bet · GY01SoU4 · 2010-11-22 00:00:00 — Motionerna 2009/10:So9 (V) yrkande 3, 2009/10:So11 (S) yrkande 3, 2009/10:So12 (MP) yrkande 2, 2009/10:So204 (M), 2009/10:So236 (M) yrkande 1, 2009/10:So264 (FP), 2009/10:So281 (M), 2009/10:So343 (C) yrkandena 1 och 2, 2009/10:So364 (KD) yrkande 3, 2009/10:So368 (M), 2009/10:So405 (M) yrkandena 1 och 2, 2009/10:So421 (M), 2009/10:So425 (C), 2009/10:So486 (M), 2009/10:So487 (M), 2009/10:So489 (M), 2009/10:So490 (M), 2009/10:So492 (M), 2009/10:So510 (S, MP, V) yrkande 9, 2009/10:So515 (M), 2009/10:So525 (M), 2009/10:So562 (M), 2009/10:So570 (KD), 2009/10:So590 (C), 2009/10:So613 (S), 2009/10:So621 (C) yrkande 2, 2009/10:So642 (M), 2009/10:So660 (M, FP, C, KD), 2009/10:So664 (C), 2009/10:MJ364 (M) yrkande 4, 2009/10:MJ377 (M) yrkande 4, So271 (FP), So281 (M), So284 (M), So312 (M), So408 (M), So495 (S), So504 (M), So505 (M), So506 (M), So507 (M), So510 (M), So516 (SD) yrkandena 1 och 2 samt So545 (MP) yrkande 2 avstyrks. Utskottet har noterat att Systembolaget, sedan kritik framförts om bolagets hantering av och regler för det s.k. beställningssortimentet, bedriver ett arbete för att förbättra servicen och att ett led i detta arbete är att göra det lättare för producenter att lista sina produkter i beställningssortimentet och ett annat att lokala producenter numera kan få sina produkter listade på de tre närmaste Systembolagsbutikerna. Motionerna 2009/10:So376 (M), Sk311(M) yrkande 2 och So407 (M) får anses åtminstone delvis tillgodosedda och avstyrks. Utskottets förslag i korthet bifaller 7 kap. 5 § i regeringens förslag till alkohollag. Vidare avslår motioner om marknadsföring. Jämför reservationerna 8 (S), 9 (MP) och 10 (V). Regeringen föreslår att bestämmelsen i alkohollagen som anger vad framställning i bild får innehålla vid kommersiell annonsering för alkoholdrycker utvidgas så att den blir generellt tillämplig oavsett val av medium. Enligt nuvarande bestämmelser i alkohollagen ska särskild måttfullhet iakttas vid all marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter. Reklam- eller annan marknadsföringsåtgärd får inte vara påträngande, uppsökande eller uppmana till bruk av alkohol. Den får inte heller rikta sig till eller skildra barn eller ungdomar som inte har fyllt . Utredningen har konstaterat att ny teknik för kommunikation har medfört att reklam och annan marknadsföring finner nya spridningsvägar och att gränserna mellan olika medier och kommunikationssätt delvis suddas ut. Enligt har bl.a. marknadsföring via Internet och tv sänd från annat EU-land ökat kraftigt . Tillgången till information om alkohol är långt större än . Marknadsföring sker i allt större utsträckning via nya tekniker, t.ex. via Internet och genom de interaktiva sociala nätverk som finns, och blir därmed också mer tillgänglig för unga. En sammanställning av forskning som gjorts på EU-nivå visar att det finns ett samband mellan exponering för marknadsföring och ungas konsumtion. Den marknadsföring som sker via nya former av medier är ofta gränsöverskridande och svår att kontrollera genom nationella lagar och regler. Marknadsföringen av alkoholdrycker och dess effekter på ungas alkoholkonsumtion och skador har därför varit en prioriterad fråga inom folkhälsoområdet under det svenska ordförandeskapet i EU. har tagit initiativ till rådsslutsatser som bl.a. lyfter fram vikten av att minska marknadsföring av alkoholdrycker riktad till unga. I det fortsatta nationella samarbetet inom alkohol-, narkotika-, dopnings- och tobaksområdena kommer marknadsföringsfrågan att särskilt uppmärksammas. Bland annat med tanke på den betydelse Internet numera har finns det skäl att utvidga tillämpningsområdet för bestämmelsen om vad som får återges i bild i kommersiella annonser vid marknadsföring av alkoholdrycker. Samma regler som gäller för vad som får återges i bild i sådana annonser i periodisk press ska även gälla annonser i andra medier. Förutom marknadsföring via Internet kommer även annan