sou · GXB327 · 2009-03-16 00:00:00 — Man måste bestämma sig för om det ska vara en utbildning för amatörverksamhet eller en utbildning för yrkesdansare på elitnivå, i klass med sina internationella motsvarigheter. Är det meningen att det ska vara det sistnämnda, som man ändå har förmodat, måste kraven på utbildningen få ställas därefter också. Otydligheten har bl.a. visats genom att det saknats vägledning när det gäller vilka elever som enligt gällande förordning egentligen ska antas till den förberedande dansutbildningen. Så har t.ex. i undrat vad regeringen egentligen har menat med att en elev ska ha förutsättningar att utvecklas inom dansen som den styrande förordningen för utbildningen anger. Enligt företrädare för borde utbildningen och rekryteringen av elever till den förberedande utbildningen självklart bygga på samma idégrund som i yrkesdansarutbildningen, och samma krav på kvalitet måste gälla rakt igenom. Eftersom yrkesutbildningen i praktiken påbörjas redan i måste ett urvalsförfarande påbörjas redan där anser , Balettakademien, m.fl. Avsaknaden av utgallring är en betydelsefull skillnad mot . Ska man ha en elitutbildning är förutsättningen att det sker gallring längs vägen men den som gallras ut måste också tas om hand, menar man. Tillsammans med elev och föräldrar måste det utarbetas en individuell plan för vilken undervisning som ska erbjudas elever som inte har förutsättningarna att lyckosamt fullfölja en professionellt inriktad utbildning. Ledningen för i anser att frågan om elitutbildning har att göra med hur man ser på vilka som kan bli dansare. Man hävdar att dansvärlden inte är överens om vilka de fysiska förutsättningarna är. Alla är relativt överens om vad som krävs för att bli klassisk ballerina, men man är inte överens om vad som behövs för att bli dansare på . Enligt är kraven i det senare fallet inte lika snäva som i det första fallet. Men har danspedagogerna en snäv syn på detta hamnar många barn utanför. Man ska inte uppmuntra ett gammaldags synsätt på eleverna och deras utvecklingspotential. Utgallringstankarna kan leda till ett bristande engagemang i eleverna från lärarna. i menar att man lätt får en skola med en värdegrund som inte är önskvärd. Det finns också andra uppfattningar. En av våra internationellt renommerade koreografer menar att det är dags att uppdraget för undervisningen i dans ut, omdefinieras och görs entydigt. Uppdraget borde vara att skapa professionella dansare som har tekniskt kunnande men som också ska ha sett och studerat olika dans på djupet, och gjort det systematiskt. Så verkar det inte vara . Den svenska utbildningen av förbereder eleverna dåligt för vad som krävs i yrkeslivet som dansare, vilket är en väsentlig del av problematiken. Vad gäller diskussionen om gallring och utvärdering av elever och kvaliteten på undervisningen så är det uppenbart, menar han vidare, att endast de som kan prestera på hög nivå är de som finns kvar i dansvärlden. Man ska inte locka elever att genomgå en skolutbildning som syftar till dansaryrket utan att de har en rimlig möjlighet att nå målet att försörja sig som dansare och kunna konkurrera om arbetstillfällena. Det är ett svek mot ungdomarna, framhåller bland andra även och . Enligt den gällande regleringen har skolan inte haft möjlighet att, dels begränsa intaget, dels avråda elever som inte utvecklas i tillräcklig takt att fortsätta utbildningen. Utbildningen måste präglas av en insikt om att dansaryrket inte är ett yrke som passar vem som helst och att vissa kvalitetskrav måste hållas. Om man ska klara sig i dansvärlden som vuxen är det nödvändigt att man som barn också lär sig att klara hård press. Det kan vidare vara så att syftet med utbildningen och kraven som ställs i den är oklara, inte kommunicerade på rätt sätt och inte uppfattas på samma sätt av alla elever. I samband med tillsyn på den förberedande utbildningen i noterades att få av eleverna uppger att de har planer på en yrkeskarriär som dansare. Kritiken som dåvarande