frsrdg · GX04RB1 · 2010-01-01 00:00:00 — I samband med detta beslutar också hur stora avvikelser från den strategiska förvaltningen som förvaltarna får göra i syfte att få högre avkastning. Denna taktiska förvaltning utvärderas mot ett jämförelseindex. finansiella tillgångar finansiella tillgångar utgörs av guld- och valutareserven inklusive fordringar på IMF, tillgångar knutna till penningpolitiska verksamhet och övriga finansiella tillgångar (se diagram 16). Valutareserven består av räntebärande värdepapper i utländsk valuta med hög likviditet och låg risk, i huvudsak statsobligationer. Genom att stora delar av valutareserven är placerad i utländska valutor uppstår en valutarisk som påverkar resultat. För att minska den risken gör placeringar i ett antal olika valutor utöver de som normalt används för interventioner på valutamarknaden eller för likviditetsstöd. Banken placerar främst i euro (EUR) och amerikanska dollar (USD), men även i brittiska pund (GBP), norska kronor (NOK), australiensiska dollar () och kanadensiska dollar (CAD) (se tabell 3). Diagram 16: finansiella tillgångar , miljarder kronor Penningpolitiska tillgångar 369,3 Guld 31,7 Valutareserv 275,4 Övriga finansiella tillgångar 0,2 Fordringar på IMF 30,9 Eftersom marknaden för norska statsobligationer är relativt liten och har låg omsättning har valt att inte investera direkt på den norska obligationsmarknaden. I stället placerar i amerikanska obligationer, vars valutarisk omvandlas till norska kronor på valutaderivatmarknaden. I övrigt överensstämmer tillgångsfördelning med valutafördelningen. I syfte att öka avkastningen i den strategiska förvaltningen investerar även i statsgaranterade värdepapper utgivna av och i australiensiska delstatsobligationer. Tabell 3: Fördelning på valuta och tillgångar i valutareserven, procent USD EUR GBP CAD 20 50 10 5 5 10 Tillgångsfördelning 30 50 10 5 5 0 Källa: . I likhet med flertalet centralbanker har en guldreserv. Den är till viss del en kvarleva från gamla tider då värdet på utestående sedlar och mynt var kopplat till guld. Priset på guld brukar inte följa priserna på tillgångarna i valutareserven, varför ett innehav av guld kan minska de genomsnittliga prisrörelserna på tillgångarna. tillgångar utgörs även av fordringar på (). För att kunna genomföra penningpolitiken kan också hålla tillgångar i svenska kronor, så kallade penningpolitiska tillgångar. Normalt handlar det om fordringar mot säkerheter på de svenska bankerna när lånar ut pengar genom att köpa värdepapper av bankerna, det vill säga genomför den penningpolitiska repan. är situationen dock annorlunda. Till följd av den extraordinära utlåning som erbjuder bankerna för att mildra effekterna av den finansiella krisen uppstår ett likviditetsöverskott i banksystemet. drar in likviditetsöverskottet i svenska kronor via dagslån och genom att emittera riksbankscertifikat. Hur stora de penningpolitiska tillgångarna (eller skulderna) är beror på hur mycket bankerna gemensamt lånar av (eller placerar hos) . har dessutom övriga finansiella tillgångar som består av finansiella derivat. finansiella regelverk och hantering av olika risker har beslutat om en finansiell riskpolicy som fastställer de övergripande ramarna för den risk är beredd att ta i tillgångsförvaltningen. Inom avdelningen för kapitalförvaltning finns enheten middle office som ansvarar för daglig riskkontroll och beräkning av avkastningen på tillgångar. Det finns också en riskenhet som ansvarar för en övergripande riskkontroll. Den är organisatoriskt skild från avdelningen och har en oberoende ställning. medför finansiella risker i form av likviditetsrisk, marknadsrisk och kreditrisk. Likviditetsrisken är risken för att inte kan fullgöra sina uppgifter och åtaganden i rätt tid till följd av att dess tillgångar inte kan avyttras, eller endast kan avyttras till ett väsentligt reducerat pris. Marknadsrisken kan delas upp i valutarisk, ränterisk och guldprisrisk. Valutarisken är risken att marknadsvärdet