marknadsföring, t.ex. i form av produktblad eller banderoller och affischer som är avsedda att placeras på säljställe, att omfattas av bestämmelsen. Förslaget är begränsat till kommersiella annonser. På Internet kan visserligen ett företags hela webbplats generellt betraktas som en del i företagets marknadsföring. Frågan uppkommer då om hela webbplatsen eller bara delar av den faller under det något smalare begreppet kommersiell annons. Ytterst bör detta avgöras i varje enskilt fall med beaktande av utformning, presentation och framför allt innehåll på respektive sida, eftersom det på en webbplats på en och samma sida kan förekomma såväl kommersiella texter som text och bild av redaktionell natur. I följdmotion 2009/10:So11 av m.fl. (S) begärs i yrkande 4 ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett samlat förslag kring marknadsföring av alkoholdrycker. Motionärerna påpekar att gjorde en översyn av marknadsföringsreglerna i sin helhet och att regeringen valt att bara lägga fram ett av utredningens förslag, nämligen att bestämmelsen i alkohollagen som anger vad framställning i bild får innehålla vid kommersiell annonsering för alkoholdrycker utvidgas så att den blir generellt tillämplig oavsett valt medium. I motion 2009/10:So468 av m.fl. (V) begärs i yrkande 5 ett tillkännagivande om att lagstiftningen kring alkoholreklam bör ses över. Motionärerna anser att folkhälsan och en restriktiv politik måste vara det överordnade målet när det gäller marknadsföring av alkohol. I yrkande 6 begärs ett tillkännagivande om att utreda hur de svenska bestämmelserna om marknadsföring av alkohol förhåller sig till och därmed möjligheten att lagstifta om förbud mot alkoholreklam. Ett yrkande liknande det senaste finns även i motion So578 av m.fl. (V). I motion 2009/10:So364 av (KD) begärs i yrkande 2 ett tillkännagivande om att utifrån folkhälsoperspektivet utreda hur en restriktivare lag om alkoholreklam kan utformas. I motion So545 av m.fl. (MP) begärs i yrkande 10 ett tillkännagivande om varningstexter på alkoholförpackningar. I följdmotion 2009/10:So12 av m.fl. (MP) begärs i yrkande 7 ett tillkännagivande om att regeringen bör driva frågan om rätten att slippa utsättas för alkoholreklam inom såväl EU som . Regeringen bör vidare i EU:s arbete med WTO och GATS, samt vid alla andra tillfällen när handelshinder diskuteras eller förhandlas, lyfta fram frågan om att aggressiv marknadsföring av alkohol är en utvecklingshämmande faktor. Detsamma gäller för regeringens arbete inom ramen för FN:s arbete med utvecklingsfrågor. En liknande begäran finns i motion 2009/10:So233 av m.fl. (MP) yrkande 1 och 2 samt i motion So545 av m.fl. (MP) yrkande 12 och 13. I följdmotion 2009/10:So10 av (M) begärs ett tillkännagivande om att reglerna för marknadsföring av svenskproducerade alkoholmärken ska överensstämma med EU-reglerna om marknadsföring av alkohol. I motion So424 av (KD) begärs ett tillkännagivande om att i EU ska driva frågan om att varje medlemsland självt får avgöra om det vill förbjuda alkoholreklam med hänsyn till folkhälsan. Enligt nuvarande bestämmelser i alkohollagen ska särskild måttfullhet iakttas vid all marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter. Reklam får inte vara påträngande, uppsökande eller uppmana till bruk av alkohol. Den får inte heller rikta sig till eller skildra barn eller ungdomar som inte fyllt . Dessa bestämmelser kommer också fortsättningsvis att gälla. Den ändring som föreslås innebär att bestämmelsen i 7 kap. 5 § i förslaget till alkohollag, där det anges vad framställning i bild får innehålla vid kommersiell annonsering för alkoholdrycker, utvidgas så att den blir generellt tillämplig oavsett val av medium. På så sätt kommer förutom marknadsföring via Internet även annan marknadsföring, t.ex. i form av produktblad eller banderoller och affischer att omfattas av bestämmelsen. Den marknadsföring som sker via nya former av medier är ofta gränsöverskridande och svår att kontrollera