balettchef riktade mot utbildningen bemöttes i debatten som följde bl.a. med att det kanske handlar om ett generationsglapp. Dansen har kommit en ganska lång väg sedan balettchefen var utövare och att man nu arbetade mer medvetet efter den individuella kroppens begränsningar. Att alla flickor måste få upp benen till örat var ett väldigt ryskt sätt att träna, menade en elev i en artikel i . Fokus nu låg mer på rörelse och eleverna kanske var bättre på modern dans. Det förekommer också att elever söker utbildningen av fel orsak, har det hävdats. Föräldrar låter skoltrötta elever söka till skolan i tron att det är ett bättre alternativ än deras vanliga grundskola. Då har inte föräldrarna förstått att deras barn förväntas träna hårt , vilket kräver stort intresse och stark vilja. Informationen om utbildningen till föräldrar och sökande bör vara tydligare och bygga på en nationell enhetlighet, har bl.a. ett flertal danslärare påpekat. Även har uppmärksammat detta problem . Företrädare för antagningsnämnden i har menat att skolan vinnlägger sig om att alltid lämna tillräcklig information om utbildningen men väl i skolan är det upp till pedagogerna och barnen själva att svara för sina insatser. Det har påpekats att elevens fysiska konstitution och hälsa är viktig för att klara de påfrestningar som en dansare utsätts för. Kungliga har uppmärksammat att antagningsnämnden inte får del av de kunskaper om ett barns fysiska hälsa som skolhälsovården besitter, och det finns ingen skyldighet för barnets vårdnadshavare att informera om eventuella åkommor eller problem. Det har förekommit fall där barn haft medicinska prob- lem som först senare blivit bekant för utbildningsledningen och danslärare och som enligt skolan varit av sådan karaktär att de klart påverkat elevernas möjligheter att kunna ägna sig åt yrkesdans. Danskompanierna hämtar inte längre sina dansare direkt från balettskolan annat än undantagsvis. Vid auditons syns att standarden har sjunkit. Enligt företrädare för har det samband med organisationen, lärarna, ledningen och avsaknaden av utgallring. var de elever som var kvar de med störst potential. Anknytningen till Operan var också betydligt större. är det få avgångselever som får möjligheten att börja arbeta professionellt direkt i anslutning till utbildningen eftersom de inte håller erforderlig nivå. Många behöver påbyggnadsutbildning utomlands. Kungliga förespråkar ett fjärde påbyggnadsår eftersom många inte är fysiskt redo för att vara fullfjädrade dansare . Det har å den andra sidan framförts från flera håll att det är viktigare att i grunden reformera utbildningen upp till dagens åldersnivå. Eleverna kommer ut för sent annars i jämförelse med sina internationella konkurrenter. Ett fjärde år kunde snarare vara en idé som fortsättning och utveckling för dansare som varit ute ett tag. Flera har ansett det vara mer angeläget att hitta förutsättningar för ett få ett ungdomskompani att fungera. Enligt bedömning skulle det dock vara fullt möjligt att från utbildning som 18/19-åring gå direkt till ett danskompani – förutsatt att eleven fått rätt utbildning. Men ett av problemen , enligt bl.a. , är att det saknas en psykisk och fysisk koppling mellan utbildning och yrke. De är för långt isär. En enhetlig och tydlig kursplan saknas och det är en klar brist att det inte är en helt sammanhållen utbildning i grundskola och gymnasium. Balettakademien, och många andra har kritiserat dansutbildningen för att den får planera sin utbildning runt den andra skolverksamheten när det borde vara tvärtom – dansen skulle vara i centrum. påpekades i en utvärdering som gjordes av att inte når optimalt resultat och att det konstnärliga resultatet av utbildningen på flera punkter bättre måste anpassas till de krav som ställs på en yrkesdansare. Skolans organisatoriska och praktiska förutsättningar läg- ger dock hinder i vägen. har uppfattningen, att frågan om dansen kontra utrymmet för övriga ämnen är problematisk med nuvarande lösning, särskilt