bet · GY01KU1 · 2010-12-02 00:00:00 — Då har vi kommit fram till att har mer pengar än vad som behövs. Varför ska inte då kunna säga att det ska ske en ramreducering? Det kommer att fungera ändå, om man inte vill hänge sig åt den typ av dramatik som tydligen propagandaapparaten har dragit i gång. Vi har varit tydliga i diskussionerna i att vi från allianspartierna har varit beredda att spara på anslaget. Vi har varit beredda att ta 300 miljoner. Det är en engångsåtgärd som innebär att det är tidigare sparade pengar som tas.Om vi tittar framåt har regeringen redan gjort neddragningar i sina förslag med 590 miljoner. Det är på väg att genomföras. Era förslag ligger ovanpå de ganska stora besparingar som redan har genomförts av regeringen och som planeras att genomföras under 2011.Jag har inte påstått att ni har förhandlat med . Som jag har uppfattat det har kopierat ert förslag på och motiv för neddragningar. Jag har uppfattat att de har haft lika lite grund för sitt förslag som det ni har. Jag uppfattar att den verkliga grunden inte finns när vi tittar på antalet anställda och budgetsiffrorna. Regeringen har redan gjort det ni nu tycker ska göras. Varför får man indikationer på att anslagssparandet kanske till och med blir högre än dessa nivåer 2011 om det skulle vara så i verkligheten som ger en bild av? Anslagssparandet står för ett överskott i en driftsverksamhet som kommer år och ger en indikation om att det finns ett utrymme. Min fråga kvarstår: Varför ska man ge mer pengar än vad man behöver?Av propagandistiska skäl och för att kunna slira er vidare verkar ni mer intresserade av än något annat i sammanhanget. Vi har inte fört några resonemang. Våra ståndpunkter har inte intagits utifrån något sneglande åt något annat håll än det material vi har fått fram i KU. Om KU:s material har brister i sammanhanget, om det brister i den diskussion som ni har fört med Per om 300-miljonersnivån i en engångssumma, är det något som ni får börja fundera över för egen del i fråga om var ni står och hur det fungerar.Jag tycker att vi har rejält på fötterna. Särskilt med indikationer om 400 miljoner för slutet av 2010 och att summan kan bli ännu högre 2011 menar jag att ni inte har gett något rimligt svar på varför man ska ha mer pengar än vad man behöver. Jag tror inte att det är ett resonemang som går hem särskilt bra i verksamheter där de får skära ned rejält. Jag tror inte att det är ett resonemang som imponerar i där 150 jobb har försvunnit eller på där 1 100 jobb är i farozonen. En viktig grund i detta är att regeringen redan har sagt att det finns ett underlag för neddragningar. Det är det som redan har genomförts och som finns med i regeringens proposition, det vill säga en ytterligare neddragning genomförd på 590 miljoner. Jag menar att ni inte beaktar det när ni lägger fram ert förslag.Det vidtas åtgärder, och det är naturligtvis viktigt att kansliet inte kostar mer än det behöver. Men det ska vara ett effektivt kansli.När det gäller underlaget för antalet anställda som jag har redovisat och gjorda anslagsförändringar har jag inte uppfattat att jag har fått några andra siffror från än de jag har redovisat. Jag tycker fortfarande att er motion och ert förslag i saknar en vettig grund. Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande.I den budgetmotion som vi lämnade in till föreslog vi en besparing på med 670 miljoner. Efter att KU har berett ärendet och vi har fått information som belyst frågan ytterligare är utskottets förslag en besparing på med 300 miljoner. Det är en besparing som väl sammanfaller med vår uppfattning att regeringen, i likhet med medborgarna, måste hushålla varsamt med sina resurser.Det finns utrymme för att spara i budget. Regeringen har inte förbrukat hela sitt anslag. budget är också fortfarande betydligt större än vad den var före EU-ordförandeskapet, något som förefaller svårmotiverat. I när många människor tvingas spara in på utgifter utöver det allra nödvändigaste, och statens