frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — Den sistnämnda förklaringen framstår som märklig mot bakgrund av att skattemål är en av de största målgrupperna på länsrätten och att domarna som tjänstgör i länsrätten får förutsättas kunna hantera även denna typ av mål. Övriga förklaringar är föga hållbara mot bakgrund av de även för en förvalt- ningsdomstol mycket långa handläggningstiderna som uppstått och det stora antal mål som omfattas av åtalet. Som tingsrätten ser det har haft att prioritera de äldsta skattemålen och avgöra dessa före nyare mål, även om detta fått till följd att dessa blivit lidande och att länsrätten som helhet fått en sämre balans. Han har således gjort en felaktig prioritering. Det har också kunnat krävas att han agerat kraftfullare för att få hjälp och avlastning för att kunna hantera aktuella mål, både som rådman och som . En samlad bedömning ger vid handen att underlåtenhet att vidta åtgärder i de aktuella målen har fått till följd att inget av dem har kunnat avgöras inom skälig tid. har därmed genom sin underlåtenhet i samtliga åtalspunkter åsidosatt vad som gällt för honom som domare. Av egna uppgifter framgår att han varit väl medveten om målen och deras ålder men att han prioriterat andra mål och arbetsuppgifter. Han har inte haft någon plan för hanteringen av de aktuella målen. Härav kan annan slutsats inte dras än att fråga varit om ett uppsåtligt handlande. Det framstår även som om denna felaktiga prioritering i någon mån satts i system, vilket måste anses försvårande. Vad anfört om att ingen av parterna hört av sig och stött på beträffande handläggningen är inte av beskaffenhet att påverka bedömningen. Risken för skada måste i många fall anses betydande vid så långa handläggningstider som här uppstått. När det gällde påföljden uttalade tingsrätten följande. Tingsrätten har funnit åtalet styrkt förutom i de delar där preskription inträtt. Tingsrätten har vidare funnit att i samtliga fall har handlat uppsåtligen och att gärningarna inte är ringa. Med hänsyn härtill, till antalet brott och de långa tidsutdräkterna är straffvärdet så högt att påföljden inte kan stanna vid enbart böter. Förutsättningar föreligger att bestämma påföljden till villkorlig dom i förening med böter. Tingsrättens dom har vunnit laga kraft. Den straffrättsliga prövningen är där- med avslutad. Den verkställda utredningen ger inte anledning till någon ytter- ligare åtgärd från min sida. 2 010 /1 1:JO1 Kritik mot en rådman vid en länsrätt som tillåtit en part i ett mål enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) att biträda rätten som tolk vid muntlig förhandling (Dnr 4409-2008) I en anmälan till JO framförde i kla- gomål mot Länsrätten i län rörande handläggningen av ett mål enligt LVU (mål nr 5127-08). Nämnden anförde sammanfattningsvis följande. ansökte nämnden hos länsrätten om att en flicka född skulle beredas vård enligt 2 och 3 §§ LVU. Muntlig förhandling i målet hölls . Den tolk som hade bokats av länsrätten inställde sig inte till förhandlingen. Länsrätten underrättade de offentliga biträdena om att de alternativ som fanns var en s.k. telefontolk eller att flickan själv tolkade åt sin mor. Flickan uppgav för egen del att hon ville att en telefontolk skulle förordnas. Hon övertalades emellertid av moderns offentliga biträde att ställa upp som tolk. Nämndens företrädare motsatte sig att flickan skulle tolka vid en muntlig förhandling som gällde henne själv. På fråga från nämndens före- trädare uppgav ordföranden att nämndens invändning antecknades i protokol- let. Trots nämndens inställning påbörjades förhandlingen med flickan som tolk. Sedan parterna framfört sina yrkanden avbröt rättens ordförande för- handlingen eftersom han inte ansåg att flickan klarade av att tolka alla juridis- ka begrepp. Länsrätten ordnade därefter en telefontolk och förhandlingen började om. Nämnden anser att länsrätten brustit i rättssäkerhet genom att låta flickan tolka i målet. Inledningsvis