bet · GY01SoU1 · 2010-12-14 00:00:00 — 2010/11:So557 av m.fl. (MP) yrkandena 14 och 2010/11:So573 av m.fl. (V) yrkande 23. Personliga ombud arbetar med psykiskt funktionshindrade i syfte att ge dem en meningsfull tillvaro och verka för att de aktivt kan ta del i samhället på egna villkor. Ombuden har en stödjande roll gentemot den funktionshindrade personen, och målsättningen är bl.a. att skapa förutsättningar för en god livskvalitet. Den huvudsakliga uppgiften är att tillsammans med klienten identifiera och formulera behov av vård, stöd och service och stödja klienten så att insatserna utgår från hans eller hennes önskemål och lagliga rättigheter. Ett personligt ombud har en fristående roll gentemot myndigheter och arbetar inte med myndighetsutövning. Personliga ombud ska även bedriva uppsökande verksamhet för att nå behövande personer som har svårt att själva söka stöd. Arbetet är grannlaga, kräver tid och lyckas för det mesta. I de fall det lyckas kan det ge stora möjligheter att hjälpa en person till bättre livskvalitet. Staten ger till länsstyrelserna resurser för att inrätta personliga ombud till personer med psykiskt funktionshinder. Statens bidrag till verksamheten med personliga ombud blev permanent 2001, och ett belopp fastställdes per beviljat ombud. Trots att behovet av uppräkning påtalats upprepade gånger och från flera olika håll är beloppet per beviljat ombud fortfarande oförändrat. Det innebär att den årliga uppräkningen av kostnaderna helt får bäras av kommuner och landsting. För att inte urholka verksamheten för personliga ombud är det angeläget att se över de statliga bidragen till personliga ombud. Vad vi nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Personligt ombud, punkt 14 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:So255 av i (S) och 2010/11:So557 av m.fl. (MP) yrkandena 14 och 2010/11:So573 av m.fl. (V) yrkande 23. Jag anser att funktionen personligt ombud behöver inrättas över hela landet. Målet måste vara att alla med psykisk funktionsnedsättning som har behov av ett personligt ombud också ska få ett. Det är också viktigt att de grupper som har det svårast inte blir bortprioriterade när trycket på ombuden blir för stort liksom att varje ombud inte har för många personer som han eller hon är ombud för. Det behövs betydligt fler ombud än vad som finns , både på fler platser och till antalet. Med tanke på de problem som finns med riktade satsningar på gruppen personer med psykisk funktionsnedsättning och att de verkligen kommer dem till del är det oerhört viktigt att stärka insatsen personligt ombud till dem som behöver. De personliga ombudens fristående och oberoende funktion behöver dock stärkas för att fungera så väl som möjligt. I detta syfte och i syfte att fler ombud ska inrättas vill jag göra följande två viktiga förändringar. Statsbidraget kan översiktligt sägas täcka av löne- och overheadkostnaderna. Enligt min mening bör man ändra denna konstruktion för att i stället ge fullt statsbidrag till de personliga ombuden. Det skulle innebära en ekonomisk lättnad för kommunerna, både de som har verksamhet med personliga ombud och de som ännu inte har anställt sådana. Jag föreslår också att man förändrar konstruktionen på ett sådant sätt att de personliga ombuden kopplas till brukarorganisationerna och regionalt i stället för till kommunerna. Fördelarna med förändrat huvudmannaskap är att man bygger bort det indirekta beroendeförhållande som är inbyggt i konstruktionen. Regeringen bör återkomma med förslag på hur denna konstruktion kan lösas på bästa sätt. Statens bidrag till verksamheten med personliga ombud blev permanent 2001, och ett belopp fastställdes per beviljat ombud. Trots att behovet av uppräkning påtalats upprepade gånger och från flera olika håll är beloppet per beviljat ombud fortfarande oförändrat. Enligt min mening bör man därför se över de statliga bidragen till personliga ombud. Vad jag nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Personligt ombud, punkt 14 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:So573 av m.fl. (V) yrkande 23 och 2010/11:So255 av i (S) och 2010/11:So557 av m.fl. (MP) yrkandena 14. Personliga ombud är en mycket välriktad reform genom att den kommer psykiskt sjuka och psykiskt sjuka med funktionshinder direkt till del. Jag anser att personliga ombud ska finnas i alla kommuner. Ombuden hjälper brukarna att få tillgång till den hjälp de har rätt att få från kommunen, och olika stödenheter. Ombuden har som funktion att de arbetar nära brukaren och helt på dennes uppdrag. Utvärderingar