i kronor på tillgångar i utländsk valuta minskar. Detta sker då kronans värde ökar i förhållande till valutorna i valutareserven. Genom att sprida tillgångarna på flera valutor försöker hålla risken så låg som möjligt. Ränterisken är risken att värdet på tillgångarna påverkas negativt av ränterörelser. Guldprisrisken är risken att marknadsvärdet på guldinnehavet minskar för att priset på guld faller. Kreditrisken är risken för förlust på grund av att motparter eller utgivarna av de värdepapper som investerat i inte fullgör sina åtaganden. Risken för förluster på grund av att en utgivare av värdepapper får försämrat kreditbetyg hänförs också till kreditrisker. Till de finansiella riskerna kommer operativa risker. Sådana risker finns i all verksamhet och kan leda till förluster om till exempel någon begår ett misstag eller gör något otillåtet eller att det blir fel i de tekniska systemen. följer löpande upp riskerna i förvaltningen. Det huvudsakliga riskmåttet för marknadsrisk är Value-at-Risk (VaR). VaR mäter den största förlust som kan uppkomma till följd av prisrörelser över en bestämd tidsperiod och med en viss sannolikhet. Riskerna i den taktiska förvaltningen mäts i relativ VaR (RVaR) som med samma sannolikhet anger den största förlusten jämfört med index . testar också regelbundet hur känslig guld- och valutareserven är för oväntade marknadshändelser. Testerna visar hur mycket värdet kan minska om ett visst tänkt eller historiskt scenario inträffar. Seignorage ger ut sedlar och mynt som används i som lagliga betalningsmedel. Det nominella värdet på dessa sedlar och mynt bokförs som skuld i balansräkning. betalar inte ränta på den här skulden till dem som innehar sedlarna och mynten. använder däremot skillnaden mellan det nominella värdet på sedlar och mynt i omlopp och kostnaden för kontanthantering för att skaffa finansiella tillgångar. Dessa tillgångar genererar intäkter som kallas för seignorage. Seignoraget är med andra ord avkastningen på de av tillgångar som svarar mot utelöpande sedlar och mynt minskad med totala kostnad för kontanthantering. seignorage beräknas till , vilket motsvarar en avkastning på . Underlaget för beräkning av seignoraget finns i balansräkning och resultaträkning samt i redovisningen av bankens förvaltningskostnader fördelade på verksamhetsområden. Verksamheten 2009 Den internationella finanskrisen fortsatte att påverka det svenska finansiella systemet. Flera av de svenska storbankerna hade fortsatt svårt att finansiera sig på de utländska marknaderna. Därför genomförde flera åtgärder för att motverka bankernas problem med finansiering och förbättra tillgången till krediter i ekonomin (se bland annat rutan Åtgärder vidtagna av under den finansiella krisen ) . Penningpolitiska transaktioner genomförde flera penningpolitiska transaktioner. Bland dessa ingick transaktioner i samband med de extraordinära åtgärder som vidtog till följd av finanskrisen. Det handlade framför allt om strukturella transaktioner för att säkra finansieringen hos de svenska bankerna dels genom att erbjuda lån i kronor mot säkerhet med längre löptider, dels genom att förse det svenska banksystemet med dollar. erbjöd lån i kronor till rörlig ränta med löptid på tre, sex och samt lån till fast ränta med löptid på upp . Lånen till rörlig respektive fast ränta lämnades mot ordinarie säkerheter. fortsatte även att erbjuda lån mot säkerheter i företagscertifikat. För att låna ut dollar utnyttjade swapavtalet med och belånade valutareserven. Då swapavtalet med utnyttjades lånade dollar mot säkerheter i svenska kronor. När valutareserven belånades genomförde så kallade repor, vilket mycket förenklat innebär att upptog lån i utländsk valuta på marknaden och lämnade tillgångar i guld- och valutareserven som säkerhet. Därutöver lämnade lån till utländska centralbanker. Det handlade om lån enligt swapavtalen med centralbankerna på och i . Dessa lån finansierades främst genom att valutareserven belånades. Strategisk förvaltning