sou · GWB358d2 · 2009-01-01 00:00:00 — Deklarationstidpunkten kommer att infalla senare än den för byråanstånd enligt nuvarande regler. Byråanstånd bör därför i fortsättningen inte få medges för andra juridiska personer än dödsbon. Det kan inte uteslutas att det i något fall bör finnas möjlighet att medge ett individuellt anstånd. För att markera att det bara bör gälla i rena undantagsfall ska förutsättningen för anstånd vara att det finns synnerliga skäl. Bestämmelsen finns i 36 kap. 4 §. Preliminär skatt ska beräknas och betalas för beskattningsår Även villkoren för betalning av preliminär skatt bör vara oberoende av vilket räkenskapsår den juridiska personen har. Preliminär skatt ska därför i fortsättningen betalas för beskattningsåret och så nära som möjligt motsvara den slutliga skatten . Juridiska personer med brutet räkenskapsår ska alltså behandlas på samma sätt som övriga juridiska personer. Betalningsperioderna framgår av följande tabell: Betalningsperiod för preliminär skatt februari år 1–januari år 2 1/1 – 30/2 juni år 1–maj år 2 1/1 – 30/2 augusti år 1–juli år 2 1/1 – 31/2 oktober år 1–september år 2 Den skattekredit som juridiska personer med brutet räkenskapsår har i det nuvarande preliminärskattesystemet kommer med detta förslag att försvinna. Betalningen av preliminär skatt tidigareläggs alltså med 8, beroende på vilket av de brutna räkenskapsåren som tillämpas. De nya bestämmelserna kräver särskilda överväganden vad gäller övergångsbestämmelser, se avsnitt 11.1. Brutna räkenskapsår för fysiska personer Ett önskemål som framförts av utredningens referensgrupp är att brutna räkenskapsår bör tillåtas för enskilda näringsidkare. En uppfattning var att det inte bör finnas några starka skäl emot det när de skattekrediter som är förbundna med dagens regler försvinner. Utrymmet för en enskild näringsidkare att ha brutet räkenskapsår regleras i bokföringslagen. Det är alltså primärt en bokföringsfråga och det är tveksamt om den omfattas av utredningens uppdrag. Det kan också konstateras att de tidsfrister för deklaration och skattebeslut som vi föreslår för juridiska personer med brutet räkenskapsår inte utan vidare kan överföras på enskilda näringsidkare. Skälet är att kontrolluppgifter har stor betydelse för beskattningen av en enskild näringsidkare. Kontrolluppgifter lämnas exempelvis om en fysisk persons kapitalinkomster oavsett om de hör till näringsverksamheten eller ska beskattas som inkomst av kapital. Dessutom är det vanligt att enskilda näringsidkare vid sidan av näringsverksamheten också har tjänsteinkomster. Kontrolluppgifterna lämnas för kalenderår. Att kräva kontrolluppgifter och för andra perioder avseende enskilda näringsidkare med brutet räkenskapsår skulle leda till en ökad administration för uppgiftslämnarna som inte står i rimlig proportion till de eventuella fördelar som brutna räkenskapsår skulle kunna medföra. Dessutom skulle regleringen bli mer komplicerad. Det är alltså inte möjligt att införa en ordning där enskilda näringsidkare deklarerar efter utgången av räkenskapsåret. Man skulle i stället vara tvungen att vänta in kontrolluppgifterna. Tiden från räkenskapsårets utgång till deklaration, skattebeslut och betalning skulle således öka vilket ur ett kontrollperspektiv är en nackdel. Dessutom skulle de kalenderårsbaserade kontrolluppgifterna på något sätt behöva fördelas på räkenskaps- Även det komplicerar för såväl näringsidkaren som för . Det finns därför enligt utredningens mening inte några skäl att överväga ökade möjligheter för enskilda näringsidkare att ha brutna räkenskapsår. Mervärdesskatt ska inte längre få redovisas i samband med att inkomst deklareras utan i fortsättning ska mervärdesskatt utan undantag redovisas i en skattedeklaration. Gränsen för att få redovisa för beskattningsår ska alltjämt vara högst i beskattningsunderlag. En nyhet är dock att denna gräns även ska gälla för skattskyldiga som inte ska deklarera inkomst och handelsbolag. är deras gräns högst i beskattningsunderlag. Dessutom föreslås en ny huvudregel för från vilken tidpunkt ett byte av redovisningsperiod ska börja gälla. 