bet · GY01UbU1 · 2010-12-08 00:00:00 — Men som tidigare talare har varit inne på är det viktigt att framhålla att en utbyggnad av antalet platser ska ske med bibehållen kvalitet eller ökad kvalitet. Hur ska man möta detta? Ska vi avstå från att mäta kvalitet? Det kan man nästan tro när man lyssnar till oppositionen. Kvalitetsmätningar kan vara komplicerade, men vi måste anta den utmaningen. Jag skulle också lite grann beröra andra aspekter. Studievägledningen har varit uppe tidigare i diskussionerna. Regeringen har i regleringsbrev angett mål till universitet och högskolor som inkluderar förbättrad information och vägledning vid lärosätena. Återrapportering om arbetet ska ske i samband med årsredovisningen . Sedan finns det också principiella frågor där vi har olika synsätt och där vi inte är överens över blockgränsen. I ett av De rödgrönas motionsyrkanden föreslås att ska bemyndigas att fördela platser inom högskolan. Utskottsmajoriteten anser att den rådande ordningen inte bör ändras vad gäller resursfördelningssystemet som beslutat om och som bygger på vissa kända principer där varje universitet och högskola tilldelas anslag för grundläggande högskoleutbildning. Därmed avstyrker vi motionsförslaget. blir två av de mest reformintensiva åren i svensk utbildningshistoria. Det är väsentliga förändringar. Men det dröjer innan resultaten av alla satsningar kan utläsas. De elever som gör nationella prov i årskurs 3 lämnar gymnasieskolan först . Det krävs långsiktighet och fokus för att höja resultaten. Det handlar om en vision om kunskapsnationen . Trots allt reformarbete och alla satsningar visar debatten här att man kanske aldrig kan bli nöjd i ett långsiktigt arbete. Jag noterar dock att det över blockgränsen finns gemensamma ambitioner även om vi inte är överens om allt. Men oavsett otåligheten som kan komma till uttryck bör man få vara stolt över alla dessa betydande satsningar som alliansregeringen har gjort och gör. Det säger jag inte bara som ledamot i utskottet och som riksdagsledamot för . Men jag vill verkligen framhålla hur viktiga utbildnings- och bildningsfrågorna är. De är högt prioriterade. Därutöver är jag också förälder och ser utbildningens betydelse även ur detta perspektiv. Att satsa på våra barn och ungdomar är en satsning . Utbildning och bildning är en viktig nyckel. Jag skulle vilja ställa en fråga till . Det efterlystes lite framtidsvisioner tidigare från sida. Jag tänkte därför passa på att fråga hur ni funderar kring framtidens forskare. Jag tycker naturligtvis att det är bra med satsningar på forskning. Men det är omöjligt att utveckla svensk forskning utan duktiga forskare. Därför är det förvånande att den borgerliga majoriteten talar så lite om deras förutsättningar och villkor. Ni lovade att deras förutsättningar skulle förbättras i och med att ni lade fram denna forskningsproposition. Då satt inte du, , i utskottet. Jag ska därför inte ställa dig till svars för just det. Men jag vill gärna höra hur ni resonerar för att skapa förutsättningar för att rekrytera framtidens forskare. Detta är en oerhört viktig fråga. Som jag inledde med att säga är forskningen också en del av globaliseringens utmaningar, det vill säga att vi ska rusta också för det globala samhället. Jag vill där påminna om regeringens satsningar. Jag nämnde i mitt anförande att det handlar om 5 miljarder. Vi är också väldigt måna om att se till att kvaliteten höjs. Vi har också kvalitetspremier och mycket annat kvalitetsarbete inom denna sektor. Men det är en sak som fascinerar mig lite grann i denna debatt. Jag har verkligen försökt, precis som tidigare talare från Alliansen har varit inne på, lusläsa er motion, och jag hittar ingenstans några pengar eller tydliga satsningar från De rödgrönas sida. Jag skulle gärna vilja ställa en motfråga när jag har räknat upp några av de satsningar som vi vill göra. Vad vill De rödgröna och Socialdemokraterna