beslutade att behålla den fördelning av valuta och tillgångar som infördes (se tabell 3). Enligt beslutet skulle valutareserven dessutom ha en ränterisk på 4,0 mätt som modifierad duration, vilket betyder att värdet på valutareserven sjunker med om räntenivån ökar med en procentenhet. Möjligheten att styra sammansättningen av tillgångarna i valutareserven blev dock begränsad eftersom en stor del av värdepappersinnehav användes för att finansiera den extraordinära utlåningen i dollar. Därför fattade beslut att avvika från den tidigare bestämda måldurationen. Till följd av beslutet blev durationen något kortare, vilket ledde till att såväl risken i som avkastningen på valutareserven blev lägre. återställdes måldurationen till 4,0 (se diagram 17). Diagram 17: Valutareservens duration 2009 2,0 2,5 3,0 3,5 4,0 4,5 jan feb mar apr maj jun jul aug sep okt nov dec beslutade att förstärka valutareserven med . Förstärkningen finansierades av Riksgälden som lånade upp utländsk valuta till motsvarande värde. Medan upplåningsprocessen pågick utnyttjade ett tidigare tecknat swapavtal med ECB och lånade tillfälligt . Detta lån återbetalades . Hela förstärkningsbeloppet är placerat i statsobligationer och statsskuldväxlar utgivna i euro och dollar för att i avspegla lånens valutafördelning och löptid. vidhöll även sin tidigare bedömning att innehavet av guld utgjorde en för stor andel av de totala tillgångarna och att en del av guldreserven behövde säljas. Mellan (det så kallade /09) sålde därför guld. Intäkterna från försäljningen återinvesterades i räntebärande tillgångar i valutareserven. Försäljningen av guldinnehav skedde i enlighet med Gold Agreement (CBGA), vilket är ett femårigt avtal mellan centralbanker om hur mycket guld de får sälja . Sedan avtalet började gälla har sålt guld. Inför /10 har skrivit på ett nytt CBGA men inte fattat något beslut om ytterligare försäljning. Förvaltning på taktisk nivå Inom ramen för den taktiska förvaltningen har avdelningen för kapitalförvaltning möjlighet att medvetet avvika från den strategiska fördelningen av tillgångarna för att därigenom försöka få en högre avkastning. beslutade att även inkludera ett mandat att avvika från den beslutade strategiska försäljningen av guld. Riskerna i den taktiska förvaltningen fick inte överstiga mätt i årlig relativ VaR som målet för avkastningen sattes till sammanlagt . beslutade också att den taktiska förvaltningen skulle avbrytas om förlusten blev större än . Uppföljning åtgärder för att motverka den finansiella krisen har haft en stor påverkan på balansomslutningen, som ökat markant. Balansomslutningen vid utgången av 2009 var av samma storleksordning som den vid utgången av 2008 och uppgick till . Penningpolitiska transaktioner utlåning till de penningpolitiska motparterna i svenska kronor med ordinarie säkerheter respektive företagscertifikat som säkerhet redovisas på tillgångssidan i balansräkning som Strukturella transaktioner. För att ta hand om det likviditetsöverskott som uppstått på marknaden till följd av utlåningen i svenska kronor genomförde emissioner av riksbankscertifikat med en veckas löptid. Likviditetsöverskottet drogs också in med hjälp av finjusterande transaktioner i form av inlåning från bankerna. Då de svenska bankerna fortfarande hade behov av omedelbar tillgång till likviditet, valde de att hantera sitt likviditetsöverskott via finjusterande transaktioner. Det blev dock under årets gång lättare för bankerna att låna på marknaden, vilket bidrog till att de penningpolitiska motparterna i allt större utsträckning började placera sitt likviditetsöverskott i riksbankscertifikat (se diagram 18). Detta framgår av balansräkningens skuldsida i posterna Emitterade skuldcertifikat respektive Finjusterande transaktioner. Diagram 18: in- och utlåning, 2009, miljarder kronor -500 -400 -300 -200 -100 0 100 200 300 400 500 600 jan feb mar apr maj jun jul aug sep okt nov dec Utlåning kronor Utlåning dollar Finjusterande transaktioner Inlåning