5.3.2Skatteverkets skrivelse om redovisning av mervärdesskatt i skattedeklaration har i en skrivelse till föreslagit att möjligheten att redovisa mervärdesskatt i självdeklarationen slopas (Fi2007/5103). Regeringen beslutade att överlämna skrivelsen till utredningen . De skäl som anför för förslaget är att riskerna för fel i redovisningen minskar och att möjligheterna till kontroll förbättras. Dessutom skulle de EG-rättsliga problem som menar finns med dagens ordning minska och i vissa fall helt försvinna om mervärdesskatt utan undantag redovisades i en skattedeklaration. Skattedeklarationer lämnas med vissa undantag för redovisningsperioder. Huvudregeln i skattebetalningslagen är att en redovisningsperiod omfattar en kalendermånad. Mervärdesskatt ska alltså redovisas och betalas . Från denna huvudregeln finns dock flera undantag. Avgörande för om undantagen är tillämpliga är den skattskyldiges beräknade beskattningsunderlag för beskattningsåret. Beskattningsunderlaget ska beräknas exklusive gemenskapsinterna förvärv och import. När termen beskattningsunderlag används i fortsättningen är det ett på sådant sätt beräknat underlag som avses. En skattskyldig som har ett beskattningsunderlag på högst ska redovisa mervärdesskatt för kalenderkvartal. Redovisningsperioden är alltså tre kalendermånader. Om den skattskyldige har ett beskattningsunderlag på högst och inte är handelsbolag får mervärdesskatten redovisas i självdeklarationen. Redovisningsperioden är då det beskattningsår som självdeklarationen avser, dvs. vanligtvis ett kalenderår. Redovisningsperioden kan dock vara ett brutet räkenskapsår. Är verksamheten nystartad kan redovisningsperioden vara ett förlängt räkenskapsår. Den som inte är skyldig att lämna självdeklaration och handelsbolag får efter beslut av redovisa mervärdesskatt för helt beskattningsår om beskattningsunderlaget är högst . Även här kan redovisningsperioden vara ett brutet räkenskapsår och vid nystartad verksamhet ett förlängt räkenskapsår. Det vanliga är dock att kalenderåret är beskattningsår. Undantagen från att mervärdesskatt ska redovisas är till viss del frivilliga, dvs. i de flesta fall avgör den skattskyldige om redovisningen ska ske , för kalenderkvartal eller för beskattningsår. Utgångspunkten för bestämmelserna om redovisningsperioder är i och för sig att den som kvalar in för en redovisningsperiod också ska redovisa för den perioden. På begäran av den redovisningsskyldige ska dock besluta att skatten ska redovisas för kalenderkvartal eller kalendermånad i stället för beskattningsår eller kalendermånad i stället för kalenderkvartal. När det gäller handelsbolag och skattskyldiga som inte ska lämna självdeklaration ligger frivilligheten i att , om förutsättningarna är uppfyllda, får besluta att redovisningen ska ske för helt beskattningsår. En sådan skattskyldig är alltså inte skyldig att tillämpa helårsredovisning bara för att beskattningsunderlaget understiger . Det finns inte heller någon skyldighet att påkalla att prövar om redovisningen ska ske för helt beskattningsår. Att skulle ta initiativ till helårsredovisning får betraktas som uteslutet. En redovisningsskyldig kan alltså alltid välja en kortare redovisningsperiod än den som följer av beskattningsunderlaget. Den redovisningsskyldige kan även tvingas att redovisa för en kortare redovisningsperiod. kan nämligen besluta att en redovisningsskyldig som uppfyller förutsättningarna för att redovisa för beskattningsår eller kalenderkvartal ska redovisa för kalenderkvartal eller kalendermånad. Som förutsättning gäller att det finns särskilda skäl med vilket främst avses kontrollskäl. När ska skatten redovisas och betalas? Den som har kalendermånad som redovisningsperiod ska redovisa och betala mervärdesskatt senast den 26 efter redovisningsperiodens utgång. Om redovisningsperioden är kalenderkvartal, ska