bet · GY01SfU1 · 2010-12-09 00:00:00 — Det gör man till exempel i vissa stadsdelar i där det finns barn med ett större språkbehov. Man får se till att ta in språkkunnig personal på de öppna förskolorna som träffar barnen.Jag har sällan mött ett mött ett så litet barn som kan prata så mycket som en liten pojke från jag träffade som kunde säga ordet mockasiner. Det är inte det lättaste ordet att säga. Men det var det första han sade till mig när han visade upp sin fot med mockasinen på. Han har varit hemma med sin mamma med vårdnadsbidrag i just ett av de områden som du tar upp. Jag tror att de föräldrarna vill sina barns bäst. Jag ifrågasätter verkligen inte att dessa föräldrar vill barnens bästa. Jag ifrågasätter , KD:s och regeringens princip att det alltid är bäst att göra ett val. Det är viktigt att man kan göra ett val mellan pest och kolera. Jag vill slippa att välja mellan pest och kolera, för att uttrycka det väldigt klart.Det är häpnadsväckande att man inte ser detta. Min fråga var: Vill man att det ska vara så? Också i är av dem som ansöker om vårdnadsbidrag kvinnor. Det är långtidsarbetslösa kvinnor som står väldigt långt från arbetsmarknaden.Är det då inte bättre att ni skapar jobb? Då kommer man också undan den fattigdom som har ökat och fyrdubblats för unga ensamstående familjer . Det vore väl ändå en bättre idé.Det är jag som ställer frågorna här, men frågar ändå mig om vi vill lägga ned även den jämställda föräldraförsäkringen eftersom det är mest kvinnor som tar ut den. Nej, men vi vill se till att försöka skapa verktyg för ett som är jämställt på riktigt. Då tycker inte vi att vårdnadsbidraget är någon hit, lindrigt uttryckt.Min fråga är alltså: Är det helt okej i dagens att vi inför ett vårdnadsbidrag som till används av kvinnor? Att vårdnadsbidraget till övervägande delen används av kvinnor som inte har någon förankring i landet eller på arbetsmarknaden skapar också det utanförskap som ni bekymrar er om. Tycker inte ni att det är ett bekymmer? Det var många märkliga påståenden här. Jag kan komma tillbaka till det värsta.Det finns ingenting som visar att steget till arbetsmarknaden har blivit längre för de här kvinnorna. Men jag håller helt och hållet med om att det finns ett stort problem i att många har helt andra förutsättningar för att komma in på vår arbetsmarknad. Har man utländsk bakgrund är det jättesvårt att ta sig in på den svenska arbetsmarknaden.Det är en problematik som vi har dragits med och någonting som vi med gemensamma krafter måste försöka få bort, därför att det ökar risken för barnfattigdom och för att dessa människor inte ska kunna etablera sig i det svenska samhället. Det är ett gigantiskt problem, men det är inte någonting som har kommit på grund av att vi har infört vårdnadsbidraget. Att påstå något sådant ju bara befängt. ((V): Det har ingen sagt. )Det går inte att kombinera vårdnadsbidrag med ersättning från arbetslöshetsförsäkringen, så de som är arbetslösa är inte samma personer som är hemma med vårdnadsbidrag. Möjligen är det så att några inte har rätt till några som helst andra ersättningssystem, och då, som de ändå inte hade kommit ut på arbetsmarknaden, får de rätt att använda vårdnadsbidraget. Det är en väldigt tydlig ekonomisk förbättring för de här familjerna.Det jag skulle komma tillbaka till var påstående om att valet mellan att vara hemma med barnen eller att lämna dem till förskolan skulle vara att välja mellan pest och kolera. Att påstå att det skulle vara ett val mellan pest och kolera att vara hemma med sina barn och tillbringa tid med dem när de är ett, två och upp till är inte något annat än befängt.Att få vara tillsammans med sina barn under deras första tid i livet är någonting som många av oss föräldrar vill. En del vill vara det under dygnets alla ; andra tycker att det är bra med förskolan som ett komplement. Det är något som föräldrarna själva ska få välja, oavsett vad föräldrarna har för förutsättningar. Det är en intressant