frsrdg · GY04RS1 · 2010-11-18 00:00:00 — Kammarrätten i har utifrån de aspekter domstolen har att beakta inte några synpunkter på förslaget. ombudsmän () har från de synpunkter som JO har att beakta inga invändningar mot förslaget. Kommuner och Landsting har avstått från att lämna synpunkter. Gällande ordning I 13 kap. ersättningslagen finns bestämmelser om vilka inkomster som ska medföra att inkomstgarantin minskas. Reglerna anger bl.a. att garantin ska minskas med inkomster som är pensionsgrundande enligt 2 kap. lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension. Av 2 kap. 1 § sistnämnda lag framgår bl.a. att man vid beräkning av en försäkrads pensionsgrundande inkomst ska bortse från inkomster av anställning och inkomster av annat förvärvsarbete till den del summan av dessa överstiger sju och ett halvt gånger det för intjänandeåret gällande inkomstbasbeloppet (förkortat ). Sådana belopp som det ska bortses ifrån ska i första hand räknas av från den försäkrades inkomster av annat förvärvsarbete. uppgår till , och 7,5 blir således . Inkomstgarantin i sig är pensionsgrundande, och den redovisas under inkomst av tjänst. Riksdagsstyrelsens ställningstagande Bestämmelserna om hur inkomstgarantin ska minskas skulle kunna tolkas på följande sätt. Om exempelvis garantitagaren har arbetsinkomster som uppgår till kommer inkomst av aktiv näringsverksamhet inte att vara pensionsgrundande eftersom man enligt den ovan nämnda regeln ska bortse från inkomster överstigande 7,5 . Därmed ska dessa inkomster inte reducera inkomstgarantin. Att tolka bestämmelsen på detta sätt strider givetvis mot syftet med regelsystemet. Bestämmelsen tillämpas i praktiken inte heller på det sättet. Mot den nu angivna bakgrunden föreslår riksdagsstyrelsen att bestämmelsen i 13 kap. 13 § ersättningslagen förtydligas så att också inkomster över sju och ett halvt inkomstbasbelopp ska påverka inkomstgarantin. har yttrat sig över Statens pensionsverks remissvar och i det sammanhanget framfört att i linje med vad verket anför bör bestämmelsen utformas så att den fokuserar på vilken art av inkomster som ska beaktas. Enligt arvodesnämndens mening skulle ett alternativ till den ändring som arvodesnämnden ursprungligen föreslog kunna vara att den första punkten i den nämnda lagbestämmelsen ges en ny lydelse som gör att regeln får det avsedda innehållet, nämligen att inkomster som är pensionsgrundande medför reduktion vare sig de ligger under eller över det s.k. taket om 7,5 . Riksdagsstyrelsen ansluter sig till arvodesnämndens förslag i detta hänseende. Uppgiftsskyldighet för garantitagare förslag: En garantitagare ska vara skyldig att lämna uppgifter till arvodesnämnden om sådant som har betydelse för prövningen av frågan om jämkning av inkomstgaranti. Uppgiftsskyldigheten ska dock inte omfatta fall där jämkning kan aktualiseras på grund av brott. Arbetsgruppens förslag överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag. Remissinstanserna: har tillstyrkt förslaget. har inga invändningar mot förslaget. Kammarrätten i har utifrån de aspekter domstolen har att beakta inte några synpunkter på förslaget. ombudsmän () har från de synpunkter som JO har att beakta inga invändningar mot förslaget. Kommuner och Landsting har avstått från att lämna synpunkter. Gällande ordning Förslaget innebär en nyordning eftersom det nu inte finns någon särskild regel om upplysningsskyldighet för en garantitagare gentemot arvodesnämnden. Riksdagsstyrelsens ställningstagande Förslaget att utvidga den ram inom vilken arvodesnämnden ska kunna besluta om jämkning av inkomstgaranti innebär att nämndens tillsyn måste utökas och stärkas. Tillsynen som i princip bara avser garantitagare som är verksamma i aktiebolag behöver omfatta även garantitagarnas verksamhet som drivs i form av enskild firma och handelsbolag. Dessutom behövs en granskning av garantitagarnas skattemässiga förhållanden i de avseenden som redovisats tidigare. Om de ovan nämnda förslagen genomförs kommer arvodesnämndens