skatten redovisas och betalas senast den 12 i andra månaden efter redovisningsperiodens utgång. Den som redovisar mervärdesskatt för helt beskattningsår i en skattdeklaration ska redovisa och betala skatten senast den 12 i andra månaden efter redovisningsperiodens utgång. Om kalenderåret är beskattningsår innebär det att deklaration ska lämnas . Om mervärdesskatten redovisas i självdeklarationen ska skatten redovisas under taxeringsåret. Det innebär i fall där beskattningsår är lika med kalenderår att mervärdesskatten ska redovisas senast den 2 efter redovisningsperiodens utgång. Är beskattningsåret ett brutet räkenskapsår kan tiden mellan redovisningsperiodens utgång och deklarationstidpunkten uppgå till . Mervärdesskatt som redovisas i självdeklarationen ingår i slutlig skatt för inkomståret. Preliminär skatt ska betalas för inkomståret med ett belopp som så nära som möjligt kan antas motsvara den slutliga skatten. Det innebär att mervärdesskatt som ska redovisas i en självdeklaration ingår i den preliminära skatt som ska betalas . En del av den F-skatt som företagare betalar avser alltså mervärdesskatt. Ett besked om den slutliga skatten och om den skattskyldige ska betala in eller få tillbaka skatt ska skickas till den skattskyldige taxeringsåret. Slutlig skatt ska betalas senast den förfallodag som infaller närmast efter det att det gått från det grundläggande beslutet om slutlig skatt. Det innebär att mervärdesskatt, som inte betalas som F-skatt, kan komma att betalas efter redovisningsperiodens utgång. Motiven för dagens regler Skälet till att skattskyldiga med förhållandevis låga beskattningsunderlag tillåts redovisa mervärdesskatt för helår är administrativt, dvs. att inte lägga på mindre företag alltför stor administrativ börda (prop. 1968:100, s. 50–66). Möjligheten att redovisa mervärdesskatt i självdeklarationen tillkom i samband med reformering av mervärdesskatten (prop. 1989/90:111, s. 132, 133 och 203). Den breddning av basen för mervärdesskatten som då gjordes beräknades, om inga åtgärder vidtogs, kraftig öka antalet skattskyldiga som skulle registreras hos skattemyndigheten. För att undvika att skattemyndigheten drabbades av en mycket stor administrativ belastning var det därför enligt regeringen nödvändigt att begränsa antalet nya skattskyldiga som skulle registreras. Begränsningen blev att låta skattskyldiga med låg skattepliktig omsättning, högst , redovisa mervärdesskatt i självdeklarationen. Motsvarande gräns infördes för skyldigheten att registrera sig hos skattemyndigheten, dvs. bara den vars skattepliktiga omsättning översteg var skyldig att anmäla sig för registrering. I samband med att redovisningsperioden för mervärdesskatt förkortades från till en månad 1996 höjdes också underlagsgränsen för att få redovisa mervärdesskatt i självdeklarationen från till dagens . Skälet till höjningen var att redovisningen av mervärdesskatt inte skulle bli för betungande för mindre företag. ville regeringen öka antalet företag som bara behövde redovisa mervärdesskatt en gång och därmed undvika att mindre företag skulle behöva redovisa mervärdesskatt (prop. 1995/96:19, s. 18 och 19). Möjligheten till helårsredovisning i skattedeklaration avskaffades för att återinföras . Avskaffandet motiverades med att skillnaden i skattekredit inte var konkurrensneutral (prop. 1995/96:19, s. 18 och 19). Motivet för att återinföra möjligheten till helårsredovisning var att underlätta för de mindre företag som var hänvisade till att redovisa mervärdesskatt i en skattedeklaration. För dessa företag ansågs det nämligen betungande att sammanställa och lämna in en deklaration trots att omsättningen varit mycket låg eller kanske ingen alls. Vid bestämmandet av beloppsgränsen på beaktades intresset av konkurrensneutralitet eller om man så vill skillnaden i skattekredit mellan olika företagsformer (prop. 1996/97:12, s. 44–46). Skälen för att ge företag med beskattningsunderlag som understiger möjlighet att redovisa för kalenderkvartal var dels att minska den administrativa bördan för dessa företag, dels att minska risken för att företagen behöver betala in mervärdesskatt innan de själva har fått betalt (prop. 2007/08:25, 67–69). 