sou · GWB358 · 2009-01-01 00:00:00 — Statsbidraget till åldersgruppen 0–17 uppgår då till , dvs. under de tre första åren.TPF39FPT Statsbidraget för nyanlända i åldern 18–föreslår jag ska uppgå till sammanlagt per nyanländ under treårs- perioden, dvs. per år.TPF40FPT Detta belopp har också beräknats utifrån nuvarande schablonersättning för åldersgruppen. Försörjningens andel av schablonen har antagits vara och kostnaden för sfi gör nyanlända har antagits motsvara av schablonen. Eftersom jag föreslår att sfi bör finansieras genom en s.k. sfi-peng bör därför statsbidraget minskas även med anled- ning av detta. Det föreslagna beloppet för åldersgruppen, , motsvarar av nuvarande schablon- ersättning. Mina förslag påverkar inte kommunernas verksamhet för nyan- lända som är . Statsbidraget för denna åldersgrupp föreslås därmed uppgå till sammanlagt per nyanländ , dvs. totalt cirka 67 000 kronor.TPF41FPT Detta belopp motsvarar hela den nuvarande schablonersättningen för nyanlända i denna åldersgrupp. Mitt förslag om ändrad ansvarsfördelning för introduktionen medför att kommunernas incitament att bidra till en god introduk- tion är fortsatt höga. Deras skatteintäkter ökar även i fortsättningen och framtida kostnader för t.ex. ekonomiskt bistånd minskar ju snabbare nyanlända kommer i arbete. Det specialdestinerade stats- bidraget ska vara ett riktat statsbidrag som kompenserar bosättnings- kommunerna och ger bättre förutsättningar för dessa att bidra till att ge nyanlända, utöver introduktionsarbetet, nödvändig arbets- praktik, god samhällsintroduktion, meningsfulla fritidsaktiviteter och mötesplatser mellan nyanlända och andra kommuninvånare. Statsbidraget ska även tjäna som ett stimulansbidrag för att uppmuntra kommunerna att bidra till att nyanlända erbjuds 39TP PT 0,60*111 400=66 840. 66 840/3=22 280. 40TP PT Schablonersättningen 2008 för nyanlända i åldern är . 41TP PT Schablonersättningen 2008 för nyanlända i åldern är . meningsfull och ändamålsenlig verksamhet inom introduktions- programmet. Bidragets måluppfyllelse bör regelbundet följas upp. Ersättning för särskilda kostnader m.m. Kommunerna har möjlighet att återsöka medel för vissa kostnader som nyanlända genererat. Enligt ersättningsförordningen kan kommunerna få ersättning för följande kostnader: Särskilda kostnader för t.ex. försörjningsstöd, färdtjänst, stöd och hjälp i boendet samt kostnader för vård av barn utan vårdnads- havare Extraordinära kostnader , avseende t.ex. initiala kostnader för mottagandet av kvotflyktingar som inte täcks av schablonersättningen och särskilt resurskrävande grupper såsom familjer med många barn eller personer med låg utbildningsnivå Sjukvårdskostnader (gäller endast sjukvårdskostnader för utlänning som inte kan försörja sig till följd av en sjukdom eller ett funk- tionshinder som utlänningen hade vid ankomsten till eller som annars har ett direkt samband med utlänningens situa- tion som flykting, med anledning av sjukdom och funktionshinder som uppstått i utan direkt samband med flyktingskapet ersätts inte) Kostnader för hälsoundersökning i vissa fall Betydande extraordinära kostnader för vårdinsatser för flyktingar. Mitt förslag är att kommunernas möjlighet att ansöka om ersättning för sådana kostnader ska kvarstå. Motsvarande befintliga regler i ersättningsförordningen bör därför lämpligen införas i en ny ersättningsförordning. Trångboddhet – hinder för integration och introduktionsarbete? Det talas och skrivs mycket om överbefolkade bostäder. Asylsökande flyttar in hos anhöriga och andra landsmän medan de väntar på till- stånd. Det gemensamma boendet utgör en trygg i en okänd miljö. Även om trångboddheten blir eko- nomiskt och psykiskt slitsam så kan det för den enskilde framstå som ett rationellt bästa val framför anläggningsboende. För kom- munen och fastighetsägaren kan det emellertid skapa problem av olika slag. blir tillståndsfrågan avgjord och bostadsfrågan behöver lösas. Några får bostad anvisad av och mottagande