tillsynsverksamhet att bedrivas på i huvudsak följande sätt. Ett första steg i tillsynen är, efter att materialet från överlämnats till nämnden, att skaffa in öppet underlag som grund för närmare granskning. Från inhämtas uppgifter om funktionärsuppdrag i aktiebolag. Härutöver kan information skaffas om registreringen av enskilda firmor och handelsbolag. Det bör dock beaktas att enskilda firmor inte omfattas av registreringsplikt och att därmed underlaget i den delen kan vara ofullständigt. Informationen från kan därför behöva kompletteras med de offentliga uppgifter som finns hos om innehavet av F-skattsedel. Dessa uppgifter är allmänt tillgängliga för allmänheten genom att man kan ta del av dem i en presentationsterminal vid besök hos . Med denna information som underlag är nästa steg att nämnden beslutar om att inleda tillsynsärenden i de fall där det finns skäl för det. I dessa fall görs sedan förfrågningar hos garantitagarna själva, och dessa lämnar uppgifter i de hänseenden som är av betydelse för nämndens prövning. Vilka nya uppgifter som kan vara av betydelse framgår av vad som har redovisats. Den tillsyn som bedrivits visar enligt arbetsgruppen att det finns ett stort behov av att kunna få klargöranden från garantitagarna om uppgifter i de handlingar som inhämtats. Det är i och för sig helt naturligt eftersom exempelvis årsredovisningar i aktiebolag inte upprättas med siktet inställt på nämndens tillsynsverksamhet. Detta aktualiserar dock frågan om garantitagarna bör vara skyldiga att lämna uppgifter till nämnden. finns det inte några särskilda regler om uppgiftsskyldighet i förhållande till nämnden. På verksamheten hos nämnden är förvaltningslagen (1986:223) tillämplig, men i övrigt finns inte några regler om förfarandet. På denna punkt finns det alltså ett behov av att strama upp förfarandet genom att införa en skyldighet för garantitagarna att lämna uppgifter till nämnden. Ett skäl som kan anföras emot att införa en uppgiftsskyldighet är att nämnden ändå får det underlag som den behöver för att kunna ta ställning till om jämkning ska ske. De erfarenheter som vunnits talar i och för sig för att garantitagarna frivilligt lämnar de uppgifter som behövs. står det klart att tilltron till nämndens verksamhet förutsätter att den som granskas är skyldig att lämna de uppgifter som behövs för handläggningen av ett tillsynsärende. Ett annat skäl för att införa en uppgiftsskyldighet hänger samman med att garantitagare redan har en uppgiftsskyldighet i förhållande till som handlägger frågor om utbetalning av inkomstgaranti (13 kap. 23 § ersättningslagen). Det framstår inte som rimligt att nämndens förutsättningar att leva upp till sitt ansvar ska vara sämre än de som gäller för . En fråga som inställer sig i detta sammanhang är om uppgiftsskyldigheten bör gälla i samtliga typer av ärenden där jämkning kan bli aktuell. Förutom i de fall som tas upp i denna framställning kan jämkning bli aktuell om garantitagaren dömts för brott. I denna fråga bör man till att börja med beakta att krav på en rättvis rättegång anses innefatta en rätt för den misstänkte att inte behöva lämna besvärande uppgifter om sig själv. Även om jämkningsregeln alltså förutsätter att garantitagaren dömts och utredningen om brottet således slutförts framstår det som olämpligt att ålägga garantitagaren en skyldighet att lämna uppgifter i fall som dessa. Till detta ska läggas att det inte finns något belägg för att det behövs en uppgiftsskyldighet för dessa situationer; något ärende där jämkning aktualiserats på denna grund har inte prövats i nämnden. Slutsatsen blir därför att garantitagarna bör åläggas en uppgiftsskyldighet i förhållande till arvodesnämnden. En annan fråga som uppkommer här är om det finns skäl att införa någon form av sanktion för den som inte efterkommer en begäran från nämnden om att lämna uppgifter. Det som då ligger närmast till hands är att garantitagaren föreläggs att vid påföljd av vite lämna begärda upplysningar. Intresset