frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — uppgav vidare att i och med att åklagaren inte talade om vem den polske huvudmannen var, kunde han inte försvara sig mot påståendet att han haft kontakter med honom. tingsrätts dom i mål B 20233-06 och dom i mål B 9486-06 begärdes in och granskades. Vidare hämtades muntliga upplys- ningar in från . Hon uppgav att hon under sakframställning- en i hovrätten, som en bakgrund och förklaring till varför man hade börjat fatta misstankar mot , angett att det fanns information om att det kom in stora mängder amfetamin från , att en viss polsk person misstänktes vara huvudman, samt att denne haft täta kontakter med . Hon kunde dock inte minnas om frågat efter namnet på den polske huvudmannen eller vad hon i så fall skulle ha svarat. Ärendet remitterades till för upplysningar och yttran- de över vad som förevar vid huvudförhandlingen i hovrätten i berört avseen- 2 010 /1 1:JO1 Av upplysningarna skulle även framgå om i något tidiga- re skede hade fått del av den ovannämnda informationen. (dåvarande vice riksåklagaren ) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar från chefsåklagaren och . upplyste i huvudsak följande. Målet mot gäller grovt narkotikabrott, ett parti om i det när- maste amfetamin som tagits i beslag från T.D. i anslutning till Perstorps- vägen i , . Förundersökning med hemlig teleavlyssning och spaning hade inletts mot Kinnander . Teleavlyssningen och spaningen mot Kinnander ledde till att misstankar väcktes även mot T.D., och efter kon- takter mellan de båda greps T.D. med ovannämnda amfe- taminparti. T.D. dömdes av för bl.a. grovt narkotikabrott till fängelse och domen fastställdes såvitt avsåg grovt narkotikabrott och påföljd av . Spaningsiakttagelser mot Kinnander och T.D., avlyssnade telefonsamtal och positioneringar av Kinnanders telefon sammantagna med bl.a. uppgifter som T.D. lämnat under förundersökningen ledde till att Kinnander åtalades för grovt narkotikabrott, i första hand för att ha överlåtit den aktuella narkoti- kan och i andra hand för att bjudit ut narkotikapartiet till försäljning och på detta sätt förmedlat kontakt mellan säljare och köpare. Jag kan upplysa om att ingripandet mot Kinnander inte skedde i direkt an- slutning till gripandet av T.D. utan sköts upp bl.a. eftersom spaning fortsatte mot den misstänkte huvudmannen. Kinnander greps först och häktades därefter. Med anledning av Kinnanders klagomål kan jag upplysa följande angående huvudförhandlingen i hovrätten. Jag har inlett min sakframställning på följande sätt: Upprinnelsen till målet som skall behandlas här i hovrätten är ett ärende med spaning och telefonavlyssning som påbörjats . Misstankar fanns att amfetamin i stora mängder smugglades från till och det fanns också misstankar om att en viss person var huvudman i . Man har gjort stora beslag av amfetamin från ett antal personer med anknytning till den misstänkte huvudmannen. Denna person har haft täta kontakter med och miss- tankar fanns att tog emot stora partier amfetamin och sålde vidare. Man inledde därför telefonavlyssning mot Kinnander och spanade mot honom. Avlyssnat nr är xxxxxxxx. Jag är tämligen säker på att jag uttryckt mig ganska exakt på detta sätt efter- som jag av en tillfällighet hade kvar min skrivna sakframställning från för- handlingen i hovrätten. Jag har funderat på om jag kan ha uttryckt mig på samma sätt i tingsrätten, men måste lämna den frågan helt öppen. Jag har inte kvar något koncept och minns inte vad jag sade. Jag har inget minne av att jag har fått frågan om den misstänkte huvud- mannens namn. Jag känner mig emellertid övertygad om att frågan inte ställts i direkt anslutning till mitt uttalande eftersom jag med all säkerhet hade kommit ihåg om advokaten avbrutit min sakframställning. Eftersom jag inte minns att frågan ställts kan jag inte heller uppge vad jag i så fall skulle ha svarat. Jag är emellertid helt säker på att jag inte har uttryckt mig på det sätt