inhämtades länsrättens protokoll från den aktuella förhandling- en. Länsrätten anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i nämndens anmälan till JO. Lagmannen hänvisade till ett yttrande från råd- mannen , som var ordförande vid den aktuella förhandlingen, samt anförde följande. Chefsrådmannen för avdelning 1 och jag har haft samtal med om det inträffade och vi har tagit del av hans förklaringar. Det har tydligt framgått att har insett att hans förfarande var felaktigt och att han därför vidtog åtgärder för att rätta till misstaget redan under förhandling- en. Jag har även erinrat samtliga domare i domstolen om vikten av att vara uppmärksam på olika jävsituationer. anförde i sitt yttrande följande. Det aktuella målet avsåg frågan om en fjortonårig flicka skulle beredas vård enligt 2 och 3 §§ lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga. Parter- na, dvs. socialnämnden, vårdnadshavaren och hennes dotter samt de offentli- ga biträdena var kallade till muntlig förhandling 2 010 /1 1:JO1 Efter pårop av förhandlingen konstaterades att vårdnadshavarens tolk inte var närvarande. Genom telefonsamtal med tolkförmedlingen gavs länsrätten besked om att ett missförstånd hade uppstått och att tolk var bokad en annan dag. Vidare upplyste förmedlingen om att det kanske fanns möjlig- het att ordna en s.k. telefontolk. Jag vidarebefordrade denna information till parterna och bad dem att avge sin inställning till hur tolkfrågan skulle lösas. Jag har inte någon klar minnesbild av vem som angav att dottern kunde tolka. Efter att parterna givits rådrum återkom de till rättssalen. De båda offentliga biträdena förklarade då att de inte hade något att erinra mot att flickan tolkade åt sin mamma. motsatte sig sådan tolkning. Förhandlingen återupptogs och dottern fick utan avläggande av tolked agera tolk åt sin mor. Enligt min minnesbild pågick sedan förhandlingen under högst innan jag ånyo avbröt den, eftersom jag insåg att det var ett felaktigt förfaran- de. Slutligen återupptogs förhandlingen med telefontolk, varvid yrkanden m.m. upprepades innan förhandlingen fortskred. Enligt 50 § första stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291) ska rätten vid behov anlita tolk, om part, vittne eller annan som ska höras inför rätten ej behärskar svenska språket eller är allvarligt hörsel- eller talskadad. Rätten får även i annat fall vid behov anlita tolk. Av tredje stycket samma lagrum fram- går att som tolk får ej anlitas den vars tillförlitlighet kan anses förringad på grund av hans ställning till någon som för talan i målet eller på grund av an- nan därmed jämförlig omständighet. I 51 § förvaltningsprocesslagen stadgas bl.a. att den som anlitas som tolk vid muntlig förhandling ska inför rätten avlägga ed, att han efter bästa förstånd ska fullgöra sitt uppdrag. Enligt min mening är det uppenbart att det inte har varit förenligt med 50 § förvaltningsprocesslagen att använda flickan som var föremål för ansökan om vård enligt LVU som tolk åt sin mamma i samma mål. Det framgår heller inte av protokollet utan endast av minnesanteckningarna att socialnämnden mot- satte sig att flickan tolkade åt mamman. Det inträffade måste beklagas. Det bör dock framhållas att förhandlingen pågick endast under innan jag insåg mitt misstag. Parternas yrkanden, inställningar m.m. upprepa- des vid den återupptagna förhandlingen med en annan tolk. Det inträffade beror enbart på förbiseende från min sida. Sammantaget är det min mening att ingen av parterna har lidit någon rättsförlust genom mitt felaktiga förfarande under förhandlingen. yttrade sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Närmare bestämmelser om tolk vid länsrätten finns i 50 § förvaltningspro- cesslagen (1971:291). I denna bestämmelse anges att rätten vid behov ska anlita tolk bl.a. om part som ska höras inför rätten inte behärskar svenska språket. Vidare anges att som tolk får inte anlitas den vars tillförlitlighet kan anses förringad på grund