genom nationella lagar och regler. Utskottet erinrar om att marknadsföringen av alkoholdrycker och dess effekter på ungas alkoholkonsumtion och skador har varit en prioriterad fråga inom folkhälsoområdet under det svenska ordförandeskapet i EU och att tagit initiativ till rådsslutsatser som bl.a. lyfter fram vikten av att minska marknadsföring av alkoholdrycker riktad till unga. Utskottet anser att det är väsentligt att också i fortsättningen för en politik som, utan att strida mot , är restriktiv till marknadsföring av alkohol och noterar att marknadsföringsfrågan kommer att uppmärksammas särskilt i det fortsatta nationella samarbetet inom alkohol-, narkotika-, dopnings- och tobaksområdena. Utskottet tillstyrker propositionen i denna del. Motionerna 2009/10:So10 (M), 2009/10:So11 (S) yrkande 4, 2009/10:So12 (MP) yrkande 7, 2009/10:So233 (MP) yrkandena 1 och 2, 2009/10:So364 (KD) yrkande 2, 2009/10:So468 (V) yrkandena 5 och 6, So424 (KD), So545 (MP) yrkandena 10, 12 och 13 samt So578 (V) avstyrks. Utskottets förslag i korthet bifaller 8 kap. 1, 4, 6, 7, 9, 12, 14, 15, 17 och 19 §§ samt 9 kap. 17 §§ i regeringens förslag till alkohollag. Vidare avslår motioner om avslag på 8 kap. 4, 6, och 14 §§ och 9 kap. 17 § i regeringens förslag till alkohollag samt motioner om handläggning av serveringstillstånd, alkoholservering på äldreboenden, uppföljning av ändrade villkor för serveringstillstånd, servering på olika transportmedel, provsmakning av alkoholdrycker hos gårdsproducenter och serveringstider samt om åldersgränser och serveringstillstånd. Jämför reservationerna 11 (MP), 12 (MP, V), 13 (V), 14 (MP, V), 15 (MP, V) och 16 (V). Regeringen anser att det är av stor vikt att kommunerna har noggrant utformade riktlinjer för serveringstillstånd. Ett dokument med riktlinjer bör dels innehålla en redogörelse för vad som gäller enligt lagen och anslutande föreskrifter, dels en redogörelse för de omständigheter som hänsynen till lokala förhållanden ger anledning till. Väl genomtänkta och noggrant utformade riktlinjer skapar goda förutsättningar för att tillståndsgivningen kan ske rättssäkert, snabbt och effektivt. Förutom att ge god vägledning för beslutsfattaren bidrar de till att ansökningarna utformas korrekt och att ofullständiga sådana kan undvikas. Det bör således slås fast i lagen att kommunerna ska ha riktlinjer för serveringstillstånd. För att såväl polismyndighetens yttrande som ska få en ökad tyngd i beslutsprocessen bör riktlinjerna innehålla tydliga och konkreta besked om vad som gäller i detta avseende. Det skulle därutöver vara till stor fördel både för sökandena och för kommunerna och till gagn för rättssäkerheten om riktlinjerna till sin form kunde göras mera enhetliga inom riket. FHI bör därför få i uppdrag att utarbeta en modell för riktlinjernas utformning. Även ansökningsblanketter, remisser och liknande bör kunna göras mer likformiga, och det bör ingå i FHI:s uppdrag att även se över dessa. Vid denna översyn bör man beakta sökandenas intresse av att ansökningsproceduren utformas så smidigt som möjligt. Regeringen anser att det är av stor vikt att den som har serveringstillstånd också har god kännedom om alkohollagens bestämmelser. Det är också viktigt att den prövning som görs är så enhetlig som möjligt i hela landet. är det av stort värde att prövningen av den sökandes lämplighet sker på den lokala nivån. Det är kommunen som har den lokala kännedom som behövs för att ta ställning till tillståndsansökningar, och kontakten och kommunikationen mellan kommunen och de berörda företagen på orten är central i hanteringen av serveringstillstånden och uppföljningen av hur bestämmelserna efterlevs. Det bör dock även fortsättningsvis vara kommunen som har det odelade ansvaret för prövningen av en sökandes lämplighet att inneha serveringstillstånd. Att dela upp detta på flera instanser kan innebära en ökad byråkrati och även ökade kostnader såväl för det allmänna som för de sökande. Det bör av lagen tydligt