av att de uppgifter som lämnas är riktiga skulle kunna tillgodoses genom ett krav på att uppgifterna ska lämnas under straffansvar. Det sistnämnda skulle kunna åstadkommas genom en bestämmelse om att uppgifter lämnas på heder och samvete. En sådan ordning skulle innebära att en oriktig uppgift skulle medföra ansvar för osann försäkran (se 15 kap. 10 § ). En grundförutsättning för att införa en sanktion för att tillgodose de intressen som sagts är att det finns ett reellt behov av en sådan sanktion. I förhållande till gäller ett krav på att uppgifter ska lämnas på heder och samvete, och sådana krav förekommer också i andra sammanhang. Hos är emellertid intresset av en effektiv och rationell handläggning beroende av att garantitagarna från början lämnar korrekta uppgifter eftersom det är svårt att kontrollera samtliga uppgifter från de sökande. Straffansvaret fyller därför en funktion i det sammanhanget. Situationen hos nämnden är dock en annan. handläggs relativt sett få ärenden, och de uppgifter som lämnas i varje ärende granskas noga. har det inte heller förekommit några svårigheter för nämnden att få de upplysningar som behövts för handläggningen. Det kan alltså konstateras att nämndens erfarenheter inte tyder på att det skulle finnas ett behov av sanktioner för att säkerställa vare sig att garantitagarna lämnar uppgifter eller att de uppgifter som lämnas är korrekta. Vid bedömningen av sanktionsbehovet bör det också beaktas att den uppgiftsskyldighet som föreslås gälla för bidrar till att säkerställa att beslutsunderlaget blir korrekt. Slutligen kan det konstateras att det förhållandet att en garantitagare inte lämnar uppgifter till nämnden inte hindrar att ärendet prövas. Frågan om jämkning får i sådana fall prövas på befintligt material, vilket kan vara till nackdel för garantitagaren. Slutsatsen av detta blir att någon sanktion inte behöver kopplas till uppgiftsskyldigheten. Sammantaget innebär det nu anförda att riksdagsstyrelsen föreslår att det införs en uppgiftsskyldighet för garantitagare även i förhållande till nämnden i ärenden om jämkning av inkomstgaranti. En regel om detta kan införas som en ny paragraf, 13 kap. 24 b §, i ersättningslagen. Uppgiftsskyldighet för Riksdagsstyrelsens förslag: ska på begäran lämna uppgifter till arvodesnämnden om en namngiven person, om uppgifterna har betydelse i ett ärende om inkomstgaranti. Arbetsgruppens förslag överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag. Remissinstanserna: har tillstyrkt förslaget. har inga invändningar mot förslaget. Kammarrätten i har utifrån de aspekter domstolen har att beakta inte några synpunkter på förslaget. ombudsmän () har från de synpunkter som JO har att beakta inga invändningar mot förslaget. Kommuner och Landsting har avstått från att lämna synpunkter. Gällande ordning Förslaget innebär en nyordning. har ingen uppgiftsskyldighet gentemot arvodesnämnden. Normalt råder absolut sekretess för de uppgifter som är av intresse för nämnden. Riksdagsstyrelsens ställningstagande Som framgått av föregående avsnitt (5.2.10) finns det behov av att granska garantitagarnas förhållanden i skattemässigt hänseende, bl.a. i fråga om avsättningar. Uppgifter av detta slag finns sällan tillgängliga i dokument som är offentliga. Hos finns däremot uppgifter om detta. För att säkerställa att nämnden har tillgång till ett fullständigt underlag i tillsynsverksamheten bör det därför införas en regel som uttryckligen ger nämnden möjlighet att inhämta uppgifter i tillsynsärendena från . Det blir i så fall fråga om ett uppgiftslämnande i särskilda fall som rör en viss person och alltså inte något generellt uppgiftslämnande med direktanslutning till databas. För uppgifter av det slag som nämnts gäller sekretess hos . Sekretessen som regleras i 27 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) är absolut. För att ska kunna lämna uppgifter till nämnden krävs en sekretessbrytande bestämmelse. Utan tillgång till dessa uppgifter skulle det i praktiken inte