bet · GY01MJU5 · 2010-11-22 00:00:00 — 2008/09:119) innebär att kommunerna får huvudansvaret för att pröva frågor om upphävande av och dispens från strandskyddet som länsstyrelsernas roll stärks, bl.a. genom att de kommunala besluten om upphävande och dispens ska bli föremål för länsstyrelsernas överprövning. Det anfördes vidare att de nya bestämmelserna även innebär en ökad samordning av och samt vissa förtydliganden av tidigare bestämmelser i syfte att uppnå en mer enhetlig rättstillämpning, bl.a. förtydliganden av strandskyddets syften och förutsättningarna för att upphäva eller ge dispens från strandskyddet. Utskottet nämnde också att särskilda medel finns avsatta för att förstärka länsstyrelsernas övergripande arbete och uppföljning av hur det nya strandskyddet fungerar så att intentionerna om ett förstärkt strandskydd i högt exploaterade områden och möjligheter till landsbygdsutveckling blir verklighet. antog förslaget (bet. 2008/09:MJU13, rskr. 2008/09:227). Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att motion 2009/10:MJ15 (MP) yrkande 11 lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller frågan om fångst av hotade valarter och valfångst i delar utskottet regeringens uppfattning att arbetet med att genom forskning och konkreta åtgärder stärka bestånden av tumlare bör fortsätta och informationen till allmänheten bör stärkas. Tumlarbeståndet i Egentliga , som anses vara genetiskt isolerat, uppgår endast till omkring 200 individer och är ett av världens mest hotade valbestånd. Bestånden av vikval och sillval i Nordostatlanten har ökat och uppgår nu till runt 50 000, och förekomsten av stora valar ökar långsamt också i våra hav. Arbetet för att bevara tumlare sker i första hand i Ascobans (Agreement on the Conservation of Small Cetaceans of the Baltic and North Seas) men även EU, Helcom och Ospar är engagerade i detta arbete. Utskottet konstaterar att då både EU:s gemensamma fiskeripolitik och det direktivet nu är inriktade mot ökad regionalisering kan den framtida organisationen för att bevara tumlare behöva ses över för att effektivisera arbetet och klargöra ansvarsförhållanden. Utskottet noterar även att miljöminister svarade på en skriftlig fråga (2009/10:892) om internationella agerande i fråga om valfångst. Han nämnde då att i enlighet med beslut ska svensk valpolitik baseras på principerna om bevarande av biologisk mångfald och hållbart nyttjande, ekosystemansatsen och försiktighetsprincipen utifrån bästa tillgängliga vetenskapliga bedömningar, högt ställda jaktetiska principer och internationell samverkan. anser att valar i första hand bör nyttjas genom exempelvis ekoturism och valskådning. Vidare anfördes att i den mån valjakt ska ske måste den utgå från ekosystemansatsen och bedrivas enligt försiktighetsprincipen, baserad på bästa tillgängliga vetenskapliga bedömningar. Miljöministern nämnde också att det förekommer en ökande jakt och handel som IWC inte kan kontrollera på grund av kryphål i regelverket och att krav på den mest långtgående förbudslinjen har prövats , men bara lett till en ökad jakt. Den utvecklingen måste brytas. Han framhöll att nuvarande ståndpunkt fullföljer den linje som haft med att stödja de processer inom IWC som försökt skapa en permanent lösning för att valbestånden ska öka och jakten på val minska. I den förhandling som pågår har ordföranden i IWC lagt fram ett förslag som bl.a. innebär att IWC får full kontroll över alla former av valjakt. Vidare nämndes att EU och kraftigt driver på för att åstadkomma flera förbättringar i förslaget, som trycker på för att förslaget ska genomföras i de delar som det rör att existerande undantag stoppas, att vetenskaplig jakt upphör, att ett nytt valreservat skapas i södra , att inga nya länder får jaga val, att inga nya arter eller bestånd jagas och att ett tak sätts för det högsta antal valar som får skjutas. Det taket är lägre än det som gäller för den reella valjakten . Miljöministern framhöll att har