framgå att tillräcklig kunskap om alkohollagen och anslutande föreskrifter krävs av den som har serveringstillstånd. Kravet bör gälla såväl stadigvarande som tillfälliga tillstånd. Nivån för vad som kan anses vara tillräcklig kunskap kan dock skilja sig åt mellan olika typer av tillstånd. Till stöd för kommunernas kunskapsprövning och för att främja att bedömningen sker på ett likvärdigt sätt bör FHI ansvara för att prov tas fram som kan ligga till grund för kommunernas prövning. FHI bör även ge vägledning för hur prövningen i övrigt bör utformas. Enligt nuvarande bestämmelser får inte tillstånd ges till servering året runt eller utan att yttrande från polismyndigheten har begärts in. Genom polismyndighetens yttrande får kommunen information om förhållanden i det område där den sökande vill etablera serveringsverksamhet och polisens bedömning av på vilket sätt dessa förhållanden kan antas bli påverkade av den sökta etableringen eller en utökning av densamma. Vidare lämnar polisen information om sökanden utifrån belastnings- och misstankeregister uppgifter som sedan, tillsammans med andra, ligger till grund för kommunens bedömning av om sökanden är lämplig att anförtros servering av alkoholdrycker till allmänheten. yttrande till kommunen fyller därmed en viktig funktion. Remissförfarandet ger även värdefull information till polisen. Dessa aspekter gäller dock i lika hög grad när det gäller tillfälliga tillstånd för servering till allmänheten, åtminstone när det gäller större tillställningar som festivalarrangemang och liknande. Kravet på yttrande från polismyndighet bör därför utvidgas till att även gälla tillfälliga tillstånd för servering till allmänheten. Det bör dock inte vara obligatoriskt vid arrangemang av obetydlig omfattning. Enligt nuvarande bestämmelser ska ett serveringsställe med tillstånd till servering till allmänheten året runt eller vara lämpligt för sitt ändamål ur brandsäkerhetssynpunkt. Regeringen delar utredningens bedömning att brandskyddskravet i alkohollagen bör vara kvar och även omfatta lokaler som används för servering till slutna sällskap av den som har stadigvarande tillstånd för sådan servering. Slutna sällskap är i princip inte begränsade till storleken och skiljer sig egentligen inte heller i andra nu aktuella avseenden från allmänheten. Olägenheter i fråga om ordning och nykterhet Kommunerna ska enligt nuvarande bestämmelser vid tillståndsgivning bedöma riskerna för eventuella olägenheter i fråga om ordning och nykterhet samt risk för människors hälsa. Om sådana olägenheter kan befaras får serveringstillstånd vägras även om övriga krav är uppfyllda. För att ge större eftertryck åt att det är närheten till särskilt utpekade miljöer, såsom platser där ungdomar vistas eller samlas, redan etablerade missbruks- eller brottsbelastade miljöer, trafikleder, utpräglade bostadsområden där buller från serveringsstället kan ge upphov till störningar m.m., som i typfallet innebär risker för uppkomsten av olika alkoholrelaterade olägenheter bör bestämmelsen förtydligas genom att serveringsställets belägenhet särskilt framhålls. En remissinstans har framfört att det borde finnas möjlighet att av folkhälsoskäl avslå en ansökan med hänvisning till att antalet serveringstillstånd på orten skulle bli för högt. Detta kan dock jämföras med den formulering som bestämmelsen hade och som ändrades efter kritik av ombudsmän. Uttrycket uppfattades som alltför diffust och svårtolkat och ersattes därför med den nuvarande formuleringen om olägenheter i fråga om ordning och nykterhet samt risk för människors hälsa. Kommunen har det primära tillsynsansvaret över efterlevnaden av de bestämmelser som gäller för servering av alkoholdrycker. Länsstyrelserna biträder med råd och stöd och följer hur kommunerna tillämpar bestämmelserna i alkohollagen. FHI meddelar allmänna råd och följer utvecklingen på nationell nivå. För legitimiteten av systemet och för upprätthållandet av både tillståndsinnehavarnas och