bet · GY01NU2 · 2010-12-13 00:00:00 — Motionärerna erinrar om att gjort ett tillkännagivande om att regeringen behöver utvärdera pumplagen och återkomma med förslag till förändringar. Vidare sägs att etanolpumpar dominerar stort bland de alternativ till fossila bränslen som har etablerats sedan pumplagen tillkom, medan få investeringar har gjorts i biogaspumpar. I motion 2010/11:C311 (KD) konstateras att det offentliga har en skyldighet att tillhandahålla grundläggande trygghet och samhällsservice. De offentliga finanserna är dock begränsade och det är, enligt motionären, därför nödvändigt att det offentliga väl definierar sitt åtagande vad gäller välfärd, service och skydd. Sedan kan stat och kommun samt det kommersiella näringslivet stötta, hjälpa och samverka för att skapa de bästa lösningarna utifrån gällande förutsättningar. I kommittémotion 2010/11:N323 slås det fast att lanthandeln och bensinmackarnas fortsatta utglesning är ett direkt hot mot möjligheterna att bo i vissa delar av landet. Motionärerna anser att regeringen bör ta initiativ till en samorganisation för de små landsbygdbutikerna som skulle ge dessa möjligheter till rabatter vid stora inköp. Vidare konstateras att de mackar som finns kvar på landsbygden står inför liknande problem. Ytterligare insatser kommer, enligt motionärerna, att behövas på detta område och frågan måste vara en av de viktigare i en ny utredning om den regionala utvecklingspolitiken. I samband med utskottets behandling av budgetpropositionen togs också ställning till motionsyrkanden om service i gles- och landsbygd (bet. 2009/10:NU2). Flera av dessa har i identiskt eller snarlik form upprepats . Utskottet slog vid den förra behandlingen fast att en nödvändig förutsättning för att kunna bo och verka på landsbygden är tillgång till grundläggande offentlig och kommersiell service. Vidare noterade utskottet att det tycktes råda en bred samsyn om detta bland dåvarande partier, vilket också avspeglas i regeringens insatser på området. Utskottet konstaterade att det kommersiella serviceutbudet på landsbygden gynnas dels av regeringens generella åtgärder för att främja det svenska företagsklimatet (däribland regelförenklingsfrågor), dels genom vissa stöd med inriktning på serviceproduktion i dessa områden. Utskottet erinrade också om att regeringen inledde en särskild satsning på kommersiell service omfattande , varav var öronmärkta för att säkerställa tillgången till drivmedel. Den sammantagna bedömningen från utskottets sida var att servicefrågorna har en stark ställning inom den regionala tillväxtpolitiken och att regeringens insatser på området var till fyllest. Samtliga då aktuella motioner varav flera alltså har upprepats detta år avstyrktes i berörda delar. ska enligt 2 § förordning (2009:145) med instruktion för "främja tillgängligheten till kommersiell och offentlig service för företag och medborgare i serviceglesa områden". Myndigheten ska enligt 4 § delta i, samordna och följa upp strategier och program inom det regionala tillväxtarbetet, däribland program för kommersiell och offentlig service för företag och medborgare. Vidare ska den förmedla kunskap till andra myndigheter och relevanta aktörer om regionalt tillväxtarbete inklusive god tillgång till kommersiell och offentlig service, samt om gles- och landsbygdens särskilda tillväxtförutsättningar. Analys av utvecklingen i landets gles- och landsbygd Ett centralt uppdrag för myndigheten är att beskriva, analysera och redovisa utvecklingen i landets gles- och landsbygd, däribland tillgänglighet till kommersiell och offentlig service. Uppdraget redovisades till i rapporten , service och företagande i gles- och landsbygder (Rapport 2009:10). I rapporten redovisas fakta om utvecklingen på serviceområdet och det slås fast att tidigare uppföljningar visar att utvecklingen under en följd av år har inneburit en minskad tillgänglighet till service i de flesta gles- och landsbygdsområden. Även i större orter har antalet serviceställen