debatt, det här om vårdnadsbidraget. Frågan är om man minskar förutsättningarna för att barnet fastnar i barnfattigdom genom att en förälder tar ut vårdnadsbidrag. Där tycker jag att Alliansen är svaret skyldig.Jag skulle gärna vilja ha en kommentar angående de norska erfarenheterna. Kontantstötten, som det kallas där, är i princip samma sak som vårdnadsbidraget. Har tagit del av utvärderingarna av kontantstötten? Det är en intressant fråga. Vad finns det för lärdomar att dra utifrån svenska förhållanden? Det är alltid svårt att jämföra socialförsäkringssystem i olika länder, eftersom de bygger på olika förutsättningar. Det är saker som skiljer i olika bakomliggande delar och i de specifika regelverken för den ersättning man vill undersöka men även gällande de specifika förutsättningarna i andra ersättningar som är kompletterande i ett lands befintliga system.De erfarenheter man drog av det norska systemet var i vissa delar dem som det har berättats om: Det var många invandrarkvinnor som använde vårdnadsbidraget. Det togs bort av den majoritet som är i opposition i riksdag, det vill säga de rödgröna. De hade aldrig gillat kontantstötten över huvud taget. De använde samma enkla och billiga retoriska poänger som man gör här, och sedan tog de bort det.Det viktiga som vi vill uppnå är att fler ska få möjlighet att bestämma själva. Sedan finns det andra problem i vårt samhälle, men dem måste vi lösa någon annanstans. Vi kan inte låta barnen bli slagträn som ska användas för att lösa alla våra stora samhällsproblem.Magnus tog också upp frågan om förutsättningarna att komma bort från barnfattigdom. Det finns en enda väg som ökar förutsättningarna för att komma därifrån, och det är möjligheten att få ett arbete. Att kunna försörja sig själv genom arbete är det som gör att man inte lever i fattigdom och att barnen därmed inte växer upp i fattigdom.Det finns inget annat. Det är jätteviktigt för dem som lever i barnfattigdom att vi har gjort en del saker som vi redan har gjort eller är på väg att göra, med höjningar av barndelen i bostadsbidraget och sådant. Men det är på marginalen. Vägen bort från barnfattigdom går genom arbete och bara genom arbete. Är det inte väldigt motsägelsefullt? Å ena sidan betonar man hur bra det är med vårdnadsbidrag; å andra sidan är arbete den enda vägen ur barnfattigdom. Varför ska man då fördröja möjligheten för företrädesvis kvinnor som tar ut vårdnadsbidrag? Det vore väl bättre att lägga resurserna på att få in dem i arbete.Många kan uppleva att det enda valet man i princip har är mellan försörjningsstöd och vårdnadsbidrag. Det är en reell situation för många, och detta innebär problem. Skulle man dessutom fördubbla vårdnadsbidraget, vilket flera partier har talat om, eller höja det tillräckligt mycket kanske man rent av får mer än försörjningsstödsnivån i slutändan. Jag vet inte om jag riktigt förstod den sista kommentaren.Det är inte så att vi i har ett enda system som ska lösa allas problem på alla livsområden under hela livet. Vi har olika delar i socialförsäkringen som ska ge stöd och hjälp till familjer i vissa faser av livet.Vi har det generella barnbidraget för att omfördela mellan dem som har barn och dem som inte har barn och för oss som har barn, att omfördela från de perioder i livet när vi inte har små barn. Det är en del.Vi har föräldrapenningen som syftar till att kompensera för det inkomstbortfall man har när man är hemma och vårdar de egna små barnen. Vi har den tillfälliga föräldrapenningen som finns där för att undvika en kraftigt sänkt ekonomisk standard när barnen är sjuka. Har man barn i förskolan vet man att det finns en period när de har en tendens att vara sjuka väldigt ofta.Vårdnadsbidraget är till för att de som vill ta hand om sina barns omsorg själva ska ha möjlighet att ekonomiskt få förutsättningar att göra det. Det ska inte vara en möjlighet som är förbehållen dem som har så höga inkomster att de kan undvara en inkomst eller så, utan det