frsrdg · GY04JO1 · 2010-11-10 00:00:00 — I beslut anförde JO bl.a. följande. Av 7 § förvaltningslagen (1986:223) framgår bl.a. att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Myndigheten ska underlätta för den enskilde att ha med den att göra. Intagnas rätt till korrespondens regleras i 2527 §§ lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen). Av dessa bestämmelser framgår beträffande myndighetspost, enligt lydelsen såväl före som efter , att brev mellan en intagen och svensk myndighet ska vidarebefordras utan granskning. brev vara avsänt från svensk myndighet och det kan misstänkas att uppgiften är oriktig får brevet granskas om förhållandet inte kan klarläggas på annat sätt. Granskningen får inte vara mer ingående än vad som är nödvändigt med hänsyn till granskningens syfte. Det skydd för förtrolig kommunikation som regleras i angivna bestämmel- ser i kriminalvårdslagen kan ses som en för intagna i anstalt anpassad form av det skydd som gäller varje medborgare enligt 2 kap. 6 § regeringsformen. Enligt 24 § kriminalvårdslagen, i dess lydelse före , fick en intagen i den utsträckning det kunde ske utan olägenhet inneha personliga tillhörigheter samt skaffa sig eller ta emot böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kunde bereda honom sysselsättning . Bestämmelsen om intagnas innehav av tillhörigheter fick en ny lydelse med i princip motsvarande innehåll. Kompletterande bestämmelser om intagnas innehav fanns vid de i ärendet aktuella tidpunkterna i Kriminalvårdens före- skrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (KVFS 2006:26, som fr.o.m. ersattes av KVFS 2008:3. Som tidigare anmärkts regleras dessa frågor numera i KVFS 2009:4), nedan anstaltsföreskrifterna. Enligt anstalten rutin placerades en rekommenderad försändelse till en intagen, sedan denne kvitterat mottagningsbeviset, bland hans effekter i civilförrådet. Den intagne fick sedan lämna in en hemställan om att få ta del av försändelsen. Kriminalvården har uppgett att en intagen inte behövde boka tid för att få ta del av handlingarna. 2 010 /1 1:JO1 Enligt min mening finns det inte någon anledning att i posthanteringen göra skillnad på ett vanligt brev och ett rekommenderat sådant. En intagen har, oavsett sättet för befordran av posten, rätt att få ta del av en försändelse sedan eventuell granskning skett och under förutsättning att ett beslut om kvarhållande av försändelsen inte fattats. Brev från svensk myndighet ska normalt vidarebefordras utan granskning. Det är oacceptabelt att en intagen tvingas vara aktiv för att få ta del av en försändelse. Om en intagen, efter att ha tagit del av försändelsen, begär att få inneha denna i sitt bostadsrum ska detta prövas enligt bestämmelserna i 24 § kriminalvårdslagen och anstaltsföreskrifterna. Många rekommenderade försändelser kommer från myndigheter och kvit- tering av ett mottagningsbevis utgör ett viktigt bevis på att mottagaren tagit emot försändelsen. Frister för överklagande och dylikt börjar ofta löpa från den dag försändelsen kvitteras. Genom en rutin som medför att intagna inte får ta del av försändelser i anslutning till att mottagningsbevis kvitteras, finns det stor risk för att intagna lider rättförlust. Jag är helt oförstående till anstal- tens påstående att det går att avgöra om försändelsen är av brådskande natur utan att någon granskning av innehållet genomförts. Jag är mycket kritisk till anstalten hantering av rekommenderade försändelser till de intag- na. Jag noterar att anstalten har ändrat sina rutiner och jag utgår ifrån att regi- onkontoret numera har gjort den särskilda uppföljning som nämns i remissva- ret. Av vad som anförts framgår att det inte är förenligt med regelverket att en intagen måste göra en särskild framställning om att få ta del av inkommen post. Anstalten förtjänar allvarlig kritik för sitt sätt att hantera försändelserna till A.A.S. Jag, liksom Kriminalvården, utgår ifrån att anstalten förvissar sig om att all personal är väl