riksbankscertifikat utlåning i svenska kronor genererade ett positivt räntenetto i och med att räntan på utlåningen översteg inlåningsräntan för skuldcertifikaten och de finjusterande transaktionerna. Det största bidraget till det positiva räntenettot kom från de lån i svenska kronor som hade lämnat till fast ränta, och vilka fortfarande var utestående vid ingången av 2009. I takt med att reporäntan sänktes ökade skillnaden mellan den fasta utlåningsräntan och den rörliga inlåningsräntan, vilket genererade ränteintäkter för . erbjöd även utlåning i kronor mot rörlig ränta (reporänta plus ett räntepåslag), vilket gjorde att skillnaden mellan in- och utlåningsräntorna, och därmed ränteintäkter, minskade (se diagram 19). Efterfrågan på lån till rörlig ränta minskade successivt . Intresset för de lån till fast ränta som erbjudit bankerna var däremot stort. Vid utgången av 2009 var de utestående lånen i kronor därmed större än /09. ränteintäkter från denna utlåning översteg räntekostnaderna med (se tabell 4). Efterfrågan på lån i dollar upphörde helt och lånefaciliteten i dollar avvecklades (se diagram 18). Denna utlåning resulterade i ett positivt räntenetto motsvarande (se tabell 4). Reporänta och genomsnittlig utlåningsränta på lån i svenska kronor, 2009, procent 0,0 0,5 1,0 1,5 2,0 2,5 3,0 3,5 4,0 4,5 5,0 jan feb mar apr maj jun jul aug sep okt nov dec Genomsnittlig utlåningsränta Reporänta Den utlåning i euro mot säkerheter i nationell valuta som via swapavtal erbjöd respektive finansierades genom belåning av befintligt obligationsinnehav i valutareserven. Lånen påverkade räntenetto positivt med ett sammanlagt belopp motsvarande . Det särskilda likviditetsstödet till som lämnade återbetalades . Stödet genererade ett positivt räntenetto på . Tabell 4: Räntenetto av penningpolitiska åtgärder, Räntenetto 2008 Räntenetto 2009 Räntenetto totalt Utlåning i svenska kronor 769 1 453 2 222 Utlåning i amerikanska dollar 70 156 226 Lån till 2 3 5 Lån till 2 2 4 Lån till 38 23 61 Lån till 5 886 1 637 2 523 Förstärkning valutareserv 0 199 199 Totalt 886 1 438 2 324 Källa: . En detaljerad sammanställning av finansiellt resultat och utestående lånebelopp för samtliga extraordinära åtgärder som vidtagit till följd av den finansiella krisen presenteras i årsredovisningens bokslutsdel, före avsnittet Femårsöversikt. Strategisk förvaltning Marknadsvärdet på guld- och valutareserv var . Reserven utgörs av guld till ett värde av , tillgångar i utländsk valuta till ett värde av samt nettofordringar på IMF till ett värde av . Avkastningen på valutareserven uppgick till . Den negativa avkastningen förklaras av att kronan stärktes mot valutorna i reserven med i genomsnitt . Detta innebar en negativ valutakurseffekt på som påverkade valutareservens totala resultat. Exklusive valutakurseffekter blev avkastningen eller . Den relativt låga avkastningen förklaras av låga räntor på samtliga marknader där valutareserven var placerad. Under årets gång blev läget på de finansiella marknaderna alltmer stabilt, vilket ledde till att ränteskillnaderna mellan kreditobligationer och statsobligationer började krympa. Denna utveckling var gynnsam för avkastningen på de värdepapper som ingår valutareserven. Avkastningen på amerikanska statsgaranterade värdepapper var bättre än avkastningen på amerikanska statspapper (se diagram 20). Diagram 20: Avkastning på amerikanska statspapper respektive värdepapper utgivna av institut med statsgaranti, 20062009, procent -4 -2 0 2 4 6 8 10 12 2006 2007 2008 2009 Statsgaranterade obligationer Statsobligationer Marknadsvärdet på tillgångarna i den del av valutareserven som utgör den beslutade förstärkningen uppgick till . Resultatet för denna del var , varav utgörs av ett negativt räntenetto (se tabell 4) och är direkta upplåningskostnader. sålde guld till ett värde av inom ramen för Gold Agreement. Trots försäljningen ökade värdet på guldinnehav med till . Ökningen förklaras av att guldpriset steg (se diagram 21). Diagram 