regelverk ålägger många uppgiften att klara sig med avsevärt mindre pengar än tidigare, vore det klädsamt om även regeringen välkomnade en viss besparing för egen del.När det gäller bidragen från privatpersoner och andra till partierna motsätter vi oss lagstiftning på området. Vi gör det främst därför att vi har en säkerhetsaspekt att ta hänsyn till. Vi kan inte medverka till att våra sympatisörer och medlemmar utsätts för risker av allvarlig natur. Dess värre ser det ut så i vår demokrati. Däremot är vi öppna för att berätta vilka summor det handlar om samt antalet bidragsgivare så att det är lätt att se om bidragen kan ha någon politisk påverkan.Fru talman! Jag yrkar, som jag sade tidigare, bifall till förslaget i utskottsbetänkandet och vill för protokollets skull säga att vi står bakom våra motioner även om vi väljer att inte hävda dem. För säkerhets skull vill jag börja med att yrka bifall till reservation nr 3 och reservation nr 8.I dag behandlar vi, som sagts, utgiftsområde 1, - ett grundläggande och viktigt utgiftsområde. och har redogjort för utskottets ställningstagande gällande anslagen inom utgiftsområdet, och står också bakom utskottets förslag.Jag vill här belysa några andra områden i betänkandet.Den allmänna uppfattningen är nog att har ett system som präglas av stor öppenhet och insyn. Det stämmer väl i stort ganska bra, men inte helt och hållet. I dagens betänkande behandlas två områden där insynen är starkt begränsad. Det gäller kungliga hovstaten, och det gäller redovisningen av bidragen till politiska partier.Skattemedlen är våra gemensamma pengar, och det är i de flesta fall en självklarhet att det ska följas upp vad de går till. Men vad det gäller den kungliga hovstaten är insynen i och uppföljningen av hur de pengarna används alldeles för liten. har viss begränsad insyn i delar av apanaget, och det är bättre än ingen insyn alls men absolut inte tillräckligt. För är det självklart att de här pengarna ska kunna granskas på samma sätt som annan användning av skattemedel granskas.När det här diskuteras hör jag ibland kommentarer som att det är klart att kungafamiljen inte ska behöva redogöra för vad de använder sina pengar till eller att vi måste kunna lita på kungen.Det finns alldeles för många människor som i perioder är helt beroende av försörjningsstöd för sitt uppehälle. Vanliga människor måste redogöra för alla delar av sin ekonomi för att få någon hjälp från socialförvaltningen. Skulle man till exempel äga en bostad är man tvungen att sälja den innan man kan få något bidrag.För mig är det en självklarhet att människor ska behandlas lika, och det borde verkligen inte vara någon skillnad på folk och folk.Kungen har en stor privat förmögenhet som inte påverkar hans rätt till bidrag. Hur stor den förmögenheten är vet vi dock ingenting om - vi vet delar men inte det totala. Det kräver insyn i är de pengar som överförs från våra gemensamma medel till hovet.Ekonomiska bidrag till politiska partier från fysiska eller juridiska personer är inte heller något vi har insyn i. Blotta misstanken om att det kan finnas ekonomiska skäl för partier att driva en viss uppfattning riskerar att urholka tilltron till det politiska systemet, helt oavsett om det finns personer eller organisationer som ger partier stora ekonomiska bidrag. Om det vore öppet vilka som bidrar med pengar kan också allmänheten värdera partiernas förslag i förhållande till vilka ekonomiska bindningar som eventuellt finns.I valrörelsen var det tydligt att det fanns en majoritet av riksdagspartierna för en lagreglering på det här området, men visar det sig att det som sades i valrörelsen tydligen endast var vackra ord - tråkigt, men sant. uppfattning om öppenhet i den här frågan ligger fast.Så hoppar jag över till frågan om presstöd. Reglerna för presstödet har granskats och diskuterats en hel del . I regeringens proposition aviseras att en översyn av presstödet ska göras, och det behövs. Presstödet är viktigt för mångfald bland