bet · GY01MJU3 · 2010-11-18 00:00:00 — 2010/11:MJU3 Kemikalietillsynen Miljö- och jordbruksutskottets betänkande I betänkandet behandlas regeringens proposition 2009/10:167 Kemikalietillsynen och en följdmotion. I propositionen föreslås ändrade tillsynsbestämmelser i 26 kap. . Förslagen syftar till att skapa förutsättningar för en mer ändamålsenlig och effektivare organisation för kemikalietillsynen. Det kommunala ansvaret att utöva tillsyn över hanteringen av kemiska produkter som följer direkt av lagen tas bort. Kommunernas kemikalietillsyn regleras i stället på förordningsnivå. Alla bestämmelser i tillsynskapitel, dvs. även de om egenkontroll och miljörapport, ska gälla vid tillsyn över att EU-förordningar inom tillämpningsområde följs. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet att lämna de prover av en kemisk produkt, bioteknisk organism eller vara som behövs för tillsynen. Om det finns särskilda skäl, ska den som lämnat provet ha rätt till ersättning. Dessutom ska den som lämnat provet inte behöva ersätta myndighetens kostnader för provtagning och undersökning av prover om det finns särskilda skäl för det. och Transportstyrelsen får ett utökat ansvar för tillsynen över EU:s kemikalieregistreringsförordning. Ändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet tillstyrker med en lagteknisk justering regeringens lagförslag och ställer sig bakom de bedömningar som regeringen har gjort i propositionen. I betänkandet finns en reservation (S, MP, V). Utskottets förslag till riksdagsbeslut antar regeringens förslag till a) lag om ändring i , b) lag om ändring i arbetsmiljölagen (1977:1060), c) lag om ändring i fartygssäkerhetslagen (2003:364), d) lag om ändring i lagen (2010:000) om ändring i arbetsmiljölagen (1977:1160) med den ändringen dels att uttrycket "lagen (2010:000) om ändring" i rubriken och ingressen ska bytas ut mot "lagen (2010:905) om ändring", dels att uttrycket "(2010:000)" i fjärde stycket ska bytas ut mot "(2010:900)". Därmed bifaller proposition 2009/10:167 punkterna 14. avslår motion 2009/10:MJ13. Reservation (S, MP, V) På miljö- och jordbruksutskottets vägnar Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (S), (M), i (S), (M), (S), (S), (S), (M), (MP), (KD), (SD), (M), (FP), (C) och (V). Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare (dir. 2008:73) med uppdrag att göra en översyn av svensk kemikalielagstiftning med avseende på tillsyn, avgifter och vad som därutöver följer av ikraftträdandet av EU:s kemikalieregistreringsförordning, dvs. och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach), inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet, ändring av direktiv /45/EG och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 och kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 samt rådets direktiv /769/EEG och kommissionens direktiv /155/EEG, 93/67/EEG, 93/105/EG och 2000/21/EG (EUT L 396, 30.12.2006, s. 1, Celex 32006R1907). Reach är en förkortning av engelskans Registration, Evaluation, Authorisation and Restriction of Chemicals. Utredningen antog namnet . Utredningens uppdrag innebar i huvudsak att analysera och lämna förslag till de författningsändringar som bedöms nödvändiga till följd av ikraftträdandet av kemikalieregistreringsförordningen och hur det nationella tillsynsansvaret som en följd av kemikalieregistreringsförordningen och övrig kemikalielagstiftning lämpligen bör fördelas mellan olika myndigheter. överlämnade utredningen delbetänkandet Reach genomförande och sanktioner, vilket föranledde lagändringar som trädde i kraft . överlämnade utredningen sitt slutbetänkande Kemikalietillsyn organisation och finansiering (SOU 2008:73). Lagförslagen, se bilaga 2, har granskats av Lagrådet och har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. I ett av lagförslagen, förslag till lag om ändring i lagen (2010:000) om ändring i arbetsmiljölagen (1977:1160), föreslår utskottet att regeringens lagförslag kompletteras med