bet · GY01SfU1 · 2010-12-09 00:00:00 — Det är sådant vi har domstolar till. Det förminskar inte vår skyldighet att göra allt vi kan för att reglerna ska vara rätta och riktiga, men man ska inte tro att man kan gå in och fatta dessa beslut åt andra människor. Tack för anförandet, statsrådet ! Det om 100 års reformer var intressant att höra, men jag delar faktiskt känslan och vissheten om att i princip det mesta av de stora sociala reformerna, inte minst socialförsäkringsreformerna, som genomdrivits har varit i konflikt med högern eller eller vilket namn nu partiet har tagit sig.Vi socialdemokrater glömmer inte vårt arv, men vi förvanskar inte heller arvet. Jag tror att det är viktigt att komma ihåg för den diskussion som just nu pågår.Jag är den första att vara pragmatisk och konstruktiv när det gäller och våra framtida utmaningar. Det är jätteviktigt för att återskapa legitimiteten i försäkringen och för att möta de utmaningar som kommer när arbetslivet förändras allt fortare.Vi kivas inte, som det uttrycks, för skojs skull. Det som just nu sker är inte bara några marginella problem i försäkringen. Det är tusentals människor som utförsäkras, och det är en dramatisk ökning av unga förtidspensionärer. Det är framför allt det som statsrådet själv varnar för, nämligen en utveckling där många människor lämnar försäkringen och övergår till - som vi vet av erfarenhet innebär att man hamnar längst bort från arbetsmarknaden.Jag kallar inte det att sjunga med änglarna. Jag kallar det att se verkligheten, att påpeka att det finns uppenbara risker att socialförsäkringssystemet som vi har känt det håller på att övergå till att bli socialtjänst och socialpolitik. Jag blir faktiskt oroad av - jag hoppas att det inte är så - att statsrådet återkommande säger att det är ett område för socialpolitik.För mig är inte socialförsäkringarna socialpolitik. För mig är de i lika stor utsträckning tillväxtpolitik och arbetsmarknadspolitik, som handlar om hur arbetslivet ser ut och förutsättningarna att ha ett ekonomiskt skydd när man drabbas av sjukdom och chansen, möjligheten och rätten att komma tillbaka. Det måste finnas arbeten! rekommenderade jag som julläsning i mitt anförande. Jag hoppas verkligen att statsrådet läser och goda rapport. Då ökar förutsättningen för konstruktiva samtal i socialförsäkringsfrågor. Jag tycker nog att socialförsäkringar är en fundamental del av om vi nu kallar det socialpolitik, svensk välfärdspolitik eller svensk välfärdsmodell. I min erfarenhet handlar socialpolitik om väsentligt mycket mer än socialbidrag. Det är kanske den yttersta formen av hjälp till människor. Den svenska socialpolitiska modellen handlar om många andra saker där bärande element är med europeiska mått mätt relativt generösa system för att klara omställning, med betoning både på generositet och på omställning. Det är relativt tuffa krav på att man ska komma tillbaka till egenförsörjning och långt gången individualism, att du ska stå på dina egna ben så långt det över huvud taget är möjligt.Om detta är vi i grund och botten relativt överens. Jag medger att vi har blivit mer överens . Sedan har det skett intellektuella vindkantringar då och då genom historien. Om dem kan vi ha ett eget seminarium. Dem ska vi inte trötta talmannen med!Det är intressant nog. Man ska inte ringakta själva socialförsäkringens del i den samlade välfärdsmodellen. Det är min enkla poäng. Har man sagt det ska man också säga att socialförsäkringen är fundamental även utifrån en ekonomisk synvinkel. Där gör vi som är intresserade av socialpolitik det lite lätt för oss. Vi tror att det här bara handlar om välfärd och sociala frågor, men ett välfungerande socialförsäkringssystem underbygger ekonomin, arbetsmarknaden och konkurrenskraften. Ett dåligt fungerande system raserar viktiga delar av ekonomins funktionssätt. När jag träffar mina kolleger i ett antal europeiska länder kan man säga att den som inte ser kopplingen mellan ekonomisk kris, välfärdssystem och pensionssystem