Kinnander påstår eftersom det är ett uttryckssätt som är helt främmande för mig. Jag bedömer det inte heller troligt att jag skulle ha nämnt den misstänkte huvudmannens namn eftersom denne varken var eller är åtalad eller dömd för brott som har samband med detta mål. Det skulle inte vara rätt att uppge 2 010 /1 1:JO1 namnet på en person som endast varit föremål för spaning som inte lett till resultat. Av samma skäl kan jag inte tänka mig att jag har nämnt den misstänkte huvudmannens namn för Kinnander under förundersökningen. Jag har frågat utredningsmannen kriminalinspektören om han under för- undersökningen nämnt detta namn för Kinnander. Han uppger att det har han inte gjort, men han svarar däremot spontant men det gjorde jag ju under mitt vittnesmål i hovrätten. Vid närmare frågor säger han sig inte vara säker på detta men att det var hans första spontana minnesbild. Jag har också ett svagt minne av att han kan ha sagt på detta sätt. Mitt uttalande i inledningen av sakframställningen är enbart avsedd som en upplysning om varför man inledde spaning med telefonavlyssning mot Kin- . Denna uppgift har inte med den åtalade gärningen att göra. Åtalet avser enbart överlåtelse av amfetamin till T.D., eller i andra hand, förmedlan- de av kontakt mellan säljare och köpare. Uppgiften saknar fullständigt bevis- värde mot Kinnander (men hade utan svårighet kunnat bevisas om jag hade bedömt det som intressant) och har heller inte av hovrätten lagts till grund för domen i någon del. Jag kan ha den synpunkten att om hovrättens ordförande eller Kinnan- ders försvarare hade ansett att det var ett olämpligt yttrande från min sida borde detta föranlett någon form av påpekande under förhandlingen, men så var inte fallet. Tvärtom uttryckte Kinnander inte någon missbelåtenhet utan vi skildes efter förhandlingen som de bästa vänner. fann sammanfattningsvis att det inte fanns någon anled- ning att rikta kritik mot handläggning av ärendet och upp- gav bl.a. följande. Det ställs mycket stora krav på en åklagare i omfattande ärenden. Ett av kra- ven är att åklagaren på ett pedagogiskt sätt ska kunna förklara ärendet för rätten under sakframställningen, så att en rättegång kan äga rum på ett effek- tivt sätt, den skriftliga bevisningen kan förebringas koncentrerat och relevanta frågor kan ställas till bevispersoner. Uppgifterna har lämnats av åklagaren endast under sakframställningen, vilket innebär att de inte utgör processmaterial och inte utgör bevisning i målet. Uppgifterna har inte heller varit så konkreta att de svärtat ned den tilltalade under rättegången. Enligt min mening måste en åklagare tillåtas att på bästa sätt förklara sitt ärende. Detta innebär att även uppgifter som det inte förs bevisning om, men som ger ett stöd för förståelsen av ärendet, är relevanta att nämnas i en sak- framställning. Av klagomålet framgår vidare att kammaråklagaren väg- rat svara på frågan om vem den misstänkte huvudmannen var. Av yttrande framgår att hon inte kommer ihåg att denna fråga varit aktuell och att hon inte vanligtvis uttalar sig på det sätt som klaganden gett uttryck för. En generell fråga som uppkommer är om detta är en uppgift som kan un- danhållas den tilltalade trots reglerna om partsinsyn. Av yttrandet från kam- maråklagaren framgår att uppgiften under sakframställning- en endast syftat till att ge en förklaring till varför intresset riktades mot den nu aktuella tilltalade personen. Uppgiften saknar vidare koppling till den åtalade gärningen. Det kan enligt min mening inte finnas någon rätt till partsinsyn rörande denna uppgift. Med denna slutsats uttalar jag mig inte om frågan om partsinsyn kontra sekretess. En åklagare kan vid handläggning av ett ärende ha kunskap om förhållan- den som har ett nära eller mera avlägset samband med ärendet. 