sou · GXB310 · 2009-02-03 00:00:00 — I övriga ärenden omfattar domkretsen landskapen , och Mellersta . Domstolen består av tre sektioner med var sin ordförande och kansliet som leds av förvaltningschefen. Ledamöter i förvaltnings- domstolen är överdomaren, som leder verksamheten, och 32 förvaltningsrättsdomare som antingen är lagfarna eller förvalt- ningsrättsdomare inom det tekniska området eller inom det naturvetenskapliga området. Dessutom deltar sakkunnigledamöter i behandlingen av vissa typer av ärenden. Dessa sakkunnig- ledamöter utnämns av statsrådet för en mandattid . Av domstolens föredraganden är 21 förvaltningsrättssekreterare och 5 notarier. Sammansättningsreglerna för förvaltningsdomstolarna, se avsnitt 3.4, gäller också vid handläggningen av mål enligt miljö- skyddslagen och vattenlagen. Vid behandlingen av mål enligt dessa lagar ska i sammansättningen med tre ledamöter ingå två lagfarna ledamöter och en ledamot som är förtrogen med det naturveten- skapliga eller tekniska området. I en sammansättning med fyra ledamöter ska ingå minst två lagfarna ledamöter. Ordföranden ska alltid vara en lagfaren ledamot. Behörighetsvillkor för andra än lagfarna ledamöter som deltar i behandlingen av ärenden enligt vattenlagen och miljöskyddslagen är lämplig högre högskoleexamen inom det tekniska eller natur- vetenskapliga området. Dessutom förutsätts att de är förtrogna med uppgifter som hör till området för den lagstiftning som ska tillämpas. inkom till förvaltningsdomstolen totalt 2 052 mål. avgjordes totalt 2 208 mål. I genomsnitt var handlägg- ningstiden . Denna tid var för ärenden om statsrätt och allmän förvaltning 6,3, självstyre 11,1, utlänningsärenden 3,3, byggande 13,2, miljöärenden, 14,1 social- och hälsovård 3,7, ekonomisk verksamhet inklusive trafik och kommunikation 3,8 och skatter 10,5 månader. Enligt grundlag utövas den högsta domsrätten i förvalt- ningsmål av högsta förvaltningsdomstolen. I de flesta ärenden behövs inte prövningstillstånd. I dessa mål har parterna rätt att söka ändring och högsta förvaltningsdomstolen avgör målen också i sak. Besvären enligt vattenlagen och miljöskyddslagen är liksom de flesta andra överklaganden förvaltningsbesvär som avses i för- valtningsprocesslagen, vilket gör det möjligt att vid behov justera tillståndsbeslutet utan att man behöver återförvisa ärendet för ny behandling, vilket skulle fördröja behandlingen. Dessutom före- kommer kommunalbesvär. Domare i högsta förvaltningsdomstolen är en president och 20 förvaltningsråd. Dessutom tjänstgjorde två förvaltningsråd som var förordnade . Antalet miljösakkunnigråd var tolv. Utöver fem lagfarna ledamöter deltar två sakkunnigledamöter inom respektive område i behandlingen av mål enligt vattenlagen och miljöskyddslagen och mål som gäller patent, nyttighets- modeller och kretsmönster till integrerade kretsar. Behörighets- villkor för högsta förvaltningsdomstolens miljösakkunnigråd är lämplig högre högskoleexamen inom det tekniska eller natur- vetenskapliga området. De ska dessutom vara förtrogna med uppgifter inom området för den lagtiftning som ska tillämpas samt ha goda muntliga och skriftliga kunskaper i finska språket. Det räcker om kunskaperna i svenska är nöjaktiga. Beslut om avslag av ansökan om prövningstillstånd kan fattas av tre domare. Principiellt viktiga mål kan avgöras i hela avdelningens samman- träde, ett så kallat avdelningsplenum, eller i högsta förvaltnings- domstolens plenum. När ett ärende blir anhängigt vid högsta förvaltningsdomstolen ansvarar en notarie och avdelningssekreterare på avdelningen för det första skedet av målets beredning. Före ett sammanträde utreder föredraganden målets faktiska och rättsliga omständigheter samt utarbetar ett förslag till avgörande. Efter föredragandens muntliga och skriftliga redogörelse överlägger domarna och träffar sitt avgörande under sammanträdet. Under de som högsta förvaltningsdomstolen har avgjort mål enligt vattenlagen har målen ändrat karaktär ganska mycket. 