av hans ställning till någon som för talan i målet eller på grund av annan därmed jämförlig omständighet. Av utredningen framgår att den aktuella förhandlingen inleddes med att den flicka som var föremål för nämndens ansökan om vård enligt LVU biträdde rätten som tolk åt sin mor. Som själv har anfört är det uppenbart att ett sådant förfarande inte är förenligt med bestämmelsen i 50 § förvaltningsprocesslagen. Med hänsyn till att förhandlingen endast på- gick med flickan som tolk och då ingen av parterna synes ha 2 010 /1 1:JO1 lidit någon rättsförlust finner jag inte skäl att gå vidare i saken. kan dock givetvis inte undgå kritik för sitt agerande. Någon anteckning om att flickan inledningsvis tilläts att tolka har inte gjorts i protokollet från förhandlingen. Där finns följaktligen inte heller någon anteckning om att socialnämnden hade invändningar mot att flickan tolkade. Enligt min mening borde detta ha antecknats. Handläggningen förtjänar kritik även i detta avseende. Initiativ mot en länsrätt angående anonymisering av parter i en dom angående vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU (Dnr 5976-2008) Vid av Länsrätten i (JO:s dnr 5094-2008) uppmärksammades vid granskningen av domböckerna bl.a. en dom om vård enligt LVU i vilken vårdnadshavaren och den unge hade angivits som XX och YY. I inspektionsprotokollet antecknades under rubriken om tvångs- vård angående helt anonymiserade personer följande. Vid granskningen av domböckerna uppmärksammades bl.a. följande. I ett mål rörande beredande av vård enligt LVU hade antecknats att vårdnadshavaren och den unge hade sekretessbelagda uppgifter (länsrättens dom den 20 de- cember 2007 i mål nr 1170-07). Av akten i målet framgick att socialnämnden endast hade angivit att vårdnadshavaren och den unge hade skyddade adress- uppgifter. upplyste att länsrätten hade kontrollerat nämn- dens uppgift om sekretess mot Statens personadressregister (SPAR). Vid sökning på de aktuella personnumren angavs att vårdnadshavaren och den unge hade skyddade personuppgifter, vilket innebär att inte någon informa- tion om de berörda visas i registret. Att en sådan kontroll hade gjorts hade inte dokumenterats i akten. När länsrätten under inspektionen gjorde en ny kontroll mot SPAR hade vårdnadshavaren, men inte den unge, skyddade personuppgifter. I domen, genom vilken den unge bereddes vård enligt LVU, hade vård- nadshavaren och den unge endast angivits som X X och Y Y. Det gick med andra ord inte att av domen utläsa vem som var föremål för den aktuella tvångsåtgärden. Fråga uppkommer således om det är möjligt att, i en dom om beredande av vård enligt LVU, underlåta att ange den som tvångsåtgärden avser. Jag beslutar att ta upp saken till utredning i ett särskilt ärende (JO:s dnr 5976-2008). I samband därmed bör länsrätten även anmodas att inkomma med utredning och yttrande över rutinerna för och dokumentationen av kon- troller då uppgift lämnas till länsrätten om att en person har skyddade person- uppgifter. 2 010 /1 1:JO1 Länsrätten anmodades att inkomma med utredning och yttrande i enlighet med vad som i protokollet anförts under rubriken om tvångsvård angående helt anonymiserade personer. I yttrande anförde lagmannen följande. Rutinerna för och dokumentationen av kontroller av skyddade personuppgifter Länsrättens rutiner i detta avseende ser ut på följande sätt. När ett mål in- kommer i vilket socialnämnden anger att en eller flera personer har skyddade personuppgifter görs en kontroll mot Statens person- och adressregister (SPAR). En utskrift av de uppgifter som erhålls tas ut för var och en av per- sonerna och läggs i akten som memorial, men utskrifterna aktbilageras inte. Personerna registreras tills vidare som t.ex. X och Y. När målet avslutas ge- nom lagakraftvunnet avgörande rensas utskrifterna bort. Samtliga dessa åt- gärder vidtas av kanslipersonal. Möjligheten att i dom om vård enligt LVU utelämna namn på parterna Länsrättens uppfattning är, att det