vara möjligt att bedriva en tillsyn som omfattar de förhållanden som åsyftas med de ovan föreslagna ändringarna beträffande jämkningsmöjligheterna. Det skulle också bli svårt att pröva frågan om inkomstgaranti när garantitagaren helt eller delvis återfört exempelvis en avsättning till periodiseringsfond till beskattning. Som framgår av nästa avsnitt skyddas uppgifterna också av en sekretessregel som gäller hos nämnden, låt vara att den inte innebär en lika stark sekretess som hos . En regel om uppgiftsskyldighet bör alltså införas som en ny paragraf, 13 kap. 24 c §, i ersättningslagen. Förslaget har en förebild i 20 kap. 9 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Frågan blir då vilka författningsändringar som behövs i övrigt. Av den särskilda lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet framgår av 1 kap. 5 § 5 att uppgifter får behandlas för tillhandahållande av information som behövs i författningsreglerad verksamhet hos någon annan än för bl.a. tillsyn och kontroll. verksamhet är reglerad i lagen (1993:1426) med instruktion för , och nämndens verksamhet avser tillsyn. Av detta följer att redan får behandla uppgifter som nämnden behöver i sin verksamhet. Någon ändring av den nämnda lagen krävs alltså inte. En författningsändring bör däremot göras i förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet. I den förordningen finns ett avsnitt med bestämmelser under rubriken uppgifter till myndigheter (före 4 §) som innehåller en bestämmelse i 8 a § som reglerar uppgiftsutlämnande till socialnämnd och . Till denna paragraf bör med beaktande även av det förslag som läggs fram i avsnitt 5.2.13 om följdändringar som rör ledamöter av det föras ett nytt tredje stycke med följande lydelse: Av 13 kap. 24 c § lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter framgår att vissa uppgifter ska lämnas till . Sekretess hos Riksdagsstyrelsens förslag: Bestämmelsen om sekretess i ärenden om inkomstgaranti ska inte ändras. Arbetsgruppens förslag överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag. Remissinstanserna: har tillstyrkt förslaget. har inga invändningar mot förslaget. Kammarrätten i har utifrån de aspekter domstolen har att beakta inte några synpunkter på förslaget. ombudsmän () har från de synpunkter som JO har att beakta inga invändningar mot förslaget. Kommuner och Landsting har avstått från att lämna synpunkter. Gällande ordning Enligt 28 kap. 8 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) råder såvitt nu är av intresse sekretess i ärenden om inkomstgaranti som rör den som varit riksdagsledamot eller företrädare i för uppgifter om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör lider skada eller men om uppgiften röjs. Beslut i ett sådant ärende omfattas dock inte av sekretessen. En motsvarande sekretessbestämmelse trädde i kraft i samband med att nya administrativa rutiner infördes för handläggningen av ärenden om inkomstgarantier. De nya rutinerna innebar bl.a. att garantitagarens skyldighet att lämna de uppgifter som behövs för handläggningen av ärendet om inkomstgaranti lagreglerades. Jämkningsreglerna fanns inte då, utan sekretessbestämmelsen tog sikte på uppgifter som kunde finnas hos , riksdagsförvaltningen och dåvarande . I lagstiftningsärendet konstaterades att flera uppgifter hos de nämnda organen framstod som harmlösa, exempelvis löneutbetalningar, och borde kunna lämnas ut. Uppgifter som inhämtats i kontrollsyfte borde däremot normalt sett inte lämnas ut. Riksdagsstyrelsens ställningstagande Till en början kan det här konstateras att det inte finns skäl att överväga en inskränkning av det skydd som den nuvarande sekretessregeln ger uttryck för. Frågan är i stället om det finns behov av ett starkare skydd. Sedan sekretessbestämmelsen infördes har läget förändrats så till vida att det införts regler om jämkning av inkomstgaranti, vars tillämpning alltså ankommer på arvodesnämnden. De uppgifter som förekommer hos nämnden är genomgående ett resultat av nämndens