minskat. Utvecklingen har gått mot större enheter. Myndighetens analyser visar att utvecklingen i huvuddrag fortsätter i samma riktning som . Antalet serviceställen har i de flesta fall minskat och tillgängligheten har därför också försämrats i de flesta delar av landet. Enligt förordning (2007:713) om regionalt tillväxtarbete bör detta arbete utformas och bedrivas i sektorsövergripande samarbete mellan aktörer på lokal och nationell nivå. Enligt 10 § ska det regionala utvecklingsprogrammet utarbetas i samråd med kommuner och landsting m.fl. och ligga till grund för samverkan mellan kommuner, landsting, statliga myndigheter och organisationer. Enligt 16 § ska de statliga myndigheterna samråda med (eller annat ansvarigt organ) i frågor om kommande beslut som är av väsentlig betydelse för regionens tillväxt. När en verksamhetsminskning övervägs av en myndighet ska myndigheten samråda med andra berörda statliga myndigheter, kommuner, landsting, näringsliv och organisationer om möjligheterna till samordning eller samverkan. Servicefrågorna i den förvaltningspolitiska propositionen I regeringens förvaltningspolitiska proposition (prop. 2009/10:175) konstateras att många myndigheter arbetar med att kontinuerligt utveckla sin verksamhet, bl.a. i syfte att förbättra service och tillgänglighet samt för ökad effektivitet. Regeringen framhåller att utgångspunkten bör vara en så långt möjligt likvärdig servicenivå och menar att tillgänglighet bör eftersträvas av alla myndigheter. Det betonas vidare att varje myndighet har ett ansvar för utvecklingen av sin egen service och att myndigheter med lokal närvaro kan behöva samverka med varandra. Likvärdig tillgång till service för alla kan uppnås genom bl.a. ökad samverkan och bättre uppföljning samt genom en ökad användning av ny teknik. I propositionen slås det även fast att regeringen har ett övergripande ansvar för att den offentliga servicens tillgänglighet och kvalitet är så långt möjligt likvärdig över hela landet och för alla medborgare och företag. Därför behöver regeringen en bättre överblick över hur den offentliga servicen ser ut och utvecklas. Genom bättre uppföljningssystem skapas förutsättningar för en mer helhetsinriktad och samlad styrning av serviceutvecklingen i myndigheterna. Vidare noteras att ett kostnadseffektivt sätt att upprätthålla en god samhällsservice i hela landet är att myndigheter med behov av lokal närvaro i högre grad samverkar. En ökad samverkan underlättar också myndighetskontakterna för medborgare och företag. Regeringen anser att den samverkan som inletts mellan myndigheter med behov av lokal närvaro bör utvidgas och fördjupas. Ett långsiktigt mål bör vara att statlig service kan förmedlas via gemensamma servicekontor eller andra gemensamma kontaktpunkter. En ökad samverkan mellan offentlig och kommersiell service är också viktig för att skapa attraktiva miljöer i gles- och landsbygd och uppmärksammas i regeringens strategi för att stärka utvecklingskraften i landsbygd. Regeringen anser att det är angeläget att trygga den offentliga servicen på landsbygden. För landsbygdens utveckling är det viktigt att goda förutsättningar skapas för såväl den offentliga som den kommersiella servicen. I sammanhanget hänvisade regeringen till det ovan beskrivna arbetet med att ta fram regionala serviceprogram. Dessa tas fram i breda regionala partnerskap och ska bl.a. fokusera på samverkanslösningar mellan kommersiell och offentlig service. Regeringen säger sig sakna en samlad bild av hur de statliga myndigheternas tillgänglighet och service ser ut i olika delar av landet. Regeringen behöver underlag för att göra en helhetsbedömning av de förändringar som sker i myndigheternas sätt att tillhandahålla service. Utvecklingen av myndigheternas service bör följas upp på ett samlat sätt så att regeringen kan göra en helhetsbedömning och vid behov ställa tydligare service- och tillgänglighetskrav på berörda myndigheter. Formerna för en sådan uppföljning behöver