inte är möjligt att underlåta att i domen ange vem tvångsåtgärden avser. Fråga är emellertid hur detta ska eller kan anges. I de fall en part har skyddade personuppgifter gör länsrätten en prövning av om namnet kan anges i domshuvudet eller inte. Avgörande här är vad som framkommer om anledningen till att den enskilde har skyddade personuppgif- ter. I de fall namnet befinns inte kunna anges i domshuvudet anges namnet i stället i en bilaga till domen, för vilken förordnas sekretess enligt 12 kap. 4 § sekretesslagen (motsvarar 43 kap. 810 §§ offentlighets- och sekretesslagen [2009:400], JO:s anm.) och vilken bilaga inte intas i domboken. I det mål som JO granskat, mål nr 1170-07, har länsrätten fått uppgifter om att vård- nadshavaren och hennes barn flytt till för att undkomma allvarliga hot och trakasserier, varför länsrätten funnit att namnen inte kunde anges i domshuvudet. Ett beklagligt misstag i strid mot gällande rutiner har emeller- tid i detta fall lett till att den bilaga som bort fogas till domen fallit bort. Do- men har således kommit att bli helt anonymiserad och namnen på vårdnads- havaren och barnet har endast kunnat utläsas av akten i målet. Det är natur- ligtvis inte acceptabelt. Länsrätten kan nu inte annat än beklaga detta misstag. Det ska inte hända igen. Länsrätten har vid närmare övervägande av den uppkomna situationen kommit fram till att det är lämpligt att i målet dokumentera den kontroll som gjorts mot SPAR och därvid kunnat konstatera huruvida skyddade person- uppgifter föreligger för att man i efterhand skall kunna följa handläggningen. Länsrätten kommer att tillföra detta moment gällande rutiner. I ett beslut anförde JO följande. Sekretesslagen (1980:100) har ersatts av offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL. Jag hänför mig i det följande till den nya lagen, som i berört hänseende inte har inneburit några sakliga ändringar. I 22 kap. 1 § OSL stadgas att sekretess gäller i verksamhet som avser folk- bokföringen eller annan liknande registrering av befolkningen och, i den 2 010 /1 1:JO1 utsträckning regeringen meddelar föreskrifter om det, i annan verksamhet som avser registrering av en betydande del av befolkningen, för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs. Får en domstol i sin rättskipande eller rättsvårdande verksamhet från en domstol eller en annan myndighet en sekretessreglerad uppgift, blir sekretess- bestämmelsen som huvudregel tillämplig även hos den mottagande domstolen (se 43 kap. 2 § OSL; jfr dock 3 § i samma kapitel). En sekretessbestämmelse som gäller för en uppgift i ett mål eller ett ärende i en domstols rättskipande eller rättsvårdande verksamhet upphör enligt 43 kap. 8 § första stycket OSL att vara tillämplig om uppgiften tas in i en dom eller ett annat beslut i samma mål eller ärende. Om rätten finner att en uppgift i domen eller beslutet även fortsättningsvis bör vara sekretesskyddad måste domstolen därför, enligt 43 kap. 8 § andra stycket, förordna i domen eller beslutet att den aktuella sekretessbestämmelsen ska vara tillämplig även i fortsättningen. Av 30 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) följer att det av en dom eller ett annat beslut som innebär att målet avgörs ska framgå de skäl som bestämt utgången. Vilka övriga uppgifter som en dom meddelad av Regeringsrätten, en kammarrätt eller en länsrätt ska innehålla framgår av 32 § förordningen (1979:575) om protokollföring m.m. vid de allmänna förvaltningsdomstolar- na. I den bestämmelsen stadgas bl.a. att det i en dom, eller ett annat beslut som sätts upp särskilt, ska anges 1.domstolen samt tid och plats för meddelande av domen eller beslutet, 2.parterna samt deras ombud eller biträden, 3.kort beteckning av saken, samt 4.parternas yrkanden och invändningar. I en dom måste således bl.a. parterna anges. Det finns inte någon bestämmel- se som reglerar vilka uppgifter beträffande parterna som därvid ska anges. Enligt stadgad domstolspraxis anges i domen, när