förtrogen med de rutiner som gäller för brevgranskning och postbefordran. Jag är även mycket kritisk till anstaltens hantering av den post A.A.S. fick från polisen och respektive och som placerades i civilförrådet. begärde i två separata hemställningar att få upp handlingarna. Anstalten behandlade hemställningarna, trots likalydande innehåll, på olika sätt. Anstalten borde ha kontaktat A.A.S. för att få ett för- tydligande av vad hans begäran avsåg innan beslut fattades. Det tog också oacceptabelt innan A.A.S. fick svar på sina hemställningar. Kriminal- vårdens rutiner måste vara utformade så att en intagens hemställan kan be- handlas så snabbt som är rimligt med tanke på dess innehåll. 2 010 /1 1:JO1 Placering av intagna i avskildhet m.m. (Dnr 2163-2008) I en anmälan, som kom in till JO , mot Kriminalvården, anstalten anförde H.C. Sedan en intagen utan grund placerats i avskildhet bestämde sig övriga intagna för att arbetsvägra. Det ledde till att samtliga intagna på avdelningen placerades i avskildhet. som de var avskildhetsplacerade var de intagna bl.a. förhindrade att sköta sin personliga hygien. H.C:s behandlingsjournal inhämtades och granskades. Anmälan remitterades därefter till Kriminalvården för yttrande. Myndighe- ten anmodades att särskilt belysa avskildhetsplaceringarnas utsträckning i tiden och tidsutdräkten mellan beslut om placering i avskildhet och förhör med den intagne. I sitt remissvar anförde myndigheten (Region , regionchefen ) i huvudsak följande. Underlag till remissvar har inhämtats från anstalten vari kriminal- vårdschefen efter föredragning av kriminalvårdsinspektör samt framfört i huvudsak följande avse- ende det aktuella händelseförloppet. Kollektiv arbetsnedläggelse är en ordningsstörning som anstalten ser mycket allvarligt på. Berörda avdelningar avskildes så länge intagna hotade ordning och säkerhet genom vägran att följa anvisningar. Genom personalför- stärkning möjliggjordes för intagna att utspisa frukost gemensamt och duscha . Möjlighet till dusch, promenad och besök begränsades övrig tid på grund av resurs- och säkerhetsskäl. Även kunde intagna, tack vare personalförstärkning, i stort sett åtnjuta normala driftförhållanden. Utredningen i ärendet var inte beroende av förhör med intagna utan avsåg utrönande av huruvida intagna skulle följa meddelade anvisningar eller ej. I syfte att klarlägga detta tillfrågades varje intagen i anslutning till arbetets inledande om denne hade för avsikt att delta i anvisad programverk- samhet eller ej. Samma fråga ställdes till avdelningarnas utsedda representan- ter. När de intagna var villiga att återgå till att följa anvisningar givna av personal hävdes avskildheten. Inledningsvis var två avdelningar (B och C) berörda av misskötsamheten varav huvuddelen av tiden fanns oro endast på avd C. Under hela processen inriktades anstaltens arbete mot kommunikation med de intagna i syfte att så snabbt som möjligt återgå till normala driftförhållanden. Avskildheten bestod således från arbetets början ca kl. 8.30 till gemensamhetens avslutande då normal nattvila vidtog. Syfte med att de intagna skulle vara inlåsta till normal inlåsningstid var att förhindra upptrappning från de intagnas sida eller spridning till andra avdelningar. Förloppet inleddes kl. 8.30 och varade fram till avseende avdelning B, som då valde att följa meddelade anvisningar och återgick i normaldrift, och fram till vad gällde avdelning C då även denna återgick i programverksamheten. var de intagna dock placerade i gemensamhet då avskildhetsplaceringen upphörde 2 010 /1 1:JO1 Genom att anstalten hade personalförstärkning under hel- gen kunde avskildhetsplaceringarna upphävas och de intagna kunde åtnjuta i stort sett normala driftförhållanden . Med hänsyn till den oro som förekommit så vidtog anstalten dock vissa försiktighetsåtgärder, bl.a. begränsades storleken på grupperna av intagna som hade promenad . Av 9 § (lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt; JO:s anm.) KvaL