5.3.4Möjligheten att redovisa i självdeklarationen slopas Utredningens förslag: Den som redovisar mervärdesskatt för beskattningsår ska redovisa skatten i en skattedeklaration i stället för som i samband med att inkomst deklareras. Skälen för utredningens förslag: Möjligheten att redovisa mervärdesskatt för beskattningsår (helårsredovisning) mildrar den administrativa bördan för de riktigt små företagen och den möjligheten bör därför finnas kvar. Huvudregeln är att mervärdesskatt ska redovisas i en skattedeklaration. Den som är skyldig att deklarera inkomst, dock inte handelsbolag, och har ett beskattningsunderlag på högst får dock redovisa mervärdesskatten i självdeklarationen. Att det finns två sätt att redovisa mervärdesskatt gör att det förekommer att mervärdesskatt för ett och samma beskattningsår redovisas dubbelt. Mervärdesskatten redovisas alltså först löpande i skattedeklarationer och sedan även i självdeklarationen. Av skrivelse framgår att för konstaterade 1 284 fall av dubbelredovisning. Det var nästan som hade dubbelredovisats. Om inte uppmärksammat dubbelredovisningen hade den skattskyldige fått betala dubbelt så mycket i mervärdesskatt som han eller hon varit skyldig att betala. Det förekommer även att skattskyldig som i skattedeklarationer redovisat överskjutande ingående mervärdesskatt redovisat samma belopp i självdeklarationen. redovisades nästan dubbelt. Här hade den skattskyldige i fall inte uppmärksammat felet också fått tillbaka dubbelt så mycket skatt. Möjligheten att redovisa mervärdesskatt i självdeklarationen gör även att personer som överhuvudtaget inte är skattskyldiga för mervärdesskatt lämnar uppgifter om mervärdesskatt i självdeklarationer. rörde det sig om uppemot 1 000 deklaranter. Det kan konstateras att det är lätt att göra fel om det finns två olika sätt att redovisa mervärdesskatt. Enligt vår mening skulle risken för att mervärdesskatt redovisas fel minska om det bara fanns ett sätt att redovisa skatten, dvs. om huvudregeln att mervärdesskatt ska redovisas i skattedeklaration gällde utan undantag. Ett annat problem med att mervärdesskatt redovisas i självdeklarationen är att det hinner gå – räknat från beskattningsårets utgång – innan ges möjlighet att kontrollera om den skattskyldige sköter redovisningen av mervärdesskatt. Är beskattningsåret ett brutet räkenskapsår kan det gå från beskattningsåret utgång innan mervärdesskatten för beskattningsåret redovisas i självdeklarationen. Problemet med brutna räkenskapsår försvinner delvis oavsett vad som föreslås här eftersom vi i avsnitt 5.2.5 föreslår att företag med brutna räkenskapsår ska deklarera inkomst senast den 1 i den sjätte månaden efter beskattningsårets utgång. Det innebär en kraftig tidigareläggning av deklarationstiderna, vilket gör att den kontrollmässiga vinsten av att flytta redovisningen från dagens självdeklaration till skattedeklarationen minskar. Redovisning i skattedeklaration i stället för i samband med att inkomst deklareras innebär dock även med våra förslag att deklarationstidpunkten tidigareläggs. Det rör sig om en tidigareläggning eftersom skattedeklarationen ska lämnas senast den 12 i andra månaden efter beskattningsårets utgång. Från kontrollsynpunkt är det en betydelsefull förändring. Mervärdesskatt som ska redovisas i självdeklarationen ingår i slutlig skatt för beskattningsåret. F-skatt ska betalas för inkomståret med ett belopp som så nära som möjligt kan antas motsvara den slutliga skatten. Det innebär att mervärdesskatt som ska redovisas i självdeklaration ingår i den skattskyldiges F-skatt. F- skatt betalas februari–januari. Mervärdesskatt som redovisas för beskattningsår i en skattedeklaration ingår däremot inte i en persons slutliga skatt och därmed inte heller i personens F-skatt. Det innebär