varit en av de starkaste förespråkarna för att använda det nya kvotbestämningssystem (RMP) som tagits fram och att regeringen anser att det bör tillämpas möjligt. Vidare anfördes att inte kommer att acceptera någon jakt som inte rekommenderats av IWC:s vetenskapliga kommitté och att även förespråkar att kvoterna för valjakt i minskas till noll. Detta leder till att färre valar dödas de kommande tio åren och antalet som jagas kan inte öka, utan bara minska. Den kommande tioårsperioden ska ge tid och utrymme för beslut som på leder till att mål uppnås. Avslutningsvis anförde han att IWC:s nuvarande regelverk möjliggör en kontinuerlig ökning av nationellt reglerad kommersiell valjakt, men att regeringen arbetar för att förändra detta system så att all valjakt regleras av IWC utifrån forskarnas rekommendationer och under internationell kontroll i enlighet med beslut. Utskottet anser mot bakgrund av det anförda att motion 2009/10:MJ15 (MP) yrkande 2 bör lämnas utan vidare åtgärd. Utskottet delar regeringens uppfattning att en långsiktig plan för utvecklingen av bestånden av säl och skarv i olika områden bör utarbetas. Som framhålls i skrivelsen kan såväl bevarande som nyttjandeintressen därmed tillgodoses på ett sätt som främjar en rik biologisk mångfald och bidrar till utvecklingen av en ekonomiskt bärkraftig levande kust- och skärgård. förekommer ingen allmän jakt på säl. En begränsad skyddsjakt på ca 230 gråsälar och 50 knubbsälar för att skydda fisket är dock tillåten i norra respektive längs . I likhet med regeringen anser utskottet att satsningar på utveckling av nya sälsäkra fiskeredskap och fällor för skadegörande sälar är metoder som tillsammans med jakt kan bidra till att minska konflikterna mellan sälar och fiske. Äldre laxfällor har ersatts av nya sälsäkra redskap, vilka nu också kan fånga sälar levande för transport till andra områden eller för avlivning. Bottengarn har försetts med sälsäkert material, och försök för att skapa sälsäkra torskburar som ersättning för garnfisket pågår och bör utvecklas. Beståndsökningen för säl har eventuellt avstannat, medan populationen av skarv fortsätter att öka. Som framhålls i skrivelsen kan detta innebära ökande konflikter med andra intressen, och en långsiktig plan för utvecklingen av bestånden av säl och skarv i olika områden bör utarbetas. Utskottet anser i likhet med vad som anförs i skrivelsen att åtgärder för att minska interaktionerna mellan sälar och fiske och motverka spridning av parasiter är väsentliga. Såväl bevarande- som nyttjandeintressen kan genom en sådan plan tillgodoses på ett sätt som möjliggör en rik biologisk mångfald och gynnar utvecklingen av en levande ekonomiskt bärkraftig kust och skärgård. Utskottet delar regeringens uppfattning att grunden bör vara en aktiv och nationellt sammanhållen förvaltning av bestånden där åtgärderna skiftar utifrån lokala och regionala förutsättningar och att en sådan plan bör ta i beaktande ett ekosystemperspektiv där både arternas direkta och indirekta påverkan på näringsväven samt interaktionerna mellan dessa arter och näringar och intressen i övrigt redovisas. Utskottet välkomnar därför regeringens avsikt att ge berörda myndigheter i uppdrag att föreslå en långsiktig förvaltningsplan för hur utvecklingen av säl och skarv ska ske i olika områden. Mot bakgrund av det anförda är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionerna MJ271 (M), MJ277 (M), MJ288 (C), MJ334 (S), MJ345 (S), MJ346 (S) och MJ386 (M). Utskottet delar även regeringens uppfattning att en långsiktig förvaltning av ål och lax är väsentlig och bör genomföras. Det europeiska ålbeståndet är allvarligt hotat. antogs rådets förordning (EG) nr 1100/2007 av om åtgärder för återhämtning av beståndet av europeisk ål, där varje medlemsstat ges möjlighet att upprätta avrinningsområdesvisa planer för förvaltning av ålbeståndet. Målet med förvaltningen är att minska dödligheten så att av ålens biomassa i ett av människan opåverkat bestånd