frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — har i sitt yttrande hit anfört att länspolismästaren tagit upp frågan om kravet på ökad polisiär synlighet med rikspolischefen. Hon har som uppfattning angett att kravet på att hälften av poli- sens resurstid ska bedrivas i yttre tjänst senast vid utgången av måste läggas på , eftersom den resursförstärkning som sker genom en ökning av antalet utbildade poliser också måste tillföras utredningsverksam- heten. Jag har för egen del uttalat att jag naturligtvis inte har någon invändning mot att antalet poliser i yttre tjänst ökar, men betonat att detta inte bör ske på bekostnad av den utredande och för allmänheten inte fullt lika 2 010 /1 1:JO1 synliga delen av polisens verksamhet. Min uppfattning är nämligen att även en väl fungerande utredningsverksamhet har en betydande brottsförebyggan- de effekt och därmed bidrar till tryggheten i samhället. En sådan verksamhet bidrar också till att stärka allmänhetens förtroende för polisen. Många männi- skor får sin första kontakt med polisen i samband med att de utsätts för brott och det sätt på vilket en brottsanmälan handläggs blir ofta bestämmande för anmälarens fortsatta syn på polisen och rättssamhället. Detta är något som jag i stort sett kan iaktta i min tillsynsverksamhet. Som framgår av polismyndighetens yttrande hit har numera en rad åtgärder vidtagits för att försöka bemästra situationen. Åtgärderna avser till en del utredningsverksamheten i allmänhet men är också särskilt inriktade på bedrä- gerirotlarnas arbete. Såvitt gäller utredningsverksamheten i allmänhet rör det sig bl.a. om en ny tjänsteföreskrift enligt vilken genomgång och uppföljning av oredovisade kriminal- och trafikärenden ska ske . Jag har också tagit del av polismyndighetens publicerade rapport av polismyndighetens utredningsverksamhet där flera förslag till åtgärder som bedöms leda till kortare utredningstider och öka antalet uppkla- rade brott lagts fram (rapport , dnr AA 400-46363-2009). När det särskilt gäller arbetet med bedrägeribrott bör de balanskommissio- ner som tillsatts för att handlägga äldre ärenden vara ett steg i rätt riktning för att rotlarna ska kunna komma ned till en mer hanterlig ärendebalans. Jag noterar också att ärendebalanserna vid bedrägerirotlarna Syd, City och Nord har minskat markant under föregående år, vilket givetvis är tillfredsställande. Länspolismästaren har också bl.a. beslutat att skjuta till resurser för det ordi- narie arbetet vid bedrägerirotlarna. Det är självfallet viktigt att bedrägerirot- larna tilldelas sådana resurser att inte alltför stora balanser åter uppstår så snart balanskommissionerna avslutat sitt arbete. Jag noterar vidare att rikspolischefen till- skrev samtliga länspolismästare och framhöll att det krävs en resultatförbätt- ring för i första hand utredningsverksamheten samt uttalade att det är ange- läget att utifrån belastningsökningen öka resursinsatsen för utredning av be- drägeribrott m.m.. Bakom alla de drygt 1 100 ärenden som jag nu har granskat och funnit att de handlagts alldeles för långsamt eller inte alls finns privatpersoner, få- mansföretag, större företag och myndigheter som alla anser sig ha blivit utsat- ta för brott. I många fall har händelsen troligen fått svåra konsekvenser för den drabbade. Också att bli anklagad för att ha begått ett brott innebär givet- vis en stor påfrestning och kan få betydande återverkningar i det dagliga livet för såväl den direkt drabbade som dennes anhöriga. Det förhållandet att en brottsanmälan inte utreds utan endast ligger är förödande för rättssäkerheten och för förtroendet för rättsväsen- det. Det är därför av allra största vikt att utredningsverksamheten ges tillräck- 2 010 /1 1:JO1 Jag kan visserligen inte bedöma om utredningsverksamhetens behov kan tillgodoses inom ramen för målet att hälften av allt polisarbete ska utföras i yttre tjänst, men konstaterar att länspolismästaren i , som framgått, synes