kommun. Andra som har bott i anläggning under vänte- tiden kan välja att flytta in hos bekanta för att undvika att tvingas flytta till en okänd ort. De som har bott i eget boende hos släkt- ingar kan välja att bo kvar där. Sammantaget kan man konstatera att många blir kvar i trångboddhet i redan flyktingtäta kommundelar. Det är min tro att integrationsprocessen förhindras och att introduktionsarbetet försenas vid extrem trångboddhet. Problemen förvärras eftersom trångboddheten oftast finns i bostadsområden där det har flyttat in långt fler än de är planerade för. Jag tror också att utanförskapet för barn förstärks genom den segregerade miljö som uppstår i dessa områden. Det pågår diskussioner i många kommuner om dessa problem. Några debattörer förordar tvång för individerna att flytta till anvisad kommun och bostad. Den lösningen anser jag inte vara lämplig. Det finns emellertid anledning att se över de möjligheter som står till buds. Problemet ägs av de boende men också av kommunerna och hyresvärdarna. En första utgångspunkt för förändring kan vara att de sociala myndigheterna verkligen tar itu med eventuella problem. Är det verkligen rimligt att barn ska behöva växa upp i sådan trångboddhet? I många hem tycks man kraftigt överskrida gränsen för trångboddhetsnormer. Trångboddhetsnormen är inte en rättighet som enskilda kan åberopa eller tvingande för någon att följa. är en målsättning. Trångboddhetsnorm 3, den senaste, anger att ingen bör sova i kök eller vardagsrum. Ett rum bör finnas till var och en med undantag för två sammanboende vuxna. En familj med två barn anses därmed behöva fyra rum och kök för att inte betraktas som trångbodd. Enligt den tidigare trångboddhets- 2 hade man som målsättning att ingen ska behöva sova i kök eller vardagsrum. En familj med två barn anses då behöva tre rum och kök Den andra utgångspunkten är att se problemen ur hyresvärdens synvinkel. Bostäderna är planerade för ett beräknat antal personer. De är dimensionerade efter detta antal t.ex. vad gäller toalett och duschmöjligheter. Om många bor i lägenheterna ökar förslitningen, bullret ökar och det kan vara farligt ur brandsäkerhetssynpunkt. Hyreslagen innehåller bestämmelser om ordning, sundhet och gott skick. I stadgas att bostäder ska brukas på ett sådant sätt att olägenheter för människors hälsa inte uppkommer. Ägare eller nyttjanderättshavare till berörd egendom ska vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att hindra uppkomsten av eller undan- röja olägenheter för människors hälsa. I förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd fastställs att en bostad ska uppfylla vissa krav för att hindra uppkomst av olägenhet för människors hälsa. Däri ingår att det ska ges möjlighet att upprätthålla en god personlig hygien. En fråga som diskuteras är om fastighetsägare kan införa ordnings- och begränsningsregler i sina kontrakt. Jag anser det naturligt att sådana regler skrivs in. I har man tagit fram förslag om att införa begränsningsregler vid tecknande av hyreskontrakt i de kommunala bostadsbolagen och förhoppningar finns att kommunen kan intressera de privata fastighetsbolagen för detsamma. Det finns redan bestämmelser om ordning, sundhet och gott skick i hyres- lagen och det finns en trångboddhetsnorm. Detta bör enligt min mening kunna tillämpas. En fastighetsägare som har ansvar för till- ståndet i fastigheten måste kunna ställa krav i enlighet med lagar och bestämmelser och fastställa hur många som kan nyttja tjänsten/ bostaden. Frågan har dock en ytterligare dimension. De nyanlända måste bo någonstans! Om man skapar utrymme för att förhindra att t.ex. barnfamiljer bor trångt så måste det också finnas tillgängliga bostäder. Detta är ett kommunalt ansvar enligt bostadsförsörjningslagen. Lagen fastställer att kommuner ska se till att alla i kommunen har bra bostäder att leva i. Det handlar om bostadsområde, om att bygga nya bostäder och om att sköta de bostadsområden som finns. Kommunerna ska göra en plan för hur