21: Guldprisets utveckling 5 000 5 700 6 400 7 100 7 800 8 500 9 200 jan feb mar apr maj jun jul aug sep okt nov dec 600 675 750 825 900 975 1 050 1 125 1 200 1 275 Svenska kronor per uns (vänster skala) US-dollar per uns (höger skala) Anm. Ett uns motsvarar ungefär . Marknadsvärdet på fordringar på () var . Avkastningen på denna del, exklusive valutaeffekter, uppgick till . var det samlade värdet på de övriga finansiella tillgångarna . Avkastningen på denna del, exklusive valutaeffekter, uppgick till . Tabell 5: Avkastning i 2009, och procent Avkastning Avkastning exkl. valutaeffekt Avkastning exkl. valutaeffekt (%) Guld- och valutareserv inkl. IMF 1,34 Guldreserv 31 691 Valutareserv 275 449 93 067 2 302 2 958 1,57 varav förstärkning fr.o.m. juni 0,36 IMF 30 910 25 226 491 12 0,39 Övriga finansiella tillgångar Totalt 707 575 481 637 3 486 4 883 Procentuella avkastningar är uttryckta på årsbasis. Taktisk förvaltning Den taktiska förvaltningen omfattar den del av som avser avvikelser i tillgångarnas sammansättning i förhållande till dess strategiska inriktning. Resultatet av den taktiska förvaltningen omfattar även värdepappersutlåning i egen regi, oavsett om syftet med denna är att generera avkastning eller att frigöra tillgångar i utländsk valuta för användning i den penningpolitiska verksamheten. Finanskrisen och de åtgärder som vidtagit till följd av denna påverkade även den taktiska förvaltningen. Eftersom använde delar av valutareserven för att finansiera de extraordinära åtgärderna var möjligheten att genomföra taktiska transaktioner begränsad. belånade en stor del av guld- och valutareserven, främst tillgångar i dollar, för att finansiera den penningpolitiska utlåningen. Det innebär att genomförde så kallade repor, det vill säga köpte utländsk valuta och sålde guld eller obligationer samt förband sig att köpa tillbaka guld eller obligationer (samtliga repotransaktioner görs med samma marknadsaktör). Denna belåning var lönsam eftersom efterfrågan på de tillgångar som använde som säkerheter var stor. Den taktiska förvaltningen genererade sammantaget en positiv avkastning på , vilket är väsentligt högre än målet på (se diagram 22). Av den positiva avkastningen kan hänföras till utlåningen av värdepapper och till den övriga taktiska förvaltningen. Diagram 22: Guld- och valutareservens avkastning över jämförelseindex 2009, 0 50 100 150 200 250 300 350 400 450 500 jan feb mar apr maj jun jul aug sep okt nov dec Taktiskt avkastningsmål Guld- och valutareserven Risker i tillgångsförvaltningen Oron på de finansiella marknaderna påverkade riskexponering även . Marknaderna stabiliserades emellertid , vilket ledde till att volatiliteten på både ränte- och valutamarknaderna blev lägre. Volatiliteten på flertalet räntemarknader återgick successivt till samma nivåer som rådde före finanskrisen. Guldpriset varierade däremot kraftigt och steg till rekordnivåer . Sammantaget avtog totala marknadsrisk för guld- och valutareserven (mätt som Value-at-Risk), även om den vid slutet av året fortfarande låg högt över nivåerna före finanskrisen. Detta förklaras främst av att den svenska kronan fortfarande var mycket volatil i förhållande till valutorna i valutareserven. Även risken i den taktiska förvaltningen påverkades väsentligt av den höga volatiliteten på räntemarknaderna. I takt med att räntemarknaderna och tillgångspriserna blev mer stabila sjönk de relativa riskerna (det vill säga skillnaderna i risknivå för den taktiska förvaltningen i förhållande till jämförelseindex). uppgick det taktiska risktagandet, mätt som relativ Value-at-Risk, till i genomsnitt (se diagram 24). Diagram 23: Value-at-Risk för guld- och valutareserven exklusive fordringar på IMF och penningpolitisk repa, miljarder kronor 0 5 10 15 20 25 -08 apr -08 jul -08 okt -08 jan -09 apr -09 jul -09 okt -09 Viktad VaR Oviktad VaR s Anm. Diagrammet visar två olika VaR-serier. Den ena serien (blå) visar oviktad VaR där historiska prisrörelser ges samma vikt. I den viktade