inte har förstått någonting av den ekonomiska krisen i flera länder. I den meningen borde vi göra oss ännu viktigare också för de människor som i första hand tänker på helt andra saker än socialpolitik. Jag tror att statsrådet börjar närma sig rätt spår. Det är nämligen av det enkla skälet att vi måste vara tydliga i att socialförsäkringarna är viktiga drivkrafter för omställningsförmågan i arbetslivet och viktiga drivkrafter och förutsättningar för tillväxt i samhället. Det jag kritiserade i mitt anförande handlade om den ensidigt utbudsfixerade politik som innebär att om vi bara "rattar" i systemen, sänker ersättningar, tror vi att det är något slags ekonomiskt incitament som innebär att det kommer fram ett möte mellan arbetskraftens pris och en arbetsuppgift. Men så är det inte. Varenda ekonom som har tillämpat detta i verkligheten vet att det inte fungerar så enkelt. Det som saknas är snarare den aktiva arbetsmarknads- och näringspolitik som ska spegla socialförsäkringarna. Det är därför nedmonteringen av arbetslivs- och arbetsmarknadspolitiken är så allvarlig. En förutsättning för socialförsäkringssystemens hållbarhet är att man också bedriver en politik som ställer krav på arbetsgivarna och de fackliga organisationerna att möta kostnader och ansvar, inte övervältrar dem på samhälleliga eller gemensamma system.Det är ingen skatt som finansierar socialförsäkringen och sjukförsäkringen. Det är ett löneutrymme. Man avstår en del av sitt löneutrymme för att finansiera en ekonomisk försäkring. Sedan väljer vi den smarta vägen att vi faktiskt gör det gemensamt eftersom det innebär att vi får en bättre riskutjämning och minskar risken för klyftor. Däri ligger socialförsäkringstanken, i bjärt kontrast till en del av socialpolitiken som är skattefinansierad.Det här kan låta som en fiktiv strid, men det är viktigt att vi reder ut detta framöver. Om vi ska lyckas hitta samförstånd i reformeringen av sjukförsäkringen och socialförsäkringen framöver måste vi förstå deras betydelse för drivkraften i ekonomin. Det är därför det är viktigt, för att återskapa legitimiteten, att vi rättar till de konkreta uppenbara fel som finns här och i försäkringen så att inte fler hamnar i socialbidrag eller långvarigt utanförskap. Jag tror också att drivkrafter är viktiga. Det är klart att vi i vår översyn tittar på om drivkrafterna är riktade åt rätt håll i varje läge. Det råder inget tvivel om att det är ett fundamentalt problem om drivkrafter är riktade tillbaka till sjukförsäkringen. Det måste vi titta närmare på.Här finns det ett intressant samspel mellan offentliga försäkringar som vi i kammaren lägger ned mycket möda på och avtalade försäkringar som betyder inte väl så mycket men betyder mycket för många människor och som samspelar på ett sätt där våra förändringar inte alltid får de effekter som vi avser med det hela. Ett uppenbart samspel är det mellan social- och sjukförsäkringen å ena sidan och arbetsmarknadspolitiken å andra sidan som kan få dramatiska effekter - som jag har stor respekt för.Det finns inte ett fixerat antal arbetstillfällen. Det som hände när vi dolde mycket lokal arbetslöshet i sjukskrivningar var att vi i praktiken lät bli att ställa oss frågan vilka jobb vi vill att människor ska ha på en tuff arbetsmarknad. Jag är övertygad om att vi måste ha ett mer dynamiskt synsätt. Jag förnekar inte det minsta att vi har stora problem på en tuff arbetsmarknad där det finns färre och färre jobb av en enkel tjänstekaraktär eller karaktär. Där upplever många att det finns en smalare och smalare spång att gå på. Detta kan vi inte dölja genom att säga att människor inte ska göra nytta över huvud taget. Det blir allra tydligast med unga förtidspensionärer.Det betyder inte att det finns en enkel väg tillbaka. Vi får många samtal med arbetsgivare som systematiskt försöker anställa människor som har tydliga problem och tydlig arbetsförmåga och vad de kan göra för att fler människor med problem ska få plats på arbetsmarknaden. Det