för elever. Det har också satts i fråga om den sammanlagda träningstiden är tillräcklig, både vad gäller längd och intensitet. Det har dock hävdats att när fanns var det just inte mer tid för dans än . Man dansade efter läseskolan –19 utom då man tränade 1½ timme. Skillnaden är att det nu är betydligt mer att lära in jämfört med , och att dansträningen dessutom verkar vara låst i sin relation till skolsystemets krav och ämnesundervisningen i övrigt. Att utbildningen knutits till det svenska skolsystemets regler medför, har det hävdats, att eleverna i praktiken bara är i skolan måndag– fredag på grund av långa lov, idrottsdagar, helgdagar osv., vilket sammantaget ger till resultat att danseleverna får mindre danstid än vid utländska skolor. Många har påpekat att det tar åtta–med långsam, sammanhängande och tålmodigt arbete för att forma en klassisk balettdansare och att försöka trycka ihop den processen i en serie korta, intensiva veckor utsätter eleverna för onödiga hälsorisker. Dansutbildningen ryms egentligen inte inom det reguljära svenska skolåret. Eleverna behöver kontinuerlig träning, det gäller även lov och . I andra länder organiserar skolorna också obligatoriska sommarkurser. Men i har både lärare och elever rätt till sommarlov. Den svenska skolans regelverk blir en hämsko för dansen och träning är nödvändigt för en dansare, påpekar bl.a. , flera danslärare, koreografer och dansare. Schemalagd undervisning har förekommit vilket givit upphov till kritik från som menar att det klart måste framgå att sådan undervisning är frivillig om den förekommer. Olika uppfattningar har framförts om utbildningen bör ha två grenar, modern och klassisk, och i så fall när en uppdelning ska ske. En grupp dansare, koreografer och lärare, anser att den klassiska tekniken lägger grunden till all konstnärlig dans och att modern dans kan studeras in vid sidan om eller ovanpå den klassiska utbildningen. Det hävdas att en vackert skolad klassisk dansare med kunskap om andra tekniker alltid kommer att vara efterfrågad, både i moderna och klassiska kompanier. Många i dansprofessionen har menat att utbildningen, framför allt på grundskolenivå, inte bör delas in i en klassisk och en modern linje utan den bör till största delen vara klassiskt inriktad i grunden, som på de utländska skolor den svenska har att konkurrera med. Det bör vara en gemensam linje, som fokuserar på klassisk balett men kompletteras bl.a. med karaktärsdans, mimteknik, akrobatik, pas de deux och historisk dans samt modern teknik och repertoar. Det har poängterats att alla internationellt erkända balettskolor ger fördjupad träning även i modern teknik. Klasserna bör emellertid kompletteras med kurser i andra stilar som är lämpliga med hänsyn till elevernas ålder och utveckling. Det är lämpligare att göra inriktningar närmare eller i yrkesdansarutbildningen. Ledningen på Kungliga anser att den klassiska baletträningen är rent funktionellt bra att träna oavsett vilken typ av dansare man vill bli och har förutsättningar för. Man menar dock att en fördjupad intressespecialisering måste ske tidigt i utbildningen, från årskurs 7/8, mot klassisk balett eller modern/nutida dans. Skälet är att den klassiska dansaren tidigt behöver konstnärligt, tekniskt och stilmässigt förfinad fördjupning i den klassiska baletträningen för att nå den estetik den klassiska baletten som konstform kräver. Även den moderna dansaren gagnas av en funktionell träning i klassisk balett tidigt, men det är också av största vikt att man får tillfälle att träna i en modern/nutida träningsteknik som är uppdaterad och ger ett fördjupat förhållningssätt i tanke, vilja, känsla och fysiskt utförande i den moderna dansens uttryck. Det finns även de som menar att om alla ska inordnas under den klassiska tekniken och estetiken kommer karismatiska dansare med goda utsikter inom den moderna dansen att stängas ute. Under alla omständigheter måste skolan välja vilken klassisk teknik man ska fokusera på, anser , , , m.fl. och