allmänhetens förtroende är det enligt regeringen helt nödvändigt att kontrollbesök verkligen äger rum. Med anledning av de förändringar som föreslås i detta lagstiftningsärende, t.ex. i fråga om krav på köksutrustning och utbud av mat, är det särskilt angeläget med en aktiv och effektiv tillsynsverksamhet. Det är viktigt att tillsynsverksamheten tar hänsyn till den administrativa börda som läggs på tillståndsinnehavarna i samband med tillsyn i enlighet med de riktlinjer som ställs upp i regeringens skrivelse till om en tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn (skr. 2009/10:79). För att betona vikten av ett effektivt tillsynsarbete föreslår regeringen att varje kommun ska upprätta en särskild tillsynsplan för efterlevnaden av de bestämmelser som gäller för servering av alkoholdrycker. Enligt regeringen utgör en väl genomtänkt tillsynsplan ett grundläggande verktyg för inventering, prioritering och uppföljning av verksamheten, vilket i sin tur ökar förutsättningarna för att tillsynsverksamheten fungerar på ett effektivt sätt över hela landet. På det viset ges det enligt regeringen mindre utrymme för utebliven eller otillräcklig tillsyn. Planen ska lämnas in till . Regeringen föreslår att ett cateringföretag som bedriver verksamhet för slutna sällskap ska kunna få ett stadigvarande serveringstillstånd. Varje serveringstillfälle ska anmälas till kommunen. Samma villkor beträffande utbud av mat och eget kök som gäller restauranger ska gälla för cateringföretag. Dock behöver företaget inte ha ett kök och tillagningsställe i varje kommun där det söker tillstånd. För att undvika onödig byråkrati och fördröjning bör kommunerna hitta smidiga samarbetsformer för tillståndshanteringen. För cateringföretag gäller att de i avsaknad av fast serveringslokal inte kan komma i fråga för stadigvarande serveringstillstånd. De är därför hänvisade till att söka tillfälliga serveringstillstånd inför varje leverans av mat och dryck till kund. Att ge cateringföretag möjlighet till stadigvarande tillstånd skulle således innebära en betydande förenkling för alla inblandade. Stadigvarande serveringstillstånd för cateringverksamhet bör dock kombineras med en skyldighet att för varje tillfälle anmäla den lokal där serveringen ska äga rum. Lokalen bör också godkännas av tillståndsmyndigheten. I vissa fall torde denna vara känd, medan man i andra fall måste göra en kontroll. Man kan därför inte helt komma till rätta med de olägenheter som dagens handläggningstider ger upphov till för cateringföretagen. Vad gäller de invändningar som har framförts av ett antal remissinstanser om att förslaget skulle medföra oklarheter när det gäller tillsynen, framför allt vid servering i privata hem, vill regeringen framhålla följande. Förslaget innebär ingen skillnad mot vad gäller ansvars- och tillsynsfrågor. Förslaget handlar om att göra det enklare och smidigare för företagen och även för kommunerna. Genom anmälningsskyldigheten får kommunen kännedom om var och när servering ska ske och kan utöva den tillsyn man anser befogad. Inte heller , då det krävs tillstånd för varje tillfälle, bedrivs någon tillsyn i enskilda hem. En ytterligare konsekvens av den föreslagna förändringen är att en cateringföretagare med serveringstillstånd inte längre kommer att enbart vara hänvisad till Systembolaget för inköp av alkoholdrycker, utan kan göra sina inköp hos partihandlare på samma sätt som andra innehavare av stadigvarande serveringstillstånd. Regeringen föreslår att tillstånd ska kunna ges för flera tillståndshavare att utnyttja ett gemensamt serveringsutrymme. Varje tillståndshavare ska, då ett sådant tillstånd har meddelats, svara för att ordning och nykterhet samt vad som i övrigt gäller enligt lagen iakttas han eller hon bedriver servering. Vid misskötsamhet, som inte kan härledas till en viss restauratör, kan det gemensamma tillståndet komma att återkallas. Frågan om möjligheten att utnyttja ett gemensamt serveringsutrymme har tidigare