9 Lagen om högsta förvaltningsdomstolen (1265/2006) och lagen om högsta förvaltnings- domstolens sakkunnigledamöter (1266/2006). Under årtiondena som följde efter vattenlagens ikraftträdande avgjordes många stora mål som gällde kraftverk, flottning och motsvarande stora projekt som skulle bidra till att bygga upp det efterkrigstida . har skyddet av vattendragen allt tydligare satt sin prägel på vattenbyggnadsmålen. Projekten har blivit något mindre. Den tekniska nivån har ständigt höjts och tillståndsvillkoren har skärpts.10 kom det in 3 891 ärenden till högsta förvaltningsdom- stolen. Av dessa gällde 555 (14,) byggande, varav 515 mark- användnings- och bygglagen och 362 (9,) miljölagstiftningen, inklusive vattenhushållning. Den genomsnittliga handläggnings- tiden för båda måltyperna var 10,3 månader. avgjordes 487 mål enligt markanvändnings- och bygglagen. I 44 fall ändrades det överklagade beslutet. I 52 fall av 270 ändrades besluten i överklagade miljöärenden. kom det in och avgjordes två mål om avgifter och ersättningar enligt vattenlagen. Av högsta förvaltningsdomstolens avgöranden, totalt ca 4 000 , publiceras i genomsnitt ungefär 100 i domstolens årsbok, antingen på grund av prejudicerande betydelse eller därför att de varit uppmärksammade. Det är ordföranden i ett mål som bestämmer om avgörandet ska publiceras. Jorddomstolarna behandlar tvister och besvär med anledning av fastighetsförrättningar. Till dessa ärenden hör besvär över klyvning, styckning och servitutsförrättningar enligt fastighetsbildnings- lagen, förrättningar enligt lagen (603/1977) om inlösen av fast egendom och särskilda rättigheter (som motsvarar expropriations- lagen) samt väglagarna. Förfarandet vid en jorddomstol liknar till stor del det vid tings- rätterna. Om inte något annat följer av fastighetsbildningslagen eller någon annan lag eller förordning ska således på jorddomstolen och rättegången i den samt på jorddomstolens dom eller beslut i tillämpliga delar iakttas gällande stadganden om allmänna dom- stolar. Jorddomstolsärendena behandlas vid tingsrätterna i , , , , , Åbo, och . Jorddomstolen är en särskild avdelning inom tingsrätten. 10 Högsta förvaltningsdomstolens årsredogörelse , och . I jorddomstolen är en tingsdomare som specialiserat sig på dessa ärenden ordförande och dess övriga medlemmar är en jordrätts- ingenjör samt vid huvudförhandlingen två nämndemän. Om en nämndeman får förhinder sedan huvudförhandlingen har inletts, är jorddomstolen domför med en nämndeman. Vid jord- domstolen kan dessutom finnas ytterligare en lagfaren medlem, om detta med beaktande av målets eller ärendets omfattning eller av något annat särskilt skäl ska anses motiverat. Under samma förutsättningar kan vid jorddomstolen finnas ytterligare en jords- rättsingenjör. Jorddomstolen är domför också med ordföranden ensam bl.a. vid förberedande åtgärder samt när en sak kan avgöras på grundval av det skriftliga rättegångsmaterialet utan att huvud- förhandling hålls. Jorddomstolens beslut överklagas till högsta domstolen. Till skillnad från högsta förvaltningsdomstolen är högsta domstolen en ren prejudikatdomstol. I denna bilaga lämnas en kortfattad redogörelse för de mål som enligt 1 § lagen om domstolar i fastighetsmål ska benämnas fastig- hetsmål. Beskrivningen är anpassad till utredningens uppdrag. 1 Ägofredslagen (1933:269) Lagen innehåller regler om skyldighet att hålla betande hemdjur inom stängsel. förekommande mål vid fastighetsdomstolarna kan gälla stängselskyldighet och betesreglering (4 kap.). Talan väcks som av syneförrättning. Vid de vanliga tingsrätterna förekommer skadeståndsmål (5 kap.). 2 Lagen (1945:119) om stängselskyldighet för järnväg m.m. Enligt lagen kan fastighetsdomstolen pröva frågan om skyldighet för innehavare av järnväg att hålla stängsel utmed järnvägen till skydd för större hemdjur, dvs. hästar och nötkreatur. Om järnvägs- innehavaren inte håller stängsel och detta medför skador för djurens ägare ska sådana frågor i konsekvens med ägofredslagens 5 kap. handläggas vid de vanliga tingsrätterna. 