2 010 /1 1:JO1 tioner uppstår ofta frågor som tangerar rätten till partsinsyn, sekretess och objektivitetsprincipen. Detta innebär svåra bedömningar, men åklagarens objektivitetsplikt är grundläggande. I och med denna skyldighet finns inte utrymme för en åklaga- re att utelämna omständigheter som talar till en misstänkt eller tilltalad per- sons fördel. I ärendet finns ingenting som tyder på att en sådan situation har varit för handen. De närmare detaljerna kring den aktuella brottsmisstanken samt vilka över- väganden domstolarna har gjort framgår av de bifogade domarna från respektive . Jag ansluter mig till kammarchefens bedömning och hänvisar därför till det han har anfört. Det kan avslutningsvis nämnas att , Utvecklingscent- rum , har sammanställt en RättsPM (2008:4, bifogas) som behandlar den misstänktes rätt till insyn. yttrade sig och gav in ett antal handlingar, bl.a. ett svar från polisen på en begäran om att få ut den s.k. slasken, dvs. utredningsmaterial som inte tagits med i förundersökningsprotokollet, och en resningsansökan. Av handlingarna framgick bl.a. att det i slasken fanns ett antal spaningsrap- porter där förekom och att en av de övriga personerna som förekom i rapporterna beskrevs som polsktalande. gav in en skrivelse och uppgav bl.a. att han såvitt han kom- mer ihåg frågade åklagaren om namnet på den misstänkte huvudmannen efter hennes sakframställning och att han, enligt sina anteckningar från för- handlingen, inte fick något svar på frågan. Det inhämtades därefter att av- slagit resningsansökan. I ett beslut anförde chefsJO följande. Av utredningen har sammanfattningsvis följande framgått. åtalades för bl.a. grovt narkotikabrott. I första hand påstod åklagaren att han överlåtit narkotika och i andra hand att han på visst sätt bjudit ut narkotika till försäljning och förmedlat kontakt mellan en säljare och en köpare. Tingsrät- ten ogillade åtalet. Åklagaren, , överklagade domen och uppgav under sakframställningen i hovrätten som en upplysning angående varför spaning inleddes mot att det fanns misstankar om att amfetamin i stora mängder smugglades från till , att haft täta kontakter med den person som misstänktes vara huvudman i och att det fanns misstankar om att tog emot stora partier amfetamin och sålde vidare. Hovrätten dömde i en- lighet med andrahandsyrkandet, dvs. för att han förmedlat kontakt mellan säljare och köpare. 2 010 /1 1:JO1 Såväl som hans ombud och offentlige försvarare, , har uppgett att frågade om namnet på den misstänkte huvudmannen och att frågan inte besvarades. har vidare uppgett att han såvitt han kommer ihåg ställde frågan efter åklaga- rens sakframställning. har uppgett att hon inte har något minne av att hon fått frågan, men att hon känner sig övertygad om att frågan inte ställdes i direkt anslutning till uttalandet. Jag har inte funnit anledning att ifrågasätta och uppgift om att frågan faktiskt ställdes och utgår således vid min bedömning från att så skedde. Åklagarens uppgifter om kontakter med den misstänkte huvudmannen m.m. lämnades vid en huvudförhandling i hovrätten, närmare bestämt under sakframställningen. En sakframställning syftar till att göra det möjligt för rätten att kunna följa bevisningen. Åklagaren ska därvid ange vad han eller hon påstår och har för avsikt att bevisa. Det är inte meningen att åklagaren ska redogöra bara för omständigheter som talar mot den tilltalade. Även omständigheter som talar för den tilltalade ska alltså tas med (Fitger, , En kommentar på Internet, 46 kap. 6 § RB). har ansett att de aktuella uppgifterna inte utgjorde processmaterial. I den frågan kan det finnas olika meningar. Jag kan emeller- tid inte inse att saken har någon betydelse för bedömningen av detta ärende och nöjer mig därför med att nämna att jag för egen del anser att ett uttalande som görs av åklagaren under sakframställningen är att betrakta som process- material oavsett om de uppgifter som lämnas i uttalandet utgör ett led i den åtalade gärningen eller inte och oberoende av om det förs någon bevisning till styrkande av uppgifterna. Det kan naturligtvis inte krävas att allt som åklagaren redovisar under