sista och sämsta vi kan göra är att gömma detta problem bakom höga förtidspensionstal. Jag vill inledningsvis yrka bifall till reservation 15.Det är glädjande att ett enigt utskott har ställt sig bakom delar av tre motioner som tar upp problemen med hur trygghetssystemen ska tillämpas för gravida kvinnor när det gäller sjukpenning och havandeskapspenning. Det finns ett aktuellt fall där fyra gravida kvinnor har nekats sjukpenning av med motiveringen att deras problem var en naturlig del av graviditeten. Beslutet överklagades med motiveringen att det var könsdiskriminering, en dom som fastställt. Denna dom har i sin tur överklagat till Högsta domstolen.Ett annat exempel är när två gravida kvinnor anställda i samma företag och med i stort sett samma arbetsuppgifter fick helt skilda bedömningar vid ansökan om havandeskapspenning. Den ena kvinnan fick avslag medan den andra kvinnan fick rätt till havandeskapspenning.Utskottet har konstaterat att det föreligger svårigheter med bedömningskriterier vid graviditetsrelaterade besvär. Utskottet föreslår därför att ger regeringen i uppdrag att göra en översyn av regelverket och tillämpningen när det gäller de olika socialförsäkringsförmånerna som kan komma i fråga vid graviditet. Det är något som jag vet välkomnas av många kvinnor som är gravida , kommer att bli gravida senare eller kanske har varit gravida.Fru talman! En översyn behöver göras av arbetsskadeförsäkringen. Dagens arbetsskadeförsäkring har en rad brister. Det är långa handläggningstider, långa väntetider på rehabilitering och bristande samordning. Svaga drivkrafter för arbetsgivarna och oklara totala kostnader leder till att den enskilda individen hamnar i kläm mellan olika parter.Vid sidan av att den skadade lever i ovisshet om och i vilken utsträckning arbetsskadeersättning och livränta kommer att betalas ut fördröjs viktiga rehabiliteringsinsatser.Situationen för en arbetsskadad kan leda till ett utanförskap, och man upplever kanske sin livssituation som ganska begränsad. konstaterade i en granskning att det finns brister i hantering av arbetsskadeförsäkringen.Förutom att sjuka drabbas av dagens stupstock i sjukförsäkringen får det konsekvenser även för dem med arbetsskada. En person som utförsäkrades blev utan någon som helst ersättning innan hans arbetsskada godkändes. Det kan inte vara rimligt att man inte får någon ersättning när man är sjuk, när man har genomgått arbetslivsintroduktion och när man har prövats utan resultat och det konstateras att man saknar arbetsförmåga. Ändå skedde det. utan ersättning, och man ska leva på någon annan.Sedan 1998 har antalet godkända typer av arbetssjukdomar minskat kraftigt, från 4 497 till 347. har emellertid ingen minskning skett vad gäller antalet arbetsolycksfall och färdolycksfall. Antalet arbetsolycksfall har legat stadigt omkring 25 000-26 000 och antalet färdolycksfall på omkring 3 500 . Mot bakgrund av att försäkringen syftar till att uppmärksamma skadliga arbetsmiljöer och därmed bidra till att förebygga arbetsskador är det en oroande utveckling att det inte har skett någon förbättring vad gäller arbetsolycksfall under de senaste drygt tio åren. Vi har sett en tydlig trend inom byggbranschen att många människor har skadats och till och med dött på arbetsplatser där det saknats skyddsställningar.Fru talman! fick åtta av tio rätt till ersättning för arbetsskada, och är det tre av tio. I vissa fall upphör dessutom arbetsskadan och kallas i stället degenerativa förändringar. Med "upphör" menar jag att de helt plötsligt inte längre relateras. Värken i axeln efter en arbetsplatsolycka eller ett hårt belastande arbete beror alltså inte längre på den olycka som orsakade skadan, utan i stället är det personens ålder som har blivit orsakssambandet.Enligt flera fackförbund är det få som anmäler arbetsskador trots sjukskrivningar, bland annat därför att man är orolig för effekterna på sin anställning eller tror att det inte ska ske någonting. Allt fler sjuka varslas dessutom av