ska vara en möjlighet som finns där för fler.Vårdnadsbidraget i sig kommer dock inte att lösa jämställdhetsproblemen. Vårdnadsbidraget i sig kommer inte att lösa problemen på arbetsmarknaden med att de som har sin bakgrund i ett annat land inte har tillträde till arbetsmarknaden på samma villkor som vi som är födda här. Vårdnadsbidraget kommer inte heller att lösa alla problem med barnfattigdom.Vårdnadsbidraget behövs för att föräldrar är de som ska bestämma, inte vi som är politiker. Vi har hört vad som är målet för det här utgiftsområdet. Jag skulle främst vilja säga några ord om alla hundratusen barn som berörs av föräldrarnas separationer.Det finns många olika organisationer som jobbar för att barn och föräldrar ska kunna träffas och leva på ett bra sätt även om föräldrarna inte lever tillsammans. Det finns pappaföreningar och det finns nätverk som arbetar för att papporna ska få samma rättigheter som mammorna. Där har man fört fram åsikter inte minst kring underhållsstödet.Förutom att nivån inte har ändrats på länge ligger beräkningsgrunden för underhållsstödet på inkomsten . Det här ställer ju till problem för många människor. Man har en helt annan inkomst än man hade då. Återbetalningen kanske blir så stor att föräldern inte har råd att träffa sina barn på grund av denna återbetalningsskyldighet. Det är naturligtvis en miss i systemet om man ska betala tillbaka mer pengar än man behöver använda för att faktiskt kunna träffa sina barn.Det är ingenting som vi kan göra någonting åt här men som jag hoppas att vi till nästa års budget faktiskt kan lägga lite tid och kraft på att göra någonting åt.Där finns också en helt annan sak som många glömmer bort. Resor för barn mellan föräldrar är en typ av mellanhavande som många glömmer bort. Det borde också finnas med i beräkningsgrunden för underhållsstöd. Vem ska hämta och lämna? Vem ska bekosta de här resorna om det faktiskt är längre avstånd mellan föräldrarna? Det kan handla om långa resor med buss, tåg och flyg. Det skulle jag gärna vilja se att man också utredde framöver.Mycket mer skulle naturligtvis kunna lösas via familjerätten och med hjälp av familjerådgivare. Vad tjänar egentligen samhället mest på, att hitta lösningar för de separerade föräldrarna så att kontakterna fungerar och vi får barn som faktiskt blir trygga vuxna eller att inte se hur illa det kan bli när föräldrar och barn inte kan träffas på grund av ekonomin?Det finns naturligtvis också, som vi alla vet, mor- och farföräldrar som inget hellre vill än att träffa sina barnbarn. Då handlar det inte om ekonomiska skäl utan snarare om relationsproblem.Oavsett vilket skäl det handlar om anser jag att det är det offentligas uppgift att hitta lösningar i regelverken för att hjälpa familjer på de sätt som går för att de ska kunna få en värdig tillvaro och för att föräldrar och barn ska kunna träffas och faktiskt vara en familj, som de alltid kommer att vara. Vi är som föräldrar alltid föräldrar till våra barn. Barnen är alltid barn till sina föräldrar. Vi måste inse att föräldrar ser olika ut. Jag vill gärna passa på att slå ett slag för de separerade familjerna. När jag fick veta att jag kunde göra det passade jag på att begära ordet i , för jag tyckte att jag nog blev medvetet ganska kraftigt missförstådd i ett par replikskiften.I min diskussion med vill hon hävda att jag säger att det är ett val mellan pest och kolera att välja mellan att vara hemma med sina barn och att lämna barnen på förskola. Självklart är inte det ett val mellan pest och kolera. Det är självklart en förmån att kunna vara hemma med sina barn den tid man har ekonomiska möjligheter att leva på det sättet.Det som var pest och kolera var nämligen det som själv säger, att det alltid är bäst att kunna göra ett val, det vill säga ett val är bra bara för att det är ett val. Nej, det kan det naturligtvis inte vara. har man ett val mellan pest och kolera, men det är i sanning inte ett val mellan att vara hemma med sina