visar bra resultat genom minskat antal vårddagar, och de som får denna hjälp har upplevt det som mycket konkret och positivt. I en del kommuner har man valt att dra ned på verksamheten. Det finns också kommuner som inte har några ombud alls. På en del ställen har man lagt ut verksamheten på brukarorganisationer, vilket vi anser har stora fördelar. Då finns inte något inbyggt beroendeförhållande till den huvudman man eventuellt kommer att rikta kritik mot. Vi vill också att man ser över en konstruktion för ökat oberoende genom ändrat huvudmannaskap, stärkt roll för brukarorganisationerna och en koppling till länsstyrelserna regionalt. Det är viktigt att alla som behöver har tillgång till ombud oavsett var man bor. Personliga ombud bör därför inrättas över hela landet. Vad jag nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Tolkverksamheten för döva, punkt 15 (S, MP) av (S), (S), (S), (S), (S), (MP) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 15 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:So443 av m.fl. (S) och 2010/11:So444 av m.fl. (S) samt 2010/11:So484 av och (båda KD). Tolkservice är en väg till delaktighet och inflytande. När den inte fungerar ställs man utanför både möjligheten och skyldigheten att bidra till samhällets utveckling, att kunna bestämma över sitt eget liv och att få sina önskemål respekterade. Att inte få tolk får allvarliga konsekvenser för framför allt den enskilde. Döva blir utestängda från utbildningar, kan inte delta i arbetslivet fullt ut och inte delta i fortbildningar, möten eller fritids- och rekreationsaktiviteter. Men samhället får inte heller tillgång till dessa personers erfarenheter, kunskap och kreativitet, vilket är en samhällsekonomisk förlust. Regeringen har tillsatt en utredning om tolktjänst för döva och hörselskadade. Uppdraget ska vara redovisat och innefattar att reda ut ansvarsförhållanden och oklarheter om vilka kostnader det statliga bidraget till tolktjänst ska täcka och hur tolktjänsten på bästa sätt ska betjäna döva och hörselskadade,. Men det är väsentligt att se över vilka förändringar som kan behövas för att uppnå en förenkling och samordning av tolkverksamheten och en ökad kvalitet. Det är också viktigt att i detta arbete försöka hitta lösningar som kan ge likartade förutsättningar oavsett var i landet man bor. Om tillgången till teckenspråkstolk ska vara likvärdig över landet krävs det enligt vår mening en omfördelning av det statliga stödet så att det motsvarar antalet beställningar. Så är inte fallet , utan det råder stora regionala skillnader. fördelades statsbidraget för vardagstolkning helt och hållet utifrån det totala antalet invånare i respektive län. Anledningen till att det nya systemet har kvar stora skillnader i ersättning per utfört uppdrag beror på att fördelningsmodellen fortfarande delvis bygger på invånarantal i stället för att utgå från antalet faktiska brukare. Därför behöver en översyn av statsbidraget till dövtolkverksamhet skyndsamt göras i syfte att få bort skillnader i ersättningen per uppdrag. Denna fråga bör därför ingå i utredningen om tolktjänst för döva och hörselskadade. Vad vi nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Äldrepolitikens inriktning m.m., punkt 16 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 16 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:So253 av (S), 2010/11:So449 av (S), 2010/11:So457 av m.fl. (S), 2010/11:So513 av m.fl. (S, MP, V) yrkande 2.2 i denna del och 2010/11:So518 av m.fl. (S) samt 2010/11:So207 av och (båda M), 2010/11:So223 av (S), 2010/11:So245 av och (båda KD), 2010/11:So298 av och (båda M), 2010/11:So306 av (KD), 2010/11:So399 av och (båda FP), 2010/11:So474 av och (båda C), 2010/11:So483 av (KD), 2010/11:So528 av och (båda M) och 2010/11:So548 av (M) yrkandena 1 och 2. Vi anser att tryggheten, friheten och livskvaliteten för äldre bör stärkas, att verklig valfrihet ska gälla i vardagen för dem som använder äldreomsorgen och att vården och omsorgen ska vara likvärdig för kvinnor och män. Det är viktigt att äldre bemöts med respekt och att de kan styra över sin vardag och ha inflytande över vilka insatser de får. Kommunerna bör ges tillräckliga resurser för att fler ska kunna anställas i äldreomsorgen, och vi vill också införa en stimulans till kommunerna för s.k. fria timmar . Dessa medel ska kunna användas för att ge de äldre t.ex. en extra promenad i friska luften eller ett teater- eller restaurangbesök. Vi vill att äldre med rätt till hemtjänst eller boende på äldreboende ska få möjlighet till ett rikare