utbildningen måste innehålla grundligare träning i moderna tekniker. Det har framförts att det finns problem med de upphovsrättsliga aspekterna när det gäller att träna koreografier. Om koreografin /musiken är skapad är rättighetskostnaderna ofta stora. bygger stora delar av undervisningen på vänskapsrelationer med koreografer och rättighetsinnehavare som låter skolan använda deras verk utan att kräva ersättning eller ger förmånliga villkor. Utbildningens ekonomiska resurser räcker inte till att arbeta med modernare koregrafi på det sätt som vore önskvärt. Det har också påpekats att unga elever har få stipendier att tillgå och kan inte heller ta skolpeng med sig för studier vid en dansskola utomlands, vilket skulle ha varit positivt. I har det riktats kritik mot de lokalmässiga förhållandena som inneburit att den förberedande dansutbildningen i fått bedrivas på två geografiskt skilda skolenheter, till förfång för både barnen och undervisningen. Den har heller inte kunnat samordnas med den gymnasiala yrkesdansarutbildningen som varit del av en annan skolorganisation. Gemensam förläggning av utbildningarna utreddes av staden men genomfördes inte på grund av att det blev stora kostnader för ombyggnad av lokaler, att balettskolans elever skulle skiljas ut för mycket, att skolgårdsmiljön var olämplig för mellanstadiebarn, att det kunde bli problem för elever som slutar dansutbildningen och för att enheten skulle bli för liten för att bära nödvändiga kostnader. Ett förhållande som bidrar till svårigheten att se någon entydig linje i dansundervisningen i är, vilket debatten inom professionen i landet visar, att det finns olika uppfattningar om hur, när och i vilken utsträckning den klassiska baletten och tekniken och den moderna dansen ska samsas med varandra inom utbildningen. Enligt professor vid har den svenska klassiska dansen aldrig utvecklat någon egen tradition utan alla möjliga stilar har tillämpats vid Operabaletten. Den svenska utbildningen är en spegel av detta förhållande och ger därför ett vankelmodigt intryck. Utbildningen borde ha ambitionen att vara i framkant hellre än att ligga efter marknaden. Företrädare för tillhör dem som delar uppfattningen att det saknas en klar linje och stil i undervisningen på skolan och att det saknas koppling till repertoar. Det övas mest enskildheter. Det kan också hänga ihop med att det inte heller finns någon gemensamt tillämpad eller erkänd syllabus längre. Den nuvarande syllabusen har kritiserats för att vara alltför vag. Där står endast vad som ska gås igenom utan att koppla till nivå eller kvalitet. Många koreografer och kompanier vill ha klassiskt skolade dansare, vilket bl.a. framgår när de inbjuder till uppdansning för nya danskontrakt. Enligt en artikel i , skriven av lärare på , ger den klassiska träningen något som inte kan ersättas med annan träning. Det finns mycket att vinna i att investera mycket tid på baletträningen, som är alldeles för värdefull för att ignoreras. Men att utbilda sig inom den klassiska traditionen kräver en viss disciplin och det skulle behövas starka förebilder bland lärarna på de professionella skolorna, idoler att efterlikna på samma sätt som det finns inom idrotten. Angeredsgymnasiets yrkesdansutbildning ser den klassiska balettträningen som en huvudämnesteknik och den moderna dansen som en kompletteringsteknik. Enligt Caprioli skulle t.ex. den tekniktyngda amerikanska undervisningsmodellen kunna importeras hit direkt om man skulle vilja, men håller det för tveksamt om det går att rekonstruera den klassiska stilen i svensk utbildning på något framgångsrikt sätt. och Kungliga m.fl. har påpekat att eleverna har för lite utrymme för musikträning och anser att kursplanerna blivit ett hinder för detta sedan skolan teoretiserades kraftigt . Enligt och andra verkar eleverna få alldeles för lite träning i att repetera in befintliga och färdiga koreografier. En annan brist som lyfts fram är att eleverna inte tycks ha lärt sig behärska stegkombinationer