fram- kommer att en intagen skall rätta sig efter de ordningsregler som gäller för anstalten och de anvisningar som anstaltspersonal lämnar honom. Genom 12 § KvaL regleras att en intagen är skyldig att delta i den verk- samhet och ha den sysselsättning i övrigt som anvisas honom. Av 17 § KvaL framgår bl.a. att om det är nödvändigt för att upprätthålla ordningen och säkerheten i en anstalt får intagna hållas tillfälligt avskilda från varandra. Av 2 kap. 5 § i kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkstäl- lighet i anstalt (KVFS 2008:3, numera 2009:4, JO:s anm.) framgår att den intagne ska ha möjlighet att sköta sin personliga hygien. Av 5 kap. 1 § samma föreskrift framgår att ett tillfälligt avskiljande enligt 17 § KvaL inte får pågå längre än vad som är nödvändigt för att den situation som orsakat avskiljandet ska kunna hanteras. Av allmänna råden till samma paragraf följer att ett tillfälligt avskiljande enligt 17 § KvaL förutsätter inte att den eller de som avskiljs kan knytas till de omständligheter som ligger till grund för beslutet. Avskiljande kan med stöd av 17 § KvaL ske av en hel avdelning vid hot eller allmän oro om det är nödvändigt för att upprätthålla ordningen och säkerheten. Avskiljande kan också ske på grund av omständigheter som inte har samband med de intagna; exempelvis om ordningen eller säkerheten inte kan upprätthållas på grund av att elektriciteten slagits ut. Ett avskiljande enligt 17 § KvaL bör normalt inte pågå än eller . Ett avskiljande enligt 17 § KvaL kan emellertid behöva följas av avskiljande av enskilda intagna enligt någon annan avskiljandegrund i KvaL. Den tidigare lydelsen av 17 §, före , gav anstalten endast möj- lighet att hålla de intagna avskilda om det var frågan om kollektiv arbetsväg- ran under programtid. Av förarbetena avseende 17 § i prop. 2006/07:127 framgår att omskrivningen av paragrafen var för att ge anstalten utökade möjligheter till kollektivt avskiljande och att detta skulle kunna vara möjligt även under andra tider än just under programtid. Kriminalvårdens, region , bedömning Anstalten är en anstalt med hög grad av säkerhet. Även om de in- tagna inte anser att det föreligger någon oro eller anser sig våldsamma så uppstår givetvis en oro inom anstalten när två avdelningar kollektivt arbets- vägrar och på detta sätt använder det som ett påtryckningsmedel mot anstalten att ändra sitt beslut rörande placering av en intagen. Att i den uppkomna situationen därför placera de intagna avskilda jml 17 § KvaL finner Kriminalvården nödvändigt. Anstalten har genom personalför- stärkning under låtit de intagna åtnjuta gemen- samhet och möjlighet att besluta om de skulle återgå till arbetet. Avskildhets- placeringarna upphörde i samband med helgen och de intagna återgick i hu- vudsak till normala driftsförhållanden. Detta renderade till att de intagna på avd B beslutade att återgå i arbete . Av anstaltens yttrande framkommer att de intagna erbjöds en möjlighet att duscha. Vidare vad gäller möjlighet till att handla i kiosken så framgår det av 5 kap. 4 § i KVFS 2008:3 att anstalten ska ge den intagne möjlighet att köpa 2 010 /1 1:JO1 varor genom kioskförsäljning. Det är dock inte reglerat något tidsintervall hur ofta eller när den möjligheten skall ges. Mot bakgrund därav finner inte Kri- minalvården att det föreligger några skäl att kritisera anstalten att de under rådande omständigheter inte kunnat genomföra besök till kiosken. Regionen anser att anstalten har löst den uppkomna situationen på ett bra sätt där inga andra typer av incidenter uppstod och man har haft en kommunikation med de intagna och på så sätt försökt lösa rådande förhållan- den. Regionen ställer sig dock lite tveksam till även om anstalten hävdar att det var nödvändigt att ånyo placera de intagna på avdelning C jml 17 § KvaL från och med då de åter igen vägrade att gå till arbetet. Mot bakgrund av att avdelning B återgått i arbete så är det svårt att se att det var fråga om någon