medierna. Frågan måste belysas grundligt, och det är bra med en bred parlamentarisk samsyn. Då måste också översynen göras med en bred grund, och en parlamentariskt sammansatt grupp för det här arbetet borde vara en självklarhet. Jag tänker att åtskilliga som följer den här debatten via tv och kanske riksdagsledamöter på intern-tv:n här i har lite svårt att följa våra tankegångar. En och annan kanske tänker: Det är nog ett spel för gallerierna. verkar så trygg, och han upprepar sin fråga till varje meddebattör. Det är nog, som det brukar vara, lite luft i systemet.Låt mig få säga: Vi står inför en votering med stora konsekvenser. Inte heller vi i kan överblicka alla konsekvenserna, men vi kan lugnt säga att det är ett skarpt läge. Om Socialdemokraterna med stöd från , och nu enar sig om att permanent dra ned anslaget till med 300 miljoner i själva ramen gör de en nedskärning på . Det är en fyra gånger större siffra än vad vi har pratat om . De som bollas fram och tillbaka är i själva verket upprepade fyra gånger.Nu ska det ärligt sägas att när i en replik till säger att det verkligen är så att det är en permanent förändring, säger å andra sidan i , ordförande i : "Jag kommer att säga i riksdagsdebatten att regeringen får återkomma om det behövs pengar till 2012. "Här finns uppenbarligen en glidning. Kommer det att bli 300 miljoner? Eller kommer det att bli fyra gånger så mycket pengar? Det har vi inte svar på, och vi är de mest informerade i . Våra partikolleger litar på oss. De litar på , och övriga debattörer. Och vi har inte svaret på detta.En sak är säker: Ambitionsnivån i kommer att minska. Den kommer inte att kunna vara lika hög med 1,2 miljarder mindre under den här fyraårsperioden.Det är sant att har sparat , och vi vet också - det måste oppositionen erkänna - att inte är känd för att sprida pengar omkring sig. Han håller i dem stenhårt.Vi som förhandlar med honom vet hur det är. Vi har en finansminister som inte lägger en krona i onödan där den kan avvaras.Luften i systemet går att tömma med en enda neddragning. Sedan är det gjort.Vi har hört om och om igen fråga: Varför ska ha mer pengar än de behöver. Jag behöver bara säga ett enda ord: . Vi behöver en beredskap för det som är oväntat och kommer hastigt. Har vi inte det står vi där och måste gå till , och det är det oppositionen nu vill göra. Regeringen är satt under förmyndarskap och ska komma och begära fickpengar! Men det finns lägen där man inte har råd tidsmässigt att begära fickpengar av oppositionen tillsammans med Sverigedemokraterna.Varför skulle vara den enda myndighet som skulle vara satt under förmyndarskap och inte får ha en sådan reserv för oförutsedda händelser? Ingen annan myndighet har av oppositionen avkrävts det.Vi kan titta på , som ligger oss nära. Där finns det ett anslagssparande på . Var finns kritiken mot det? På JO, som vi hade uppe i utskottet alldeles , finns ett anslagssparande på . , som också är ett parlamentariskt organ, har ett anslagssparande på . Länsstyrelserna har ett anslagssparande på 22 miljoner kronor.Det kommer inte ett ljud av kritik för det. Det hör till normal förvaltning att det finns ett visst utrymme som förs vidare år för oförutsedda utgifter - för , som inte kommer med någon annonsering i förväg.Vad gäller då, alla som lyssnar framför tv-apparaten? Jo, sanningen är att antalet anställda på inte har ökat, utan det har minskat. Det är faktiskt nu på i stort sett samma nivå som : 4 486 tjänstemän, varav 197 politiker. Jag säger det igen: Av 4 486 tjänstemän är 197 politiskt tillsatta. Man skulle kunna tro att det var en enda Schlingmann, men det är faktiskt 197, vilket ändå är väldigt lite. I er förbittring över Schlingmann slår ni på alla dessa opolitiska. Men de har inte blivit fler, vare sig politiska eller opolitiska.Men vart har då de pengarna gått, eftersom anslaget faktiskt har ökat med ca ? Ja, största delen är ökade löner till de anställda. Vi vill ha ökade löner. Var och en på arbetsmarknaden vill