övervägas ytterligare. Behoven av ytterligare åtgärder för att utveckla lokal service i samverkan kommer, enligt vad regeringen anför i propositionen, att övervägas närmare i den fortsatta beredningen av slutbetänkandet från utredningen av lokal service i samverkan (se nästa avsnitt). Utredning om lokal service i samverkan m.m. tillkallade regeringen en särskild utredare (generaldirektör ) med uppdrag att stödja de statliga myndigheterna i deras arbete med att inrätta lokala servicekontor och att stödja andra samverkansinitiativ (dir. 2007:68). överlämnade utredaren sitt slutbetänkande Se medborgarna för bättre offentlig service (SOU 2009:92) till dåvarande kommun- och finansmarknadsministern . I betänkandet föreslogs bl.a. en ny servicestruktur där gemensamma statliga och kommunala servicecentrum och servicepunkter ska utgöra en grundstruktur över hela landet för service till medborgare och företag. Insatser för utveckling av teknikstödd service föreslås också. Utredaren berör även den ideella och privata sektorn som leverantör av service och tjänster inom skilda områden i samhället. I budgetpropositionen (utg.omr. 2) konstateras att det i nyssnämnda betänkande föreslås åtgärder för att förbättra samordningen av den offentliga servicen. Betänkandet har remissbehandlats och det samlade underlaget anges vara under beredning i . I en interpellation (ip. 2010/11:98) daterad har (V) frågat statsrådet (KD) om han har för avsikt att komma med något förslag till med anledning av den nyssnämnda utredningen. Interpellationen kommer att besvaras . I några av motionerna tas frågor om landsbygdsföretagares regelbörda upp. I princip likalydande motioner väcktes även . I sammanhanget kan erinras om att regeringen lämnade en redogörelse för regelförenklingsarbetet (skr. 2009/10:226). När det gäller tillsynsfrågor som också tas upp i en motion kan nämnas att regeringen har genomfört en översyn av den statliga tillsynsverksamheten i syfte att göra den mer ändamålsenlig, effektiv och rättssäker. I skrivelsen En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn (skr. 2009/10:79) sägs bl.a. att samordning mellan tillsynsorganen är viktig, framför allt för att tillsynen ska vara effektiv, men också för att den tillsynspliktiga verksamheten inte ska störas mer än nödvändigt. Projektmedel för lokala servicelösningar Från finns möjlighet att söka projektmedel hos för att utveckla lokal service i gles- och landsbygd. Programmet Lokala servicelösningar omfattar totalt och har tre fokusområden: Samordning av kommersiell och offentlig service. Här eftersträvas projekt som prövar nya eller vidareutvecklar befintliga lösningar för samordnad service. Det kan t.ex. handla om att utveckla s.k. servicepunkter där en butik, drivmedelsstation eller annan servicegivare (kommersiell eller offentlig) används som utgångspunkt för utökad service. Företagens behov av service. Detta fokusområde omfattar projekt som prövar nya eller vidareutvecklar befintliga lösningar för företag i serviceglesa områden. Ett viktigt delområde är logistik och distributionslösningar. Ett annat viktigt område är drivmedel, som dock ska ingå i ett heltäckande servicesammanhang och vara av generellt intresse. Även säker hantering av kontanter och dagskassor är för vissa branscher ett prioriterat åtgärdsområde. Här fokuseras projekt som utvecklar speciellt anpassade servicelösningar för områden med mycket gles befolkning och dålig infrastruktur, men där företagande exempelvis inom turism och besöksnäring har stor betydelse för områdets utveckling. Huvudfokus är fjäll och skärgård men serviceglesa inlandskommuner med långa avstånd är också aktuella. Programmet avser insatser utanför den ordinarie verksamheten och som är avgränsade i fråga om tid, ekonomi och insats. Bidrag kan inte lämnas till finansiering av ordinarie verksamhet, driftsstöd eller liknande. Stöd till investeringar, för exempelvis ombyggnad av butik eller bensinstation, hanteras inom det ordinarie stödet till