sou · GWB358d5 · 2009-01-01 00:00:00 — I paragrafen finns grunderna för att ta ut skattetillägg vid oriktig uppgift. Paragrafen motsvarar 5 kap. 1 § första stycket TL och 15 kap. 1 § första stycket SBL. Paragraferna fick båda sin nuvarande lydelse vid översyn av de särskilda avgifterna (prop. 2002/03:106, s. 115–120, 233, 234 och 246). 15 kap. 1 § första stycket SBL var inte ändrad (prop. 1996/97:100, s. 600 och 601). 5 kap. 1 § första stycket TL har ändrats ytterligare två gånger (prop. 1989/90:74, s. 409 och 410). ändrades bestämmelsen i två avseenden; dels tillkom rekvisitet under förfarandet, dels begränsades utrymmet för att ta ut skattetillägg vid oriktig uppgift i domstol till fall då den oriktiga uppgiften prövats i sak (prop. 1991/92:43, s. 81 och 109). justerades bestämmelsen så att också uppgifter som getts in med automatisk databehandling skulle omfattas (prop. 1996/97:100, s. 652). Enligt punkten 1 ska skattetillägg tas ut av den som på något annat sätt än muntligen under förfarandet har lämnat en oriktig uppgift till ledning för egen beskattning. Deklarerade uppgifter, uppgifter i svar på en förfrågan och uppgifter som lämnas till en revisor i samband med en revision är exempel på uppgifter som är lämnade under förfarandet. En begäran om omprövning omfattas också. En förutsättning för att skattetillägg ska kunna tas ut är att den oriktiga uppgiften lämnats till ledning för egen beskattning. 5 kap. 1 § första stycket TL talar i stället om uppgifter lämnade till ledning för taxering. Vi har genomgående valt att använda andra uttryck än taxeringsår, beslut om årlig taxering och liknande. Tidsfristerna för deklaration, beslut och andra åtgärder knyts i stället till beskattningsåret. Beslut om slutlig skatt kommer att innefatta såväl dagens taxeringsbeslut som beslutet om skattens storlek (se författningskommentaren till 56 kap. 1 §). I kravet på att den oriktiga uppgiften ska vara lämnad till ledning för beskattningen ligger att uppgiften ska avse det aktuella beskattningsärendet. De uppgifter som anses lämnade till ledning för taxeringen kommer således att lämnas till ledning för beskattningen, närmare bestämt till ledning för beslut om slutlig skatt. Om en oriktig uppgift som har betydelse för den skattskyldiges slutliga skatt däremot lämnas i en bilaga till en skattedeklaration kan skattetillägg inte komma i fråga. Uppgiften har inte lämnats till ledning för beslutet om slutlig skatt utan till ledning för beslut om arbetsgivaravgifter, skatteavdrag eller mervärdesskatt. Eftersom den oriktiga uppgiften saknar betydelse för det ärende som den lämnats i har den skattskyldige inte lämnat oriktig uppgift till ledning för beskattningen i paragrafens mening. Endast uppgifter till ledning för egen beskattning kan leda till skattetillägg. Det sägs nu uttryckligen i bestämmelsen. I nuvarande bestämmelser anges att det är den skattskyldige som kan påföras skattetillägg. Det förutsätter likställighets- bestämmelser för att t.ex. den som har rätt till återbetalning av ingående mervärdesskatt eller punktskatt efter ansökan ska omfattas. Vi har strävat efter att formulera lagtexten så att likställighetsbestämmelser inte ska behövas. För att begränsa behovet av likställighetsbestämmelser har vi undvikit att använda termen skattskyldig i paragrafer som även ska gälla andra än skattskyldiga. Vi har därför valt att i stället knyta an till den som lämnar en oriktig uppgift till ledning för egen beskattning. Eftersom ett beslut om återbetalning av punktskatt ska anses som ett beslut om punktskatt får uppgifterna i ansökan om återbetalning anses lämnade till ledning för egen beskattning (prop. 2001/02:127, s. 174 och 175). Det är tillräckligt för att skattetillägg ska kunna tas ut i fortsättningen. Att den som ansöker om återbetalning av mervärdesskatt lämnar uppgifter till ledning för egen beskattning är självklart eftersom ansökan görs i skatte- deklaration och beslut fattas enligt bestämmelserna i 53 kap. I 5 kap. finns