anse att det inte är möjligt. Sammanfattningsvis tvingas jag konstatera att resultatet av den nu gjorda granskningen är det mest nedslående vad gäller bristerna i polisens brottsutre- dande verksamhet som jag har kommit i kontakt med under mina som chefsjustitieombudsman. Inspektionen har på ett tydligt sätt åskådliggjort de mycket stora problem som polisen brottas med när det gäller att utreda an- mälda bedrägeribrott inom rimlig tid. Den har även visat att de åtgärder som vidtagits för att komma till rätta med den bekymmersamma situationen, i vart fall fram till inspektionstillfället, varit otillräckliga. Jag vill särskilt framhålla att även om bedrägeribrott riktade mot enskilda intressen inte särskilt prioriterats från regeringens sida, ansvarar naturligtvis polismyndighetens ledning likväl för att verksamheten kan bedrivas med iakttagande av de krav som bl.a. regler ställer. Det är läns- polismästaren som enligt 3 kap. 5 a § polisförordningen (1998:1558) bl.a. har att se till att verksamheten bedrivs effektivt och i enlighet med gällande rätt. och ytterst dess ledning förtjänar därför mycket allvarlig kritik. Jag välkomnar självfallet de åtgärder som polismyndigheten , efter , har vidtagit och utgår också från att myndigheten säker- ställer att bedrägerirotlarna har de resurser som fordras för en effektiv och rättssäker utredningsverksamhet. Mina iakttagelser i ärendet är av den arten att jag finner anledning att fästa , justitieutskottets och uppmärk- samhet på förhållandena genom att dit överlämna en kopia av detta beslut. Kritik mot en åklagare dels för utformningen av ett beslut att inte inleda förundersökning, dels för att denne inte inledde förundersökning när kompletterande uppgifter inkom (Dnr 6157-2009) framförde i en anmälan klagomål mot i och vice överåklagaren vid , Riksenheten för polismål. Han uppgav att hans son, J.G. som är född , i samband med en fotbollsmatch i misshandlades av polis och trots att han var skadad fördes in i en polisbuss där han belades med handfängsel och fick huvudet nedtryckt. Polisanmälan hade kompletterats i . J.G. och U.G. hade då påtalat att det fanns vittnen till händelsen och att den filmats. Förundersökning inleddes inte trots att det fanns vittnen som sett att en polis- man slog J.G. med en batong. Varken sonen eller något av vittnena hade hörts av polis. 2 010 /1 1:JO1 Handlingar i polisens ärende K31163-09 och riksenhetens ärende AM- 176353-09 begärdes in. Av dessa framgick i huvudsak följande. I en polisanmälan upprättad vid i , på begäran av en polisinsatschef, angavs att målsäganden, J.G., uppgett att han blivit misshandlad av en okänd tjänsteman vid ett ingri- pande. Vidare uppgavs att okänd person vid ingripandet hade skadat måls- äganden på ett okänt sätt. J.G. hade ett blödande jack i huvudet. Det framgick också att målsäganden hade skjutsats till sjukhus av en polispatrull. beslutade att inte inleda förundersök- ning med motiveringen att anmälningsuppgifterna inte gav anledning att anta att brott, begånget av polisman, som hörde under allmänt åtal, hade förövats. Enligt en diarieutskrift hade vid beslutet tillgång till polisan- mälan, en bemanningsplan inför den aktuella polisinsatsen vid en fotbolls- match, ett ingripandeprotokoll och två promemorior beträffande bl.a. polisens batonganvändning. inkom till riksenheten en komplettering till anmälan i form av ett förhör med J.G. till vilken också fogats en utredningsanteckning. Kompletteringen var gjord vid polisstationen i i och var ankomststämplad vid i , dvs. som fattade sitt beslut. I förhöret antecknades inledningsvis att J.G. kom in på polisstationen och uppgav att han hade blivit misshandlad av polis efter en fotbollsmatch i . J.G. uppgav att han hade gjort en polisanmälan där, men ansåg att anmälan blivit mycket knapphändig och ville därför göra tillägg. I förhöret beskrev han händelseförloppet, att han blivit slagen på visst sätt med batong, och uppgav också att