behandlats av (SOU 2000:59). Utredningen konstaterade att det i vare sig alkohollagen eller dess förarbeten finns något hinder mot att flera serveringsställen kan ha samma serveringslokal. I den proposition som följde på (prop. 2000/01:97) gjorde regeringen bedömningen att det även fortsättningsvis borde vara möjligt för två eller flera innehavare av tillstånd att dela på en gemensam serveringsyta samt att det inte behövdes några ytterligare klarlägganden i denna fråga. I handboken med kommentar till alkohollagen uttalar dock FHI att det av reglerna om bl.a. ansvar för och tillsyn av serveringsverksamheten följer att en och samma serveringsyta inte kan användas av flera restaurangföretag. Man kan alltså konstatera att det föreligger en diskrepans mellan FHI:s uppfattning och regeringens uttalande i prop. 2000/01:97 i denna sak. Även bland kommunerna råder olika uppfattningar. Ett förtydligande i lagen av tillåtligheten av gemensamt serveringsutrymme är därför behövligt enligt regeringen. En förutsättning för att få tillstånd att nyttja gemensamt serveringsutrymme ska vara att varje sökande har ett eget serveringstillstånd för sin verksamhet. Flera innehavare av tillstånd kan sedan gemensamt ansöka om att få nyttja ett gemensamt serveringsutrymme. Med tanke på de komplikationer som ett gemensamt serveringsutrymme kan medföra bör tillstånd till detta föregås av särskilt noggrann prövning. Det är sålunda viktigt att lokalen eller platsen som helhet är överblickbar och att tillståndsmyndigheten uppställer sådana villkor att förutsebara problem i möjligaste mån undviks. Invändningarna mot en sådan möjlighet gäller främst svårigheter att utreda ansvarsfrågan vid ordningsstörningar av olika slag. Huvudprincipen bör vara att varje tillståndshavare ansvarar för ordningen för sin servering varvid vanliga regler gäller och att det så långt det är möjligt bör utredas vilken av tillståndshavarna som bär ansvaret för en eventuell överträdelse av alkohollagens regler. Om detta misslyckas är det dock varken rimligt eller rättssäkert att utdela någon form av sanktion till samtliga tillståndshavare. I lagen bör således föreskrivas att tillståndshavare ska kunna ges tillstånd till servering i ett gemensamt serveringsutrymme. Vid ordningsstörningar avseende ordning och nykterhet, där det inte går att fastställa någon ansvarig bland tillståndshavarna blir det fråga om att det gemensamma tillståndet kan komma att återkallas. Ändrade villkor för serveringstillstånd Regeringen förslår att ett krav för att serveringstillstånd ska medges för servering till allmänheten året runt eller är att serveringsstället har ett eget kök i anslutning till serveringslokalen samt tillhandahåller lagad eller på annat sätt tillredd mat. Gästerna ska kunna erbjudas ett flertal maträtter av varierat slag. För servering efter får utbudet av mat begränsas. gällande krav på lokalen i övrigt kvarstår. Tillstånd för servering till allmänheten eller ett enstaka tillfälle kan medges om någon form av tillredd mat tillhandahålls. Bestämmelsen om att lättdrycker ska finnas att tillgå i tillfredsställande urval och omfattning tas in i alkohollagens avsnitt om servering. Kravet på matservering gäller inte vid provsmakning av alkoholdrycker i samband med mässor eller liknande arrangemang eller av egenproducerade alkoholdrycker vid tillverkningsställe. Sedan alkohollagens tillkomst har matkulturen i förändrats. Detta kan enligt regeringen delvis ses som en följd av ökad invandring och svenskarnas ändrade resvanor, men förändringen kan också tillskrivas ett ökat miljö- och hälsomedvetande hos befolkningen. Det finns nu en utbredd uppfattning både i restaurangbranschen och bland tillsynsmyndigheterna om att bestämmelserna om utbud av mat samt köksutrustning, så som de kommit att uttolkas, behöver moderniseras så att tillämpningen bättre kan anpassas till den pågående utvecklingen. Matservering ska även i fortsättningen vara ett grundläggande krav för serveringstillstånd.