bestämmelser om uppgiftsskyldiga företrädare (ombud för generalrepresentation, representant för enkelt bolag eller partrederi, huvudman för mervärdesskattegrupp och skatterepresentant för utländsk försäkringsgivare). Dessa företrädare ska såväl redovisa som betala sin huvudmans skatt. Om en sådan företrädare lämnar en oriktig uppgift är det därmed företrädaren och inte huvudmannen som ska påföras skattetillägg. Eftersom företrädaren är betalningsskyldig får uppgiften anses lämnad till ledning för dennes egna beskattning. Det finns vidare företrädare som är behöriga att lämna uppgifter, men inte är betalningsskyldiga för den skatt som uppgifterna gäller. Det gäller t.ex. en firmatecknare för ett aktiebolag, en förmyndare till en omyndig och ett ombud för en utländsk företagare. Uppgifter som lämnas av sådana företrädare anses lämnade av huvudmannen till ledning för dennes beskattning. Bolaget, den omyndige eller den utländske företagaren anses alltså ha lämnat uppgifterna. Det är därmed dessa personer som ska påföras skattetillägg om oriktig uppgift lämnas. Det gäller även om det inte finns någon uttrycklig bestämmelse om detta. I förtydligande syfte föreslås en bestämmelse om att uppgifter som lämnas av en behörig företrädare för en uppgiftsskyldig anses lämnade av den uppgiftsskyldige själv, se 4 kap. 1 §. Här bör också nämnas att skattetillägg kan tas ut av en juridisk person i vissa fall även om företrädaren som lämnade den oriktiga uppgiften var obehörig, se 4 kap. 2 §. Skattetillägg aktualiseras bara om det oriktiga uppgiftslämn- andet har direkt inverkan på skatteuttaget (eller ett underskotts storlek). Det framgår av bestämmelserna om beräkning av skatte- tillägg i 11–14 §§. Skattetillägg tas därför inte ut av den som lämnar oriktiga uppgifter i anmälan om registrering, skalbolagsdeklaration, preliminär deklaration, ansökan om godkännande för F-skatt eller periodisk sammanställning. Eftersom 15 kap. 1 § SBL endast gäller skattskyldiga kan skatte- tillägg inte tas ut med stöd av den bestämmelsen av en person som felaktigt registrerats som skattskyldig. För att det ska vara möjligt att ta ut skattetillägg av en felaktigt registrerad person som i en skattedeklaration yrkar avdrag för ingående mervärdesskatt finns en särskild bestämmelse i 15 kap. 16 § SBL (handledning Särskilda avgifter enligt skattebetalningslagen, 2008, s. 25). Förevarande paragrafs nya lydelse, som inte begränsar tillämpningsområdet till uppgifter som lämnas av en skattskyldig, innebär att en person som felaktigt registrerats som skattskyldig omfattas av bestämmelsen. En bestämmelse motsvarande 15 kap. 16 § SBL behövs alltså inte för att uppnå det resultatet. 15 kap. 16 § SBL gäller endast den som lämnat oriktig uppgift och därigenom registrerats som skattskyldig. Denna begränsning kommer i fortsättningen inte att gälla. Det bör i praktiken sakna betydelse. Om i något fall felaktigt skulle registrera någon som inte är skattskyldig av andra skäl än att den registrerade lämnat oriktiga uppgifter, får ett eventuellt skattetillägg hanteras inom ramen för befrielsereglerna. Detta gäller t.ex. om den enskilde lämnar korrekta uppgifter om sin verksamhet som visar att verksamheten inte är mervärdesskattepliktig. Om ändå registrerar den enskilde till mervärdesskatt och återbetalar överskjutande ingående mervärdesskatt på förvärv för verksam- heten finns det i och för sig grund för skattetillägg. Den enskilde har ju lämnat oriktig uppgift i skattedeklaration eftersom han inte är skattskyldig till mervärdesskatt. Befrielse bör dock medges; felet får anses ursäktligt med hänsyn till agerande. Bestämmelsen i punkten 2 innebär att skattetillägg tas ut av den som lämnar oriktig uppgift i mål om egen beskattning. En skillnad i förhållande till dagens reglering är att det nu framgår uttryckligen av paragrafen att endast uppgifter som lämnats på annat sätt än muntligen kan leda till skattetillägg. Av andra stycket framgår att skattetillägg vid oriktig uppgift i mål om