göra? Var är era satsningar? Möjligtvis har jag inte hittat dem i motionen. Jag skulle gärna vilja ha ett förtydligande där. Socialdemokratiska regeringar har gjort flera insatser för att förbättra doktorandernas situation. När vi hade regeringsmakten hade vi bland annat dessa doktorandutbildningar, och vi gjorde även andra satsningar. Men vi tycker också att man kunde ha avsatt en del av de resurser som tillfördes i forskningspropositionen och specialstyrt dem för att förbättra unga forskares villkor. Det viktigaste skälet till det är naturligtvis principen om att alla som utför ett arbete har rätt till goda trygghetssystem. Men svensk forskning kommer att försvagas om inte forskarutbildning och akademisk karriär efter disputation är ett möjligt och attraktivt alternativ för våra mest lovande studenter. Då blir vi utan. Jag tycker att det är synd att ni inte gör mer. När vi var hos hörde vi hur betydelsefullt detta är. Satsningarna på kvalitet och möjligheter inom forskningen är högprioriterade av regeringen. Jag vill upprepa att regeringen har gjort stora satsningar finansiellt. När det gäller kvalitetsfrågorna pekar vi ut riktningen för hur kvalitetsarbetet kan förstärkas. Det som jag inte riktigt kan fånga upp här är vad oppositionen och socialdemokratin står för. Å ena sidan hörde jag i anförande att det var problematiskt att mäta kvalitet. Det skulle man kanske inte göra för att det fanns mängder av mätproblem och mycket annat. Vi står upp för en politik där vi ändå ska försöka. Vi måste hitta metoder för att kunna mäta. Regeringen har också föreslagit, vilket utskottet ställer sig bakom, att man ska ta fram möjligheter att få anslag utifrån den kvalitetsutveckling som finns. Jag tycker att det är lovvärt av oppositionen att vi gemensamt kraftsamlar kring vikten av att lyfta fram dessa frågor eftersom de är viktiga för framtid. Men jag hör kritik om att det görs för lite och , eller för mycket och för fort, men jag efterlyser vad som är alternativet. Vi hörde också på en annan föredragning att det påtalades att det har skett väsentliga förändringar inom högre utbildning och forskning. Det är ett mycket starkt reformtryck, och det välkomnades också. Men jag tar tacksamt emot kritik. Men vad är alternativet, för det går inte att utläsa finansiellt eller inriktningsmässigt från er motion? Att ska konkurrera med kunskap och utbildning är något som man hör från de mest skilda håll och med skilda syften. Men jag och ställer upp på detta. En väl utbildad befolkning och en forskning i internationell framkant har varit, är och kommer att vara en vital faktor för utveckling. En process som jag tror kommer att vara definierande för svensk högre utbildning är den resa som vi är inne på , resan mot mer självständiga, mer autonoma, svenska lärosäten, universitet och högskolor. Vi i är federalister. Det innebär att vi anser att beslut ska fattas på lägsta effektiva nivå, allra helst vid köksbordet. Ja, köksbordet är kanske inte bästa nivån för beslut om prioriteringar och satsningar gällande högre utbildning. Mötesborden vid respektive lärosäte är däremot lämpliga ställen. Därför ställer vi oss helhjärtat bakom den process som vi initierat och som vi genomför genom att just ge svenska lärosäten mer makt över den egna verksamheten. Det finns all anledning att fortsätta att utveckla de här bitarna.Jag måste nästan resa ett frågetecken gentemot oppositionen. Vad tycker ni egentligen om autonoma lärosäten och den processen? Vid en närmare undersökning av er gemensamma budget, av en budget från dem som tidigare, kan man kanske säga, kallade sig för De rödgröna - den icke sverigedemokratiska delen av oppositionen - ser man att det är ganska mycket detaljstyrning. Det är 40 miljoner mer till praktik i högskolan, och det är 50 miljoner till yrkesvägledning. Jag säger alls inte att det är dåligt. Men hur vet man att det är exakt vad som