serien (röd) ges prisrörelser nära i tiden en större vikt än rörelser längre tillbaka i tiden, vilket innebär att förändringar på de finansiella marknaderna får ett snabbare och tydligare genomslag i VaR-beräkningarna. Diagram 24: Relativ Value-at-Risk för guld- och valutareserven, 0 100 200 300 400 500 600 700 800 jan feb mar apr maj jun jul aug sep okt nov dec Relativ Value at Risk Limit Risker i samband med extraordinära åtgärder Riskerna i den omfattande utlåning som erbjöd de svenska bankerna i likviditetsstödjande syfte och penningpolitiskt syfte begränsades genom att låntagarna, de penningpolitiska motparterna, som vanligt ställde värdepapper som säkerhet för lånen. godtar värdepapper med kreditbetyget A eller bättre, men majoriteten av säkerheterna har kreditbetyget AAA, vilket är det bästa betyget. Det värdepappersslag som oftast används som säkerhet är säkerställda bostadsobligationer (se diagram 25). Deras andel av samtliga säkerheter minskade dock till förmån för statsskuldväxlar, statsobligationer och riksbankscertifikat, men utgjorde i genomsnitt av samtliga säkerheter. godtar även värdepapper emitterade av företag samt värdepapper med bakomliggande tillgångar (). I likhet användes dessa värdepappersslag emellertid i en mindre omfattning. Den största delen av de värdepapper som används som säkerhet är denominerade i svenska kronor, men accepterar även värdepapper i utländsk valuta. Andelen säkerheter i danska och norska kronor ökade . Utlåningen i euro till den isländska säkerställdes vidare med isländska kronor. försvagades den isländska kronan kraftigt mot euron, varför värdet på säkerheter för lånet urholkades. begärde därför och erhöll kompletterande säkerheter för lånet i enlighet med gällande praxis att ställa högre krav på säkerheternas värde för att kompensera för valutarisk när en låntagare använder säkerheter i en annan valuta än lånevalutan. Diagram 25: Säkerheter fördelade mellan värdepappersslag, genomsnitt, 2009 Övriga säkerställda bostadsobligationer Statspapper Värdepapper med bakomliggande tillgångar Bostadscertifikat Företagsobligationer Riksbankscertifikat Säkerställda bostadsobligationer emitterade av närstående institut Trots den fortsatta oron på de finansiella marknaderna drabbades inte av några kreditförluster. De omfattande åtgärderna medförde att arbetsbelastningen var mycket hög, och de operativa riskerna i verksamheten blev högre än normalt. Trots detta var antalet felaffärer och limitöverträdelser på samma låga nivå som innan den finansiella krisen började. Sammantaget kunde hantera riskerna i samband med de extraordinära åtgärderna på ett tillfredställande sätt. Kostnader för tillgångsförvaltningen I kostnaderna för tillgångsförvaltningen ingår såväl kostnader för att förvalta guld- och valutareserven som kostnader för att implementera penningpolitiken. Utöver de transaktionskostnader som direkt belastar tillgångarnas avkastning uppgick de totala kostnaderna för tillgångsförvaltningen till . Det motsvarar 1,4 baspunkter (hundradels procent) av värdet på de förvaltade tillgångarna, vilket är väsentligt lägre än 2008 då tillgångar växte under slutet av året. ORGANISATION OCH STYRNING 2009/10:RB1 16.42 2009/10:RB1 ORGANISATION OCH STYRNING 16.42 Arbetet med att sträva mot vision om att vara bland de bästa fortsatte . Flera avdelningar arbetade vidare i visionens anda med den strategiska översynen av den löpande tillgångsförvaltningen. Det juridiska stödet respektive analysen av finansiella marknader och svenska banker fick en ny placering i organisationen för att de interna arbetsprocesserna ytterligare skulle anpassas till verksamhetens behov. En ny funktion för den interna styrningen och kontrollen inrättades dessutom på stabsavdelningen. Den regelbundna uppföljningen och utvärderingen visade att nådde goda resultat i arbetet med att följa visionen och den strategiska planen för året. Riksbankslagen, arbetsordningen och instruktionen lägger fast mål, uppdrag och organisation.