beskattning förutsätter att den oriktiga uppgiften har prövats i sak. Sakprövning krävs däremot inte om oriktig uppgift lämnas i en begäran om omprövning. I sådana fall kan skattetillägg alltså tas ut även om sakprövning inte kommer till stånd på grund av att begäran om omprövning återkallas. Huruvida det är möjligt enligt nuvarande reglering har ifrågasatts (se Länsrättens i dom i mål nr 26610-074). Enligt utredningens mening bör skattetillägg kunna tas ut i den situationen. Annars kommer skattetilläggssystemet inte att vara en effektiv sanktion för oriktiga uppgifter under omprövnings- förfarandet. Det blir riskfritt att pröva om en oriktig uppgift passerar granskning; om verket ifrågasätter uppgiften kan skattetillägg undvikas genom att begäran om omprövning återkallas. Att kravet på sakprövning endast gäller oriktig uppgift i mål om beskattning, och inte i ett ärende hos , förtydligas nu genom bestämmelsen i andra stycket. Paragrafen innehåller definitionen av oriktig uppgift som finns i 5 kap. 1 § andra stycket TL och 15 kap. 1 § andra stycket SBL. Definitionen infördes vid översyn av de särskilda avgifterna och har inte ändrats (prop. 2002/03:106, s. 115–120, 233, 234 och 246). Vi föreslår att skyldigheten att lämna självdeklaration ska ersättas med en uppgiftsorienterad deklarationsskyldighet (se kommentaren till 29 kap. 1 §. I fortsättningen fullgörs deklarationsskyldigheten genom att uppgifter lämnas eller godkänns. Uppgifter som har underrättat den deklarationsskyldige om och som är korrekta ska godkännas. En uppgift som inte är korrekt kan däremot inte godkännas. I sådana fall ska den deklarationsskyldige i stället lämna uppgiften (29 kap. 3 §). Godkänner den deklarationsskyldige en felaktig uppgift har han utelämnat en uppgift som han varit skyldig att lämna, dvs. lämnat en oriktig uppgift enligt första stycket punkten 2. Det nya sättet att reglera deklarationsskyldigheten för inkomst förutsätter alltså ingen förändring av bestämmelsen i första stycket. I andra stycket punkten 1 görs däremot en mindre ändring så att inte bara lämnade uppgifter utan också godkända uppgifter ska 4 Domen är överklagad till Kammarrätten i , mål nr 1470-08. beaktas vid bedömningen av om det finns tillräckligt underlag för ett riktigt beslut. En rent språklig justering föreslås i andra stycket punkten 2. Paragrafen ersätter 5 kap. 2 § TL och 15 kap. 2 § SBL. 5 kap. 2 § TL fick sin nuvarande lydelse vid översyn av de särskilda avgifterna (prop. 1989/90:74, s. 410 och prop. 2002/03:106, s. 234). Även 15 kap. 2 § SBL fick i allt väsentligt 1996/97:100, s. 601, 2002/03:106, s. 246 och prop. 2007/08:25, s. 270). Skattetillägg ska enligt bestämmelsen tas ut vid sköns- beskattning. Förutsättningarna för skönsbeskattning regleras i 57 kap. 1 §. Den bestämmelsen gäller vid omprövning av beslut om arbetsgivaravgifter, skatteavdrag, mervärdesskatt och punktskatt, men också beslut om slutlig skatt. Dagens skönstaxering kommer alltså i fortsättningen att benämnas skönsbeskattning. Här aktuell bestämmelse om skattetillägg reglerar därför bara skattetillägg vid skönsbeskattning. Enligt 5 kap. 2 § 2 TL får skattetillägg vid skönstaxering i avsaknad av deklaration tas ut först om ett föreläggande att deklarera har sänts ut till den deklarationsskyldige och detta inte har följts. I praktiken skickas föreläggandet ut redan innan skönstaxeringsbeslutet fattas. Det är också en rimlig ordning med hänsyn till den centrala betydelse som de deklarationsskyldigas uppgifter har för att korrekta beslut ska kunna fattas och för att sanktionssystemet ska fungera. Kravet på föreläggande ska därför i fortsättningen gälla beslutet om skönsbeskattning av slutlig skatt. Bestämmelsen finns i 57 kap. 2 §. Av paragrafen framgår att den deklarationsskyldige kan bli av med ett skattetillägg som tagits ut vid skönsbeskattning genom att deklarera. Paragrafen ersätter 5 kap. 3 § TL och 15 kap. 3 § SBL. Båda dessa paragrafer fick sitt sakliga innehåll vid reform av de särskilda