att om mervärdesskatt som ska redovisas för beskattningsår i fortsättningen utan undantag ska redovisas i en skattedeklaration behöver berörda skattskyldiga inte längre betala mervärdesskatt i samband med att preliminär skatt betalas. Den som redovisar mervärdesskatt i en skattedeklaration för beskattningsår ska redovisa och betala skatten senast den 12 i andra månaden efter beskattningsårets utgång. En skattskyldig som redovisar i skattedeklaration får alltså en längre skattekredit än den som redovisar i dagens självdeklaration och betalar preliminär skatt . Många skattskyldiga som redovisar i självdeklarationen debiteras dock ingen preliminär skatt eller debiteras för låg preliminär skatt. Av skrivelse framgår att för redovisade drygt en halv miljon skattskyldiga mervärdesskatt i självdeklarationen. Totalt redovisades 5,7 miljarder kronor.12 Drygt en kvarts miljon av de skattskyldiga hade inte debiterats någon preliminär skatt trots att de i självdeklarationen redovisade mervärdesskatt med sammanlagt . Därtill kommer fall där den mervärdesskatt som redovisades i självdeklarationen rymdes inom den skatt som skulle betalas enligt det grundläggande beslutet om slutlig skatt (kvarskatt). För var det av den 12 var det fortfarande drygt en halv miljon skattskyldiga som redovisade i självdeklarationen. För redovisades totalt . mervärdesskatt som redovisades i självdeklarationer som rymdes i respektive skattskyldigs kvarskatt. Skattekrediten för mervärdesskatt som betalas som kvarskatt är betydligt längre än krediten för mervärdesskatt som redovisas i en skattedeklaration. Det faktum att skattskyldiga förefaller utnyttja svagheterna i preliminärskattesystemet för att få en lång skattekredit talar för att mervärdesskatt utan undantag bör redovisas i en skattedeklaration eftersom det ger alla berörda skattskyldiga en lika lång skattekredit. Skattekrediten bör med andra ord vara konkurrensneutral. Att skattekrediten förlängs leder till en negativ ränteeffekt för staten på . Beräkningen bygger på antagandet att av mervärdesskatten betalas som preliminär skatt och som kvarskatt. Mot bakgrund av det nu sagda anser vi att det finns fördelar med att slopa möjligheten att redovisa mervärdesskatt i samband med att inkomst deklareras. Fördelarna med att bara ha ett sätt att redovisa mervärdesskatt, nämligen i en skattedeklaration, är att det minskar risken för fel, förbättrar möjligheten till kontroll och gör skattekrediten konkurrensneutral genom att jämna ut de skillnader i skattkredit som finns mellan skattskyldiga som utnyttjar svagheterna i preliminärskattesystemet och de som inte gör det. Fördelarna ska vägas mot den effekt som förslaget har på berörda skattskyldigas administrativa börda. Redovisning i skattedeklaration innebär att de som ska redovisa får för att fullgöra deklarationsskyldigheten. Det leder inte till någon ökning av den administrativa bördan utan bara att mervärdesskattebördan kommer tidigare. En annan effekt av att slopa möjligheten att redovisa mervärdesskatt i samband med att inkomst deklareras är att berörda skattskyldiga får två deklarationstillfällen i stället för ett. Den skattskyldige måste med andra ord snöra på sig deklarationsskorna två gånger i stället för en och det är, även om den totala sträckan inte ändras, lite jobbigare. Nämnas bör också att vissa skattskyldiga anses ha fullgjort skyldigheten att anmäla sig för registrering genom att lämna självdeklaration, nämligen de vars verksamhet är yrkesmässig endast på grund av upplåtelse av avverkningsrätt, avyttring av skogsprodukter eller omsättning av vara eller rätt att ta naturprodukt från privatbostadsfastighet eller från fastighet som ägs av s.k. äkta bostadsföretag. Denna lättnad i anmälningsskyldigheten är inte beroende av att redovisningen sker i självdeklarationen utan motsvarande kan gälla vid redovisning i skattedeklaration. Sammantaget anser vi att en övergång från att redovisa mervärdesskatt för beskattningsår i självdeklaration till att