sak- framställningen måste ha ett samband med den åtalade gärningen och det kan säkert vara en fördel, inte minst i mål av viss om- fattning, om åklagaren inledningsvis tecknar en bild av bakgrunden till åtalet. Åklagaren bör, som uttryckt saken, tillåtas att på bästa sätt förklara sitt ärende. En åklagare bör emellertid enligt min uppfattning avstå från att lämna uppgifter som är ägnade att framställa den tilltalade i dålig dager, om uppgifterna inte också är av betydelse för rättens prövning av åtalet. Eftersom det, med vissa här inte aktuella undantag, inte kan råda sekre- tess för en uppgift som lagts fram vid en offentlig förhandling bör en åklagare under samma förutsättningar, dvs. att uppgifterna inte fordras för rättens prövning, inte heller redovisa uppgifter som kan vara sekretesskänsliga eller som kan leda till att sekretesskänsliga uppgifter behöver lämnas ut. var åtalad i första hand för att själv ha överlåtit en betydande mängd amfetamin, i andra hand för att på visst sätt ha bjudit ut amfetaminet till försäljning och förmedlat kontakt mellan en säljare och en köpare. 2 010 /1 1:JO1 garmyndigheten synes anse att det aktuella uttalandet, dvs. att haft täta kontakter med en person som misstänktes vara huvudman för en omfattande smuggling av amfetamin från till , inte svärtat ned och har också uppgett att uppgiften saknade samband med den åtalade gärningen. Den av åklagaren i andra hand åberopade gärningsbeskrivningen byggde således på att i egenskap av förmedlare främjat narkotika- handel. Eftersom inte klargjorde att det saknades samband mellan spaningarna mot den misstänkte huvudmannen och åtalet mot , måste det mot den bakgrunden enligt min mening anses ha legat nära till hands att låt vara felaktigt uppfatta uppgifterna som att det fak- tiskt fanns ett sådant samband. Uttalandet skulle vidare, i avsaknad av den kompletterande informationen om att spaningarna inte lett till resultat, också kunna uppfattas som om kunde vara involverad i annan nar- kotikabrottslighet där lagföring ännu inte kommit till stånd. Detta borde ha insett och hon borde därför när hon nu ansåg att hon borde redovisa kontakterna också ha klargjort att spaningarna mot den misstänkte huvudmannen inte hade lett till resultat och att det inte fanns något samband mellan kontakterna och den åtalade gärningen. Det är vidare möjligt att om det klargjorts att de nämnda kontakterna saknade betydelse för prövningen av åtalet inte hade ansett sig ha behov av att få veta namnet på den misstänkte huvudmannen. När nu den kompletterande informationen inte lämnades förefaller det å andra sidan, med hänsyn till hans inställning i skuldfrågan, förståeligt att ville veta vem denne person var, t.ex. i syfte att kunna lämna en alternativ förklar- ing till sina kontakter med personen i fråga. Borde frågan ha besvarats? har uppgett att hon är helt säker på att hon, om hon fick frågan, i så fall inte besvarade den på det sätt som har be- skrivit. Hon har också uppgett att hon inte bedömer det som troligt att hon skulle ha nämnt den misstänktes namn eftersom denne varken var eller är åtalad eller dömd för brott som hade samband med det aktuella målet och att det inte skulle vara rätt att uppge namnet på en person som endast varit före- mål för spaning som inte lett till resultat. Det är visserligen lätt att principiellt instämma i att det vore fel att avslöja namnet på en person som endast varit misstänkt för brott utan samband med åtalet. Ett skydd för enskildas personliga förhållanden i en förundersökning finns ju också i 35 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (tidigare 9 kap. 17 § första stycket sekretesslagen). I ett enskilt fall kan emellertid en tilltalads rätt till en rättvis rättegång och ett effektivt försvar stå i motsättning till det nämnda sekretessintresset. Ett tidigare ärende (JO 2007/08 s. 87) gällde bl.a. frågan om en tilltalads rätt till insyn i fråga om uppgifter som inhämtats inom ramen för en annan, pågå- ende, förundersökning. Jag uttalade i det ärendet bl.a. följande (s. 104). 