alla i kommunen ska ha bra bostäder att leva i. Utgångspunkten ska vara den lokala bedömningen av behoven på lång sikt. Kommunerna har dessutom planmonopol med stöd av . Det är därmed kommunen som har ansvaret för hur användningen av mark och vatten ser ut samt hur bebyggelseplaneringen utformas. Kommunen ska i sin planering säkra bostadsbeståndet efter befolkningens sammansättning och prognoser om framtiden. Länsstyrelserna har en uppgift som rådgivare och ska lämna information och underlag för kommunernas planering. ligger på kommunerna och därmed har kommunerna också huvudansvaret för att motverka trångboddheten. Det har framförts krav på tvång för nyanlända att flytta till anvisade kommuner. Att ha särskilda tvångsåtgärder riktade enbart mot vissa invånare är enligt min mening principiellt felaktigt. Att kräva att människor ska försörja sig själva och använda sig av olika påtryckningar för att de ska flytta dit där jobben finns, är inte samma sak som att tvinga fram flytt- ning för enskilda för att hjälpa kommuner med att lösa bostads- frågan. Sådant tvång kan dessutom bli till stor skada för enskilda individer eftersom behovet av att använda tvång är bevis på att den nyanlände inte vill till just den plats som byråkratin föreslår. Dessutom så menar jag att ett tvångssystem aldrig kan bli fram- gångsrikt. Med tvång följer rimligtvis sanktioner och i det här fallet skulle förmodligen sanktionen bli att den nyanlände inte får någon lots och introduktionsersättning. Det kan i så fall skapa väldigt komplicerade förhållanden. Om människor trots detta flyttar till- baka till sina landsmän så går mycket tid förlorad för individen eftersom han eller hon inte får delta i introduktionsverksamheten (sfi och samhällskunskap). Detta gagnar inte någon. Familjen kommer att leva olagligt i en kommun även om de har tillstånd att bo i . Gifta kvinnor riskerar dessutom att fastna i ett tradi- tionellt familjemönster om de går miste om introduktionsarbetet. Att tvinga någon att bosätta sig i en viss kommun innebär slutligen att ta ifrån individen ansvaret för sin egen situation. Det vore att ta ett steg tillbaka i omhändertagandepolitiken. Staten fattar beslut åt enskilda i stället för att ge honom eller henne ansvar med påföljande konsekvenser. Min uppfattning är sålunda att tvång att bo i av staten utpekade kommuner medför alldeles för stora risker för såväl kommunarrest som orimlig byråkrati och stora felbedöm- ningar av byråkrater som drabbar enskilda nyanlända. Hur bostadsfrågan löses är tillsammans med arbetsmarknads- etableringen av avgörande betydelse för framgång i integrations- arbetet. Som vanligt går det inte att lösa svåra problem med en enda åtgärd. Det krävs ett samlat tag från många olika utgångspunkter. Normalisering är en bra utgångspunkt, dvs. samma regler ska gälla för alla. Det är sannolikt ingen större överdrift att påstå att när det kommer till nyanlända och bostadsfrågan så har vi underlåtit att rätta till problemen . Mitt förslag till pliktlagstiftning innebär ett tvång för alla kom- muner att ställa i ordning bostäder för nyanlända. Det löser inte problemen med trångboddhet, men kan ändå ha en viss betydelse. I mitt förslag till introduktionsersättning och utformningen av bostadsersättningen lönar det sig att försöka skaffa en egen bostad. Det är ett incitament direkt riktad till de nyanlända . Till uppgiften för den nyanländes lots ingår dessutom att upp- märksamma bostadsfrågan och aktualisera frågan om flyttning om det är av betydelse för introduktionen. Jag föreslår även att nyanlända i EBO ska ha förlängd betänke- tid avseende var han eller hon vill bo. måste han eller hon begära hjälp av inom en månad (efter beslut om permanent uppehållstillstånd) för att få en bostad anvisad. Mitt förslag innebär att betänketiden förlängs , vilket ger ökade möjligheter för nyanlända att få hjälp med att flytta till en kommun där det finns bostad och förhoppningsvis även goda förutsättningar för arbete. Fastighetsägarna