behövs? Är det inte bättre att generellt stärka svenska lärosäten och att sedan inom vissa ramar låta dem själva bestämma, i autonomins namn?En annan aspekt på det underifrånperspektiv som präglar centerpartistisk politik när denna är som bäst är det jag nu tänker betona, nämligen behovet av att tillhandahålla studenterna effektiva och transparenta utvärderingar och rankningar av våra lärosäten. En blivande student ska självklart så upplyst som möjligt kunna fatta beslut om var han eller hon ska tillbringa x år av sitt liv.Ett annat område som jag vill peka på och där vi måste utveckla politiken framåt gäller kopplingen mellan lärosäten och näringsliv - matchningen mot arbetsmarknaden.Lyssnar man till företrädare för det svenska näringslivet hör man att de ofta och gärna lyfter fram problemet med att kunna rekrytera rätt kompetens som det kanske största hindret för tillväxt. Detta måste vi ta på allvar, och detta måste vi möta men inte främst genom att styra människors val av utbildning utan genom att bli bättre på att informera om vilka utbildningar som leder till jobb. Det kan med fördel kopplas till den ökade transparens som jag tidigare varit inne på.Det är inte bara efter examen som det behövs en bättre utbildning som motsvarar såväl näringslivets som studenternas behov. Jag tror att alla parter tjänar på ett bättre samarbete mellan lärosäten och det omgivande samhället. Ett förslag som jag nu här i kammaren skulle vilja göra lite reklam för är det som vi lyfte fram i valrörelsen om möjligheten att ha studentmedarbetare. Att hitta modeller för hur man under studiernas gång kan ha en praktikplats eller ett arbete i näringslivet skulle nog gynna både studenten och arbetsplatsen. Helt plötsligt är alla vinnare!Fru talman! Ett av de beslut om den högre utbildningen som tidigare kanske vållat mest diskussion är beslutet om införandet av studieavgifter för utomeuropeiska studenter. Det har inte alltid varit lätt att ta den debatten. Vi har en klimatdebatt där det ofta är så att ökade offentliga utgifter, eller i alla fall bibehållna offentliga utgifter, är det eftersträvansvärda och det goda.I söndags i var en artikel publicerad om den här reformen. I ärlighetens namn ska jag säga att artikeln hade en lite negativ ton. Men om man bakom ton och ordalag kollar vad de intervjuade faktiskt säger då märker man att det finns all anledning att med tillförsikt se på hur reformen kommer att te sig. En representant för ett svenskt lärosäte sade: Visst, nu kommer det att bli svårare att rekrytera utländska studenter. Sedan var det en uppräkning av vad som blir nödvändigt: kommer vi att vara tvungna att jobba med marknadsföring. Vi måste sätta upp nya hemsidor och bli bättre på att kommunicera med studenterna och helt enkelt konkurrera med lärosäten världen över. finns målsättningen att ha lika många studenter som när det var gratis. Mellan raderna framgår att man tidigare inte behövde göra allt det där. Man behövde kanske inte anstränga sig lika mycket. Studenterna kom i alla fall eftersom det var gratis.Jag är övertygad om att denna reform, om än inledningsvis kanske lite smärtsam, kommer att visa sig vara bra för svensk högre utbildning och resultera i bättre studiemiljöer såväl för internationella som för svenska studenter i Sverige.Fru talman! Som jag inledde med är forskningen vital för utveckling. Därför är det inte annat än fantastiskt att Alliansen jämfört med kommer att ha ökat resurserna till forskning med 5 miljarder. Att vi nu ökar resurserna med 500 miljoner för det kommande budgetåret är mycket bra. Det är också i enlighet med vad som tidigare aviserats i forsknings- och innovationspropositionen.Men det räcker inte med bara forskning. Ett väl fungerande system för kunskapsöverföring mellan lärosäten och näringsliv är en av grunderna för att de forskningsbaserade innovationerna ska kunna komma fram och utvecklas. Detta har också