det gäller fysiska personer, parternas namn, personnummer och adress. Syftet med att ange parterna i domen är givetvis att dessa ska kunna identifieras så att domen kan verkstäl- las. Vad som sagts innebär att det inte är möjligt att i en dom helt anonymi- sera en eller flera parter. Som redan framgått kan domstolen emellertid för- ordna om sekretess för någon uppgift i domen, t.ex. en parts personuppgifter. Vid de allmänna förvaltningsdomstolarna förekommer ett stort antal mål- typer. Detta innebär bl.a. att dessa domstolar i sin rättskipande verksamhet hanterar många olika slags uppgifter som kan aktualisera tillämpning av ett flertal sekretessbestämmelser. Den rent praktiska hanteringen av sekretess i domar och beslut måste därför ytterst anses vara en lämplighetsfråga som varje domstol självständigt har att ta ställning till. Rutinen med domsbilaga som länsrätten har redogjort för i sitt remissvar är säkerligen väl lämpad i många fall medan någon annan metod måhända passar bättre i andra fall (jfr avsnitt 3.7 i förvaltningsdomstol). 2 010 /1 1:JO1 Som länsrätten medgett har domstolen i detta fall brustit genom att helt utelämna vårdnadshavarens och den unges personuppgifter i domen. Praktiskt hade sekretessen kunnat hanteras t.ex. på det sätt som länsrätten har redogjort för i sitt remissvar, dvs. genom att låta de sekretesskyddade personuppgifterna framgå av en särskild domsbilaga som inte skulle ha förvarats i domboken utan på särskilt ställe. En förutsättning för att sekretesskyddet för uppgifter som tas in i domar och beslut ska bestå är, som redan framgått, att domstolen förordnar om detta. Oavsett hur man valt att praktiskt hantera saken skulle länsrätten därför ha meddelat ett särskilt förordnande om att sekretessen enligt dåvarande 7 kap. 15 § sekretesslagen (motsvarande 22 kap. 1 § OSL) för de aktuella personuppgifterna även fortsättningsvis skulle gälla. Jag förutsätter att det har varit fråga om ett enstaka misstag och lämnar saken med de utta- landen som har gjorts. Avslutningsvis instämmer jag i länsrättens bedömning att en kontroll mot SPAR med anledning av att domstolen fått uppgift om att en person har skyd- dade personuppgifter, är en sådan åtgärd under handläggningen av ett mål som bör framgå av dokumentationen i målet (jfr 23 § förordningen om proto- kollföring m.m. vid de allmänna förvaltningsdomstolarna). Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det anförda. Kritik mot en länsrätt som, trots att klaganden gjorde gällande att hade underlåtit att inhämta yttrande från försäkringsläkare, inte utredde huruvida det yttrande som fanns i akt hade kommunicerats (Dnr 6072-2008) I en dom (mål nr 1491-06) avslog Länsrätten i (vars verksamhet numera övertagits av Förvaltningsrätten i ) E.D:s överklagande i ett ärende om livränta enligt lagen (1976:380) om ar- betsskadeförsäkring, LAF. Som ombud för E.D. uppträdde Tom Aspengren, . Av domen framgår att han i länsrätten anförde bl.a. följande. har inte varit i kontakt med någon försäkringsläkare. Be- slutet synes därmed vara grundat enbart på handläggarens bedömning utan någon medicinsk utredning. Länsrätten anförde i domskälen bl.a. följande. E.D:s ombud i länsrätten har anfört att inte anlitat någon försäkringsläkare i ärendet. I akt finns emellertid ett läng- re yttrande av försäkringsläkaren och docenten i psykiatri . Länsrätten förutsätter att kommunicerat nämnda yttrande med E.D. I överklagande till Kammarrätten i yrkade E.D. i första hand att han skulle beviljas livränta enligt LAF och i andra hand att länsrättens dom och 2 010 /1 1:JO1 beslut skulle undanröjas och målet visas åter till kassan för ny handläggning. Han anförde bl.a. att han först i och med länsrättens dom fick veta att hade haft tillgång till ett utlåtande från försäk- ringsläkaren som gick honom emot. Kammarrätten beslutade (mål nr 6522-07) att undanröja länsrättens dom och beslut samt visa målet åter till kassan för ny handlägg- ning. Kammarrätten anförde