3 Lagen (1957:390) om fiskearrenden En tvist om fiskearrende som inte ska prövas av en arrendenämnd ska tas upp av den fastighetsdomstol inom vars område fastigheten är belägen. Det innebär att frågor om bl.a. obetalda arrendeavgifter och vanvård av fisket prövas av fastighetsdomstol. Det finns inga särskilda regler om rättegången. 4 Jordabalken (1970:994) Enligt 8 kap. 32 § jordabalken ska en arrendetvist som inte ska prövas av en arrendenämnd tas upp av den fastighetsdomstol inom vars område fastigheten är belägen. Ärenden enligt 9 kap. 24 § jordabalken om utseende av synemän ska enligt 8 kap. 32 § också hänskjutas till fastighetsdomstol. I fråga om processer av nu nämnda slag innehåller jordabalken inga regler om rättegången. Fastighetsdomstol ska vidare enligt 13 kap. 23 § jordabalken i fråga om tomträtt ta upp mål om omprövning eller jämkning av avgäld, av uppsägning eller bestämmande av lösesumma. I 13 kap. 24 § jordabalken finns för mål om tomträtt särskilda regler om rättegången med hänvisning till expropriationslagen. Paragrafen innehåller dock särskilda regler om fördelning av rättegångs- kostnader. Övriga tvister som gäller fast egendom, bl.a. hyrestvister samt mål om fastighetsköp, prövas vid den tingsrätt där fastigheten är belägen, s.k. fastighetsforum. 5 Fastighetsbildningslagen (1970:988) Fastighetsbildning sker som fastighetsreglering, om den avser ombildning av fastigheter och som avstyckning, klyvning eller sammanläggning om den avser nybildning av fastighet. Fråga om fastighetsbildning prövas vid förrättning. En förrättning handläggs av lantmäterimyndighet i enlighet med förfaranderegler i 4 kap. fastighetsbildningslagen. Regler om värdering och om ersättning mellan sakägare finns i 5 kap. 9–17 och 27 §§. Sådana frågor avgörs i första instans av lantmäterimyndigheten. Detsamma gäller för- ordnande om inlösen enligt 8 kap. fastighetsbildningslagen. Vid värdering av egendom tillämpas bestämmelserna i 4 kap. expro- priationslagen. Mål enligt fastighetsbildningslagen överklagas till fastighetsdomstol. Beträffande rättegången i fastighetsbildningsmål finns särskilda regler i 15 kap. och 16 kap. fastighetsbildningslagen. I fråga om rättegångskostnader gäller enligt 16 kap. 14 § fastighets- bildningslagen bl.a. att fastighetsdomstolen, efter vad som är skäligt, kan besluta att sakägare som förlorar målet ska ersätta annan sakägare dennes rättegångskostnad. Domstolarnas avgöran- den i sak i fastighetsbildningsmål ska enligt 16 kap. 10 § fastighets- bildningslagen benämnas utslag. Även i fråga om rättegången i hovrätt och i finns i 17 kap. och 18 kap. fastighetsbildningslagen särskilda bestämmelser. 6 Rennäringslagen (1971:437) Renskötselrätt kan upphävas på grunder som anges i rennärings- lagen som självständig rättighetsexpropriation. Bestämmelserna i expropriationslagen gäller för förfarandet. Talan riktas mot den sameby inom vars betesområde upphävandet ska ske. Som andra expropriationsmål ska ett mål om upphävande och ersättning handläggas vid fastighetsdomstol. 7 Väglagen (1971:948) En fråga om byggande av väg prövas av efter samråd med . Om och har olika uppfattning, hänskjuts frågan till regeringens prövning. Staten eller kommunen är väghållare för allmänna vägar. Vägrätt innefattar rätt för väghållaren att nyttja mark eller annat utrymme som behövs för väg, trots den rätt som någon annan kan ha till fastigheten. Byggande av väg får påbörjas först sedan arbetsplan har upprättats och, när det behövs, blivit fastställd. Har väghållare fått vägrätt, är fastighetens ägare, liksom innehavare av särskild rätt till fastig- heten, berättigad att av väghållaren få intrångsersättning och ersättning för annan skada till följd av vägens byggande eller användande, om det inte har avtalats eller uppenbarligen förutsatts att ersättning inte ska lämnas. Vid ersättningens bestämmande gäller 4 