kan använda sig av ordnings- och begränsnings- regler i hyresavtalen i syfte att förhindra överutnyttjande av bostäder som planerats för ett mindre antal boende. Att riskera att förlora ett hyreskontrakt på grund av brott mot avtalet kan dessutom vara ett stöd för kontraktsinnehavaren om denne vill övertyga sina inneboende om att de bör flytta. Kommunerna måste vara mer förutseende i sitt planeringsarbete med bostadsförsörjningen. Det regionala samarbete som utvecklats i bosättningsfrågorna behöver kanske intensifieras också vad gäller bostadsförsörjningsfrågorna. Inte minst behöver kommunerna arbeta för gemensam information om var nyanlända kan få bra bostäder i regionen eller övriga landet. Samarbetet mellan och förefaller vara ett bra exempel på värdet av gemensamma informa- tionsinsatser. Förslag: ska ansvara för samordning av bosättning inom kommunerna i länet. ska meddela Migrations- verket antalet nyanlända utlänningar som kan tas emot för bosättning inom länet. ska utöva tillsyn över lotsarnas verksamhet. ska därvid följa lotsarnas arbete inom ramarna för den föreslagna introduktionslagen. Därutöver ska främja samverkan mellan lotsar, , , kommuner, andra samhällsorgan och privata aktörer som arbetar med introduktion av nyanlända och även i övrigt se till att lotsarna fullgör sina uppgifter på ett ändamåls- enligt sätt. har rätt att inspektera lotsars verksamhet och få inhämta de upplysningar och ta del av de handlingar och annat material som behövs för tillsynen. ska underrätta /Arbetsför- medlingen om missförhållanden i lotsars verksamhet som kommer till kännedom. bör ansvara för att fördela statliga anslag till organisationer som arbetar med integrationsrelaterade frågor. 2.7.1Ansvar för samordning av bosättning Enligt 60 § gällande förordning (2002:864) med länsstyrelse- instruktion ska verka för att det finns beredskap och kapacitet hos kommunerna att ta emot skyddsbehövande som beviljats uppehållstillstånd samt därvid verka för regional samverkan. ska, med utgångspunkt från bedömning av behov, överlägga med kommunerna om mottagande samt inge underlag om detta till . Därefter är det som träffar överenskommelser med kommunerna om mottagande av skyddsbehövande och andra utlänningar som anges i 3 § gällande ersättningsförordning. Enligt mitt förslag ska ansvar för samordning i allt väsentligt kvarstå. Skillnaden är, som redovisats i avsnitt 2.6.1, att övertar ansvar för avtalstecknande med kommunerna inom länet. Det är alltså som tillsammans med kommunerna inom länet ska avtala om antalet nyanlända som ska tas emot för bosättning inom respektive kommun (kommuntal). Avtalen ska meddelas . Om inte samtliga kommuner inom länet ingår avtal om antalet nyanlända som kan tas emot för bosättning ska ha sista ordet och fastställa slutligt kommuntal. Mitt förslag innebär att en konsekvensändring i den gällande förordningen med läns- styrelseinstruktion är nödvändig. 2.7.2Ansvar för tillsyn av lotsar Statlig tillsynsverksamhet är ett viktigt instrument som syftar till att trygga enskildas rättsäkerhet samt säkerställa att insatser eller tjänster som erbjuds enskilda är av god kvalitet. Mitt förslag är därför att länsstyrelserna ska svara för tillsyn av lotsarna (se 4 kap. 1–3 §§ introduktionslagen). Tillsynen innebär att ska granska att lotsen uppfyller de krav som framgår av lagar, förordningar och föreskrifter. Tillsynen ska även omfatta den målbestämmelse som finns i den föreslagna introduktionslagens 1 kap. 1 §. Det innebär att ska tillse att lotsen verkligen arbetar för att uppnå de i bestämmelsen uppställda målen. För att främja en enhetlig tillämpning av länsstyrelsernas tillsynsuppdrag enligt den föreslagna lagen är det lämpligt om regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer föreskriver närmare om hur tillsynen ska ske. Av samma skäl bör ansvarig myndighet för introduktionen sammankalla de regionala tillsynsmyndigheterna för att diskutera tillsynsuppdraget. ska också främja samverkan mellan