2 010 /1 1:JO1 Därutöver följer av objektivitetsprincipen att åklagaren måste pröva om upp- gifterna i den andra förundersökningen skulle kunna vara av betydelse för den misstänktes försvar. Om så är fallet är åklagaren i princip skyldig att låta dessa uppgifter komma till försvarets kännedom. Vid de överväganden som måste göras för att bedöma utredningsmaterialet måste en misstänkt persons rätt till en rättvis rättegång och till ett effektivt försvar en rätt som ligger till grund för regelsystem och som följer av artikel 6 i Europa- konventionen väga tungt. I ett sådant fall måste det brottsbekämpningsin- tresse som reglerna om förundersökningssekretess syftar till att säkerställa få vika för den misstänktes rätt till en rättvis rättegång. En motsvarande skyldighet gäller givetvis också för det fall att uppgifterna framkommer sedan en person åtalats. Jag anser att motsvarande överväganden måste vara vägledande även vid en konflikt mellan sekretess till skydd för en enskild och en annan misstänkts eller tilltalads rätt att ta del av uppgifter för att förbereda eller utföra sitt för- svar. I det aktuella ärendet uppstod således i och med att försvaret ställde frå- gan om vem den misstänkte huvudmannen var en situation i vilken en tidi- gare misstänkts intresse av att det inte skulle bli offentligt att han varit före- mål för misstankar om brott stod mot den tilltalades intresse av att kunna försvara sig mot uppgifter som lämnats av åklagaren under en huvudförhand- ling. Det var visserligen inte fråga om ett uttalande rörande en omständighet som omfattades av den aktuella gärningsbeskrivningen och som åklagaren avsåg att söka leda i bevis. Jag anser emellertid att uppgifterna med fog kunde uppfattas ha sådan anknytning till det slag av brottslighet som åtalet avsåg att sekretesskyddet, om saken ställts på sin spets, även i detta fall hade bort få ge vika till förmån för den tilltalades intresse. borde således i första hand när hon valde att redogöra för kontakterna också självmant ha redovisat att spaningarna mot den miss- tänkte huvudmannen varit resultatlösa och att det inte fanns något samband mellan kontakter med denne och den åtalade gärningen. När så inte skedde borde hon åtminstone ha klargjort detta när frågan om den misstänkte huvudmannens identitet ställdes. Det är, som jag tidigare framhål- lit, inte otänkbart att konflikten mellan de motstående intressena i så fall hade kunnat undvikas. Om emellertid försvaret likväl ansett sig ha behov av den ytterligare informationen borde , som jag ser det, ha besvarat frågan. Vad i övrigt har anfört föranleder ingen ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört. 2 010 /1 1:JO1 Disciplinansvar för en polisman för otrevligt bemötande vid en anmälningsupptagning och för användande av ett påhittat namn (Dnr 3818-2008) I en anmälan, som kom in till JO , framförde . klagomål mot inspektören , vid i , polisenhet . Hon uppgav bl.a. följande. När hon ringde till polisen för att göra en polisanmälan blev hon bemött på ett otrevligt och hån- fullt sätt av en polisman. Polismannen vägrade också att uppge sitt namn och först vid tredje försöket sade han att han hette . När hon frågade vem som var hans chef fick hon till svar att det var han själv. ring- de hon igen till polisstationen för att få klarhet i det märkliga och oprofessio- nella beteendet. Hon fick då till svar att det inte fanns någon polisman där vid namn . Det kom senare fram att polismannen använt sig av falskt namn och felaktig titel och egentligen heter . Handlingar i polismyndighetens ärende K115798-08 infordrades och grans- kades. Av dessa framgick bl.a. följande. gjorde . en polisanmälan per telefon om brott mot lagen om tillsyn över hundar och katter och framkallande av fara för annan. Anmälan togs upp av och handlade om ett hundslagsmål. Enligt anmälan hade hund, som var kopplad vid tillfället, blivit