Påföljden för ett brott med den straffskalan bestäms nämligen enligt stadgad påföljdspraxis i normalfallet till böter. Det kan visserligen, som också framhåller i sina riktlinjer, förekomma att påföljden under vissa förhållanden kan bli en annan än böter även för brott som normalt föranleder ett bötesstraff. Det bör emellertid i flertalet fall av nu nämnt slag redan inledningsvis kunna stå tämligen klart att påföljden kan förväntas stanna vid böter. Eftersom det, som jag uttalat, måste accepteras att det görs en sum- marisk bedömning i påföljdsfrågan, måste också ett beslut om registertops- ning i viss utsträckning kunna godtas trots att det i efterhand visar sig att den misstänkte inte döms till annan påföljd än böter eller godkänner ett strafföre- läggande som avser villkorlig dom. Att den slutliga bedömningen blir en annan får emellertid inga mera långtgående konsekvenser eftersom uppgiften i sådant fall inte får registreras i dna-registret utan ska gallras. I det nu aktuella fallet var . och de övriga omhändertagna personer- na skäligen misstänkta för ohörsamhet mot ordningsmakten, ett brott för vil- 2 010 /1 1:JO1 ket straffet är böter eller fängelse . Det torde knappast förekomma att påföljden bestäms till annat än böter för den som endast gjort sig skyldig till ohörsamhet mot ordningsmakten. Inte minst när det gäller ett sådant brott, som ju är av det slaget att det riktar sig mot just polisen, kan det förväntas att polisen är bekant med påföljdspraxis. Det har inte framkommit att . skulle ha varit misstänkt för något annat brott. Hon, liksom de övriga personer som endast var misstänkta för ohörsamhet mot ordningsmak- ten, borde således inte ha blivit föremål för registertopsning. Sammanfattningsvis förtjänar polismyndigheten kritik för det inträffade. Kritik mot en åklagare för att ett uttalande under en sakframställning inte kompletterades på visst sätt (Dnr 3534-2008) framförde i en anmälan klagomål mot kammaråklagaren , , och uppgav bl.a. följande. dömdes han av till fängelse för grovt narkotikabrott. hade tidigare, , ogillat åtalet. Under huvudförhandlingen i hovrätten uppgav åklagaren att hade haft täta kontakter med en polsk huvudman som miss- tänktes föra in stora mängder narkotika till landet. ombud och offentlige försvarare, advokaten , frågade åklagaren vem denne huvudman var och fick till svar att åklagaren av spaningstekniska skäl inte kunde berätta det. Hovrätten dömde , i enlighet med åklagarens andrahandsyrkande, för att han genom att anvisa två platser där amfetamin skulle finnas att hämta olovligen bjudit ut narkotika till försäljning och på detta sätt förmedlat kontakt mellan en säljare och en viss köpare.