gällande SFS-nummer. När bestämmelserna i de centrala lagarna på miljöområdet fördes samman till en miljöbalk, betonade regeringen i förarbetena till att det var angeläget att även tillsynen över efterlevnaden av lagstiftningen samordnades. För att det skulle vara möjligt att åstadkomma en samordning av tillsynsbestämmelserna i bedömde regeringen att fördelningen av tillsynsansvaret behövde ske på förordningsnivå. Efter viss kritik från remissinstanserna mot att det inte skulle framgå direkt av balken vilka som ansvarar för tillsynen preciserades regeringens bemyndigande i 26 kap. 3 § första stycket så att det framgår att tillsynen utövas av , generalläkaren, , andra statliga myndigheter och kommunerna i enlighet med vad regeringen bestämmer. Remisskritiken föranledde också att kommunernas tillsynsansvar över delar av miljö- och hälsoskyddet, hanteringen av kemiska produkter och avfallshanteringen kom att regleras direkt i 26 kap. 3 § tredje stycket . Eftersom fördelningen av ansvaret för tillsynen i huvudsak sker på förordningsnivå innehåller förarbetena till endast en översiktlig beskrivning av utgångspunkterna för fördelningen av ansvaret för kemikalietillsynen (prop. 1997/98:45, Del 1, s. 510 f.). I fråga om Kemikalieinspektionens tillsynsansvar ansåg regeringen att det var lämpligt att myndigheten fortsatte att ha det ansvar för tillsynen över tillverkare, importörer och andra leverantörer som myndigheten hade enligt lagen (1985:426) om kemiska produkter. Regeringen ansåg vidare att kommunerna borde få större ansvar för kemikaliekontrollen, vilket innebar att kommunerna som grundprincip skulle utöva all tillsyn över återförsäljare och yrkesmässiga användare. Däremot ansåg regeringen inte att borde ha något generellt ansvar för kemikalietillsynen. Eftersom det var lämpligt att miljöskyddstillsynen och kemikalietillsynen följdes åt, fick ändå ansvar för kemikalietillsynen vid de tillståndspliktiga miljöfarliga verksamheter där myndigheten redan hade ansvar för miljöskyddstillsynen. Förarbetena till nämner inget om tillsyn över varor som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt. beslutades EU:s kemikalieregistreringsförordning. Kemikalieregistreringsförordningen trädde i kraft och börjar gälla stegvis av från ikraftträdandet. Kemikalieregistreringsförordningen har ersatt 40 existerande förordningar och direktiv inom EU och är en gemensam och harmoniserad lagstiftning för alla EU:s medlemsstater. Syftet med förordningen är att ta ett helhetsgrepp över hälso- och miljörisker samt att öka företagens konkurrenskraft genom skapandet av en gemensam inre marknad. Företagen får ett tydligare ansvar för att undersöka sina kemiska ämnens hälso- och miljöfarlighet. Företagen ska riskbedöma och redovisa hur vissa ämnen ska hanteras på ett säkert sätt. Särskilt farliga ämnen får inte användas utan tillstånd. Dessutom innehåller förordningen regler som berör ämnen i varor, dvs. inte enbart ämnen i kemiska produkter. Förordningen gäller inte fullt ut för alla ämnen och användningsområden. Exempelvis finns undantag för bl.a. bekämpningsmedel, läkemedel, livsmedel och foder. I propositionen föreslår regeringen ändrade tillsynsbestämmelser i 26 kap. . Förslagen syftar till att skapa förutsättningar för en mer ändamålsenlig och effektivare organisation för kemikalietillsynen. Det kommunala ansvaret att utöva tillsyn över hanteringen av kemiska produkter som följer direkt av lagen tas bort. Kommunernas kemikalietillsyn regleras i stället på förordningsnivå. Alla bestämmelser i tillsynskapitel, dvs. även de om egenkontroll och miljörapport, ska gälla vid tillsyn över att EU-förordningar inom tillämpningsområde följs. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet att lämna de prover av en kemisk produkt, bioteknisk organism eller vara som behövs för tillsynen. Om det finns särskilda skäl, ska den som lämnat provet ha rätt till ersättning. Dessutom ska den som lämnat provet inte behöva ersätta myndighetens kostnader för provtagning och undersökning av prover om det finns särskilda skäl för det. och Transportstyrelsen får ett utökat ansvar för tillsynen över EU:s kemikalieregistreringsförordning. Ändringarna föreslås träda i kraft . Utskottets förslag i korthet antar med en lagteknisk justering regeringens lagförslag och avslår en motion om att en generell översyn bör göras över tillsynen på kemikalieområdet (MP). Jämför reservation (S, MP, V). Regeringen föreslår att kommunens generella ansvar enligt 26 kap. 3 § tredje stycket för att inom kommunen utöva tillsyn över hanteringen av kemiska produkter enligt 14 kap. tas bort. Ett nytt bemyndigande förs in i 26 kap. enligt vilket regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet att lämna prover. Om det finns särskilda skäl ska den som lämnat ett prov ha rätt till ersättning. Den som lämnat ett prov behöver inte stå för kostnaden för undersökning och provtagning om det finns särskilda skäl för det. Regeringen föreslår att får ett större ansvar för tillsyn över att EU:s kemikalieregistreringsförordning följs. Transportstyrelsen får motsvarande ansvar som för tillsynen över att kemikalieregistreringsförordningen följs när det gäller arbetsmiljön på fartyg. Vidare föreslås i propositionen att bestämmelserna om verksamhetsutövarens egenkontroll och miljörapport görs tillämpliga på EU-förordningar i frågor inom tillämpningsområde genom ändring av 26 kap. 5 § . Lagändringarna träder enligt regeringens förslag i kraft . Om ett tillsynsärende har inletts före ikraftträdandet ska 26 kap. 3 § tillämpas i sin äldre lydelse. Enligt motion 2009/10:MJ13 (MP) bör regeringen efter en generell översyn av tillsynen på kemikalieområdet återkomma till med ett mer genomarbetat förslag till tillsyn på kemikalieområdet. Behovet av en tydlig tillsynsorganisation på kemikalieområdet Den nuvarande organisationen för tillsyn enligt över kemiska produkter, biotekniska organismer och varor omfattar myndigheter på central, regional och lokal nivå. Regeringen har med stöd av bemyndigandet i 26 kap. 3 § första stycket meddelat förordningen (1998:900) om tillsyn enligt (tillsynsförordningen). Kemikalieinspektionen har enligt punkt D1 i bilagan till tillsynsförordningen ansvar för tillsynen över tillverkare och andra primärleverantörer som släpper ut kemiska produkter, varor och biotekniska organismer på marknaden med avseende på deras produkter och varor. Kemikalieinspektionens tillsynsansvar är genom texten med avseende på deras produkter och varor avgränsat till bestämmelser som är knutna till kemikalierna som sådana, exempelvis bestämmelser om märkning och annan produktinformation. har enligt punkt B1 i bilagan till tillsynsförordningen ansvar för tillsyn över verksamheter. I den mån verksamheten omfattar kemikaliehantering utövar tillsyn över de föreskrifter eller villkor i tillståndet som rör miljöpåverkan från kemikaliehanteringen. Enligt punkt D2 i bilagan har ansvar för tillsynen i frågor om skydd av den yttre miljön vid hantering av kemiska produkter, varor och biotekniska organismer i miljöfarliga verksamheter enligt vad som följer av ansvar för tillsynen över tillståndspliktig miljöfarlig verksamhet enligt punkt B. Det är inte tydligt vad som omfattas av ansvar för kemikalietillsyn enligt punkt D2. Regleringen kan uppfattas som en dubbelreglering av det ansvar som följer av punkt B, men den kan också uppfattas som ett ansvar för tillsyn över efterlevnaden av vissa föreskrifter meddelade med stöd av 14 kap. , t.ex. föreskrifter om skydd mot mark- och vattenförorening vid lagring av brandfarliga vätskor (NFS 2003:24). I propositionen redovisas att vissa länsstyrelser i sina årsredovisningar till regeringen uppgett att de saknar ansvar för tillsyn enligt 14 kap. . Andra har skrivit att de saknar tillsynsobjekt och ytterligare en grupp har angett att de uppfattat att ansvaret omfattar tillsyn enligt 14 kap. på de anläggningar som är tillståndspliktiga enligt 