liv, och ett mål bör vara att äldre själva ska få välja om de vill bo kvar hemma eller få en plats i ett äldreboende. Vi vill även införa ett maxtak på för timavgiften i som ett komplement till dagens maxtaxa i äldreomsorgen. Därtill vill vi stimulera kommunerna att erbjuda äldreomsorg på andra språk än svenska. kompletteras den kommunala äldreomsorgen av privata eller kooperativa och ideella alternativ, men förutsättningarna för kooperativ, som ofta är små företag, måste bli bättre. Mindre aktörer, privata såväl som kooperativa och ideella, missgynnas av reglerna om offentlig upphandling. Ett sätt att främja kooperativ inom äldreomsorgen är att kommunerna får möjlighet att skriva avtal direkt med kooperativet utifrån givna kvalitetsmål och priser. På det viset skulle den enskildes val inte beröras av upphandlingslagstiftningen. Lagen om valfrihet (LOV) är ett alternativ till lagen om offentlig upphandling (). Vi anser att LOV på flera sätt förbättrar möjligheterna för kooperativt driven äldreomsorg att verka på samma villkor som större företag. Vi anser dock att kommunen eller ska kunna pröva lokaliseringen och etableringen av olika enheter och avgöra hur många som behövs. Omsorgen måste finnas där den bäst behövs och inte där det är mest lönsamt. Vad vi nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Äldrepolitikens inriktning m.m., punkt 16 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 16 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:So513 av m.fl. (S, MP, V) yrkande 2.2 i denna del, 2010/11:So253 av (S), 2010/11:So449 av (S) och 2010/11:So457 av m.fl. (S) samt 2010/11:So207 av och (båda M), 2010/11:So223 av (S), 2010/11:So245 av och (båda KD), 2010/11:So298 av och (båda M), 2010/11:So306 av (KD), 2010/11:So399 av och (båda FP), 2010/11:So474 av och (båda C), 2010/11:So483 av (KD), 2010/11:So518 av m.fl. (S), 2010/11:So528 av och (båda M) och 2010/11:So548 av (M) yrkandena 1 och 2. Vi anser att tryggheten, friheten och livskvaliteten för äldre bör stärkas och att verklig valfrihet ska gälla i vardagen för dem som använder äldreomsorgen. Kommunerna bör ges tillräckliga resurser för att fler ska kunna anställas i äldreomsorgen, och vi vill också införa en stimulans till kommunerna för s.k. fria timmar . Dessa medel ska kunna användas för att ge de äldre t.ex. en extra promenad i friska luften eller ett teater- eller restaurangbesök. Vi vill att äldre med rätt till hemtjänst eller boende på äldreboende ska få möjlighet till ett rikare liv. Vi vill även införa ett maxtak på för timavgiften i som ett komplement till dagens maxtaxa i äldreomsorgen. Därtill vill vi stimulera kommunerna att erbjuda äldreomsorg på andra språk än svenska. Vad vi nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Hemsjukvård, punkt 17 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 17 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:So573 av m.fl. (V) yrkandena 12 och 13. I hälften av landets kommuner är det fortfarande två olika organisationer som ansvarar för vården och omsorgen av äldre som vårdas i sitt eget hem, medan kommunerna har ansvaret för alla äldre som bor i särskilt boende. Det delade huvudmannaskapet innebär att den äldre behöver möta många olika personer, och det finns en stor risk att det ena teamet inte vet vad det andra gör. Jag anser att huvudmannaskapet för hemsjukvård och äldreomsorg bör samlas hos kommunerna för att man bättre ska kunna samverka och integrera insatserna. Därtill bör en utredning tillsättas för att se över om och hur kommunerna kan ges möjlighet att anställa läkare för att bedriva hemsjukvård. Vad jag nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Äldre homo-, bi- och transsexuella personer, punkt 18 (S, V) av (S), (S), (S), (S), (S), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 18 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:Ju401 av m.fl. (V) yrkande 18 och 2010/11:So494 av m.fl. (S) yrkandena 1, 3 och 4 samt 2010/11:So502 av (FP). Hbt-världen ses ofta som en subkulturell ungdomsvärld, och det mesta av hbt-rörelsen riktar sig också till ungdomar medan äldre ofta glöms bort. Ofta kan äldre känna sig dubbelt diskriminerade, både som hbt-person och som äldre. Dessvärre saknas det tillräcklig kunskap om äldre hbt-personers levnadsvillkor, och inom vården och omsorgen gäller heteronormen, vilket får till följd att hbt-personer osynliggörs. Det är viktigt att personalen inom äldreomsorgen är tillräckligt lyhörd och uppmärksam på detta. Vi anser att all personal inom äldreomsorgen behöver hbt-kompetens och