barn och att lämna dem på förskola. Det vill jag förtydliga.Till vill jag säga: Nej, vi vill inte kvotera någon föräldraförsäkring. Vi vill göra föräldraförsäkringen individualiserad. Det betyder att vi vill jämställa den med till exempel sjukersättningssystemet, med a-kassan. Om jag är sjuk kan inte min man vara hemma. Om jag har jobb kan inte han få min a-kassa. Det är precis samma system. Det är inte märkvärdigare än så. Det handlar alltså inte om att kvotera.Detta rörde väldigt mycket vårdnadsbidraget. Jag har fortfarande inte fått veta varför detta var så bra och varför man inte lär sig av som när de såg hur det egentligen fungerade lade ned systemet. Jag tycker absolut att det är dags att vi skrotar ett sådant konserverande, gammaldags och omodernt system. Jag tycker att det var bra att begärde ordet igen. Det är bra att reda ut vad du egentligen menar med pest och kolera. Jag blev väldigt förvånad när du tog upp det. Jag vet inte om jag blev så mycket klokare av det inlägg du gjorde . Jag begärde replik för att du ska få möjligheten att utveckla det ytterligare.Det vi vill erbjuda föräldrar är möjligheten att välja vem som ska ordna barnomsorgen under barnets första period i livet. Då finns det via barnomsorgspengen som vi har infört möjlighet att välja en utförare som man litar på, som kan ge barnen en pedagogisk förskola, ett pedagogiskt innehåll. Man kan välja en dagbarnvårdare och man kan välja ett flerfamiljssystem. Dessutom har vi vårdnadsbidraget som erbjuder möjligheten att själv ta hand om barnomsorgen. Allt detta finns vid sidan av det som de allra flesta väljer, en allmän förskola driven av en kommun eller driven av någon annan utförare.Ändå kommer uttalandet att det är att välja mellan pest och kolera, just för att man får välja. Menar att det bara ska finnas ett alternativ? Ska bara den kommunala barnomsorgen finnas? Jag antar att det ska vara det enda alternativet.Vi tycker att det ska finnas så många alternativ som möjligt så att alla föräldrar känner att nu är de trygga. Om jag lämnar mitt barn någonstans ska jag känna mig trygg med att det barnet har det bra . Om jag känner att mitt barn har behov av att vara tillsammans med mig ska jag kunna välja det. Den valfriheten värnar vi om. Vi värnar om den otroligt mycket just därför att vi vet att familjerna och barnen är så olika. Därför vill vi erbjuda den möjligheten. Vad i detta är det som är pest eller kolera? Egentligen menade jag det nog mer i filosofisk mening, att man diskuterar huruvida ett val alltid är bra eller inte. Om det alltid är bra att göra val är det också bra att göra ett val mellan pest och kolera. I sak har jag fullständigt förstått vad tycker. Det är vi djupt oense om. Men den mer filosofiska delen tar jag gärna med i en paus i fiket eller någon annanstans, för jag tror att det egentligen inte är det som är politiken.Men när det sägs att valet till varje pris är bra undrar jag: Bra för vem? För vem är det bra att vi har vårdnadsbidrag? Är det bra för den ensamstående mamman? Är det jättebra att kunna få ? Hur ska man kunna överleva på det? Vilka är det egentligen ni vill adressera detta till? Eller handlar det om valet för valets egen skull? Är det för att man har betalat in skatt, som flera av dina partikamrater säger? Har man betalat in skatt ska man ta mig sjutton ha ut någonting av det också.Det är ett helt annat tänkesätt än om vi diskuterar gemensam välfärd. Gemensam välfärd innebär att jag ska bidra när du och andra har barn, även om jag själv inte har det. Det här är på något sätt en helt annan princip. Då har vi en försäkringsprincip. Jag betalar min försäkring, men jag har aldrig varit sjuk. Tack, samhället, kan ni vara snälla och betala tillbaka det! Vilken princip är det som råder? Varför är vårdnadsbidraget bra, och hur ska en ensamstående mamma kunna överleva på det? Det är min fråga. Varför är det så bra? kommer vi igen in på vem det är som ställer frågorna.Jag vet inte om det blev tydligare