bäring på det jag tidigare nämnt i anförandet. Lärosätena har en tydlig uppgift. De ska, måste, verka för att forskningsresultaten vid respektive högskola eller universitet kommer till nytta. Innovationskontoret är ett mycket bra sätt att stärka det här arbetet. Vi i ser gärna en möjlighet till fler innovationskontor än vi har beslutat om.Avslutningsvis kan jag konstatera att vi angående frågorna om forskning och utbildning är på rätt spår, men inte bara det: Vi är också på väg åt rätt håll. Det gör att jag med viss glädje kan yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. Den senaste PISA-undersökningen, som nämnts här, visar också på en tydlig utveckling mot segregation. De som inte hamnar på rätt skola kommer efter. Därmed ser vi en ökad segregation i samhället. Skillnaden framgår mellan skolor med elever som presterar bäst och skolor med elever som ligger efter.I kommentarerna efter undersökningen har utbildningsminister inte sett den segregationen som ett problem som kräver åtgärder. Min fråga till och blir därför om ni håller med utbildningsminister om att segregationen inte är ett problem som kräver åtgärder. Jag trodde att begärde replik för att svara på några av de frågor jag ställde i anförandet exempelvis om synen på lärosätenas autonomi, så än en gång frågar jag hur ser på just denna.Angående segregationen kan jag säga att du, , lyfter fram en annan, mycket viktig frågeställning. Jag är helt övertygad om att aldrig har sagt att segregationen är ett oviktigt problem i det svenska samhället. Så är det inte alls. Men problematiken är mycket större än att bara gälla utbildningsväsendet.Vad PISA-undersökningen visar är väl att det inte alls är så enkelt som att anledningen är segregation. Alla blir ju sämre. Hade segregationen varit problemet skulle väl de som har turen att ha rätt föräldrar eller som har turen att bo i rätt område ha blivit bättre av att ha turen att studera tillsammans med andra högpresterande och så vidare. Men alla blir, som sagt, sämre - både de bästa och de sämsta - så det är absolut en viktig uppgift i politiken att motverka och bryta segregationen. Men jag tror att det är att göra det för enkelt för sig om man bara ser detta som problemet på utbildningssidan. Jag uppskattar att du, - om jag förstått dig rätt - här säger att frågan är viktig och att det handlar om ett problem som kräver åtgärder. Jag hoppas att du och de andra i utifrån detta kan tillrättalägga vad ministern i den regering där sitter med har sagt. Jag hoppas alltså att du agerar i den andan, det vill säga utifrån att det finns ett problem som kräver åtgärder. blev det inget svar om lärosätenas autonomi.För vilken regering som helst är det väl självklart att jobba med att ge människor möjligheter att bryta sig ur ett utanförskap och så vidare. Jag upplever att alliansregeringen har jobbat med det. Vi är mycket tacksamma för det och för att regeringen får fortsätta med det i ytterligare fyra år.Jag tror att vi angående mycket i nämnda problematik har samma uppfattning om problembild och delvis till och med om lösningar. Som sista talare har man ett val. Valet handlar om att endera gå upp och hålla det anförande som jag har planerat och som handlar om ett stort bifall till propositionen och avslag på motionen och sedan berätta om allt bra vi har gjort. Ett annat sätt att använda tiden är att uppmärksamma vad det är som inte har sagts i en urviktig debatt - en av de viktigaste för vårt land. Vad är det vi kan uppmärksamma som möjligtvis kan leda till missuppfattningar om människor lyssnar på debatten?Det jag saknar i debatten, fru talman, är helhetsperspektivet. Socialdemokraternas var uppe här och sade att vi är tveksamma till kunskapsutvecklingen och att vi är tveksamma till att alla ska få del av den stora kunskapen - det som är lyckan för varje liv. Då måste jag gå fram och säga: Vi har i historien i det här landet genomfört