ha ökade löner. Våra opolitiska - och för den delen också politiska - tjänstemän vill också vara med när inflationen eller lönerna ökar.Utrikesförvaltningen har förändrats till en kostnad av . Regeringen har bland annat inrättat nya utlandsmyndigheter, och de har kostat pengar, inte minst för säkerheten. Låt mig bara säga och , så behöver jag inte gå in på detaljer som vi inte ska debattera öppet i kammaren. Men pengarna har behövts - var säker på det!Det har varit förstärkt biståndsadministration och avsättning av pengar för att kunna hanterade ökade volymer på migrationsområdet. Krishanteringen och säkerheten har ökat. I runda slängar - utan att jag inte går in på något som inte ska nämnas i detalj - handlar det om . Var det felplacerade pengar? har utvecklat sin krishanteringsförmåga. Inte heller här går jag in på detaljer, men jag påminner om ordet tsunamin.Vi ser en ökad skalsäkerhet. När vi går utanför syns den för oss när vi knackar på. Den märks också när vi går till Regeringskansliet.Det var tvunget att renovera och utveckla . Det går inte att driva sådana kostnader framför sig. Det har kostat 105 miljoner kronor.Om nu , röster igenom nedskärningen på 1,2 miljarder kommer det att få konsekvenser. Ingen av oss vet hur stora de är. Men låt oss bara göra några tankeexperiment.Vad kostar en utlandsmyndighet ? Om regeringen ska ta ut kostnaden där handlar det om kanske 10-20 ambassader. Blir det så mycket?Om man i stället tar ut minskningen på att friställa tjänstemän: En tjänsteman kostar i runda slängar , alla avgifter inräknade. För varje miljon som ni drar ned på anslaget är det alltså en person som i jul kommer att ha tankarna på något annat än att fira . Det blir 300 personer eller däromkring, om man väljer att ta ut det på det viset.Man behöver inte vara någon för att inse att det kommer att innebära att inga externa experter kan kallas till kommittéer och utredningar. Det blir inget resande för utredningarna. Den konsulära servicen kommer att minska. Det kan vi också räkna ut. Vi blir tvingade att ha en lägre ambitionsnivå i EU-samarbetet.Kvaliteten i våra beslutsunderlag kommer att minska, så också på regeringssidan. Vi kommer att få se färre utredningar. Vi är rätt så glada för det beslutsunderlag som vi får genom utredningarna. Det kommer att bli förseningar i pågående utredningar. Men all säkerhet blir det anställningsstopp i Regeringskansliet.Jag säger: Vad ni nu gör, ni partier som har gått samman om detta, är att sätta regeringen under förvaltning. Det handlar inte om en engångsneddragning på - det hade vi kunnat diskutera. Vi skulle ha kunnat tömma den lilla reserven, utifall att en katastrof händer. Men ni vill göra den fyra gånger så stor. På den punkten är ni fortfarande svaret skyldiga. Utgör ett demokratiskt problem? Är det viktigare att håller tyst och inte har någon bestämd mening och inte framför några synpunkter när man tycker att något är uppenbart? När man lyssnar på Skånberg när det gäller denna fråga talar han om en regering satt under förvaltning. Men det handlar inte om det, utan det handlar om att regeringen nu är i minoritet och att man inte kan diktera villkoren för . Det är bara så. Man är alltså i minoritet, och är man i minoritet måste man agera utifrån det och försöka hitta majoriteter. Jag vill uppmana Skånberg att lyssna bättre. I min inledning gav jag besked om att vi är beredda att diskutera ramen . Vi är beredda att göra det. Vi har dessutom i den förhandling som vi hade erbjudit en uppgörelse med en ramsänkning med 300 miljoner som grund och lönekostnads- och indexuppräkning därefter. Det finns därför många möjligheter i detta sammanhang om man har förmåga att uppfatta och snappa åt sig. I stället för att nu hetsa upp sig och vidta en massa åtgärder i panik bör man i så fall fundera igenom situationen. Ni kan till och med konsultera oppositionen om hur situationen bör hanteras. Vi kan till och med försöka vara lite rådgivare åt er om regeringen kan släppa lite