9 kap. . Det kommunala ansvaret för kemikalietillsynen enligt 26 kap. 3 § är begränsat till att avse hantering av kemiska produkter. Med hantering avses ett antal förfaranden enligt definitionen i 14 kap. 2 § 6 , bl.a. saluhållande, överlåtelse, lagring och användning. Däremot exkluderas import och export och annan införsel och utförsel. Det kommunala tillsynsansvaret över kemikaliehantering som följer av 26 kap. 3 § tredje stycket innebär att kommunen och Kemikalieinspektionen har ett dubbelt tillsynsansvar över primärleverantörers hantering av kemiska produkter. Kommunens tillsynsansvar är också dubblerat med ansvar enligt punkt D2. Det står inledningsvis i punkt D att punkten anger de statliga myndigheter som, förutom den kommunala nämnden, har ansvaret för tillsynen när det gäller kemiska produkter och biotekniska organismer. Som anförs i propositionen innebär den skrivningen en otydlighet i fråga om det kommunala tillsynsansvaret. Det är oklart om skrivningen innebär att regeringen med stöd av 26 kap. 3 § första stycket har förordnat att kommunen alltid har ett parallellt ansvar med de statliga myndigheterna i fråga om kemikalietillsynen, vilket skulle innebära ett mer långtgående kommunalt tillsynsansvar än det som följer av 26 kap. 3 § tredje stycket. En sådan tolkning skulle också innebära att kommunerna har ansvaret för tillsyn över varor, trots att det i 26 kap. 3 § tredje stycket endast anges att kommunen har tillsynsansvar över kemiska produkter. bedriver också flera kommuner tillsyn över varor trots att författningsstödet för en sådan tillsyn är oklart. En annan tolkning är att skrivningen i inledningen till punkt D endast syftar på regleringen i 26 kap. 3 § tredje stycket. Som en följd av ikraftträdandet av EU:s kemikalieregistreringsförordning och inrättandet av Europeiska kemikaliemyndigheten (Echa) kommer de nationella myndigheternas arbetsuppgifter och rutiner att förändras, inte minst avseende tillsynsarbetet. Kemikalieregistreringsförordningen har av regeringen och bedömts vara den enskilt viktigaste processen för uppfyllandet av miljökvalitetsmålet Giftfri miljö (prop. 2004/05:150, bet. 2005/06:MJU3, rskr. 2005/06:48). Utskottet instämmer i att det därför är viktigt att tillsynssystemet säkerställer att intentionerna med kemikalieregistreringsförordningen får genomslag. Utskottet anser sammanfattningsvis att organisationen i många avseenden är otydlig, vilket riskerar att medföra att tillsyn bedrivs ineffektivt eller i värsta fall inte alls. Myndigheterna har ibland dubbla tillsynsansvar, vilket innebär att flera myndigheter utövar tillsyn över en verksamhet i syfte att kontrollera samma regler. En följd av dubbla tillsynsansvar är att företag kan få besök av olika tillsynsmyndigheter som utövar tillsyn över samma bestämmelser. Det innebär en onödig belastning för företagen. Den oklara ansvarsfördelningen gör det svårt för myndigheterna att samverka och att åstadkomma en likvärdig och effektiv tillsyn. Ett otydligt ansvar för tillsynen medför också ett otydligt ansvar för tillsynsvägledningen. Som redovisas i propositionen bör ansvarsfördelningen för tillsynen på kemikalieområdet tydliggöras och koncentreras till färre myndigheter. I stället för att sprida tillsynen mellan alla myndigheter som har kompetens inom kemikalieområdet bör Kemikalieinspektionen samverka med myndigheter som och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap för att tillgodose behovet av kompetens. Det bör som huvudregel undvikas att två eller fler myndigheter kontrollerar efterlevanden av samma regel. Tillsynen över användningen av kemiska produkter och varor bör så långt som möjligt integreras med tillsynen över den verksamhet där produkten eller varan används. I en organisation med ett tydligare ansvar kan tillsynsmyndigheternas samlade kunskaper, kompetenser och resurser användas effektivt och regeringens möjligheter att styra myndigheterna underlättas. Utskottet avstyrker med denna