och uppmärksammat reformer som förändrar hela den långa processen från förskolan ända upp till forskningen, om man får göra det enkelt för sig. Därutöver handlar det om anknytning till arbetslivet, lärlingsplatser, innovation och så vidare. Detta har Alliansen bidragit och . Det är reformer som vi skulle kunna lägga efter varandra. Det har aldrig hänt i historien, kära lyssnare, att någon någonsin har gjort detta arbete.Ni vet att jag är snabb med att berömma Socialdemokraterna för flera årtiondens mycket god utbildningspolitik. Men sedan gick det lite grann i stöpet när man bröt sönder mycket av det man redan hade gjort. Jag tror egentligen inte att man nedmonterade något medvetet, men det var ett evigt lapptäcke. Ni som har sytt lapptäcken - för det har vi väl alla gjort, i alla fall jag - vet mycket väl att det går till en gräns där lapparna inte stämmer överens. Det blir helt enkelt galet åt vilket håll man än går. Så blev det för Socialdemokraternas politik, som stöttades av Vänstern och framför allt Miljöpartiet.Ni stöttade detta, och det blev helsnett där i slutet. Den medicinska kliniska forskningen som hade fungerat så att vi var världsbäst inom vissa områden gick åt skogen. Man bröt ned det som vi brukar kalla från ax-till-limpa-forskningen där vi hade grundforskning hela vägen till kliniskt prövbar forskning på 80-talet.Nu, mina vänner, hände det saker när vi kom till makten! Det har gjort att man i det senaste numret av Medicin kan läsa om ny satsning på klinisk forskning. börjar vi bygga upp helheten. Teknik, klimat och medicin blir de tre viktigaste strategiska områdena och förändringarna när vi antog vår forskningsproposition här. Vi satsade jättemycket på det.Men då har vi inte ensidigt satsat på forskning. Vi har visat på hur man lägger om förskolan, hur man går vidare så att blir en medveten kunskapssatsning utan att man förnekar den viktiga fostrande uppgiften. Och, fru talman, sedan går vi vidare till gymnasieskolan. Där erkänner vi alla människors lika värde och olika begåvning. Det gör att vi startar en plats också för de elever som inte nödvändigtvis vill gå en akademisk utbildning utan hittar sin plats i ett yrkessamhälle. Vi tar ett grepp på det samhälle vi vill ha, och i vårt framtida samhälle behöver vi rörmokare och svetsare. Vi behöver alla, och alla har samma värde. Men alla behöver en utbildning, och man får då en yrkesutbildning eller en yrkesförberedande utbildning.Sedan har vi akademin. Visst kan vi sitta här, och visst kan tala om det urusla antalet lärarledda lektioner. Javisst, men vem tog bort undervisningstimmarna? Vem tog bort och gröpte ur hela utbildningen på humsamområdet här och 90-talet? Vad är det vi håller på att reparera? Jo, vi håller på att göra en kvalitetssatsning. har vi tyckt att eftersom inte ens socialdemokratiska politiker hade förstånd och vett att inte gröpa ur undervisningen på humsamområdet låter vi lärosätena själva bestämma hur mycket lärarledda lektioner det ska vara. Sedan mäter vi kvaliteten, och det har fått i uppdrag. Då har vi så många kriterier vi kan hitta på just precis nu.Är inte detta bra? Hur kan någon tycka att det är galet att göra allt i rätt tid och med ordning och reda så att man får ordentliga förändringar som ger möjligheter till ett riktigt bra utbildningssystem med innovationer?Vi tänker på hela landet, och vi tänker . Det gäller kommande generationer. Då kan väl inte svenska folket livnära sig på att klippa varandras hår och laga varandras mat? Vi måste i stället se till att vi befinner oss med en kunskapsnation längst fram på den globala kunskapsmarknaden. Där ska vi verkligen bli efterfrågade.Därför har vi byggt detta med en stark innovationsmöjlighet och med en stark möjlighet att vidareutveckla den kunskap vi har och bygga på ny kunskap. Där har vi tagit ett stort steg framåt, och det ska vi vara glada för. Jag yrkar bifall till propositionen.