avgifterna (prop. 1989/90:74, s. 328, 329 och 410 samt prop. 2002/03:106, s. 131 och 246). Bestämmelsen som finns i 15 kap. 3 § SBL fanns vid skattebetalningslagens tillkomst i 15 kap. 5 § SBL (prop. 1996/97:100, s. 602). lagstiftningsärende har bara mindre justeringar gjorts av de båda paragraferna (prop. 2002/03:99 och prop. 2003/04:133, s. 24). Enligt första stycket punkten 2 ska tidsfristen inom vilken den deklarationsskyldige ska ha deklarerat inkomst – för att bli av med skattetillägget – räknas från utgången av den månad då beslutet meddelades. Bestämmelsen i taxeringslagen anger i stället att tidsfristen ska räknas från utgången av det år då beslutet fattades. Tidpunkten ansågs vara praktisk eftersom beslut om skattetillägg i dessa fall i regel fattas sent under taxeringsåret. Vi föreslår att juridiska personers deklarationsfrist ska räknas från räkenskaps- årets utgång. Det innebär att dagens enda deklarationstillfälle ersätts med fem deklarationstillfällen5 vad gäller deklarationsskyldighet för inkomst. Den period under vilken ska fatta beslut om slutlig skatt kommer i fortsättningen att löpa ut . Det är av den anledningen inte längre lämpligt att räkna tiden från utgången av kalenderåret. Vi föreslår därför att bestämmelsen utformas på samma sätt som 15 kap. 3 § SBL och knyter tidsfristen till utgången av den månad då beslutet meddelades. I något fall kan det, beroende på när beslutet meddelas, innebära att den deklarationsskyldige får på sig än vad som gäller . Tiden kommer dock aldrig att bli kortare än . I andra stycket finns en alternativregel för de fall den deklara- tionsskyldige gör sannolikt att han eller hon inte fått kännedom om skattetillägget före utgången av den månad då beslutet meddelades. Då ska tidsfristen i stället räknas från den dag då den deklarationsskyldige fick sådan kännedom. Samma tidsfrister som gäller enligt huvudregeln ska alltså tillämpas, men startpunkten för fristen ska senareläggas. För den som ska deklarera inkomst innebär det en ändring i förhållande till vad som gäller . Tidsfristen förlängs från . Förändringen innebär att den deklarationsskyldige får lika på sig för att deklarera vare sig han eller hon har fått kännedom om beslutet i normal tid eller . Det är en rimlig ordning. Vidare är det en fördel att regleringen för de olika deklarationsskyldigheterna konstrueras på samma sätt. 5 Deklarationstillfällena är , , , och , se avsnitt 2.5.2 och 32 kap. Skattetillägg vid omprövning av skönsbeskattningsbeslut Paragrafen innebär att den som får ett skönsbeskattningsbeslut avseende slutlig skatt höjt genom omprövning på initiativ i vissa fall ska påföras skattetillägg. Härigenom ska möjlig- heten till så kallad skönstaxeringsspekulation stoppas, se avsnitt 7.10. I nuvarande lagstiftning finns ingen motsvarighet till paragrafen. För att paragrafen ska vara tillämplig ska tre förutsättningar vara uppfyllda. För det första ska ett skönsbeskattningsbeslut ha fattats på grund av att personen inte har deklarerat inkomst i rätt tid (det grundläggande skönsbeskattningsbeslutet). Det framgår av första stycket punkten 1. Den andra förutsättningen är att personen i fråga inte heller efter det grundläggande skönsbeskattningsbeslutet deklarerar inom en viss tidsfrist. Av första stycket punkten 2 framgår att tidsfristen är densamma som gäller enligt 7 § om skattetillägg tagits ut på grund av det grundläggande skönsbeskattningsbeslutet. För att nu aktuell bestämmelse ska vara tillämplig ska alltså tidsfristen för att bli av med det skattetillägg som tagits ut med anledning av det grundläggande skönsbeskattningsbeslutet ha försuttits. Om det grundläggande skönsbeskattningsbeslutet inte har förenats med skattetillägg (t.ex. på grund av att den skett i enlighet med kontrolluppgifter) ska enligt tredje stycket tidsfristen i 7 § första stycket räknas från utgången av den månad då det grundläggande skönsbeskattningsbeslutet meddelades. Om den deklarations- skyldige gör sannolikt att han eller hon