kommersiell service. Stöd till tankställen för biogas Med anledning av vad som sägs i motion 2010/11:N398 (MP) om ett stöd till biogastankställen kan nämnas att alla större tankställen är skyldiga att tillhandahålla minst ett förnybart drivmedel enligt lag (2005:1248 om skyldighet att tillhandahålla förnybara drivmedel, den s.k. pumplagen). Lagen kompletterades med ett särskilt riktat bidrag till tankställen för andra förnybara drivmedel än etanol då dessa är dyrare att bygga än tankställen för etanol. Bidraget upphörde /10. Sammanlagt beviljades ca i bidrag till 105 tankställen för biogas från i söder till i norr. har på regeringens uppdrag presenterat ett förslag till en nationell strategi för biogas. I underlaget konstateras att i förhållande till den mängd biogas som finns tillgänglig som drivmedel existerar en överkapacitet i distributionsanläggningar och tankställen som inte ens efter den ökade tillförsel av biogas som bedöms vara möjlig kommer att kunna utnyttjas fullt ut. Volymerna av den gas som finns att sälja i kombination med kravet på tillgänglighet gör det, enligt utredningen, i praktiken omöjligt att få till stånd en rationell försäljningsorganisation. Förslaget om en biogasstrategi bereds inom . Utskottet behandlar först allmänna frågor om tillgång till offentlig och kommersiell service på landsbygden och därefter ett motionsyrkande om stöd till biogaspumpar. Allmänt om tillgång till service Tillgång till kommersiell och offentlig service är en grundläggande förutsättning för regional tillväxt. För att skapa miljöer där det är attraktivt att bo och arbeta samt starta och driva företag är det betydelsefullt med insatser som är inriktade på att främja en god tillgänglighet till kommersiell service i form av dagligvaruhandel och drivmedelsförsäljning. Åtgärder som syftar till att bibehålla och utveckla olika typer av offentlig samhällsservice är också viktiga. Utskottet konstaterar att det totala stödet till kommersiell service ökade markant och att det har vidtagits ett antal åtgärder som syftar till att förbättra serviceutbudet i linje med den ovan redovisade grundläggande inställningen. Lokala lösningar och initiativ på serviceområdet har inventerats, och lokala serviceprogram håller på att utarbetas. Därtill finns möjligheter att söka olika former av stöd för insatser på serviceområdet. är en ökad samverkan mellan offentlig och kommersiell service viktig för att skapa attraktiva miljöer i gles- och landsbygd, vilket också har uppmärksammats i regeringens strategi för att stärka utvecklingskraften i landsbygd. Frågan om tillgången till offentlig service har utretts. En särskild utredare har bl.a. haft i uppgift att se över formerna för samverkan mellan statliga myndigheter och kommuner samt möjligheten till samverkan med viss kommersiell service. Utredarens förslag bereds inom . Noterbart i sammanhanget är att regeringen i den förvaltningspolitiska propositionen slog fast att den samverkan som har inletts mellan myndigheter med behov av lokal närvaro bör utvidgas och fördjupas. Ett långsiktigt mål bör vara att statlig service kan förmedlas via gemensamma servicekontor eller andra gemensamma kontaktpunkter. Sammantaget gör utskottet bedömningen att servicefrågornas betydelse ges bred uppmärksamhet inom ramen för den regionala tillväxtpolitiken och att åtgärder inom bl.a. den generella näringspolitiken gynnar förutsättningarna för serviceföretagande på landsbygden. Det saknas därför skäl för att ställa sig bakom någon av de här aktuella motionerna. Samtliga motioner avstyrks i berörda delar. I motion 2010/11:N398 (MP) refereras den utvärdering som trafikutskottet har låtit genomföra av den s.k. pumplagen och lagens effekter på nedläggningen av försäljningsställen för drivmedel på landsbygden. Motionärerna konstaterar med stöd av utvärderingen att pumplagen inte har fungerat teknikneutralt och att etanolpumpar dominerat stort bland de alternativ till fossila bränslen som etablerats sedan den aktuella lagen