ska kunna påbörja lekvandringen till . nationella förvaltningsplan för ål godkändes av . Planen består av fyra huvudinriktningar: skärpta regleringar av fisket, utökade kontrollåtgärder, ökade utsättningar av ål och åtgärder för att minska dödlighet hos blankål i vattendrag. Hela betraktas som ett enda förvaltningsområde, vilket möjliggör ekonomiskt och ekologiskt effektiva insatser. Förvaltningen ska vara adaptiv med kontinuerlig uppföljning och anpassning av åtgärderna. Särskild vikt bör läggas vid samverkan mellan relevanta myndigheter och intressenter utanför fiskesektorn som påverkar ålens beståndssituation och vandring. Utskottet anser i likhet med regeringen att fortsatta åtgärder inom ramen för den nationella planen för återhämtning av den svenska delen av det europeiska beståndet av ål är angelägna. Som framhålls i skrivelsen kräver ålförvaltningsplanens genomförande åtgärder och uppföljning, bl.a. förbättrade möjligheter till vandring upp- och nedströms i sötvatten, liksom utsättning av ålyngel. Utskottet anser i likhet med regeringen att detta främst bör bekostas av kraftindustrin inom ramen för befintliga eller omprövade vattendomar. Medel behövs även för t.ex. pilotstudier och uppföljning, i syfte att öka kunskapen och verifiera effekter av vidtagna restaureringsåtgärder. Till exempel krävs märkning av ålyngel som sätts ut och analys av individernas livshistoria. Utskottet noterar att åtgärderna finns beskrivna i den nationella förvaltningsplanen för ål och att kostnader för förbättring av vandringsmöjligheter och utsättningar förutsätts bli finansierade framför allt via kraftindustrin och den europeiska fiskerifonden. Beträffande frågan om fiskestopp av ål har utskottet från inhämtat att ett fåtal fiskare tillåts fiska ål eftersom man i en samlad bedömning även vägde in regionalpolitiska motiv. Vad gäller det internationella arbetet på området noterar utskottet att enligt rådets förordning (EG) nr 2371/2002 om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken ska förvaltningsplaner upprättas för fiskbestånd som befinner sig inom eller vid säkra biologiska gränser. För bestånd som nyttjas och ligger utanför säkra biologiska gränser ska i första hand återhämtningsplaner skapas. Som framhålls i skrivelsen bidrar även fleråriga planer för bl.a. lax och ål till att nå uppsatta mål i Helcoms aktionsplan. har fiskeriförvaltningen inom gemenskapen i ökande grad bedrivits genom fleråriga planer. I Helcoms aktionsplan för finns ett särskilt segment om biologisk mångfald som inkluderar fiske och som innehåller åtgärder av olika karaktär. Många av dessa åtgärder ska genomföras genom samarbete i olika internationella organisationer. En betydande del av åtgärderna inom fisket hänger samman med åtaganden inom den gemensamma fiskeripolitiken. De innehåller bl.a. skydds- och förvaltningsåtgärder, som fiskefria områden och förvaltningsplaner för torsk och ål. Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att 2009/10:MJ14 (V) yrkande 7 i berörd del och MJ350 (S) lämnas utan vidare åtgärd. Beträffande åtgärder för lax konstaterar utskottet att utvecklingen av de vilda laxbestånden i generellt sett har varit positiv . I den senaste rådgivningen från Ices (2010, baserad på data ) framgår dock att den förväntade positiva utvecklingen av bestånden, som ett resultat av drivgarnsstoppet, i princip helt uteblivit. I prognosen innan (2009, baserad på data ) antogs att krokfisket i södra endast skulle öka marginellt efter drivgarnsstoppet. Det visade sig emellertid att krokfisket ökade markant , och preliminära data antyder en fortsatt snabb ökning . En annan viktig delförklaring till att en fortsatt positiv utveckling av vildlaxbestånden uteblivit är enligt Ices att överlevnaden under första havsåret, , successivt har minskat från . Detta har resulterat i att antalet laxar som uppnått fångstbar storlek successivt blivit lägre trots att laxproduktionen ökat i de flesta vattendrag. Orsakerna till den