uppsägning. Är det verkligen relevant att anmäla arbetsskada? Vad kan det få för effekter?Fru talman! Arbetsgivarna är ansvariga vad gäller dels att förebygga och uppmärksamma skadliga arbetsmiljöer, dels att bidra till en snabb och lyckosam rehabilitering. Tyvärr brister arbetsgivarna; en del tar inte detta ansvar och struntar i sina skyldigheter. Det kan till viss del bero på avsaknaden av sanktionsmöjligheter, men det finns inte heller några tydliga drivkrafter för arbetsgivare att vidta arbetsmiljöförbättringar. För en enskild arbetsgivare kan det vara mindre kostsamt att ersätta den sjukskrivne med en vikarie framför att bidra till rehabilitering för den arbetsskadade.Redan förra mandatperioden gjorde den borgerliga regeringen stora neddragningar och besparingar på ett aktivt arbetsmiljöarbete. Man skar ned på resurserna till , som ska utöva tillsyn. Man lade ned , där de forskade om arbetslivets villkor. Den politiken har knappast varit bra för vare sig arbetsmiljön eller dem som vistas på riskfyllda arbetsplatser. Risken är att det kommer ett bakslag, kanske inte men , där personer som har hårt belastade arbeten och stressig arbetsmiljö och personer som tvingas jobba under erbarmliga förhållanden skadas allvarligt och därmed inte klarar av att jobba ett helt yrkesliv. Förmodligen är det flera som har drabbats.I dag går arbetsskadeförsäkringen med vinst. En relevant fråga att ställa sig är om det är rimligt. Vi vet att antalet personer med arbetsrelaterade besvär är lika stort som , när den stora förändringen av arbetsskadeförsäkringen genomfördes av den dåvarande regeringen, som leddes av . Det har funnits andra regeringar än socialdemokratiska, kan jag upplysa om.Kan det vara så att många av dem som är långtidssjuka, långtidsarbetslösa eller har skadat sig i arbetet aldrig har fått sin skada godkänd? Är det detta vi ser bland de långtidsarbetslösa? Är personerna bokförda i rätt statistik? Många kanske inte tycker att det är intressant, men jag kan tala om att det gör stor skillnad när det gäller ersättning. Jag vill inleda med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer.Jag kommer att ägna huvuddelen av mitt anförande åt att beskriva rehabiliteringens viktiga roll för återgång till arbete. Jag kommer också att bemöta de motioner som oppositionen har väckt på detta område.Oppositionen vill att det ska investeras ytterligare i rehabilitering och att det ska satsas på verklig rehabilitering. Jag ställer mig frågan: Vad menar man med "verklig rehabilitering"?Jag tror att det finns behov av att reda ut begreppen. Vi har arbetslivsinriktad rehabilitering, som är en angelägenhet för , arbetsgivaren och Arbetsförmedlingen. Vi har en medicinsk rehabilitering, som hälso- och sjukvården ansvarar för. Vi har en social rehabilitering, som kommunen ansvarar för.Låt mig få återkomma till det här med att det skulle vara brist på resurser. Det stämmer nämligen inte. Först vill jag dock säga att det är påfallande många av motionärerna som är kritiska men som verkar instämma i regeringens politik. Det är givetvis mycket glädjande. Oppositionen anser bland annat att man ska utgå "från de sjukas behov och människors verkliga förutsättningar". Jag kan upplysa er om att det är just människors verkliga förutsättningar som det nya systemet tar sin utgångspunkt i.En del motionärer vill att tidsgränserna i sjukförsäkringen ska ersättas med individuella rehabiliteringsplaner. Jag förstår inte riktigt vad man menar med "individuella rehabiliteringsplaner". Alla personer erbjuds naturligtvis redan nu individuellt utformade planer.Skillnaden mot förr är att sjukskrivna dessutom erbjuds en plan för återgång i arbete. Det fanns inte förut. utgår man från människors verkliga förutsättningar och fokuserar på förmågan, i stället för oförmågan. Det är den stora skillnaden.Till dem i oppositionen som vill att arbetsgivarna ska ha huvudansvaret för personalens rehabilitering och att ansvaret för att göra en rehabiliteringsutredning bör läggas