upptrappning och med hänsyn till att de intagna gått i gemensamhet är regionens uppfattning den att anstalten i vart fall kunnat låta avskildhetsplaceringen upphöra vid arbetstidens slut . Regionen har för avsikt att på kommande rättsvårdsmöte på anstalten dis- kutera erfarenheten av den aktuella händelsen. har yttrat sig över remissvaret, varvid han bl.a. tillbakavisat påståendet att de intagna under sin avskildhetsplacering fick möjlighet att sköta sin per- sonliga hygien. I beslut anförde JO bl.a. följande. Av 17 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) följer att en intagen under tid då han är skyldig att ha sysselsättning normalt ska vistas tillsammans med andra intagna. får den intagne i den utsträckning som han önskar vistas tillsammans med andra intagna. Enligt ett nytt fjärde stycke i 17 §, som trädde i kraft , får intagna hållas tillfälligt avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att upprätthålla ordningen eller säkerheten i en anstalt. Av utredningen i ärendet framgår att anstalten , med stöd av 17 § kriminalvårdslagen, beslutade att placera samtliga intagna på två av anstaltens avdelningar, avdelning B och C, i avskildhet på grund av kollektiv arbetsvägran. Åtgärden bestod till dagen därpå , då anstal- ten stängde sysselsättningen för helgen. fattade anstalten ett nytt beslut om att, på samma grund, åter placera de intagna på avdelning C i avskildhet. Avskildhetsplaceringen varade fram till , men dagen därpå placerades de intagna på den avdelningen åter i avskildhet, fram till . fattades ett nytt beslut om att, åter på samma grund, placera de intagna på avdelning C i avskildhet. JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myn- digheter har följt de regler som gäller för förfarandet. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Mot den bakgrunden finner jag inte anledning att kommentera anstaltens beslut att med stöd av 17 § krimi- nalvårdslagen placera de intagna i avskildhet på grund av kollektiv arbetsväg- ran. Av förarbetena till kriminalvårdslagen framgår att ett tillfälligt avskiljande enligt 17 § aldrig bör pågå längre än vad som är nödvändigt för att Kriminal- 2 010 /1 1:JO1 vården ska kunna hantera situationen; normalt bör det inte handla eller (prop. 2006/07:127 s. 22). I detta fall kom avskildhetsplaceringen av de intagna på avdelning C att beröra fem arbetsda- gar i rad. Det framgår dock av utredningen att anstalten tillfrågade varje intagen om han var beredd att delta i anvisad verksamhet . Enligt min mening hanterade anstalten den uppkomna situationen på ett rim- ligt sätt. Jag finner ingen anledning till kritik i denna del. Av utredningen framgår att förhör såvitt avser H.C. hölls , dvs. efter det att han hade blivit placerad i avskildhet. Om en intagen placeras i avskildhet på grund av misstanke om misskötsamhet ska anstalten skyndsamt utreda det inträffade (9 kap. 3 § Kriminalvårdens före- skrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt, KVFS 2008:3, numera KVFS 2009:4). Förhör bör därför hållas skyndsamt. Jag anser att så inte har skett i förevarande fall. Kriminalvården kan inte undgå kritik. Kriminalvården har tillbakavisat H.C:s uppgift om att de intagna under ti- den i avskildhet inte gavs möjlighet att sköta sin hygien. I denna del står således ord mot ord. Jag finner det inte meningsfullt med ytterligare ut- redningsåtgärder. Jag kan därför endast konstatera att det som framkommit i denna del inte utgör grund för kritik från min sida. Intagnas deltagande i eftergymnasiala studier; fråga bl.a. om utlämnande av uppgifter om intagna till (Dnr 2200-2008) I en anmälan, som kom in till JO , framförde Förtroenderå- dens riksorganisation (FRIO) kritik mot anstalten . Enligt FRIO försökte man i anstalten tvinga intagna att söka studiebidrag och att se till att bidraget sändes till på den intagnes konto för egna medel, som inte kan disponeras fritt av den intagne. FRIO uppgav också att de intagna under hot om avbrutna studier