De lär sig enstaka sekvenser men inte att sätta samman dem ordentligt. Många tycks sakna erfarenhet av tekniker som , och . Detta lär man sig emellertid på utländska skolor och de efterfrågas i arbetslivet. Dansarna måste veta varför man gör vissa rörelser och vara insatt i det idémässiga sammanhanget, men många elever har dålig eller ingen förankring i eller förståelse för koreografiers eller koreografers idéer bakom det som utförs eller ska utföras på scenen; en uppfattning som delas av flera av dem som har intervjuats. Eleverna måste också tränas bättre i att se dans, analysera den och bekanta sig med koreografer och deras verk. Dansare och koreografer har uppmärksammat att det finns elever som säger sig aldrig hört talas om viktiga koreografer och dansare som satt väsentliga spår i dansens utveckling. Eleverna har inte tillräckligt med intellektuellt danskapital med sig när de lämnar utbildningen och blir inte användbara i danskompanierna. Danslärare har pekat på risken att fokusera för mycket på repertoar och för lite på daglig teknikträning inom ramen för ett begränsat tidsutrymme för dansundervisning. Allt för stor plats för repertoar kan innebära att många elever inte hinner tillägna sig den teknik som krävs för att antas eller klara av yrkesdansarutbildningen. Det är också redan så långa skoldagar att det påverkar kvaliteten i teknikträningen. Åter andra har hävdat att eleverna tränar för lite repertoar i utbildningen. Framför allt inom yrkesdansarutbildningen. De olika budskapen kan ha sin orsak i avsaknaden av en implementerad och sammanhängande syllabus så att momenten i utbildningen har förutsättningar att planeras på ett konsistent sätt, en uppfattning som framförts till utredningen från flera håll. Det är en gemensam uppfattning bland olika bedömare, bl.a. med stöd i olika rapporter från och kommuninterna uppföljningar, att danseleverna ofta har en hög ambitionsnivå och särskilt goda betygsresultat i de teoretiska ämnena, de flesta dessutom med utökat studieprogram på gymnasiet. Från lärarhåll har det föreslagits att det borde finnas möjlighet att läsa skolämnena i en snabbare takt, för att ge tid och utrymme för en fördjupad utbildning och träning i de konstnärliga ämnena. Det har noteras att allt färre yrkesdansare utbildade vid Kungliga svenska balettskolan har anställts vid danskompanierna, vid , , , , m.fl. anställdes inte någon av skolans avgångselever vid Operan, eftersom de enligt en enig jury inte ansågs motsvara kraven. Under den närmast föregående fyraårsperioden var situationen densamma vid . Balettcheferna har framfört stark kritik mot kunskapsnivån hos Svenska balettskolans elever. Uppfattningen är att de sökandes standard och deras teknik försämrats under en följd av år. Tyngdpunkten i undervisningen ligger enligt danslärare på i inte på den dagliga baletträningen med alla de tekniska moment som baletten innehåller, där eleven får en grund och trygghet i sin dans, utan på repetitioner av koreografier. Eleverna får felaktigt uppfattningen att de under sina på skolan blir tillräckligt duktiga i att dansa klassisk balett. Att så inte är fallet upptäcker de när de söker till Kungliga i . Antingen kommer de inte in eller så inser de när de har börjat sina gymnasiestudier att de inte har den klassiska tekniken som krävs och många slutar med dansen. Man efterlyser en gemensam lösning på hur dansare i ska få en utbildning som står sig i den internationella konkurrensen. Ett problem är antalet danslektioner som får stryka på foten för att övrig undervisning och aktiviteter i skolan uppfattas ha företräde . Det har framhållits från skolans företrädare i att man behöver bättre förutsättningar för att kunna ge en bättre utbildning och det är en fråga som måste lösas politiskt. Ett av tecknen på att danskunskaperna hos de examinerade eleverna har försämrats är att stipendier till särskilt begåvade unga dansare enligt skrivelse till regeringen sjunkit radikalt bara . Samtliga de tre balettskolorna