redovisning motion 2009/10:MJ13 (MP). Kemikalieinspektionens tillsyn över kemiska produkter Som anförs i propositionen bör Kemikalieinspektionens nuvarande ansvar för tillsyn över att bestämmelserna i 14 kap. och föreskrifter meddelade med stöd av det kapitlet kvarstå. Med primärleverantör avses den som tillverkar en kemisk produkt, den som för in en kemisk produkt till eller den som för ut en kemisk produkt från . Enligt propositionen är det ca 300 primärleverantörer som på marknaden släpper ut av de över 70 000 kemiska produkterna som är registrerade i produktregistret. Kemikalieinspektionens ansvar bör som redovisas i propositionen inte omfatta tillsyn över krav som är relaterade till primärleverantörernas fysiska hantering av kemiska produkter, t.ex. behandling, förvaring och användning. Kemikalieinspektionen bör inte heller utöva tillsyn över riskhanteringsåtgärder och andra försiktighetsmått som vidtas i samband med primärleverantörernas fysiska hantering. Den tillsynen har nära anknytning till den tillsyn som utövas över verksamheten enligt 9 och 11 kap. , dvs. den verksamhetsanknutna tillsynen, och bör därför utövas av den myndighet som har tillsynen över verksamheten. Länsstyrelsernas tillsyn över kemiska produkter Länsstyrelserna har ett ansvar för kemikalietillsyn som är knutet till deras tillsyn över tillståndspliktiga miljöfarliga verksamheter och vattenverksamheter. Den tillsynen innebär en kontroll av verksamhetens miljöpåverkan, men omfattar inte någon kontroll av om de kemiska produkter som hanteras i verksamheten uppfyller gällande krav i fråga om t.ex. märkning och klassificering eller av om säkerhetsdatabladen uppfyller gällande bestämmelser. Utöver den till verksamheten knutna kemikalietillsynen har också ett renodlat ansvar för kemikalietillsyn som omfattar tillsyn över kemiska produkter. Detta ansvar är dock otydligt, och många länsstyrelser uppfattar sig sakna ett sådant ansvar. Utskottet anser att länsstyrelsernas kompetens bör tas till vara och att länsstyrelserna bör få ett tydligt ansvar för att bedriva produkttillsyn vid de verksamheter där länsstyrelserna redan bedriver verksamhetsanknuten tillsyn. Från tillsynsansvar bör man enbart undanta den produkttillsyn som myndigheter på central nivå bedriver. Det innebär att ansvaret för att utöva tillsyn över att en verksamhet följer föreskrivna krav när det gäller hanteringen av kemiska produkter kommer att vara delat mellan Kemikalieinspektionen och . Ansvaret kommer att vara parallellt, men inte dubblerat, eftersom myndigheternas tillsynsansvar avser olika regler. En stor del av tillsynen över tillståndspliktiga miljöfarliga verksamheter har länsstyrelserna delegerat till kommunerna. är det inte möjligt för länsstyrelserna att delegera produkttillsynen för samma verksamhet. Utskottet instämmer i att regeringen bör göra en sådan delegation möjlig. Kommunernas tillsyn över kemiska produkter Precis som för länsstyrelserna bör kommunernas produkttillsyn som huvudregel följa tillsynsansvaret för verksamheten. Kommunernas ansvar för produkttillsyn bör inte vara dubblerat med Kemikalieinspektionens eller ansvar, vilket innebär att kommunen kommer att utöva produkttillsyn vid miljöfarliga verksamheter som inte kräver tillstånd eller vid tillståndspliktiga verksamheter om har överlåtit tillsynen. Precis som för kan tillsynen vara parallell med Kemikalieinspektionens tillsyn om verksamheten är en primärleverantör vars hantering både faller inom Kemikalieinspektionens ansvar och kommunens. Med stöd av 26 kap. 3 § tredje stycket utövar kommunerna tillsyn över bl.a. detaljister och grossister som saluför och förvarar kemiska produkter. Den nuvarande lydelsen av 26 kap. 3 § tredje stycket innebär att kommunerna utövar tillsyn över hanteringen av kemiska produkter även om hanteringen sker vid en verksamhet som kommunen inte är skyldig att utöva miljö- eller hälsoskyddstillsyn över. Utskottet instämmer i att regeringen med stöd av bemyndigandet