lotsar, , Arbetsförmedlingen, kommuner, andra samhälls- organ och enskilda aktörer som arbetar med introduktion av nyanlända. Härigenom ska myndigheten förbättra förutsättningarna för en god kvalitet i introduktionen av nyanlända. Den regionala dialogen med utgångspunkt i arbete, utbildning och boende som finns i länen bör fortsätta att utvecklas. För att kunna genomföra sitt tillsynsuppdrag ska ha rätt att inspektera lotsars verksamhet och få inhämta de upplysningar och ta del av de handlingar och annat material som behövs för tillsynen. Lotsar är också skyldiga att lämna läns- styrelsen den hjälp som behövs vid inspektionen. föreslås inte få några sanktionsmöjligheter. /Arbetsförmedlingen har möjlighet att bryta kon- trakt med lotsar vid avtalsbrott och kan även utesluta lotsar från valfrihetssystemet i vissa fall, t.ex. på grund av att de bedriver allvarlig brottslig verksamhet (se avsnitt 2.4.9). Jag anser därför att det är tillräckligt att ska underrätta / Arbetsförmedlingen om eventuella missförhållanden i en enskild lotsverksamhet som kommer till kännedom. Därefter är det upp till verket/förmedlingen att vidta de åtgärder som behövs. 2.7.3Ansvar för fördelning av statliga anslag bör få anslag att fördela till organisationer som verkar i en eller flera kommuner med integrationsrelaterade frågor. bör ha möjlighet att uppdra åt frivilligorganisationer att utveckla metoder och verktyg för att öka genomslaget av arbetet med att snabbare få in nyanlända på arbetsmarknaden. bör också ha medlen att använda till föreningar som vill göra särskilda satsningar för att få nyanlända som medlemmar. Medlen ska ses som stimulansbidrag. Ansökan om medel bör kunna göras löpande över året och ansökningsförfarandet vara enkelt. Det är en fördel om de föreningar som får stöd har en regional organisation och kan samarbeta över kommungränserna, men det ska inte vara nödvändigt för att stöd ska kunna utbetalas. Förslag: Arbetsförmedlingen bör få särskilda resurser som ska användas till åtgärder för nyanlända under introduktionen. Program- och personalmedel bör säkerställas på mer permanent basis för målgruppen nyanlända. Arbetsförmedlingens arbete måste förtydligas på ett antal områden, t.ex. för anordnande av arbetspraktik. Arbetsförmedlingens uppgift och ansvar Av förordning (2007:1030) med instruktion för Arbetsförmedlingen framgår bl.a. följande. Arbetsförmedlingen ansvarar för den offentliga arbetsförmedlingen och dess arbetsmarknadspolitiska verksamhet. Arbetsförmedlingen ska bl.a. verka för att förbättra arbets- marknadens funktionssätt genom att effektivt sammanföra dem som söker arbete med dem som söker arbetskraft (s.k. matchning) och prioritera dem som befinner sig långt från arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingen har ett särskilt ansvar för att nyanlända invandrare erbjuds insatser som främjar en snabb och effektiv etablering på arbetsmarknaden. Myndigheten ska inom ramen för detta ansvar vara samordnande, stödjande och pådrivande i förhållande till övriga berörda parter. Detta ansvar framgår även i myndighetens riktlinjer. Enligt förordningen (2006:396) om försöksverksamhet med särskilda arbetsmarknadspolitiska insatser för nyanlända invandrare ska Arbetsförmedlingen bedriva försöksverksamhet i samverkan med vissa kommuner och andra aktörer (FNI). Verksamheten ska pågå till och med och omfattar personer som är bosatta i , eller län enligt vad Arbetsförmedlingen närmare bestämmer. Försöksverksamheten syftar till att få till stånd en tidig etablering på arbetsmarknaden för nyanlända invandrare som beviljats tidsbe- gränsat eller permanent uppehållstillstånd i . Försöks- verksamheten ska bestå av individuellt anpassade arbetsmarknads- politiska aktiviteter, såsom bedömning av yrkeskompetens och annan validering av kunskaper och kompetens, aktivt arbets- sökande, förberedande utbildning, arbetsmarknadsutbildning, arbetspraktik och arbetslivsinriktad rehabilitering, som anordnas parallellt med