minskade havsöverlevnaden är inte klarlagda. Beståndsutvecklingen i vildlaxälvar har därför planat ut. Utskottet har från inhämtat att det ännu är oklart om årets svaga uppvandring representerar en tillfällig svacka eller startpunkten på en försämrad utveckling av vildlaxbeståndens status. Är det fråga om en tillfällig svacka kan läget se bättre ut redan nästa säsong. Ännu finns det också gott om uppväxande lax i älvarna. Utskottet noterar dock att ett minskat fiske krävs enligt Ices för att uppnå en fortsatt positiv utveckling av vildlaxbestånden. Visar sig årets svaga uppvandring däremot vara början på en nedåtgående trend är läget betydligt allvarligare, så som framhåller, och i så fall krävs ökade insatser för att utreda de bakomliggande orsakerna och sannolikt kraftfulla åtgärder för att vända utvecklingen. Som påpekas i skrivelsen är även situationen för havsöringen dålig i hela . En betydande del av produktionen av, och därmed fisket på, framför allt lax och havsöring sker genom kompensationsodling och utsättning i nedströms utbyggda vattendrag. Härvid kan det finnas risk för överutnyttjande av vilda bestånd vid ett fiske på blandbestånd, men också risker för hybridisering med självreproducerande bestånd. Utskottet konstaterar att en aktionsplan för lax i har fastställts av den numera nedlagda International Baltic Sea Fisheries Commission (IBSFC). I likhet med regeringen anser utskottet att det nu finns behov av en fortsatt process för en flerårig plan för laxen i inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. En samrådsprocess har påbörjats inom EU, och Ices har lämnat förslag till om hur den framtida förvaltningen bör utformas. Bland annat föreslås att målet bör vara att av den potentiellt möjliga produktionen är uppnådd och att särskilda åtgärdsprogram ska sättas in för de svagaste laxälvarna. Enligt EU:s förordning om datainsamling inrättar tre s.k. indexälvar där uppvandring av fisk och utvandring av smolt ska följas. Lek- och uppväxtområden bör återställas i såväl större som mindre älvar. I samband med det pågående arbetet att ompröva vattendomar granskas särskilt objekt som innebär vandringshinder för lax, havsöring och ål och därmed möjligheterna att i överenskommelse med kraftindustrin eller genom beslut i domstol åstadkomma fiskvandring förbi dessa objekt. Utskottet noterar att inom ramen för aktionsplanen för åtagit sig att bidra till aktivt bevarandearbete i några hotade vildlaxälvar i och att återinföra ursprunglig Östersjölax i minst fyra potentiella laxälvar . Så som framhålls i skrivelsen bör en utvärdering av återintroduktionsverksamheten ske inom ramen för det nationella åtgärdsprogrammet för lax och vara kopplat till den planerade inventeringen av vattendrag med migrerande fiskarter. En översyn av förvaltningen och av övriga faktorer som kan tänkas påverka de mycket svaga laxbestånden bör också genomföras. Lax och havsöring och ibland även annan vandringsfisk förekommer ofta i samma vattensystem och särskilt i reglerade vatten har konkurrensen mellan dessa arter ökat och bestånden minskat. I dessa vatten kan särskilda åtgärdsplaner behöva skapas varvid hänsyn också kan behöva tas till de fall där kustområden utnyttjas för yngeltillväxt. På svenska finns drygt 20 vattendrag med laxförekomst som främst utnyttjas för sportfiske. Utskottet konstaterar att förutsättningarna för att förvalta varje enskilt laxbestånd utifrån dess beståndssituation därför är goda. Beståndsutvecklingen för laxbestånden i har generellt sett varit dålig . () bedömer att atlantlaxbestånden var de svagaste sedan beståndsuppskattningarna startade . Detta bedöms i första hand bero på försämrad överlevnad under havsvistelsen i , men också på parasitangrepp, fiske och försämrade förhållanden inklusive försurning i vattendragen. Utvecklingen av de svenska laxbestånden följer i väsentliga delar den internationella trenden, trots stora beståndsvårdande insatser av samhället och inte minst frivilliga krafter. har utarbetat en plan för att genomföra Nascos råd för förvaltningen. Utskottet ser positivt på att en samrådsgrupp kommer att bildas bestående av berörda länsstyrelser och de intressenter som främst berörs, i syfte att genomföra ny rådgivning från i den svenska förvaltningen samt för att främja kunskapsuppbyggnad och kunskapsöverföring till förvaltare av fisket i vattendragen. Liksom på ostkusten kan härvid hänsyn behöva tas till konkurrens med annan vandringsfisk. Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att motion MJ379 (S) avslås. Hållbart nyttjande av havet Utskottet delar regeringens uppfattning att satsningen på ett långsiktigt program för arbetet med skonsamma fiskeredskap, minskade bifångster och utkast bör fortsätta. I likhet med regeringen anser utskottet vidare att bör ges i uppdrag att i samverkan med berörd länsstyrelse eller vattenmyndighet utreda förutsättningarna för att i vissa utvalda områden genom konkreta fiskevårdande och miljöförbättrande åtgärder utveckla en samrådsprocess som kan utvecklas till nationella pilotprojekt för en ekosystembaserad fiskevård och att utgångspunkten bör vara bl.a. existerande samverkansprojekt och fiskeområden på nationellt vatten i såväl sjöar och rinnande vatten som längs kusten. I har man genom fiskerilagstiftningen infört olika slags begränsningar i syfte att skydda fisk och/eller naturvärden. Fredningsområden har en lång tradition inom svensk fiskeriförvaltning. Inom ett sådant kan arter fredas permanent eller temporärt i sina lekområden eller uppväxtområden som användningen av redskap begränsas. kan t.ex. stänga områden för fiske för att bevara eller restaurera hotade fiskbestånd, eller förbjuda bottentrålning i områden för att skydda känsliga bottnar. Längs den svenska kusten finns också en trålgräns som utesluter trålning från de kustnära ekosystemen. Liksom regeringen anser utskottet att möjligheterna att finna synergieffekter ur både bevarande- och nyttjandesynpunkt bör eftersträvas. är det i förbjudet för fiskare att kasta ut fiskarter som är kvoterade och som lagligen kan landas enligt gällande föreskrifter. Samma reglering gäller för . I och med kommissionens beslut har man visat på en väg för ett regimskifte i den gemensamma fiskeripolitiken där förvaltningen grundas på fångstdata i stället för landningsdata. Detta ställer högre krav på yrkesfisket att aktivt delta i processer som leder till mer selektiva fångstmetoder och kraftigt reducerade utkastmängder. Utskottet noterar att regeringen har uppdragit åt att utarbeta ett långsiktigt program för arbetet med skonsamma fiskeredskap och strategier för minskade bifångster och utkast och att detta arbete nu drivs tillsammans med näringen i internationellt samarbete, bl.a. genom en teknisk arbetsgrupp för att ta bort utkast i . Utskottet delar regeringens uppfattning att det är angeläget att en fortsatt satsning görs på arbete med att utveckla skonsamma fångstmetoder och minskade bifångster och utkast. Dessa åtgärder bidrar till att de nationella miljökvalitetsmålen uppnås samt att Helcoms aktionsplan för kan fullföljas. I betänkande 2008/09:MJU29 anförde utskottet att det när det gäller frågan om trålning inhämtat från att det pågår en internationell debatt inom FN om förbud mot bottentrålning i känsliga områden. Vidare nämndes att just vad avser förbud mot bottentrålning i finns det regler för förbud kring vissa områden, under vissa tidsperioder. Sådana förbud är oftast motiverade av ansamling av lekande fisk, eller ung, mindre fisk. Utskottet konstaterade således att prövning av förbud sker från fall till fall. Det framhölls även att det i övrigt finns nationella regler i kustområdet om var trålning får ske och att det även finns regler om hur trålarna ska utformas för att ha så hög selektivitet som möjligt. Vidare nämndes att endast två trålmodeller får användas i och att det pågår ett arbete som ska vidareutveckla dessa trålar för att öka selektiviteten. Utskottet