på arbetsgivaren kan jag bara säga så här: Arbetsgivaren har ett reglerat stort ansvar. Man har tidigare försökt med rehabilitering med arbetsplatsen som utgångspunkt, men det visade sig att det inte fungerade. gjorde en undersökning som visade att det vanligtvis dröjde innan man kunde se att något över huvud taget hände i ett sjukskrivningsärende. Ingen tog alltså ansvar.Arbetsgivaren är inte längre skyldig att göra en rehabiliteringsutredning. I stället är det som har både tillsyns- och samordningsansvar beträffande rehabiliteringsinsatser. Det här är en välkommen förändring. ser nämligen helheten: den försäkrade, den intygsskrivande läkaren, arbetsgivaren, den fackliga företrädaren och företagshälsovården. Anledningen till att sjukskrivningarna nu blir färre och kortare är just att man tar ett helhetsgrepp om den sjukskrivne och att insatserna sätts in tidigare.Fru talman! Låt oss titta på vad regeringen har gjort på rehabiliteringsområdet och vilka resurser som satsas, eftersom det är just detta som många motionerat om. Jag måste säga att jag ställer mig mycket frågande till oppositionens krav på mer resurser. Regeringen genomför den största satsningen . 17 miljarder satsas på rehabilitering inom Arbetsförmedlingens verksamhet . Bara lägger regeringen nästan 1 miljard på rehabiliteringsgarantin. Lägg därtill den så kallade sjukskrivningsmiljarden, psykiatrimiljarden och kömiljarden så är vi uppe i en ännu större summa. Den socialdemokratiska regeringen satsade 90 miljoner på medicinsk rehabilitering 2006.Därför undrar jag var logiken finns när oppositionen säger att det satsas för lite på rehabilitering.Jag tror att det kan vara så att många inte riktigt förstår innebörden - och följaktligen inte heller omfattningen av - den rehabiliteringsgaranti som infördes 2009.I början av 2000-talets var ett av de länder i världen som hade högst sjukfrånvaro. Rygg-, nack- och axelproblem tillsammans med ångest och stressrelaterade symtom var de vanligaste orsakerna till sjukfrånvaro. Det var en orimlig och ohållbar situation som regeringen självfallet ansåg sig vara tvungen att åtgärda.Den 1 juli 2008 tecknade regeringen därför en överenskommelse med Kommuner och Landsting om en rehabiliteringsgaranti. Syftet med garantin är att patienter i åldern ska få tillgång till behandling och rehabilitering för att lättare kunna återgå i arbete vid en eventuell sjukskrivning. Garantin har också ett förebyggande syfte, eftersom den omfattar även personer som riskerar sjukskrivning.Rehabiliteringsgarantin innebär att patienter med depression, ångest eller stress erbjuds kognitiv beteendeterapi. Det finns också kognitivterapi och interpersonell terapi. Patienter med långvarig smärta i axlar, nacke och rygg erbjuds multimodal rehabilitering, en kombination av psykologiska insatser och fysisk aktivitet och träning eller övriga former av sjukgymnastik.Redan nu börjar vi se resultatet av regeringens insatser. Landstingen rapporterar att tillgången på multimodal rehabilitering och KBT har ökat och fortsätter att öka. Man beräknar att totalt 50 000 personer kommer att behandlas . Nästan tre fjärdedelar av dem som behandlas är kvinnor.Jag vet som sjukgymnast att rehabiliteringsmöjligheten minskar . Därför bygger hela systemet med dess aktörer på att den medicinska rehabiliteringen ska sättas in så tidigt som möjligt.Socialstyrelsen och har av regeringen fått i uppdrag att följa och utvärdera rehabiliteringsgarantin. presenterar sin slutrapport. Redan i delrapporten, som presenterades , kan vi se minskad sjukfrånvaro bland de personer som man har följt.Det finns en stark vilja att hjälpa människor tillbaka till arbete genom tidiga rehabiliteringsinsatser. Att insatserna nu kan genomföras beror förstås på att regeringen har fört en ansvarsfull ekonomisk politik, vilket har skapat resurser till just rehabilitering. Jag hoppas också att oppositionen kan instämma i detta. Kraven på mer resurser är rätt ogrundade.När det gäller samverkan och finansiell