svenskundervisning för invandrare (sfi) och annan lämplig verksamhet. Arbetsförmedlingen svarar för de arbets- marknadspolitiska aktiviteterna samt samordnar verksamheten. Kommunerna svarar för undervisningen i svenska. Instegsjobben är en subventionerad anställning inom privat eller offentlig sektor för nyanlända efter uppehållstillstånd. utökades till att vara 24 månader. Anställningen ska vara kopplad till deltagande i sfi, eller uppnådda resultat inom denna, och innehålla tydliga handledande inslag. Lönesubventionen uppgår för näringslivet till av lönekostnaden och för offentliga arbetsgivare till av lönekostnaden. För heltidsanställning utgår subvention . vårproposition föreslog regeringen inom ramen för ett integrationspaket att satsas och på så kallade instegsjobb. Därefter har satsningen utökats till även . Målet med instegsjobb är att nyanlända invandrare snabbare ska få jobb och etablera sig på arbetsmarknaden genom att incitamenten stärks för arbetsgivare att anställa, för kommuner att tidigt erbjuda effektiv undervisning i sfi och för individen att parallellt med sfi-studierna söka sig ut på arbetsmark- naden. Jag bedömer detta som en bra åtgärd som, om den får genomslag, kan bidra till att nyanlända snabbare kommer i arbete. Arbetsförmedlingens arbetsmarknadspolitiska verksamhet ska enligt förordningen (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten bedrivas i samverkan med andra aktörer på arbets- marknaden, såsom arbetsmarknadens parter, myndigheter, kom- muner, enskilda företag och organisationer. Den arbetsmarknads- politiska verksamheten bedrivs bl.a. i form av platsförmedling, vägledning, arbetsmarknadspolitiska program, arbetsplatsintro- duktion, arbetslivsinriktad rehabilitering och verksamhet för unga med funktionshinder. Arbetsförmedlingen ska enligt förordningen i samråd med den som söker arbete upprätta en individuell handlingsplan där den arbetssökandes skyldigheter och planerade aktiviteter anges. regleringsbrev anges att Arbetsförmedlingen ska redovisa hur myndigheten har arbetat för att förbättra utrikes föddas etablering på arbetsmarknaden. Myndigheten ska särskilt redovisa vilket genomslag riktlinjerna för Arbetsförmedlingens service till nyanlända fått på verksamheten. framgå hur många nyanlända som har tagit del av Arbetsför- medlingens service, hur tidigt efter det att uppehållstillstånd beviljats som Arbetsförmedlingen har börjat arbeta med de nyanlända samt vilka resultat som uppnåtts. Eventuella problem i samverkan med andra aktörer ska redovisas, liksom förslag till lösningar. Redovisningen ska också behandla den tvååriga försöksverksamheten för vissa nyanlända invandrare (FNI). Det är ett samhälleligt ansvar att ta till vara kapaciteten hos den arbetskraft som finns och att skapa förutsättningar för så många som möjligt att skaffa sig ett arbete. Eftersom nyanlända ofta kan sakna ett nätverk på den svenska arbetsmarknaden är det viktigt att de nyanlända får hjälp och stöd för att kompensera detta. Detta kan uppnås genom att både lotsen och Arbetsförmedlingen hjälper individen genom att använda sina respektive upparbetade nätverk. Arbetsförmedlingens insatser och arbete med att förbättra nyanländas etablering på arbetsmarknaden är således en central och viktig del av den nyanländes introduktion för att den, tillsammans med andra insatser, ska bli framgångsrik och leda till egenförsörjning. har fått tydligare uppdrag med att prioritera nyanlända, och detta är naturligtvis bra. Arbetsförmedlingen föreslås därför även fortsättningsvis ha det ansvar som framgår av förmedlingens instruktion, regleringsbrev och andra föreskrifter. Detta uppdrag bör följas upp av regeringen. Parallellitet och adekvata säråtgärder En återkommande uppmärksammad brist i introduktionen är att det saknas parallellitet i åtgärderna under introduktionen. Nyanlända har också haft mycket liten tillgång till kvalificerade arbetsmarknads- insatser, såsom exempelvis (språk) praktik och arbetsmarknads- utbildning.