noterade att det kontinuerligt genomförs en översyn och analys av områden med känsliga bottnar där bottentrålning är olämpligt och att effekter av bottentrålning också studerats av . Det har då konstaterats att sådan trålning kan skada bottnar och bottenlevande djur. Utskottet framhöll att ytan av områden som är skyddade från trålning därför utökats väsentligt , främst på . Utskottet anförde vidare att det förutsatte att regeringen följer utvecklingen på området. Beträffande fiskekvoter påminner utskottet om att EU:s fiskeripolitik liksom EU:s jordbrukspolitik är en fullt utvecklad gemenskapspolitik, vilket innebär att alla gemenskapens länder omfattas av samma bestämmelser. Den gemensamma fiskeripolitiken, som är en del av den inre marknaden, är EU:s verktyg för att förvalta fiske och vattenbruk. inledde kommissionen en översyn av den gemensamma fiskeripolitiken. Kommissionen ska före utgången av 2012 rapportera till och rådet hur politiken fungerar och peka på behov av eventuella förändringar. Utgångspunkten är att den gemensamma fiskeripolitiken ska förbli gemensam med syfte att åstadkomma en långsiktigt hållbar förvaltning av alla berörda fiskbestånd för att kunna förse konsumenter med ett viktigt och hälsosamt livsmedel. För detta krävs tillgång på långsiktigt hållbara fiskbestånd. Mot bakgrund av den bristande måluppfyllelsen med många fiskbestånd i en situation utanför biologiskt säkra gränser och låg lönsamhet i sektorn, finns det så som framhålls i skrivelsen behov av tydliga förbättringar av politikens genomförande. I likhet med regeringen anser utskottet att de vetenskapliga rekommendationer som utfärdas av Ices måste beaktas. Utskottet delar regeringens uppfattning att EU:s externa fiskeripolitik, särskilt de fiskepartnerskapsavtal som unionen har med många utvecklingsländer, delvis måste förbättras, bl.a. bör kostnaden för dessa avtal ligga på de fiskande parterna i stället för att till största delen finansieras av unionen. Utskottet anser också i likhet med regeringen att regelförenkling bör vara en hörnsten i arbetet och att den totala kostnaden för politiken ska minska. I betänkande 2009/10:MJU22 anförde utskottet bl.a. att det från inhämtat att i samband med att avtal omförhandlas brukar påpeka att fisket endast ska bedrivas på ett visat överskott, att den vetenskapliga rådgivningen ska följas, att utvärderingar av avtalet ska ske och att dessa utvärderingar ska komma medlemsstaterna till handa. Utskottet vidhöll även att en förutsättning för de s.k. partnerskapsavtalen inom den gemensamma fiskeripolitiken är att de garanterar att det fiske som bedrivs av är ett långsiktigt hållbart fiske som bedrivs på ett överskott som inte utnyttjas av kuststaten, att den vetenskapliga rådgivningen måste följas och att krav ska finnas på att utvärderingar av avtalen ska göras. Utskottet framhöll att avtalen måste utformas så att lokalbefolkningen får del av intäkterna från fisket. Detta tillsammans med kunskapsöverföring om en långsiktigt hållbar förvaltning ska vara ett stöd för utveckling av det inhemska fisket. Utskottet anförde även att fartyg från EU som fiskar med stöd av partnerskapsavtalen bör betala betydligt mer själva och på så sätt inte subventioneras av EU:s skattebetalare. Utskottet föreslår mot bakgrund av det anförda att motion 2009/10:MJ14 (V) yrkande 7 i berörd del lämnas utan vidare åtgärd. Ett sammanhållet åtgärdsarbete för havspolitiken, punkt 1 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2009/10:MJ15 yrkande 1. Det är bra att regeringen har försökt öka samordningen av internationella aktiviteter som påverkar våra havsområden. Det är också bra om EU samordnar sitt arbete på havsområdet. Viktigt är dock att det långsiktiga miljöarbetet överordnas kortsiktiga ekonomiska hänsyn. En genomgång av de nationella planerna för användning av EU:s regionalpolitiska medel visar t.ex. att för lite hänsyn tagits till konsekvenserna för havsmiljön. Detta bör ges regeringen till känna.