kap. expropriationslagen i tillämpliga delar. Även i andra angivna situationer finns det rätt för fastighetsägaren till ersättning. Det finns också regler om inlösen. Har överenskommelse inte träffats om ersättning eller om inlösen, ska den som vill göra anspråk på ersättning eller fordra inlösen väcka talan vid den fastighetsdomstol inom vars område fastigheten eller anordningen är belägen. Även väghållaren kan på samma sätt påkalla prövning av ersättning som tillkommer fastighetsägare eller annan sakägare. I mål om ersättning och inlösen gäller i tillämpliga delar bestämmel- serna i expropriationslagen om rättegång samt om rättegångs- kostnader och kostnader vid fördelning av ersättning. Ogillas yrkande om ersättning och har målet inte anhängiggjorts av väghållaren, tillämpas dock 15 kap. 6 § PBL i fråga om rättegångs- kostnaderna. Ogillas yrkande om inlösen tillämpas allmänna regler om rättegångskostnad. 8 Lagen (1971:1037) om äganderättsutredning och legalisering Lagen innehåller regler om bl.a. äganderättsutredning beträffande område där äganderätten till fast egendom är oviss samt om beslut om erkännande av privat jorddelning. Äganderättsutredning och legalisering sker vid förrättning som handläggs av lantmäteri- myndigheten. I fråga om talan mot beslut som avser äganderätts- förtecknings innehåll eller annat beslut av lantmäterimyndigheten samt angående förfarandet i mål som fullföljts tillämpas 15–18 kap. fastighetsbildningslagen. 9Lagen (1972:114) med anledning av konvention med om renbetning Enligt lagen lämnas ersättning av statsmedel för skada eller olägenhet för renskötsel på svenskt område med hänsyn till tidigare rätt till renskötsel, om skadan eller olägenheten uppkommit efter . Eftersom talan om ersättning skulle ha väckts vid fastighetsdomstol före utgången av kommer denna lag inte att leda till nya mål vid miljödomstolarna. 10 Expropriationslagen (1972:719) Med expropriation avses i lagen hela det förfarande som inleds med en ansökan om expropriationstillstånd och som fortsätter med tillståndsgivningen, rättegången med fastighetsdomstol som första instans samt betalning av expropriationsersättning. För fastighet som exproprieras ska i princip betalas en ersättning som motsvarar fastighetens marknadsvärde. Närmare bestämmelser om hur expro- priationsersättningen ska beräknas finns i 4 kap. expropriations- lagen. I 5 kap. expropriationslagen finns ett betydande antal rätte- gångsregler som bl.a. gäller rätt domstol, prövning av yrkanden som har samband med expropriationsmålet, talerätt, innehållet i en stämningsansökan, företrädare för upplösta sammanslutningar, ut- färdande av stämning, förberedelsen i målet, avgörande i parts ute- varo, verkan av återkallelse, förhandstillträde, särskild talan, vad domstolens prövning får avse i fråga om ersättningens storlek samt vad som får ligga till grund för domstolens prövning. Vidare finns i 7 kap. expropriationslagen särskilda bestämmelser om bl.a. rätte- gångskostnader. Reglerna i 4 kap. expropriationslagen är grundläggande i fråga om beräkning av ersättning vid rättsenliga ingrepp enligt den fastighetsrättsliga lagstiftningen. I förarbetena till PBL uttalas t.ex. att de ersättningsregler som ska vara generellt tillämpliga vid olika former av tvångsingripanden bör finnas i expropriationslagen. Ersättningsbestämmelserna i expropriationslagen får en vidsträckt tillämpning genom hänvisningsregler i annan lagstiftning. Talan i expropriationsmål får väckas av den som har sökt eller erhållit tillstånd till expropriation. Talan får även väckas av fastig- hetsägare och andra sakägare sedan tillstånd har meddelats och fastigheten eller del av denna tillträtts av den exproprierande. Expropriationslagens bestämmelser om stämningsansökningens innehåll innefattar bl.a. en uppgiftsskyldighet beträffande kända sakägare. I princip gäller att den exproprierande får ta egendomen i anspråk först i och med att expropriationsersättningen har slutligt fastställts och