inte har fått kännedom om det grundläggande skönsbeskattningsbeslutet före utgången av den månad då beslutet meddelades ska fristen räknas för kännedom. Den tredje förutsättningen är att det grundläggande sköns- beskattningsbeslutet omprövas i höjande riktning på initiativ. Om dessa tre förutsättningar är uppfyllda ska skattetillägg tas ut. Av andra stycket framgår att 7 § inte är tillämplig på ett sådant beslut. Det är alltså inte möjligt att bli av med skattetillägget genom att deklarera inkomst. Skattetillägget uppgår enligt 17 § till av höjningen. Skattetillägg när skatteavdrag inte gjorts I paragrafen, som är ny, finns en bestämmelse om skattetillägg för den som inte gör skatteavdrag. I skattebetalningslagen finns inga särskilda bestämmelser om skattetillägg på skatteavdrag. Det innebär att grunderna för att ta ut skattetillägg är att oriktig uppgift lämnats eller att sköns- beskattning skett. Om utbetalaren har gjort skatteavdrag men sedan inte redovisar avdraget i deklarationen är förhållandena i väsentliga avseenden jämförbara med skattetillägg på oredovisade arbetsgivaravgifter eller mervärdesskatt. Skattetillägg på gjorda men oredovisade skatteavdrag ska även i fortsättningen påföras enligt de vanliga reglerna. Förevarande paragraf gäller alltså bara skattetillägg när inget skatteavdrag har gjorts. Utbetalaren ska i skattedeklaration lämna uppgift om den sammanlagda ersättning från vilken han eller hon är skyldig att göra skatteavdrag och sammanlagt avdraget belopp (26 kap. 20 § 1 och 2). Den som har gjort ett för lågt skatteavdrag ska, på samma sätt som , lämna uppgift om det faktiskt gjorda skatteavdraget och inte om det skatteavdrag som bort ha gjorts (prop. 1996/97:100, s. 570). Uppgift om den sammanlagda ersättning från vilken utbetalaren är skyldig att göra skatteavdrag visar inte om redovisat skatteavdrag är korrekt eller inte. Det beror på att skatteavdragens storlek är beroende av betalningsmottagarens förhållanden. En fysisk persons bosättningskommun avgör t.ex. enligt vilken tabell avdrag ska göras. Mottagarna kan vidare ha särskild beräkningsgrund. En utbetalare som har gjort ett för lågt skatteavdrag har inte lämnat oriktig uppgift genom att redovisa det för låga skatte- avdraget i deklarationen. Om däremot ersättningen som avdrag skulle ha gjorts från inte redovisas i sin helhet föreligger det en oriktig uppgift på den grunden. En utbetalare som gör ett för lågt skatteavdrag och som i deklarationen redovisar såväl faktiskt avdragen skatt som den sammanlagda ersättningen som avdrag skulle ha gjorts ifrån har enligt bedömning lämnat en oriktig uppgift trots att ingen av uppgifterna i de aktuella rutorna i deklarationen är felaktiga. Det beror enligt verket på att en skattedeklaration ska innehålla de ytterligare uppgifter som behövs för beräkning och kontroll av bl.a. skatteavdrag. För att ett korrekt beslut ska kunna fattas krävs att upplysning lämnas om att ersättning utbetalats utan att ett korrekt skatteavdrag har gjorts. Om sådan upplysning saknas innebär denna underlåtenhet enligt verket att utbetalaren lämnat en oriktig uppgift (handledning Särskilda avgifter enligt skattebetalningslagen, 2008, s. 33 och 34). Om upptäcker att skatteavdrag inte har gjorts, ska verket enligt vårt förslag inte som ompröva beslutet om skatteavdrag utan fatta ett beslut om ansvar för underlåtna skatteavdrag. Vi föreslår att utbetalarens ansvar tydligt ska regleras som ett sidobetalningsansvar, dvs. ett ansvar för annans skatt (se författningskommentaren till 59 kap. 2 §). Det är med andra ord inte utbetalarens egen skatt som riskerar att bli för låg om den oriktiga uppgiften inte upptäcks. Risken är i stället att inget beslut om ansvar för underlåtet skatteavdrag fattas. I ett sådant beslut fastställs inte korrekta skatteavdrag. Utbetalaren ska göras ansvarig för det belopp som kan behövas för att betala mottagarens slutliga skatt för beskattningsåret. Om mottagaren redan betalat sin slutliga skatt för beskattningsåret