tillkom. Mot den bakgrunden begär de ett tillkännagivande om att det ska införas ett stöd till fler tankställen för biogas. Utskottet konstaterar att ett stöd för etablering av tankställen för biogas har funnits fram t.o.m. det senaste årsskiftet. har så sent som konstaterat att det är tillgången på biogas som är begränsande för utvecklingen snarare än förekomsten av tankställen. Vidare vill utskottet påminna om att regeringen bereder förslag till en nationell biogasstrategi. Strategin syftar till att bidra till ökad användning av biogas. Utskottet noterar också, i likhet med motionärerna, att genom ett tillkännagivande har initierat en översyn av pumplagen. Mot bakgrund av detta gör utskottet den sammantagna bedömningen att det inte kan anses vara aktuellt för att ställa sig bakom förslaget i motion 2010/11:N398 (MP) om ett stöd till fler tankställen för biogas. Återföring av medel från vatten- och vindkraft samt vissa andra naturresurser Utskottets förslag i korthet avslår med hänvisning till det gällande statliga budgetsystemet motionsyrkanden om återföring av medel från vatten- och vindkraft samt vissa andra naturresurser till berörda områden. Jämför reservation 8 (MP, V). En översyn av möjligheterna att låta vattenkraftskommuner få del av det värde som vattenkraftsproduktionen genererar efterfrågas i motion 2010/11:N403 (M). Motionärerna hänvisar till där vattenkraftskommunerna får kompensation för de intrång och skador i naturen som de har åsamkats. Statsmakten har genom tillkomsten av de s.k. bygdemedlen visat förståelse för att ett kompensationsbehov finns, även om den låga ersättningsnivån inte står i rimlig proportion till de faktiska skadorna. av produktion av vattenkraft sker i de sju skogslänen, konstateras i motion 2010/11:N343 (C). Också i denna motion pekas på att kommunerna i ersätts för de ingrepp i naturen som vattenkraftsutbyggnaden har medfört. Motionärerna anser att det nu är hög tid att även vattenkraftskommuner får del av de stora värden som genereras lokalt. I ett första steg bör hälften av den fastighetsskatt på vattenkraftsanläggningar som staten tar in i stället gå till vattenkraftskommunerna. bör en utredning tillsättas för att utforma ett långsiktigt svenskt system för återföring av vattenkraftsmedel. Även i motion 2010/11:N431 (C) framförs önskemål om att vattenkraftskommuner ska få en rättmätig del av de värden som skapas och en rimlig ersättning för de naturingrepp som utbyggnaden av vattenkraften medfört. Motionärerna anser att det bör tillsättas en utredning för att utforma ett långsiktigt svenskt system för återföring av vattenkraftsmedel. Instrument behöver utvecklas för att lokalsamhället ska kunna dela på vinsterna från olika verksamheter som etableras i området, sägs det i motion 2010/11:C311 (KD). Exempel som nämns är den s.k. bygdepeng som många vindkraftsägare delar ut till lokalsamhället. I kommittémotion 2010/11:N323 föreslås att ska begära att regeringen lägger fram ett förslag om hur en del av de värden som vattenkraften, vindkraften och mineralutvinningen genererar ska kunna återbördas till berörda regioner. Motionärerna anser att det bör skapas en utvecklingsfond med inriktning på nyföretagande, samverkan, kompetenshöjning m.m. Vidare menar de att en del av det värde som vindkraften genererar ska stanna kvar i berörda bygder i form av ett årligt lokalt utvecklingskapital. En översyn av hur mineralutvinningens vinster kan gå tillbaka till berörda bygder i form av ett sådant kapital bör också genomföras. Den som har tillstånd till en vattenverksamhet ska betala en årlig bygdeavgift som bestäms av miljödomstolen, om verksamheten innebär drift av vattenkraftverk, vattenreglering eller vattenöverledning för något annat ändamål än kraftändamål eller ytvattentäkt. Bygdeavgifterna regleras i lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet (6 kap. 1 §). Bygdeavgiften ska användas dels för att förebygga eller minska sådana skador av vattenverksamheten eller anläggningar