betalats. Domstolen kan emellertid tillåta den exproprierande att få tillträde till egendomen på ett tidigare stadium. Huvudprincipen är att den exproprierande svarar för både sina egna och motpartens kostnader såväl i ärendet om expropriations- tillstånd som i målet vid fastighetsdomstolen och i ärendet vid expropriationsersättningens fördelning. I högre rätt svarar den exproprierande för sina egna kostnader och för kostnader som uppkommit för motpart genom att den exproprierande fullföljt talan. Den som utsätts för expropriation behöver således svara för sina egna kostnader endast när han fullföljt talan och förlorat. Fråga om ersättning för expropriationskostnad prövas av fastig- hetsdomstolen, även om frågan inte gäller kostnad vid domstolen. 11Lagen (1973:1084) om avveckling av vissa godmanskap för delägare i skifteslag Enligt lagen kan godmanskap avvecklas för bortavarande eller okända delägare i skifteslag som undergått laga skifte. Lantmäteri- myndigheten ska upprätta en förteckning som anger dem som har rätt att utfå av den gode mannen förvaltade medel. Lantmätarens beslut får överklagas till fastighetsdomstolen. 12 Ledningsrättslagen (1973:1144) Syftet med ledningsrättslagen är att säkerställa rätt att dra fram och bibehålla ledningar över annans mark. Den som för ledning vill utnyttja utrymme inom fastighet kan få rätt till detta, s.k. ledningsrätt. Ledningar kan även dras fram med stöd av servitut och nyttjanderättsavtal. Ledningsrättslagens tillämpningsområde är begränsat till i lagen uppräknade slag av ledningar. eller annat utrymme för ledning får tas i anspråk på fastighet om det inte orsakar synnerligt men för fastigheten. Även om synnerligt men uppkommer är fastighet skyldig att avstå utrymme om ledningen är av väsentlig betydelse från allmän synpunkt eller om ledningen enligt beslut av koncessionsmyndighet ska dras fram över fastig- heten. Om ägaren begär det ska fastigheten inlösas. I fråga om ersättning för upplåtelse, inlösen samt skada ska expropriations- lagen tillämpas. Beslut om ersättning meddelas i samband med förrättning. Ledningsrättslagen ska inte tillämpas beträffande ersättning för skada eller intrång som uppkommit efter förrätt- ningen och som inte har kunnat förutses vid denna. Lednings- rättsfråga upptas efter ansökan eller vid fastighetsreglering. I fråga om förrättningen ska regler i 4 kap. och 6 kap. fastighetsbildnings- lagen tillämpas. ska, om inte något hinder finns mot upplåtelsen, meddela ledningsbeslut. I fråga om fullföljd av talan mot beslut av lantmäterimyndigheten ska bestämmelserna i 16–18 kap. fastighetsbildningslagen tillämpas. I fråga om rätte- gångskostnader i ledningsrättsmål ska därvid i mål om inlösen- ersättning sakägare som avstår mark få ersättning för sina kostnader oberoende av utgången i målet (29 § och 16 kap. 14 § andra stycket fastighetsbildningslagen). För det fall att talan som fullföljts av sakägare ogillas kan domstolen dels förordna att han ska bära sina egna kostnader om han har inlett rättegången utan tillräckliga skäl och dels förplikta honom att ersätta motpartens kostnader om rättegången uppenbart inletts utan skälig grund (16 kap. 4 § tredje stycket fastighetsbildningslagen och 15 kap. 6 § PBL). 13 Anläggningslagen (1973:1149) Enligt anläggningslagen kan inrättas anläggning som är gemensam för flera fastigheter och som tillgodoser ändamål av stadigvarande betydelse för dem (gemensamhetsanläggning). Fråga om gemen- samhetsanläggning prövas vid förrättning som handläggs av lantmäterimyndighet. I likhet med ledningsrättslagen innehåller anläggningslagen regler om avstående av mark, ersättning, oförut- sedda skador, förrättningsförfarandet med hänvisning till 4 kap. FBL m.m., överklagande till och handläggning vid fastighetsdom- stolen. Alla ersättningsfrågor, utom sådana som gäller oförutsedda skador, handläggs vid förrättning. 