på prestigen och ta sig över vattnet och inse att har en roll i sammanhanget. Sedan kan vi inte ha ett extraanslag som är hur stort som helst på varenda myndighet, inte ens i , utifall det inträffar katastrofer som är extraordinära förhållanden och som kräver en särskild hantering och motivera anslagssparandet med det. Vi har haft ett högt anslagssparande i rad, och det finns ett utrymme. Varför ska ha mer pengar än det behöver? Låt mig först konstatera att denna debatt har varit konstruktiv, och hela den process som har sträckt sig över har varit konstruktiv. Det är verkligen så att oppositionen är möjlig att påverka. Först kom oppositionen överens om 670 miljoner gånger fyra, alltså dryga 2 miljarder. Sedan fick man höra att det var helt omöjligt. Jag har då gett mig ned till 300 miljoner gånger fyra, alltså 1,2 miljarder. i debatten får vi höra att det inte ska uppfattas så. säger , ordföranden i KU, att också dessa 300 miljoner är förhandlingsbara och att det inte måste vara . Jag tycker att det hade varit rimligt om vi hade kunnat göra denna förhandling på ett annat sätt än att stå i kammaren och se hur vi närmar oss varandra. Det hade varit lättare för inte alltför länge sedan om det hade kunnat stå fast. Det är inte så att regeringssidan inte har visat lyhördhet, utan det har skett en förhandling. Det förslag som ska till votering innebär ett skarpt läge på 300 miljoner på ramen. Till dess att vi har ändrat det beslutet, kanske genom ett utskottsinitiativ och en återremittering, gäller vad vi säger - 1,2 miljarder över fyraårsperioden. Det som nu lovar att vi kan resonera om är inte det som vi strax ska votera om. Jag vet inte hur mycket Skånberg ska krångla till detta. Lagt kort ligger, och voteringen gäller, punkt slut. En ny budget kommer att behandlas under nästkommande år. Då får vi ta en diskussion. Det är inget konstigt och inget unikt. Det är fullt normalt att göra på det sättet. Det beskedet gav jag redan i inledningen. Sedan kan man fundera på detta med att förhandla. Prestigen är så pass stark i botten. Om man över huvud taget från har en synpunkt på upplevs det som att man är inne och trampar på ett minerat område, en helig mark som inte har med att göra. Då ska man genom hela denna psykologiska vall intill dess att regeringen begriper att den är i minoritet och måste respektera parlamentet och att det här kan finnas en vilja. Det kanske tar att komma till den punkten. Det kan vara så att med den takt som vi närmar oss voteringen och det skarpa läget börjar man i begripa att man skulle ha tagit tag i detta med annan kraft tidigare därför att det var allvar, vilket man kanske inte trodde, och därför att man måste bita i det sura äpplet att man är i minoritet. Då måste man agera därefter, vilket man inte har gjort. Möjligen har man före voteringen börjat inse detta. Men det är detta som man naturligtvis skulle ha tagit tag i från regeringssidan. Vi får se vad voteringen och det som händer leder till i form av lärdom när det gäller den attityden. Men faktum kvarstår: Vi har ett rätt stabilt anslagssparande år med indikation på ännu mer . Det finns ett utrymme. Varför ska man ha mer pengar än man behöver? Det är ingen förklaring att säga att man behöver det om det inträffar naturkatastrofer. Så kan man inte diskutera när det gäller länsstyrelserna eller några andra myndigheter och verk och deras sparande. Och tydligen gäller absolut ingenting sådant i fråga om som ska göra sig av med 1 100 personer. Jag vet inte hur vi ska beteckna den vinter som vi nu lever i. Skulle det ha krävts något slags anslagssparande som kunde ha täckt upp för den? har varit tydlig med en sak: Den votering som vi nu närmar oss ska förstås som en tillrättavisning. Regeringen är en minoritetsregering, och det ska kännas. Det gör det. Detta kommer att kännas, kanske inte för de politiska tjänstemännen men för de andra, de opolitiska tjänstemännen och ambassaderna. Det kommer att bli mycket kännbart för människor som får