görs utbetalaren överhuvudtaget inte ansvarig. Skattetillägg ska tas ut när oriktig uppgift lämnas till ledning för egen beskattning (4 §). Bestämmelserna är inte riktigt anpassade till den situation som vi diskuterar här. Det relevanta felet, att inte göra skatteavdrag, begås redan innan deklarationen lämnas till . Utbetalaren kan inte heller på egen hand rätta felet när väl ersättningen är utbetald. Det är också faktiskt gjorda skatteavdrag som ska redovisas i deklarationen. Att knyta skattetillägget till en oriktig uppgift faller sig därför inte helt naturligt. Skattetillägg vid oriktig uppgift ska beräknas till tjugo procent av den skatt som, om den oriktiga uppgiften hade godtagits, inte skulle ha bestämts för den som lämnat uppgiften (11 §). Beräkningsbestämmelsen anknyter till beskattningseffekterna för den som lämnat den oriktiga uppgiften. Som ovan konstaterats får ett underlåtet skatteavdrag i vissa fall inga skatteeffekter alls för utbetalaren. Även om ett beslut om ansvar fattas behöver det inte avse hela det belopp som skatteavdrag borde ha gjorts med. En sanktion som syftar till att upprätthålla respekten för preliminär- skattesystemet kan inte kopplas till skatteeffekterna för utbetalaren i form av ansvarsbeslut. Skattetillägg måste utgå oavsett om mottagaren i efterhand läker bristen genom att själv betala sin slutliga skatt. Beräkningsbestämmelsen bör därför inte ge intryck Författningskommentar – skatteförfarandelagen SOU 2009:58 av att skattetillägget bestäms med hänsyn till utbetalarens beskattning. Bestämmelserna om skattetillägg vid oriktig uppgift är alltså inte lämpligt utformade för att sanktionera skyldigheten att göra skatte- avdrag. Det som ska sanktioneras är det uteblivna skatteavdraget. För att det ska bli tydligt föreslås här en bestämmelse enligt vilken grunden för att ta ut skattetillägg är att skatteavdrag inte gjorts. Den här aktuella bestämmelsen ska tillämpas även när det skatteavdrag som borde ha gjorts måste uppskattas skönsmässigt. Utbetalarens ansvar för underlåtna skatteavdrag kan uppskattas enligt 59 kap. 4 §. Någon skönsbeskattning av utbetalaren i den mening som avses i 6 § och 57 kap. sker däremot inte. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.8.5. När skattetillägg inte ska tas ut Paragrafen ersätter 5 kap. 8 § TL och 15 kap. 7 § SBL som båda fick sin nuvarande placering och i allt väsentligt gällande lydelse vid översyn av de särskilda avgifterna (prop. 2002/03:106, s. 123, 237, 238 och 247 samt prop. 2002/03:99).6 Enligt punkten 1 ska skattetillägg inte tas ut om den oriktiga uppgiften kan rättas med ledning av kontrollmaterial som normalt är tillgängligt för och som har varit tillgängligt för verket . Det nuvarande undantaget i 5 kap. 8 § 2 TL avser endast kontrolluppgifter som ska lämnas utan föreläggande (obligatoriska kontrolluppgifter). Tillämpningsområdet ska enligt vårt förslag utvidgas till att gälla även annat normalt tillgängligt kontrollmaterial än obligatoriska kontrolluppgifter, se avsnitt 7.8.3. I förarbetena till lagstiftning sägs följande om vad som ska anses vara normalt tillgängligt kontrollmaterial (prop. 2002/03:106, s. 123). Regeringen föreslår ingen ändring av innebörden i uttrycket kontrollmaterial. Med kontrollmaterial skall alltjämt avses material som normalt är tillgängligt vid taxeringen (jfr prop. 1991/92:43 s. 65). 6 fanns bestämmelserna i 5 kap. 4 § TL (prop. 1989/90:74, s. 410, prop. 1991/92:43, s. 112, prop. 1996/97:45, s. 61 och prop. 1996/97:100, s. 652) samt 15 kap. 4 § SBL (prop. 1996/97:100, s. 601 och 602). Bestämmelsen om obetydliga belopp i punkten 5 var dock års lagändring en bestämmelse om befrielse och fanns i 5 kap. 6 § andra stycket TL och 15 kap. 7 § andra stycket SBL. En redogörelse för förarbetena till de sistnämnda bestämmelserna finns i författningskommentaren till paragrafen om befrielse, se 52 kap. 1 §. Förhållandevis höga krav bör ställas för att kontrollmaterialet skall anses vara normalt tillgängligt.