14 Lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter Lagen avser förvaltning av samfälligheter som bildats enligt fastig- hetsbildningslagstiftningen. Förvaltning kan ske genom delägarför- valtning eller genom föreningsförvaltning. Vid delägarförvaltning beslutar delägarna gemensamt. Frågor som delägarna inte kan enas om kan behandlas vid sammanträde som hålls av lantmäteri- myndigheten. Mot beslut vid ett sådant sammanträde får klander- talan väckas hos fastighetsdomstolen. Förvaltningen kan också ske genom en särskild juridisk person, en samfällighetsförening. En sådan förening bildas vid sammanträde med delägarna som på begäran av delägare kan hållas av lantmäterimyndigheten. Vid sammanträde enligt samfällighetslagen avgörs dock inte materiella frågor avseende berörd fastighetsbildningslag. Även om besluten kan fattas med att frågor om bildande av samfälligheten avgörs, är det i den materiella lagstiftningen som frågor om andels- tal m.m. behandlas. Talan om mot beslut vid bildande av samfällighetsförening kan föras vid fastighetsdomstol. Detsamma gäller talan mot föreningsbeslut om uttaxering av bidrag och beslut vid föreningsstämma. Om det gäller en samfällighet som har bildats enligt lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverk- samhet ska dock talan väckas vid miljödomstolen. Lantmäteri- myndighets beslut enligt samfällighetslagen får överklagas till förvaltningsdomstol. 15 Bostadsförvaltningslagen (1977:792) Bostadsförvaltningslagen anknyter till de skyddsregler till förmån för hyresgäster som finns i 12 kap. jordabalken. Försummar en fastighetsägare vården av sin fastighet eller underlåter han att vidta angelägna åtgärder för att bevara sundhet, ordning och skick inom fastigheten eller om han på annat sätt inte förvaltar fastigheten på ett för de boende godtagbart sätt, får hyresnämnden besluta om särskild förvaltning av fastigheten. En förvaltare ska lämna in en årsredovisning till hyresnämnden. Vill fastighetsägaren klandra redovisning för viss redovisningsperiod, ska han från det han av hyresnämnden mottog redovisningen väcka talan mot förvaltaren vid fastighetsdomstolen. Det kan dock vara så att en tillfredsställande förvaltning inte kan uppnås, trots tvångsför- valtning. I ett sådant läge får kommunen lösa fastigheten. Talan om inlösen ska väckas vid fastighetsdomstolen. I fråga om inlösen gäller expropriationslagen. 16 Lagen (1978:160) om vissa rörledningar Rörledning för transport av råolja eller produkt av råolja eller av annan vätska eller gas som är ägnad att användas som bränsle får inte utan särskilt tillstånd (koncession) framdras eller begagnas. Fråga om koncession prövas av regeringen. För koncession krävs att ledningen är lämplig från allmän synpunkt. En koncession kan förenas med villkor. Ansökan om koncession ges in till den myndighet som regeringen bestämmer. En koncession får för sin giltighet göras beroende av att säkerhet ställs för att den som innehar koncessionen ska fullgöra sin skyldighet enligt 16 § att ta bort ledningen och vidta andra åtgärder för återställning. Staten, kommuner, landsting och kommunalförbund behöver inte ställa säkerhet. Krävs för återställningsåtgärder att annans mark tas i anspråk, får den myndighet som regeringen bestämmer besluta att tillträde till marken ska lämnas . Återställnings- åtgärderna ska utföras så, att minsta skada och intrång vållas. Byggnad får uppföras och väg byggas endast om markens ägare och innehavare av nyttjanderätt eller servitut avseende marken sam- tyckt därtill eller den myndighet som regeringen bestämmer lämnat tillstånd till åtgärden. Föranleder återställningsåtgärderna skada eller intrång, ska ersättning härför utgå. Talan om ersättning väcks vid den fastighetsdomstol inom vars område marken eller större delen därav ligger. 17 Jordförvärvslagen (1979:230) Enligt jordförvärvslagen krävs i vissa fall tillstånd till förvärv av lantbruksegendom. Blir ett köp ogiltigt till följd av att förvärvs- tillstånd vägras är staten skyldig att lösa egendomen till det pris som har avtalats, om säljaren begär det.