kunskap. bör därför få i uppdrag att se över vilka åtgärder som behövs för att hbt-kompetensen ska finnas i hela äldreomsorgen. Det är vidare viktigt att också äldre hbt-personer uppmärksammas inom samhällets serviceutbud och att man som äldre har möjlighet att träffa andra hbt-personer och kan ta del av hbt-kultur. Vad vi nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Bostäder för äldre, punkt 19 (S, MP) av (S), (S), (S), (S), (S), (MP) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 19 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:So216 av m.fl. (S) och 2010/11:So523 av och (båda S) samt 2010/11:So494 av m.fl. (S) yrkande 2. För att äldre ska kunna välja hur de vill bo behövs det många olika alternativ. Det är viktigt att äldre kan känna att de har ett tryggt boende, och många väljer att bo kvar hemma så länge de kan. För att öka tillgängligheten kan man behöva se över riktade insatser som stöd till fastighetsägare som vill göra om en del av sitt befintliga bestånd. Det är också viktigt att det finns särskilt boende för dem som behöver mycket omvårdnad och som inte vill bo kvar hemma. För att bryta isoleringen kan det behövas också ett annat slags boende, ett trygghetsboende. Detta är ett boende som inte är enbart fysiskt anpassat utan som också innehåller utrymme för social gemenskap som det kan fungera som mötesplats för boende i området. Även här är det motiverat med någon form av stimulansåtgärder. Vad vi nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Parboende, punkt 20 (S, MP, V) av (S), (S), (S), (S), (S), (MP), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 20 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:So234 av (S) och 2010/11:So280 av (S) samt 2010/11:So243 av och (båda KD) och 2010/11:So346 av (M). När en äldre person inte längre klarar av att bo kvar i sitt hem erbjuder kommunerna särskilt boende. För ett par som har haft ett långt liv tillsammans och där den ena av dem, eller båda, behöver särskilt boende ska det inte behöva innebära en ofrivillig separation för dem. Det ska inte vara kommunernas tillgång på platser eller andra hinder som tvingar ett par, som vill fortsätta att leva tillsammans, att skiljas åt. Vi anser att det bör införas en parbogaranti som tryggar äldres möjligheter att leva tillsammans hela livet ut. Vad vi nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Förebyggande insatser, punkt 21 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 21 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:So573 av m.fl. (V) yrkande 16 och 2010/11:So279 av (M), 2010/11:So420 av (KD), 2010/11:So435 av och (båda KD) yrkande 1 och 2010/11:So529 av (M). Många äldre får inte den näring de behöver för att kunna leva ett bra liv. Det spelar heller ingen roll hur näringsriktig maten är om den serveras i oaptitliga plastlådor. Den låt-gå-mentalitet som fått prägla utvecklingen av vår matkultur har skapat stora konsekvenser, bl.a. i form av ohälsa och miljöförstöring. Lagstiftning och styrmedel uppmuntrar till långa transporter snarare än lokal tillagning och behöver därför ses över. Gällande lagstiftning är inte tillräckligt känd i verksamheterna. Det finns missuppfattningar om vad man får och inte får göra när det gäller äldre och mat, t.ex. hur upphandling får göras eller hur reglerna för tillagningskök ser ut. En praktisk handbok om äldre och mat bör därför utarbetas för att tydliggöra gällande lagstiftning på området. Vad jag nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Stöd till anhöriga, punkt 22 (S, MP, V) av (S), (S), (S), (S), (S), (MP), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 22 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:So213 av (S) och 2010/11:So242 av och (båda KD) och 2010/11:So413 av (M). Medelåldern i ökar. Allt fler människor lever allt längre, vilket ställer krav på samhället och utgör en utmaning . Medellivslängden har ökat för män, vilket innebär att allt fler lever i parförhållanden allt längre upp i åldrarna. Det har blivit allt vanligare att en anhörig vårdar sin livspartner i hemmet. Inte sällan handlar det om en svårt demenssjuk make eller maka men även om rent kroppsliga åkommor. Det är inte ovanligt att detta sker utan ekonomiskt och utan kompetensmässigt stöd. Det finns inslag av avlastningsinsatser med bl.a. växelvis boende i eget boende och i särskilt boende inom kommunen. Mörkertalet är dock stort om vilka verkliga behov som finns. Allt detta vet vi, och det går att på goda grunder anta att om all anhörigvård som sker i det tysta skulle upphöra skulle