som skäl för sitt beslut bl.a. följande. Utredningen ger [] vid handen att inte berett E.D. tillfäl- le att yttra sig över vad har anfört. Inte heller länsrätten har kommunicerat utlåtandet med E.D. utlåtande berör bl.a. frågan om kränkande särbehandling har förekommit, den fråga som socialförsäkringsnämnden har tagit ställning till i sitt beslut. Uppgifterna i yttrandet kan därför inte anses sakna betydelse i den mening som avses i 17 § förvaltningslagen [1986:223; JO:s anmärkning]. Tvärtom får uppgifterna anses ha ingått i grunden för bedömning. Vad som förevarit utgör en sådan allvarlig brist i handläggningen att det föreligger skäl för att undanröja länsrättens dom och beslut och visa målet åter till kassan för förnyad handläggning. E.D. framförde i en anmälan, som kom in till JO , klagomål mot och dåvarande Länsrätten i angående handläggningen av ärendet. Klagomålen såvitt avsåg har behandlats av justitieombudsmannen i beslut den 19 de- cember 2008 (JO:s ärende med dnr 4887-2008). Beträffande länsrätten ifråga- satte E.D. om det var i enlighet med rättspraxis att rätten kunde spekulera sig fram till vilka handlingar han haft tillgång till. Till anmälan var vissa hand- lingar fogade. Kopia av länsrättens dom och dagboksbladet i mål nr 1491-06 inhämtades. Länsrätten i anmodades därefter att inkomma med utred- ning och yttrande angående handläggningen av det aktuella målet. Lagman- nen , som var rättens ordförande när målet avgjordes, anförde i sitt yttrande följande. E.D. har i en anmälan till justitieombudsmän () begärt att JO granskar länsrättens agerande och på vilka grunder länsrätten dömt mot honom i mål nr 1491-06. I skrivelsen ifrågasätter han att länsrätten förutsatt att kommunicerat vissa handlingar med honom, och frågar om detta är förenligt med rättspraxis i . E.D. frågar vidare om länsrät- ten kan spekulera sig fram till vilka dokument han mottagit och därefter strunta i den demokratiska ordning som gäller. JO har med anledning av E.D:s anmälan anmodat länsrätten att inkomma med utredning och yttrande angående handläggningen av målet. Anmälan avser mål nr 1491-06 om rätt till livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring. E.D. har överklagat beslut den 2 010 /1 1:JO1 Länsrätten har i dom avslagit överklagandet. Länsrätten instämde därvid i bedömning att det inte var visat att E.D:s arbetsförhållanden varit av sådan karaktär att han kan anses ha varit utsatt för skadlig inverkan som med hög grad av sannolikhet orsakat de anmälda besvären. Målet har överklagats till Kammarrätten i , som i beslut i mål nr 6522-07, har undanröjt länsrättens dom och beslut samt visat målet åter till för ny handläggning. Detta med anledning av att utredningen i kammarrätten gett vid handen att innan beslutet inte berett E.D. tillfälle att yttra sig över vad försäkringsläkaren anfört i ett yttrande daterat och att således inte fullgjort sin kommunicerings- skyldighet enligt 17 § förvaltningslagen. Länsrätten har lånat in kammarrättens och länsrättens akter i målen. E.D:s ombud i länsrätten och kammarrätten, förbundsjurist vid , har i länsrätten yrkat att länsrätten ska förklara E.D. berättigad till livränta. I sin argumentation har ombudet bl.a. framfört kritik mot handläggning. Han har bl.a. gjort gällande att inte fullgjort sitt utredningsansvar och inte följt sina egna handläggningsrutiner vad gäller arbetsutredning. Han har i inlagor till länsrät- ten (länsrättens aktbilaga 8) och (läns- rättens aktbilaga 21) även påstått att inte varit i kontakt med någon försäkringsläkare. , som beretts tillfälle att yttra sig över inlagorna, har inte uttryckligen bemött påståendet men har i yttrande (läns- rättens aktbilaga 23) anfört följande. För det fall länsrätten finner att För- säkringskassan fattat beslut på otillräckligt underlag och bristerna inte kan läkas vid länsrättens prövning är inställning att målet bör överlämnas till för vidare handläggning i enlighet med vad länsrätten anser erforderligt.