påhoppad av en annan lösspringan- de hund, trots att det var kopplingstvång i det aktuella området. Muntliga upplysningar inhämtades från . Han upplyste bl.a. följande. Vid det aktuella tillfället vikarierade han som inre befäl, vilket innebar att han var chef för polisenheten. . ringde polisen och blev kopplad till honom. Han svarade genom att uppge namn och tjänsteställe. . ville göra en polisanmälan, vilken hon ville bl.a. skulle rubriceras som framkallande av fara för annan. upplyste henne att rekvisiten för brottet inte var uppfyllda men . stod på sig att anmä- lan skulle rubriceras som hon begärde. . begärde också att han skulle utföra vissa utredningsåtgärder. Han upplyste henne om att det inte ingick i hans arbetsuppgifter. Samtalet blev alltmer upprört från båda sidor. Han uppfattade . som fruktansvärt arg och upplevde henne även som en rättshaverist. I det läget ville hon att han skulle upprepa sitt namn. Då han tidigare varit utsatt för förföljelse och fått rådet av myndighetens personskyddsrotel att uppge tjänstenummer i stället för namn erbjöd han Ka- . detta, som dock inte ville nöja sig med det. Han upplyste henne även om att hans namn skulle framgå av anmälan som hon skulle få . Hon insisterade, trots detta, på att få veta hans namn och då sade han slutligen att hon kunde fråga efter (inte som . uppfattade namnet; JO:s anm.) om hon ville återkomma. Detta namn är ett alias som han använder sig av och som också är känt inom polisen. 2 010 /1 1:JO1 dag besökte . polisstationen och frågade efter . Han tog då emot henne och hon frågade vem som var hans chef samt ville få en ursäkt. Han uppgav att han var högste ansvarige och att han inte hade något att be om ursäkt för. Hon lämnade därefter polisstationen. Han har inte bemött . på ett otrevligt eller kränkande sätt. Han har varit mycket tydlig och för- sökt förklara varför det som anmälan gällde inte kunde rubriceras som hon begärde. Muntliga upplysningar inhämtades också från biträdande polisenhetsche- fen , varvid bl.a. följande framkom. tjänstgör som yttre befäl men vikarierar även ibland som inre befäl, vilket innebär att han är chef för polisenheten under icke kontorstid. känner inte till om det är allmänt känt att använder sig av namnet . Mot bakgrund av det som kommit fram remitterades ärendet till polismyndig- heten för upplysningar och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO. (länspolismästaren ) gjorde följande bedömning. I ärendet är ostridigt att . i sin telefonkontakt med haft avsikten att göra en polisanmälan. kan konstatera att det inte har framkommit några omständigheter som talar för att en polis- anmälan inte skulle ha tagits upp i samband med detta samtal. Polismyndighe- ten konstaterar också att i och för sig upprättade en polis- anmälan , men att detta föregicks av en diskussion mellan honom och . om huruvida den anmälda händelsen skulle kunna rubriceras som brottet framkallande av fara för annan. Mot bakgrund av vad som har framkommit om den diskussion som föreva- rit mellan och anmälaren, finner anled- ning att understryka vikten av att en polisanmälan tas upp på ett sätt som innebär att anmälarens påståenden kan prövas i ett oförvanskat skick i den efterföljande utredningen. har i sin då aktuella egenskap av anmälningsmottagare inte haft att göra någon prövning av det inträffade i samband med upprättandet av anmälan. Enligt torde det i princip inte heller ankomma på den polisman som tar upp en anmälan att på det stadiet pröva riktigheten i en brottsrubricering som anmälaren har angett. I den enskildes kontakter med polisen har den enskilde rätt att få sådana tillräckliga upplysningar så att det i efterhand ska kunna klargöras vilken befattningshavare som han eller hon har varit i kontakt med. Särskild betydel- se får sådana upplysningar i de sammanhang där uppgifterna i ett senare ske- de behövs för att göra en granskning av befattningshavarens agerande (jfr JO:s beslut , dnr 4368-2004).