i 26 kap. 3 § första stycket på förordningsnivå bör tydliggöra att kommunen ska behålla det tillsynsansvar över hanteringen av kemiska produkter som kommunen har över verksamheter som inte kan anses miljöfarliga enligt definitionen i 9 kap. Detaljisters och grossisters verksamheter kan vara sådana verksamheter. Enligt 26 kap. 3 § fjärde stycket får regeringen meddela föreskrifter om att den tillsynsmyndighet som regeringen bestämmer, efter begäran från kommunen, får överlåta åt en kommun att i ett visst avseende utöva en sådan tillsyn som annars skulle skötas av en statlig tillsynsmyndighet. Med stöd av bemyndigandet har regeringen i tillsynsförordningen föreskrivit att tillsynen över viss miljöfarlig verksamhet får överlåtas från till kommunen. I samband med införande ansåg regeringen att det fanns skäl för att, när ytterligare erfarenheter vunnits, överväga att föra över delar av tillsynen över tillverkare, importörer och andra leverantörer från Kemikalieinspektionen till kommunerna (prop. 1997/98:45, Del 2, s. 511). Mot bakgrund av att det finns kommuner som har bedrivit tillsyn över primärleverantörers utsläppande på marknaden av kemiska produkter, och som därför har erfarenhet av sådan tillsyn, anser utskottet i likhet med regeringen att det nu finns skäl att i tillsynsförordningen införa en möjlighet för Kemikalieinspektionen att överlåta viss kemikalietillsyn till kommunerna. Samma krav bör gälla för en delegering av tillsynsansvar på kemikalieområdet som gäller för överlåtelse av tillsyn över en verksamhet. Som anförs i propositionen bör delegeringen av tillsynsansvaret på kemikalieområdet i första hand komma i fråga för de kommuner som redan har bedrivit tillsyn över primärleverantörer och som har den erfarenhet och kunskap som krävs för tillsynen. bedrivs tillsynen över farliga ämnen i varor som saluförs på den svenska marknaden till största delen av Kemikalieinspektionen. Det finns ingen samlad strategi för hur varutillsynen ska bedrivas. Som regeringen anför bör Kemikalieinspektionen även fortsättningsvis vara den myndighet som har ett övergripande ansvar för all tillsyn över regler om utsläppandet på marknaden av varor som innehåller farliga ämnen. Till skillnad från produkttillsynen bör Kemikalieinspektionens varutillsyn omfatta alla aktörer i distributionskedjan. Utskottet instämmer i att tillsynen bör vara avgränsad till en sådan hantering som innebär utsläppande på marknaden i vid bemärkelse, dvs. saluförande, överlåtelse och därmed jämförliga förfaranden. Som anförs i propositionen är det inte realistiskt att lägga tillsynsansvaret för all tillsyn över begränsningsregler som rör varors utsläppande på marknaden hos Kemikalieinspektionen. Även om varutillsynen till stora delar bör ligga hos Kemikalieinspektionen bör kommunerna i egenskap av tillsynsmyndighet kunna ingripa vid uppenbara överträdelser av begränsningsregler som rör varor. Dubbla tillsynsansvar bör som huvudregel undvikas, men det finns skäl att göra avsteg från denna huvudprincip när det gäller varutillsynen. Utskottet välkomnar regeringens avsikt att ge Kemikalieinspektionen i uppdrag att ta fram en strategi för varutillsyn för att se till att Kemikalieinspektionens och kommunernas dubbla tillsynsansvar utförs på ett sätt som innebär att myndigheternas delvis olika förutsättningar att bedriva tillsyn tas till vara och för att säkerställa en samverkan mellan Kemikalieinspektionen och kommunerna. Kemikalieinspektionen kan i en sådan strategi beskriva hur myndigheten avser att samverka med kommunerna i syfte att säkerställa en effektiv varutillsyn som inte orsakar onödiga kostnader för företagen. Länsstyrelsernas ansvar för varutillsynen bör följa den verksamhetsanknutna tillsynen och omfatta tillsyn över hantering av varor som innebär fysisk befattning, dvs. inte utsläppande på marknaden. I de fall det är kommunen som utövar den verksamhetsanknutna tillsynen bör det vara kommunen i stället för som utövar varutillsynen.