samhällets sjukvård och omsorg riskera att falla samman. Vad vi inte vet är hur stor omfattning anhörigvården har och hur den ser ut innehållsmässigt. Mot denna bakgrund finns det ett behov av ökad kunskap och forskning kring omfattningen av och innehållet i den anhörigvård som bedrivs i . Vad vi nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Personal- och kompetensförsörjning m.m., punkt 23 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 23 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:So567 av m.fl. (S) och 2010/11:So573 av m.fl. (V) yrkandena 11 och 15. Hälsofrämjande insatser när det gäller äldre som är någorlunda friska skiljer sig inte särskilt mycket från vad som gäller för befolkningen i övrigt. För äldre som är sjuka, får svårt att röra sig eller blir dementa blir situationen annorlunda. Då är det inte säkert att personens tidigare sociala nätverk fungerar. Samhällets ansvar för att vidmakthålla hälsan blir därför större. En förutsättning för att personal inom äldreomsorgen ska kunna arbeta på ett sätt som främjar hälsan hos äldre är att det finns en särskild utbildning som bör ingå i alla vårdutbildningar. Den bör också ges som särskilda kurser till befintlig personal inom kommuner och landsting och i de privata vårdföretag som bedriver vård på uppdrag av kommuner och landsting. bör i samarbete med utforma en särskild utbildning i bättre hälsa för äldre, som kan införlivas i befintliga vårdutbildningar och ges som särskilda kurser till befintlig personal. och bör också ta fram certifieringskrav för utförare inom äldreomsorgen som handlar om främjandet av hälsa. Det ska handla om både krav på innehåll i omsorgen och andel av personalen som är särskilt utbildade. Vad vi nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Personal- och kompetensförsörjning m.m., punkt 23 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 23 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:So573 av m.fl. (V) yrkandena 11 och 15 samt 2010/11:So567 av m.fl. (S). Äldre och multisjuka människor slussas ofta mellan kommuner och landsting och kan ibland hamna i kläm när avvägningar kring vårdbehovet görs. Kommuner och landsting bör gemensamt utveckla samarbete och organisation för vården av äldre för att primärvård, socialtjänst och slutenvård ska skapa gemensamma rutiner för att bättre ta hand om mycket gamla och multisjuka patienter som ofta behöver sjukhusvård. För att säkra kvaliteten i vården för denna grupp bör multisjuka äldre få en personlig läkare med helhetsansvar för behandlingar och läkemedel och för utförandet av regelbundna läkemedelsgenomgångar. För att markera att arbetet med sköra äldre är ett ansvarsfullt och viktigt jobb, anser jag även att det bör införas en lägsta kompetensnivå för en anställning. Vad jag nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Nationella riktlinjer för god vård och omsorg vid demenssjukdom, punkt 24 (M, FP, C, KD) av (C), (M), (M), (M), (FP), (KD), (M) och (C). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 24 borde ha följande lydelse: 2010/11:So521 av Per Ramhorn (SD) och 2010/11:So580 av m.fl. (V). Vi anser att det är viktigt att kvaliteten i demensvården stärks. God demensvård handlar både om insatser som riktar sig till den som är sjuk och om stöd till anhöriga. Regeringen har tagit flera initiativ i denna riktning, bl.a. med ett omvårdnadslyft för att stärka personalens kompetens, stimulansbidrag till kommunerna för utveckling av demensteam m.m., krav på en sammanhållen vård för äldre samt skärpt tillsyn. Vidare har på regeringens uppdrag utsett ett nationellt , Svenskt Demenscentrum. publicerade Nationella riktlinjer för vård och omsorg vid demenssjukdom 2010. I dessa föreslås inte någon bemanningsnivå med hänvisning till att det saknas tillräckligt underlag för att utfärda sådana rekommendationer. Statsrådet har i två riksdagsdebatter framhållit att frågan om bemanning i demensvården är kommunernas huvudansvar. Utskottsmajoriteten i denna fråga hänvisar till rapporten bemanning i boende särskilt avsett för personer med demenssjukdom (2010:10) från Stiftelsen . Enligt utskottsmajoriteten framgår det av rapporten att nationella riktlinjer för lämplig bemanning är möjliga att fastställa. En närmare granskning av rapporten visar dock enligt vår mening att Äldrecentrum tvärtom framhåller att lämplig bemanning inte kan översättas till norm eftersom en anpassning bör ske till lokala förhållanden. Vi har fått veta att regeringen avser att initiera ytterligare åtgärder för att stärka kvaliteten i demensvården.