det fanns namngivna vittnen till händelsen, vars telefon- nummer angavs, samt att händelsen också skulle ha filmats. Vidare var an- tecknat vissa skador som J.G. uppvisade. Förhörsledaren fick också uppgift om diarienumret på den anmälan som upprättats vid i . Muntliga upplysningar inhämtades från inspektörerna vid . De kunde inte ange av vilken anledning det dröjt över innan det kompletterande förhöret med J.G. inkom till . lämnade upplysningar om sin handläggning enligt följande. J.G. har hos polisen i anmält att han misshandlats av okänd tjänsteman och orsakats skador av okänt slag (K31163-09). Händelsen har sitt ursprung i tumult efter fotbollsmatch mellan bollklubb och . Av protokoll över tvångsåtgärder framgår att J.G. vid tiden för polisingri- pandet hade ett sår på vänster sida av skallen. Enligt J.G. hade skadan upp- kommit efter batongslag. Någon gärningsman uppgavs inte. Två polismän har upprättat PM över det uppenbara kaos som uppstått efter fotbollsmatchen. Av polisman framgår att han utdelat två batongslag mot armen på en smal kille som hängde fast i en bred kille. 2 010 /1 1:JO1 Ett stort antal polismän och ordningsvakter har uppenbarligen varit på platsen. Efter mitt beslut i ärendet, , har förhör med J.G. in- kommit. Förhöret har skett i varför det var okänt för mig vid be- slutstillfället. Förhöret har inte tillfört något som gör det möjligt att identifiera någon som orsakat J.G:s skada. ringde J.G:s fader, , till mig och uppgav därvid att det fanns fotografiska avbildningar på den polisman som slagit mot J.G. Han lovade att översända dessa bilder. Om bilderna var av uppgi- ven karaktär avsåg jag att inleda förundersökning. ringde jag U.G. enär några bilder inte ankom- mit. Han uppgav då att någon inom Hammarby IF:s ledning skulle inneha bilderna. Han hade själv inte tagit del utav bilderna. Jag avvaktar ännu bildernas ankomst. Jag har i mitt beslut angivit som skäl att det inte, på föreliggande material, finns anledning att antaga att polisman gjort sig skyldig till brott som hör under allmänt åtal. I avvaktan på bildernas ankomst vidhåller jag denna upp- fattning. Det har upplysts att pensionerades . I ett beslut anförde chefsJO följande. Jag har inte funnit tillräcklig anledning att begära in ett skriftligt yttrande från i ärendet men handläggningen föranleder följande utta- landen från min sida. Av utredningen framgår att beslutade att inte inleda förundersökning med anledning av en anmälan om misshan- del/tjänstefel som skulle ha ägt rum vid ett ingripande i anslutning till en fotbollsmatch. I anmälan angavs J.G. som målsägande. Vid sitt beslutsfattan- de hade inte fått del av den komplettering till anmälan som målsäganden J.G. gjorde i . Utredningen här har inte kunnat klarlägga varför det tog så som innan kompletteringen inkom till riksenheten. Jag har inte funnit det meningsfullt att ytterligare försöka utreda orsaken till dröjsmålet. Jag vill dock erinra om vikten av att en komplettering till en anmälan som genomförs vid annan polismyndighet än den handläggande utan dröjsmål sänds vidare, eftersom uppgifterna givetvis kan ha stor betydelse för frågan om förundersökning ska inledas. När fattade sitt beslut hade han således endast en förhållan- devis knapphändig anmälan och vissa övriga handlingar från den aktuella polisinsatsen tillgängliga. En förundersökning ska inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (23 kap. 1 § första stycket ). Tröskeln för att inleda förundersökning har satts lågt. Det räcker att det fö- rekommer anledning till misstanke om brott. En förundersökning kan alltså inledas på mycket vaga misstankar så snart dessa avser något som kan vara ett brott. Det ankommer alltid på förundersökningsledaren att omgående ta ställ- ning till om uppgifterna i brottsanmälan utgör tillräcklig grund för beslut i 2 010 /1 1:JO1 förundersökningsfrågan samt att, om det inte skulle vara fallet, föranstalta om de förutredningsåtgärder som krävs