anmodades att häva den sekretess som gäller för dem. FRIO bifogade ett Avtal om upphävande av sekretess, genom vilket en intagen kunde medge att en anstalt fick bryta sekretessen gentemot () och studieanordnaren. FRIO inkom med en skrift innehållande likartade kla- gomål mot anstalterna och Beateberg. I en skrift som kom in till JO framfördes likartade klagomål mot anstalten . FRIO uppgav dessutom att flera intagna i anstalten , som blivit tvingade att avbryta sina studier, hade förvägrats skriftliga beslut om detta. Vid ett telefonsamtal med två intagna i anstalten uppgav en av dessa, L.S., att studiebidraget betalades ut via och att det förhållandet att kunde se att studenten var intagen i anstalt kunde leda till framtida problem i den intagnes kontakt med banken. 2 010 /1 1:JO1 Muntliga uppgifter inhämtades från anstalten . Kriminalvården anmoda- des därefter att yttra sig över vad FRIO hade framfört. I sitt remissvar anförde Kriminalvården (huvudkontoret), genom general- direktören , följande. Allmänt om studier för intagna i anstalt har Kriminalvårdens klientutbildning utvecklats och genomgått stora förändringar. En helt ny organisation har skapats. Positiva effekter vad gäller måluppfyllelse har redan kunnat märkas genom att fler av de intagna som deltar i utbildning inom genomför utbildning- en och får betyg. Av förordningen (2007:152) om utbildning vid kriminalvård i anstalt framgår att Kriminalvården för intagna i anstalt numera i egen regi får anordna utbildningar motsvarande vuxenutbildning, vuxen- utbildning för utvecklingsstörda och svenskundervisning för invandrare (sfi). Klientutbildningen står under tillsyn och följer relevanta nationel- la styrdokument. Verksamheten ska inte vara kriminalvårdspecifik utan liknar så långt möjligt den vuxenutbildning som i övrigt erbjuds i samhället. Intagna i anstalt kan också under vissa förutsättningar få tillgång till ut- bildning som andra än Kriminalvården anordnar, framför allt yrkes- och hög- skoleutbildning. Utbildning på grundläggande och gymnasial nivå, liksom sfi, hanteras nu- mera helt inom de s.k. Lärcentra vid anstalterna. För denna verksamhet finns lärare anställda, vilka leds av en rektor i varje region inom . Lärcentra är skapade som en direkt parallell till kommunala Lärcentra och är en studiemiljö med tillgång till lärare, läromedel och datorer. Genom Lärcent- rummodellen säkras likvärdighet och kontinuitet inte bara vad gäller studier inom utan även när det gäller övrig vuxenutbildning. Model- len möjliggör att studier som påbörjats vid en viss anstalt kan fortsättas även om klienten flyttas till en annan anstalt samt att studier påbörjade inom Kri- minalvården kan fortsättas utanför Kriminalvården. Generellt gäller att även en intagen som studerar vid högskola på program- tid (dvs. inom ramen för sysselsättning enligt 10 § KvaL) ska bedriva studier- na i . Högskolestudier bedrivs vanligtvis på distans vid den högskola eller universitet som anordnar utbildningen. Den som är intagen i anstalt ansöker själv hos om att få bedriva studier som en form av sysselsättning. Kriminalvården bedömer hur studier kan passa in i verkställigheten på programtid och från klientutbild- ningen görs en behovs- och prioriteringsbedömning. Jämfört med tidigare ställs högre krav för att få studera. Bara den som är motiverad och villig att sköta sina studier antas att studera som ett led i verkställighetsinnehållet. Fokus på betyg är en förutsättning för att upprätthålla hög kvalitet på utbild- ningen. Efterfrågan på platser är större än tillgången och platser kan inte up- pehållas av den som väljer att studera för att få slippa arbeta. I linje med för- ordningen (2002:1012) om vuxenutbildning gäller att den som har kort tidigare utbildning prioriteras om det finns fler sökande än det finns plat- ser eller resurser. Detta innebär att den som saknar kunskap på grundläggande vuxenutbildningsnivå har företräde medan den som redan har utbildning på gymnasial nivå, eller har studerat på högskolenivå, inte är en prioriterad grupp. Kriminalvården prioriterar alltså oerhört medvetet den grupp intagna som har behov av mer grundläggande studier. Utöver ordnings- och säkerhetsskäl finns inte något inom som hindrar att intagna själva bedriver högskolestudier på sin fritid. 