tillsynsverksamhet. Här handlar det i första hand om uppgifter om inkomster m.m. som lämnats på de blanketter som skickas in till i samband med årsavstämningen. Som framgått ovan begär nämnden in kopior av dessa handlingar som ett led i tillsynsverksamheten. Uppgifterna rör inkomsters storlek och vilket inkomstslag de hänför sig till. Däremot framgår som regel inte vilken arbetsgivare som inkomsterna härrör från. Utöver dessa uppgifter tar nämnden in uppgifter från om garantitagarnas eventuella uppdrag som funktionärer. Det innebär att det exempelvis finns uppgifter hos nämnden om en garantitagare är styrelseledamot i ett aktiebolag eller om han eller hon registrerat en enskild firma. Motsvarande uppgifter inhämtas om garantitagarens maka eller make. Om ett tillsynsärende inleds kan det inträffa att redovisningshandlingar rekvireras om ett bolag där en garantitagare är verksam. De uppgifter som nämnts är offentliga i de organ från vilka de inhämtats. Det kan dock inträffa att ytterligare uppgifter om verksamheten i ett bolag kan behöva inhämtas. Här handlar det exempelvis om detaljuppgifter som inte framgår av bolagets årsredovisning. Sådana upplysningar inhämtas från garantitagarna. Den nu gjorda genomgången tar sikte på sådana uppgifter som nämnden inhämtar inom ramen för den tillsyn som bedrivs . Som framgått ovan föreslår riksdagsstyrelsen att jämkningsreglerna ändras så att jämkning kan bli aktuell i fler fall än med dagens regler. Det föreslås också att garantitagarna ska vara skyldiga att lämna uppgifter till nämnden. Härtill föreslås att ska lämna vissa uppgifter till nämnden som behövs för tillsynsverksamheten. Detta innebär att det kan antas att betydligt fler uppgifter om enskildas ekonomiska förhållanden kommer att finnas hos nämnden om de nu redovisade förslagen genomförs. De nya uppgifterna är inte offentliga hos den som de inhämtas från. De uppgifter som kommer att finnas i ett ärende om inkomstgaranti hos nämnden skiljer sig alltså i betydande utsträckning från dem som var aktuella när den nu gällande sekretessregeln infördes. Framför allt de uppgifter som inte är offentliga någon annanstans framstår som relativt sett skyddsvärda i detta sammanhang. Detta gäller särskilt de uppgifter som lämnats från där ju sekretessen är absolut. I sammanhanget kan erinras om innebörden av bestämmelserna i 11 kap. offentlighets- och sekretesslagen som reglerar överföring av sekretess i vissa fall. Av bestämmelsen där i 8 § följer att det hos nämnden blir fråga om att tillämpa den primära sekretessregeln i 28 kap. 28 § och inte den sekundära i 27 kap. 1 § på uppgifter som lämnats från till nämnden. Det blir därmed den svagare sekretessen som kommer att gälla för uppgifterna från . Härtill kommer att samtliga uppgifter som finns hos nämnden har inhämtats i kontrollsyfte. Det som sagts nu talar för att skyddet för uppgifter hos nämnden bör stärkas. Mot en skärpning av sekretessregeln talar emellertid flera skäl. För det första handlar det här om uppgifter som rör personer som tidigare haft ett förtroendeuppdrag. Frågor om ersättningar och förmåner för sådana personer är av mycket stor betydelse för allmänhetens tilltro till förtroendevalda, vilket i förlängningen också är av betydelse för tilltron till det demokratiska statsskicket. En förtroendevald måste alltså tåla en ingående granskning. Detta gäller även efter det att uppdraget avslutats, om han eller hon som i de nu aktuella fallen fortfarande tar emot en förmån som har samband med det tidigare förtroendeuppdraget. Detta behov av insyn var ett av skälen till att ett s.k. rakt skaderekvisit valdes när den ursprungliga sekretessregeln infördes. För det andra skulle en skärpning av sekretessen till ett s.k. omvänt skaderekvisit innebära att bestämmelsen fick en mindre lyckad utformning från rent systematiska utgångspunkter. För uppgifter om enskildas ekonomiska förhållanden vilket det i regel är fråga om i dessa sammanhang gäller vanligtvis ett rakt skaderekvisit. Detsamma