för att man så snabbt som möjligt ska få fram det beslutsunderlag som behövs. I det aktuella fallet var uppgifterna i anmälan som sagts knapphändi- ga. En möjlig orsak till detta kan vara att målsäganden, som var skadad och fördes till sjukhus, inte haft möjlighet att lämna mer detaljerade uppgifter. Fråga är om det mot bakgrund av den knapphändiga anmälan fanns anledning att inför beslutsfattandet vidta någon förutredningsåtgärd, som t.ex. att hålla ett kompletterande förhör med målsäganden. För egen del anser jag att det i en situation som den aktuella kunde ha varit en lämplig åtgärd. I den frågan kan man emellertid ha olika uppfattning utan att någon för den skull kan betecknas som felaktig. Jag anser inte att den bedömning som gjorde är sådan att det finns anledning att kritisera honom för den. Jag noterar emellertid att vid sin prövning, enligt vad han själv uppgett, utöver uppgifterna i själva polisanmälan, fäste avseende vid vissa andra handlingar som infordrats gällande den aktuella polisinsatsen. I sitt beslut att inte inleda förundersökning angav emellertid att anmälningsuppgifterna inte gav anledning att anta att brott begåtts. Den som gör en polisanmälan torde uppfatta, vilket också överensstämmer med nor- malt språkbruk, att med anmälningsuppgifter avses de uppgifter som fram- går av polisanmälan. Om andra infordrade handlingar ligger till grund för beslutet blir det därför missvisande att motivera beslutet på sätt som skett. En sådan motivering kan också ge ett intryck av en närmast slentrianmässig be- handling av saken. borde därför ha utformat beslutet att inte inleda förundersökning på ett annat sätt. efter beslutet fick del av J.G:s kompletterande uppgifter. Han har uppgett att han därefter avvaktat att de bilder som där nämns skulle ges in till polisen. Förhöret med J.G., som inkom till åklagaren , inne- håller en sammanhängande berättelse från målsäganden innehållande påstå- ende om brott från en icke namngiven polismans sida. Vidare lämnas i förhö- ret bl.a. uppgifter om fyra identifierade vittnen samt en uppgift om att händel- sen filmats. Enligt min uppfattning kan det efter detta förhör med J.G. inte råda något tvivel om att det i det aktuella fallet finns anledning att anta att ett brott be- gåtts. Genom ytterligare utredningsåtgärder inom ramen för en förundersök- ning, som t.ex. förhör med de personer som ska ha bevittnat händelsen, in- hämtande av journalanteckningar eller rättsintyg samt ett aktivt eftersökande av de uppgivna filmsekvenserna, skulle de närmare omständigheterna vid händelsen kunna klarläggas ytterligare. Det är, anser jag, anmärkningsvärt att synes endast passivt ha avvaktat att målsäganden försåg poli- sen med ytterligare underlag. Vad som i övrigt framkommit föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda. 2 010 /1 1:JO1 Omhändertagande av intagens egendom i visst fall och bristfällig dokumentation vid visitation av intagens bostadsrum (Dnr 4586-2008) I en anmälan, som kom in till JO , uppgav T.K. att per- sonal i anstalten hade beslagtagit hans cd-spelare, trots att han hade tillstånd att inneha den i sitt bostadsrum. hade an- stalten inte fattat något beslut om att återkalla tillståndet. uppgav också att visitationen som föregick beslaget inte gick korrekt till såtillvida att endast en kriminalvårdare hade undertecknat förteckningen. bifogade de handlingar han hänvisade till i sin anmälan. Ett utdrag ur Kriminalvårdens klientadministrativa system () begärdes in och granskades. Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över vad T.K. I sitt remissvar anförde Kriminalvården (huvudkontoret), genom myndig- hetschefens ställföreträdare , följande. beslutade anstalten att T.K. fick inneha en cd/dvd-freestyle i sitt bostadsrum. Av beslutet framgick att spelaren bedöm- des vara jämställbar med en vanlig cd-freestyle. ändrades reglerna om innehav i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL; se nedan). Som en följd härav ändrades samma datum även Kriminalvårdens anstaltsföreskrifter. I korthet innebar ändringen i anstaltsföreskrifterna, såvitt nu är aktuellt, att intagna inte längre fick inneha saker som tillhandahålls av anstalten. Anstalten gav i samband med dessa ändringar skriftlig information till de intagna om hur anstalten avsåg att hantera de övergångsregler som gällde. Av denna framgick bl.a. att eftersom cd-freestyle skulle komma att tillhandahål- las av anstalten skulle det inte längre vara tillåtet att inneha någon bild- eller ljudanläggning, t.ex. dvd, md, cd eller stereo. De intagna informerades vidare om att de under perioden 16 juni15 augusti hade möjlighet att lämna ut så- dant som de inte längre fick ha i bostadsrummet samt att anstalten efter skulle komma att ta ut otillåtna föremål ur de intagnas bostadsrum och lägga dessa i civilförrådet. tog personal vid anstalten ut T.K:s cd- freestyle från hans bostadsrum. Detta gjordes i samband med en visitation av alla bostadsrum på avdelningen just med avseende på teknikinnehav. Anstal- ten gjorde bedömningen att eftersom innehavsfrågan styrdes av lagändring behövdes inte något beslut som upphävde det tidigare gynnande beslutet. 2 010 /1 1:JO1 Av anstaltens instruktion för visitationsarbetet framgår bl.a. att vid visitation av bostadsrum ska normalt alltid minst två tjänstemän medverka. Vidare att Innehav av otillåtna tillhörigheter eller andra omständigheter som bryter mot anstaltsordningen ska skriftligen rapporteras i . Vid visitationen lade en särskild visitationsgrupp alla otillåtna föremål utanför respektive cell. I samband med detta noterade paviljongspersonalen vad som togs ut och från vem. Föremålen emballerades i förvaringspåsar av plast och lades i respektive intagens effekter. Vid visitationstillfället deltog således fler tjänstemän än de som normalt var stationerade på avdelningen. Det stämmer alltså inte att enbart en tjänsteman utförde åtgärden. Dock stämmer det att enbart en tjänsteman har skrivit under beslagsprotokollet. Av 24 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) följer att en inta- gen får ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar, dock inte sådana som kan 1) äventyra ordningen eller säkerheten eller 2) antas motverka den behandling som den intagne genomgår. Det framgår också att en intagen i övrigt får ta emot och inneha den personliga egendom som är motiverad med hänsyn till att verkställigheten ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (KVFS 2008:3) (anstaltsföreskrifterna) framgår följande. 3 §: I den utsträckning det lämpligen kan ske får anstalten tillhandahålla cd-spelare och hörlurar, musikinstrument, sällskapsspel och enklare spelkon- soler utan möjlighet till kommunikation eller lagring av data. 12 §: Om inte annat följer av denna paragraf får en intagen inte använda eller inneha privata tillhörigheter av sådant slag som tillhandahålls eller kan tillhandahållas av anstalten enligt, såvitt nu är aktuellt, 3 §. Av övergångsbestämmelserna till anstaltsföreskrifterna framgår bl.a. att chefen för ett verksamhetsområde får besluta att 7 kap. ska börja tillämpas , dock , samt att äldre bestämmelser i sådant fall ska gälla fram till ikraftträdandet. Av 39 b § förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt (KvaF) framgår, såvitt nu är aktuellt, följande. Egendom som ska tas om hand i samband med kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller annan undersökning eller i enlighet med 84 § KvaL ska förtecknas. Förteckningen ska skrivas under av den in- tagne och den som har verkställt omhändertagandet. Vägrar den intagne att skriva under ska, om det är möjligt, ytterligare en tjänsteman skriva under förteckningen. Av 4 kap. 29 § anstaltsföreskrifterna framgår följande. Anstalten ska visi- tera intagnas bostadsrum efter behov så att rätt nivå upprätthålls vad gäller ordning och säkerhet. Anstalten ska fortlöpande analysera behovet av sådana visitationer. Av 30 § samma föreskrift framgår att vid visitation av den intag- nes bostadsrum ska normalt två tjänstemän delta när omhändertagande av egendom är aktuell. 