2 010 /1 1:JO1 självstudier under fritid ses dock inte som del i verkställighetsinnehållet utan som en ren fritidssysselsättning och sker inte inom ramen för Lärcentrum. I Kriminalvårdens riktlinjer för klientutbildning (Kriminalvårdens riktlin- jer 2007:4) behandlas frågor om intagnas studier på programtid. Av dessa framgår sammanfattningsvis följande i fråga om högskolestudier. Högskole- studier ingår i Kriminalvårdens klientutbildning. Huvudman för utbildningen är respektive högskola eller universitet. De intagna som studerar på högskola gör det oftast på distans. Normalt är det endast praktiskt genomförbart med fristående kurser, eftersom deltagande i reguljära utbildningsprogram med få undantag kräver att studenten är fysiskt närvarande. Det förekommer dock i viss utsträckning studier under frigång eller i samband med vårdvistelse. Deltagande i studier är en frivillig programverksamhet och är något som tas upp i samband med verkställighetsplaneringen. För att den intagne ska få studera på högskola under programtid krävs att studieplaneringen skett i sam- råd med Kriminalvården och att studierna utgör en del av verkställighetspla- nen. Av riktlinjerna framgår också bl.a. följande. Under rubriken sekretess gentemot universitet, högskola och () framgår att den intagne ska ge sitt medgivande till att sekretess upp- hävs mellan Kriminalvården, högskolan och CSN, och att detta enklast görs genom en blankett/avtal (Anm: den blankett som bifogats till JO-anmälan). Vid högskolestudier från anstalt krävs särskilda arrangemang för t.ex. e-post, registrering och extra handledning och eventuellt behov av särskilt stöd. För att informera antagningsenhet och kursanordnare eller institution om detta ska i ansökan bifogas ett brev där det tydligt framgår att den sökande är intagen i anstalt. I brevet anges bl.a. vem på anstalten som är kontaktperson. En förut- sättning för högskolestudier är vidare att berörd kriminalvårdspersonal har tillgång till den intagnes personliga inloggningskoder och mailadresser på stu- dentportaler. Den intagne ska alltid redan vid planeringsstadiet informeras om dessa studieförutsättningar. Av riktlinjerna framgår slutligen även följande. Alla högskolestuderande som är intagna i anstalt ska söka studiebidrag men inte studielån. Utbetal- ningar av bidrag förmedlas av . Den studerande anger i studiebi- dragsansökan under punkten övrigt att han eller hon är intagen i anstalt. Om den intagne ej vill föra över medlen från sitt bankkonto till egna medel är han skyldig att se till att medel finns tillgängligt om läromedelsbeställningen gått via anstalten. Kostnadsansvaret för läromedel och övriga kostnader åvilar helt och hållet den intagne. Kriminalvården har även utfärdat Riktlinjer rörande intagnas användande av Internet (Kriminalvårdens riktlinjer 2007:1). Generellt har intagna av säkerhetsskäl inte tillgång till Internet. Av riktlinjerna framgår dock, såvitt nu är aktuellt, följande. Intagna kan beviljas tillstånd att använda öppet Internet i samband med högre studier eller annan verksamhet som är kopplad till verk- ställighetsplanen. Verksamheten ska vara godkänd av Kriminalvården och vid studier följa den studieplanering som upprättats i samarbete med Lärcentrum. Kriminalvårdschef eller kriminalvårdsinspektör beslutar om tillstånd att an- vända öppet Internet. Tillståndet ska avse en specifik uppgift och ska tids- begränsas. Användningen av öppet Internet ska alltid direktövervakas av personal. Misskötsamhet kan leda till att den intagnes tillstånd att använda öppet Internet dras in. Förhållanden vid de angivna anstalterna Yttrande i ärendet har hämtats in från Kriminalvården, Regionerna och Syd.