samordning inom rehabiliteringsområdet finns det brister. Det är också något som motionärer påtalar. De nya sjukskrivningsreglerna ställer krav på ett väl fungerande samarbete mellan berörda aktörer: , Arbetsförmedlingen, landsting och kommuner.Finansiell samordning och samverkan mellan myndigheter måste förbättras. Det finns faktiskt en ödmjukhet i det. Ändå ser vi att utvecklingen går i rätt riktning och att det sker framsteg.Företagshälsovården är något som vi gärna vill utveckla. En av slutsatserna i delbetänkande är att just att företagshälsovården bör utnyttjas mer och bättre inom rehabiliteringen. Företagshälsovården äger en unik kunskap om arbetsplatsen och särskilda möjligheter för att åstadkomma tidiga och förebyggande insatser på arbetsplatsen.För 2011 har regeringen avsatt 600 miljoner till Företagshälsovården. Det är en indikation på att man menar allvar med sin satsning.Fru talman! Avslutningsvis vill jag framhålla att regeringens satsningar inom rehabiliteringsområdet har gett positiva svar. Men det finns säkert ytterligare detaljer att utveckla. Regeringens ambitionsnivå är mycket hög, och det starka engagemanget att hjälpa människor är väldigt tydligt. Jag är därför helt övertygad om att vi nu går i rätt riktning på området. Inledningsvis vill jag säga att jag håller med om att företagshälsovården har en unik kunskap om hur det ser ut på många arbetsplatser. Men det finns också många företag som inte omfattas av företagshälsovården. Det är specifikt många små arbetsplatser. Man kan se att det hänger ihop med att många av dem som jobbar där ofta är kvinnor.Jag har, fru talman, en fråga till . Regeringens politik har handlat om att sjuka och arbetslösa ska ha sämre ersättning, som man ställer högre krav på de enskilda. när arbetsgivarna inte tar sitt rehabiliteringsansvar och på en del håll struntar i det och i stället säger upp personer på grund av arbetsbrist blir min fråga: Vad är regeringens svar till arbetsgivarna? Vilket svar har och den borgerliga minoriteten i ? Varför tar regeringen bort de här kraven? Vilka drivkrafter anser att arbetsgivarna ska ha för att sköta rehabiliteringen för dem som är sjuka och för dem som har skadat sig på arbetet eller på annat sätt, för att de ska komma tillbaka till sin arbetsplats? Arbetsgivaren har ett ansvar för att det i hans verksamhet ska finnas arbetsanpassning och rehabiliteringsverksamhet. Mycket styrs också av arbetsmiljölagen.Tidigare ägde arbetsgivarna frågan mer generellt, och då fanns det arbetsgivare som inte hade kompetens för ämnet, och därför fungerade inte det upplägget.Det regeringen gör är att man till exempel kallar till avstämningsmöte där tillsammans med arbetsgivaren gör upp en plan för den enskilde. Det är ett av verktygen för att verkligen engagera arbetsgivaren.Beträffande företagshälsovården nämnde jag att regeringen satsar 600 miljoner på den. Företagshälsovård ska också uppmuntras att finnas hos varje arbetsgivare för att kunna stötta den enskilde. Inom till exempel vårdsektorn kan man ha ergonomisk utbildning, uppföljningar och anpassningar på arbetsplatsen och så vidare.Det finns ett ansvar hos arbetsgivaren, och det ser också regeringen till via de olika insatserna. Jag vet inte om missförstod min fråga. Min fråga var: Vilka sanktionsmöjligheter finns det, och vilka krav kommer man att ställa på arbetsgivarna?Min upplevelse är att regeringen har satt i system att enskilda som är sjuka och arbetslösa ska pressas på olika sätt. De ska ha ansvaret för sin egen rehabilitering och för att kunna komma ut i arbetslivet och bli friska.När arbetsgivarna inte tar sitt rehabiliteringsansvar skyller man på bristande kunskap, och då är det någon annan som ska ta ansvaret. Var är kraven? Var är sanktionsmöjligheter för arbetsgivarna?Sedan vill jag säga att rapporten om minskad sjukfrånvaro stämmer. Men vi vet också att väldigt många har gått över till arbetslöshetsförsäkringen och har blivit socialbidragstagare. Den delen har ökat ganska mycket.