gäller uppgifter hos tillsynsorgan. För det tredje är många av de uppgifter som samlas in hos nämnden av ganska harmlös karaktär. Även om de mer skyddsvärda uppgifterna nu ökar i antal utgör det inte ett tillräckligt skäl för att ändra skaderekvisitet. En samlad bedömning ger vid handen att det inte finns tillräckliga skäl för att föreslå en ändring av den nuvarande sekretessbestämmelsen som tar sikte på ärenden om inkomstgaranti. Följdändringar som rör ledamöter av Riksdagsstyrelsens förslag: För den som varit svensk ledamot av ska samma regler som för riksdagsledamöter gälla i fråga om jämkning av inkomstgaranti och uppgiftsskyldighet. Arbetsgruppens förslag överensstämmer i sak och syfte med riksdagsstyrelsens förslag. Remissinstanserna: har tillstyrkt förslaget. och har påtalat att lagen (1996:304) om arvode m.m. till ledamöter av , företrädarlagen, har upphört att gälla. Kammarrätten i har utifrån de aspekter domstolen har att beakta inte några synpunkter på förslaget. ombudsmän () har från de synpunkter som JO har att beakta inga invändningar mot förslaget. Kommuner och Landsting har avstått från att lämna synpunkter. Gällande ordning Den som har varit ledamot av har rätt till inkomstgaranti när uppdraget upphört. Närmare bestämmelser om det fanns tidigare i lagen (1996:304) om arvode m.m. till ledamöter av , förkortad företrädarlagen, vilken upphörde att gälla vid utgången av 2009. Sedan bestämmelserna i företrädarlagen hade anpassats till den ledamotsstadga som antagit och som trädde i kraft fick den svenska lagstiftningen ett begränsat tillämpningsområde. Den numera upphävda lagen kom sålunda att gälla dels dem som redan tidigare lämnat uppdraget som ledamot av , dels de ledamöter som i det senaste valet inte valdes om, dels de ledamöter som valts om till uppdraget och som själva begärt att nationella bestämmelser ska gälla. I samband med att de nämnda ändringarna beslutades införde också regler om jämkning av den inkomstgaranti som ledamöter av har rätt till (prop. 2008/09:184, bet. 2008/09:KU25). Jämkningsreglerna som fanns i 9 kap. 12 a § och 23 § har samma innebörd som de jämkningsregler som gäller enligt ersättningslagen för ledamöter av . Av övergångsbestämmelserna följer att de ska tillämpas endast med avseende på garantibelopp som utfaller efter . Riksdagsstyrelsens ställningstagande Frågan är om det förhållandet att företrädarlagen numera är upphävd medför att det alltjämt finns skäl att genomföra de föreslagna ändringarna och hur reglerna i så fall bör utformas. När det gäller den första frågan kan det konstateras att de jämkningsregler som infördes innebär att jämkning endast kan bli aktuellt för de belopp som utfaller efter (punkt 2 i övergångsbestämmelserna till lagen [2009:680]). Det är förhållandevis få tidigare ledamöter av som har inkomstgaranti. var det nio stycken, vartill kommer tre som har vilande inkomstgaranti. Här har då bortsetts från dem vars inkomstgaranti löpte ut . Riksdagsstyrelsen anser att konsekvensskäl trots allt talar för att jämkningsreglerna för tidigare ledamöter av bör ha samma innebörd som motsvarande regler för ledamöter av . Den åsyftade ändringen bör ske i övergångsbestämmelserna till den lag varigenom företrädarlagen har upphävts. Eftersom de ändringar som arbetsgruppen föreslog var omfattande föreslår riksdagsstyrelsen dock i stället att det i övergångsbestämmelserna görs en hänvisning till motsvarande regler i ersättningslagen. Ikraftträdande Riksdagsstyrelsens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . De nya jämkningsreglerna ska dock tillämpas första gången för det räkenskapsår som inleds närmast efter . Arbetsgruppens förslag överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag. Remissinstanserna: har tillstyrkt förslaget. har inga invändningar mot förslaget. Kammarrätten i har utifrån de aspekter domstolen har att beakta inte några synpunkter på förslaget. ombudsmän () har från de synpunkter som JO har att beakta inga invändningar mot förslaget.