lämna sina arbeten att oppositionen ville nypa till ordentligt så att det kändes. Jag tycker att det är ovärdigt. Vi skulle kunna få fram det budskapet på ett annat sätt än att skicka människor ut i arbetslöshet. Jag tycker inte att det är ett värdigt sätt att bedriva opposition att nypa så att det känns. Det tycker jag att vi skulle hålla oss för goda för. Dessutom recenserar möjligheterna att förhandla som att man skulle uppsnappa budskap. Ja, det har sannerligen inte varit lätt att förstå hur oppositionen vill ha det - 670 miljoner eller 300 miljoner gånger fyra eller nu 300 miljoner gånger en och möjlighet att förhandla . Man behöver verkligen en viss instruktion för att förstå det. Det är inte enkelt att uppsnappa. Men det som vi hör nu är alltså att oppositionen, åtminstone den delen av oppositionen som företräder, skulle kunna vara beredd att förhandla så att det blev ett engångsbelopp. Jag måste säga att jag reagerade lite grann på den ton som Skånberg och en del andra borgerliga företrädare har i denna fråga. Det är som om det vore någon form av övergrepp från oppositionen eller att beslutar i dessa frågor. Jag vill påminna om att det är ganska grundläggande demokratiska frågor om att det är som beslutar om anslagen till alla möjliga myndigheter och organisationer och i övrigt om det som regeringen föreslår. Jag tycker för min del att det snarare är förvånande att det är så få tillfällen som går på en annan linje än den som regeringen föreslår eftersom vi har en minoritetsregering. Det är första gången som vi har en regering som inte har förankrat budgetpropositionen innan man har lagt fram den så att man säkrar en majoritet i . Detta är en nyhet. Jag tycker att regeringen än så länge har klarat sig oväntat hyggligt i denna första omgång. Men jag tror att man framöver ändå måste räkna med att det är nödvändigt att säkra majoriteter. Det är svårt att tro att en minoritetsregering ska kunna gå genom en budgetprocess och övriga beslut i helt utan förändringar.I detta fall är det dessutom så att vi från majoriteten i utskottet har gått igenom frågan mycket noga och gjort förändringar utifrån de konsekvenser som vi har diskuterat och som vi upptäcker på vägen. Det förslag som regeringssidan har kommit med till slut är att vi inte ska göra förändringar i anslaget. Men de beslut som har att ta ställning till är just förändringar i anslagen. Oavsett tonen är det naturligtvis majoriteten i som avgör beslutet. Det kommer vi alldeles strax att bli varse. Då får den majoriteten ta konsekvenserna av det beslutet. Det innebär att statsministerns ord just på denna plats om att det är på allvar, på riktigt, kommer att besannas. Det här kommer att få konsekvenser för människors framtid.Oppositionen och hela har successivt insett hur omöjligt det vore med 670 miljoner gånger fyra och har successivt gått ned. står vi förhållandevis nära varandra, om nu löftet här stämmer från de två oppositionspartierna om att det är ett engångsbelopp. Jag tycker att vi skulle ha nått fram till det i förhandlingarna innan. Den position som vi hade på allianssidan var att det var möjligt att tänka sig en engångsneddragning på 300 miljoner. Men det sades mycket noga ifrån att det inte är möjligt. Tyvärr blev det så här. i de sista minuterna i debatten tycker jag dock att vi närmar oss varandra. Men detta kunde ha skötts bättre i förhandlingarna i KU. Skånberg refererade också tidigare till att det är en omöjlig situation. Vi vet ju inte vilka nivåer regeringen ska ha på anslagen och så.Jag vill påminna om att det gäller för alla. Alla myndigheter är okunniga om vilka anslag de kommer att ha . tar bara beslut i taget. Det gör vi även när det gäller . Däremot tycker jag att det är väldigt viktigt att vi för en konkret och ordentlig diskussion om vad det här innebär. I det sammanhanget vill jag lite grann varna regeringssidan för att agera som ett barn som blir väldigt förgrymmat och ta till överåtgärder för att visa hur hemskt det här är.