i , och liksom flera andra inom dansvälden menar att det saknas såväl ett gemensamt system som något gemensamt organ som kan svara för en nationell kvalitetskontroll av utbildningen, så att den är yrkesrelevant och arbetar efter en gemensam och uppdaterad syllabus. Ett arbete med uppdatering har pågått /2005, men hanteras av var skola för sig och på olika sätt. Byggd på Vaganovatekniken skulle den förena samtliga balettpedagoger när det gäller vad eleven måste lära sig under sina sex första utbildningsår på . Den har enligt danslärare inte implementerats på det sätt som var tänkt. Den syllabus som tillämpats bedömer bl.a. vara mest ett alibi – där står vad man ska gå igenom men det finns ingen kvalitetsmätning eller kvalitetssäkring kopplad till den. med flera poängterar att yrkesdansarutbildningen förutsätter att grunderna finns hos eleven och de måste också vara korrekt inlärda i den förberedande utbildningen, om det ska finnas förutsättningar att lyckas. Dansare med klassisk inriktning når inte den standard som behövs på dagens svenska och internationella dansscener och det har ifrågasatts om de med nuvarande utbildningsnivå klarar den repertoar som spelas på de stora och medelstora scenerna i . Även de elever som satsar på den moderna dansen får svårigheter när detta tekniska kunnande saknas. Endast det bästa måste gälla, men så är det inte , och då blir resultatet och nivån alltför mediokert. Bristerna har liknats vid att spela småfalskt i en symfoniorkester vilket självklart inte duger. Utbildningen måste präglas av och bygga på ett omfattande internationellt samarbete vilket saknas . Om man ska stärka kvaliteten i den svenska balettutbildningen måste den internationaliseras med elevutbyte med starka utbildningar utomlands och topplärare utifrån rekryteras. De båda operainstitutionerna i respektive har i likhet med andra pekat på att balettutbildningen måste ta bättre hänsyn till arbetsmarknaden som är mycket mer global än förr och skolorna måste anpassa sin utbildning efter den verklighet som gäller. förbättra utbildningen är att skapa ett råd för utbildningen med internationella representanter från dansvärlden och som ledning och verksamheten kunde dra nytta av på många sätt. De bästa klassiska balettensemblerna har väletablerade och högkvalitativa balettutbildningar direkt knutna till sig, men så är inte fallet i av bl.a. kulturhistoriska skäl, och Kungliga har heller inte lyckats införskaffa den kunskap, erfarenhet, förankring och internationella samarbete en högkvalitativ balettutbildning kräver. Skolan borde läggas ned och startas om från början och ansvaret läggas under den Kungliga baletten har det hävdats i skrivelser till regeringen och i diskussioner med utredningen. Det finns en samstämmig uppfattning om att neddragningar i den kommunala skolan i varit ett stort problem. Det finns olika uppfattningar om det är resurserna eller om det också är bristande utveckling av arbetsmodeller inom utbildningen som varit det avgörande problemet. Samma ekonomiska problem har det enligt ledningen för däremot inte varit i , 2.3.7Lärarna och eleverna – pedagogiken och lärstilen Pedagogiken och förhållningssättet till eleverna har framhållits som en del av dagens problematik. Flera institutioner och enskilda har påpekat att danslärarna måste inse att det har skett ett generationsskifte bland eleverna och i attityderna, ett skifte som innebär att läraren inte kan leda eleverna på samma sätt som för 35–. Den disciplin som dansutbildningen kräver måste finnas kvar inom undervisningen, men sättet som den upprätthålls på måste utvecklas. I beskrivs i en artikel av Iskra Ring och en utbildning som satt elevens fokus på att ta sig genom nålsögat och klara sig från utgallringen. Med dessa bilder på näthinnan tappar många sugen och motivationen att träna balett, menar författarna. Det är ändå ingen idé – jag kommer ändå inte att bli ballerina Om man planterar en sådan känsla hos eleven har läraren misslyckas med sin undervisning.