för mig, och det kanske inte spelar så stor roll. Det viktiga är vad som blir tydligt för väljarna. Och jag tycker ändå att det verkar som om det är tydligt. vill inte att föräldrar ska välja därför att anser att det blir jobbigt för föräldrar att välja när det gäller just den här frågan, för det är ju den här frågan vi diskuterar. Vi diskuterar frågan om barnomsorgen och barnens första år i livet. Ska det då finnas möjlighet att välja? Det säger nej till. Man vill att vårdnadsbidraget avskaffas. Då måste det innebära att man inte vill att det ska finnas valmöjlighet på det här området därför att man tror att det är jobbigt för en del.Jag kan avslöja att de föräldrar jag har pratat med tycker att det är skönt att de får välja, oavsett om de sedan väljer barnomsorg, om de väljer att mormor är hemma, att de själva är hemma, att barnen går hos en dagmamma eller om man har ett flerfamiljssystem. Just att få välja är det många som uppskattar. Väldigt många väljer den kommunala barnomsorgen.Jag vill passa på att ställa en till fråga till eftersom du i ditt senare anförande var inne på frågan om individualiserad föräldraförsäkring. Ursäkta mig, men jag trodde att föräldraförsäkringen var individualiserad för den som försäkringen är till för, nämligen barnet. Det är barnets behov som försäkringen ska säkerställa, barnets möjlighet att få vara hemma med en förälder i livet då barnet är i stort behov av att få finnas i en liten, trygg och nära gemenskap och knyta an till sina föräldrar.Av de erfarenheter som finns från införandet av den första och den andra pappamånaden kan man se att en tvångsdelad föräldraförsäkring leder till att det är fler barn som får med föräldrarna begränsad. i barnens liv har av barnens pappor inte tagit ut en enda dag. Är det bra för individen i centrum - barnet? Självklart är föräldraförsäkringen till för barnet, men barnet har två föräldrar - en mamma och en pappa. Vi tycker att det är självklart att dela föräldraförsäkringen så att pappan och mamman får lika mycket eftersom de är lika mycket föräldrar. Det tycker vi är bra för barnet. Vi kan inte se några risker för barnet med detta.Det här ökar möjligheterna för papporna att vara hemma. Det ska vara fullständigt självklart ute på arbetsmarknaden att även en pappa är hemma, att en pappa är en småbarnsförälder. Det gör det bra för pappan och barnet. Det är bra för kvinnor, som jämställs på arbetsmarknaden på ett annat sätt än där kvinnor får lägre löner eftersom det är kvinnor som är hemma med barnen.Emma sade att vi misstror pappan. Det gällde pappor som inte hade tagit ut en enda dags föräldraledighet och därmed deras dagar hade frusit inne. Det är fullständigt sanslöst att skaffa barn om man inte tänker vara hemma en enda dag med barnet. Den tilltron till föräldrar även av det manliga släktet har jag; även om föräldraförsäkringen görs om ska papporna självklart ta sitt ansvar. Inte vill de riskera att de vid en vårdnadstvist vid en eventuell skilsmässa står där med skägget i brevlådan eftersom det är mammorna som har varit hemma och därmed de som får vårdnaden. Jag har en mycket större tilltro till att män vill vara mer föräldrar, men jag har också en misstanke om att vi kvinnor har lite svårt att släppa föräldraskapet ifrån oss. Jag ska börja med att yrka bifall till reservationerna 4, 6 och 11.Vi ska nu debattera sjukförsäkringen och övriga socialförsäkringar. De finns inom budgetens utgiftsområde nr 10. Det här har varit regeringens största besparingsområde. Eftersom detta är en budgetdebatt förtjänar det faktiskt att nämnas.Våra gemensamma finansierade försäkringar har försämrats systematiskt sedan den borgerliga regeringen tillträdde 2006. Det började med sänkta tak för över 1,7 miljoner löntagare. Det fortsatte med sänkta ersättningar, och sedan fullföljdes det med försämrade försäkringsvillkor och med utförsäkringar. Kortsiktigt har förändringarna inneburit ordentliga kostnadsbesparingar i statens budget - observera