2 010 /1 1:JO1 Skälet till att T.K. inte längre fick inneha cd-spelaren var inte några nya om- ständigheter eller någon skärpt säkerhetsmässig syn på innehavsfrågor. Skälet till att han inte längre fick inneha den var istället att anstaltsföreskriften inte längre tillät detta. Denna föreskriftsändring gjordes i sin tur inom ramen för den lagändring som skedde samma datum för vilken några särskilda över- gångsbestämmelser inte hade meddelats. De intagna informerades om änd- ringen av lag och föreskrift och vad detta skulle komma att innebära ifråga om innehav av bl.a. cd-spelare. Enligt mening har det, efter- som innehavet blev otillåtet som en direkt följd av en författningsändring, inte varit nödvändigt att dessutom upphäva gällande innehavsbeslut. De intagna hade dock informerats om att det inte längre var tillåtet. hade velat ha en prövning av rätten till innehav av cd-spelaren enligt de nya föreskrifter- na, hade han efter omhändertagandet på nytt kunnat ansöka om innehav. Meddelandet till T.K. om vilken egendom som omhändertogs vid visitationen har inte, såsom föreskrivits i 39 b § KvaF, undertecknats av honom och inte heller av två, utan endast en kriminalvårdstjänsteman. Kriminalvården har emellertid tidigare argumenterat för att 39 b § KvaF synes vara mindre lämp- ligt utformad för dokumentation av omhändertagande av egendom vid visita- tioner av bostadsrum (se JO:s ärenden 5263-2006 och 1708-2007) och hävdat att bestämmelsen är mer anpassad för situationer där den intagne närvarar vid omhändertagandet. JO förordade emellertid (se beslut i ärende 5263-2006) att den intagne, vid visitationer av bostadsrum, ändå skulle ges tillfälle att i efterhand skriva under visitationsprotokollet samt beredas tillfälle att inspektera de omhändertagna föremålen. Kriminalvården har tagit upp frågan om tillämpningen av nämnda bestämmelse med regeringen, men detta har ännu inte lett till någon förordningsändring. gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO bl.a. följande. I ett beslut beviljade anstalten T.K:s ansökan om att få inneha en cd-spelare i sitt bostadsrum. Vid en visitation av T.K:s bostadsrum utvisiterades bl.a. cd-spelaren ur bostadsrummet. Frågan i denna del är om anstalten hade rätt att omhänderta cd-spelaren i T.K:s bostadsrum utan att formellt återkalla innehavsbeslutet. beslutade att ändra bestämmelsen i 24 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) om intagnas inne- hav av personliga tillhörigheter. hade i det betän- kande som föregick regeringens proposition anfört att utgångspunkten borde vara att intagna inte får inneha personliga tillhörigheter i anstalt (SOU 2005:54, del 1, s. 422). Regeringen ansåg dock att kommitténs förslag var för långtgående och menade att utgångspunkten även fortsättningsvis bör vara att intagna ska ha rätt att inneha personlig egendom (prop. 2006/07:127 s. 14 f.). Enligt vad som anfördes i propositionen fanns emellertid skäl att tydliggöra 2 010 /1 1:JO1 under vilka omständigheter som personlig egendom får innehas och när den kan förbjudas. I propositionen anfördes vidare att det inte var möjligt att i lag i detalj reglera vilken personlig egendom intagna bör få ta emot och inneha, utan att en sådan reglering i stället borde ske genom av Kriminalvården med- delade föreskrifter. Regeringen framhöll emellertid att det även fort- sättningsvis måste finnas utrymme för Kriminalvården att frångå meddelade föreskrifter genom beslut i enskilda fall. Kriminalvården har i remissvaret uppgett att det inte var nödvändigt att upphäva T.K:s innehavsbeslut eftersom innehavet blev otillåtet som en direkt följd av en författningsändring. Jag delar inte den uppfattningen. Känneteck- nande för gynnande beslut är de får bestämda, positiva rättsverkningar för den enskilde.