för denna som inte har ersatts enligt 31 kap. och för att gottgöra sådana skador (dvs. skador för enskilda), dels för att tillgodose allmänna ändamål för den bygd som berörs av vattenverksamheten eller anläggningar för denna. De närmare föreskrifterna om dispositionen av bygdeavgifterna återfinns i förordningen (1998:928) om bygde- och fiskeavgifter. Den som lider skada av verksamheten får ansöka hos berörd länsstyrelse om bidrag ur avgiftsmedlen, om någon ersättning för skadan inte tidigare bestämts av miljödomstolen. Sedan medel i mån av behov avsatts för sådana bidrag ska resterande avgiftsmedel (enligt 6 kap. 8 §) användas för lån eller bidrag till investeringar för ändamål som främjar näringsliv eller service i bygden eller annars är till nytta för denna. I förordningen (9 §) finns särskilda bestämmelser om sådana lån eller bidrag till främjande av rennäringen. Frågor om s.k. bygdemedel eller andra former av återföring av medel från vind- eller vattenkraftsproduktion har behandlats av näringsutskottet vid ett flertal tillfällen (, bet. 2009/10:NU2). Erfarenheter från och av viss återföring av vattenkraftsmedel till regionerna där vattenkraften produceras, har redovisats i näringsutskottets betänkande 2007/08:NU2. I sina ställningstaganden har utskottet avstyrkt samtliga motionsyrkanden och återupprepat uppfattningen att nuvarande principer för statens budgethantering ska gälla även fortsättningsvis. Detta innebär att statliga inkomster från ett geografiskt område eller från en produktionsanläggning baserade på naturresurser inte ska kopplas till statliga utgifter i samma område. Om sådana kopplingar skulle införas skulle korrigeringar behöva göras till dessa kommuner via ett nytt kommunalt utjämningssystem eller via andra statliga budgetposter, vilket sammantaget leder till det utskottet har betecknat som en svårgenomtränglig statlig budgethantering. I samband med behandlingen av regeringens energipolitiska proposition tog utskottet ställning till motioner om återföring av medel från vindkraftsproduktion (prop. 2008/09:163, bet 2008/09:NU25). Utöver att referera det utskottet tidigare anfört om bygdemedel redovisades också en analys där konstaterade att det inte finns några bestämmelser om s.k. bygdepeng för vindkraftsverksamhet. Enligt myndigheten är en avgift motsvarande bygdepengen intressant som ett medel att främja utbyggnaden av vindkraften i . Det kan, enligt myndigheten, dock finnas betänkligheter mot att genom lagstiftning införa en skyldighet för den som bedriver vindkraftsverksamhet att behöva erlägga en sådan avgift. En sådan pålaga kan upplevas som ett hinder mot etablering av vindkraftsanläggningar. Skadorna på miljön vid etablering av vindkraftverk är dessutom avsevärt mindre och av ett helt annat slag än i fråga om vattenkraftverk. överlämnade ett betänkande till miljöminister (SOU 2010:17 Prissatt vatten). I betänkande beskrivs bl.a. olika styrmedelsformer, däribland s.k. skade- och kompensationsavgifter. Principen med denna typ av avgifter är att man får tillstånd till viss verksamhet mot att man kompenserar dem som drabbas. Bland dessa märks s.k. bygdeavgifter. Utredningen konstaterade att bygdeavgifterna nästan helt används till ändamål som inte har någon koppling till den skada i vattenmiljön som vattenverksamheten orsakar. Utredningen föreslog därför att användningsområdet för bygdeavgifter ska ändras så att det förutom ersättning och bidrag till dem som lidit skada i första hand avser investeringar för ändamål som främjar en god vattenmiljö. betänkande har remissbehandlats. Utskottet har vid åtskilliga tillfällen avstyrkt motioner med förslag om att det ska införas någon form av kopplingar mellan naturresursutnyttjande och det geografiska område där den aktuella resursen är belägen. Det kan exempelvis handla om statsbudgetmässiga konstruktioner eller någon form av utvidgad beskattningsrätt. Det är emellertid alltjämt utskottets uppfattning att rådande ordning ska gälla även framgent.