redovisa i skattedeklaration endast leder till en försumbar ökning av den administrativa bördan för berörda skattskyldiga. Denna ökning vägs upp av att risken för fel minskar och att skattekrediten blir likformig även i praktiken och inte som bara i teorin. Vi anser därför att det inte längre ska vara möjligt att redovisa mervärdesskatt i samband med att inkomst deklareras. I fortsättningen ska alltså mervärdesskatt utan undantag redovisas i en skattedeklaration. Det som föreslås innebär att skatteförfarandelagen inte innehåller någon motsvarighet till 10 kap. 31 § SBL. Förslagen innebär vidare att mervärdesskatt inte längre kommer att ingå i vissa små företags slutliga skatt och därför inte beaktas vid debiteringen av preliminär skatt. I nästa avsnitt överväger vi gränsen för helårsredovisning. 5.3.5Ökat utrymme för att redovisa mervärdesskatt för helår Utredningens förslag: Möjligheterna att redovisa mervärdesskatt för helår utvidgas genom att gränsen för sådan redovisning för handelsbolag och skattskyldiga som inte ska deklarera inkomst höjs från i beskattningsunderlag till i beskattningsunderlag. Skälen för utredningens förslag: gäller två olika gränser för helårsredovisning. Om beskattningsunderlaget är högst får den som är skyldig att lämna självdeklaration, dock inte handelsbolag, redovisa mervärdesskatt för helt beskattningsår i självdeklarationen. För handelsbolag och skattskyldiga som inte är skyldiga att lämna självdeklaration är gränsen för helårsredovisning lägre. Beskattningsunderlaget får uppgå till högst för att mervärdesskatt ska få redovisas för helt beskattningsår i en skattedeklaration. Att underlagsgränsen för att få redovisa mervärdesskatt för helår i skattedeklaration är hänger ihop med att för dem som redovisar i självdeklarationen ingår mervärdesskatten i F- Med andra ord får den som redovisar för helår i skattedeklaration, till skillnad från den som redovisar i inkomstdeklarationen, en lång skattekredit (prop. 1996/97:12, s. 44–46). Som redogjorts för i föregående avsnitt betalas dock en stor del av den mervärdesskatt som redovisas i självdeklarationen först i samband med att den slutliga skatten betalas, dvs. Skattekrediten för mervärdesskatt som betalas som kvarskatt är betydligt längre än skattkrediten för skatt som redovisas för helår i en skattedeklaration. Förslaget att slopa möjligheten att redovisa mervärdesskatt i självdeklarationen innebär med automatik att mervärdesskatt inte längre ska ingå i slutlig skatt och därmed inte heller i den preliminära skatten. Det innebär att mervärdesskatt inte längre kommer att debiteras preliminärt utan alla som redovisar för beskattningsår kommer att betala mervärdesskatt först efter beskattningsårets utgång, dvs. senast den 12 i andra månaden efter utgången av året. En effekt av det är att skattekrediten blir lika lång för dem som redovisar för beskattningsår. Med hänsyn till det nu sagda kan det konstateras att det inte längre finns grund för att ha olika gränser för olika kategorier av skattskyldiga utan av likformighetsskäl bör gränsen för helårsredovisning vara generell. De som redovisar för beskattningsår i självdeklarationen ska även i fortsättningen ha möjlighet att redovisa för helår. För dem gäller en gräns på i beskattningsunderlag. Denna gräns bör i fortsättningen gälla generellt, dvs. även för handelsbolag och skattskyldiga som inte ska deklarera inkomst. Det innebär att fler i den gruppen kommer att kunna redovisa för beskattningsår, närmare bestämt de med ett beskattningsunderlag som överstiger men inte . Ökade möjligheter till helårsredovisning för handelsbolag och vissa skattskyldiga som inte ska deklarera inkomst leder till att förutsättningarna för en effektiv skattekontroll försämras något. Detta uppvägas dock av att berörda skattskyldiga får färre deklarationstillfällen och därmed minskad administrativ börda. För redovisade handelsbolag, med ett beskattningsunderlag på högst en miljon, i skattedeklaration i mervärdesskatt.