i statens budget. I kommunernas budgetar ser vi i stället hur kostnaderna för socialbidrag ökar kraftigt till följd av de utförsäkringar som sker. Och observera att det är kortsiktigt eftersom de långsiktiga konsekvenserna av det som har skett i försäkringssystemen vet vi blir samhällsekonomiskt dyrare. Gemensamma trygghetsförsäkringar bidrar till flexibilitet på arbetsmarknaden, ökade insatser för rehabilitering, en beslutsamhet om att varje arbetad timme är viktig och att möta den demografiska utmaningen. Vi ska veta att 850 000 människor går i pension före 2015.Med en sjukförsäkring värd namnet, med rehabilitering och aktiva insatser kan vi undvika en utveckling där vi har hög arbetslöshet och arbetskraftsbrist. Den kortsiktighet som präglar regeringens sjukförsäkringspolitik, och för den delen också arbetsmarknadspolitik, kommer att stå dyrt på lång sikt. Det var ekonomiskt, men mänskligt har många av förändringarna fått helt orimliga konsekvenser för tusentals människor som har haft oturen att drabbas av sjukdom eller skada. Svårt sjuka stängs på grund av en administrativ tidsgräns av från sjukförsäkringen och hänvisas till socialbidrag. Personer tvingas avbryta en rehabiliteringsprocess på arbetet och säga upp sig bara för att de ska prövas mot den fiktiva arbetsmarknaden. Personer ska trots svår cancer och kanske pågående cellgiftsbehandling gå till Arbetsförmedlingen för att där möta frustrerad personal som inte har fått vare sig resurser eller förutsättningar att stödja den stora grupp som förs över från sjukförsäkringen till Arbetsförmedlingen.Listan kan göras lång. Exemplen känner vi alla till. Vi har läst om dem i tidningar, sett på tv och hört deras fall debatteras i medier och i politiska debatter. Jag vill påminna om, och kanske upplysa kammaren om, att de uppmärksammade fallen i medierna inte är unika. Det är inte några andra sorters människor som drabbas av förändringar i sjukförsäkringen. Det kunde ha varit du och jag. Alla kan vi bli sjuka. Det räcker med att man råkar ut för en olycka. Tusentals skadas i arbetslivet eller i trafiken i . Det är kanske någon som får beskedet att den återkommande huvudvärken är en cancer, som läkaren bekräftar i ett allvarsamt samtal i ett diagnosrum. Vid sådana tillfällen förändras livet. Från att ha haft tusentals önskningar och drömmar om livet, om futtiga vardagsbekymmer eller om yrkeskarriärer, kvarstår egentligen bara en tydlig önskan, nämligen att bli frisk.Med dagens sjukförsäkring kompletteras dess värre denna enda önskan om att bli frisk också med en önskan och kanske också en desperat vädjan om att få stöd under sin sjukperiod, om att få rehabilitering och habilitering i stället för prövning mot hela arbetsmarknaden, om att inte behöva gå från hus och hem bara för att man drabbas av sjukdom. upplever tusentals människor och familjer att sjukdom leder till fattigdom.Den sjukförsäkring vi har är inte värdig ett välfärdsland som . Jag ska ärligt säga att jag upprördes mycket av den arrogans som kännetecknade genomförandet av sjukförsäkringsreformen. Kritik från remissinstanser om det orimliga i att så snabbt genomföra ett hafsigt och dåligt underlag nonchalerades helt och hållet av regeringen. Upprop från upprörda läkare som förtvivlat försökte uppmärksamma regeringen på de uppenbara felen som fanns i sjukförsäkringen viftades bort som särintressen. Enskilda fall som uppmärksammades i medierna skylldes på . Tusentals brev från sjuka, anhöriga, handikapporganisationer och fackförbund lämnades obesvarade. I kammare bemöttes kritik från oppositionen med argumentet att det inte var bättre förr - som om det skulle hjälpa.Efter valet har jag däremot noterat en annan ton från en del borgerliga företrädare. På Youtube har vi sett från stå tillsammans med och säga att vi nu måste rätta till kantigheterna i sjukförsäkringen. Vi har läst skriva på att en av de viktigaste uppgifterna blir att rätta till fel och otydligheter i sjukförsäkringen.