sou · GWB358d5 · 2009-01-01 00:00:00 — Precis som tidigare bör krävas att materialet tas fram för deklarationskontrollen. Materialet bör också vara generellt i den mening att det omfattar alla eller så gott som alla skattskyldiga i landet eller i ett visst län som haft en utgift eller inkomst etc. av det slag som kontrollmaterialet avser att ge upplysning om. Både kontrollmaterial som har direkt anknytning till den skattskyldige och material av mer allmän karaktär omfattas av uttrycket. Det bör vidare krävas att det genom administrativa rutiner är ordnat så att de som granskar deklarationerna regelmässigt får tillgång till materialet. Något krav på att materialet skall vara direkt tillgängligt ställs inte. Kontrollmaterial som finns tillgängligt i beskattningsdatabas och som rutinmässigt används vid deklarationsgranskningen omfattas av bestämmelsen. Material som inhämtas genom särskilda förfrågningar, utredningar eller kontrollaktioner omfattas inte av uttrycket kontrollmaterial. En förutsättning för att material ska anses vara normalt tillgängligt kontrollmaterial är alltså att administrativa rutiner är så ordnade att de som granskar deklarationerna regelmässigt får tillgång till materialet. Vad som är normalt tillgängligt kontroll- material kommer därmed att förändras . Det är nödvändigt för att syftet med bestämmelsen – att göra undantag från skatte- tillägg när risken för skatteundandragande normalt är begränsad – ska kunna uppnås. Föregående års självdeklaration har tidigare ansetts vara normalt tillgängligt kontrollmaterial (RÅ 2004 ref. 107). I den tidigare pappersbundna granskningsmiljön användes regelmässigt föregående års deklaration vid granskningen. Ett sådant arbetssätt är inte längre försvarligt ur effektivitetssynpunkt. Granskaren använder sig numera i stället av uppgifter från deklarationen som har registrerats i beskattningsdatabasen. De uppgifter i beskattningsdatabasen som rutinmässigt används vid deklarationsgranskningen är normalt tillgängligt kontroll- material. Föregående års självdeklaration kan däremot inte anses vara normalt tillgängligt kontrollmaterial längre. Undantaget från skattetillägg är endast tillämpligt om det normalt tillgängliga kontrollmaterialet innehåller tillräcklig information för att det ska vara möjligt att rätta uppgiften utan utredning. I 5 kap. 8 § 2 TL framgår det genom uttrycket har rättats eller hade kunnat rättas. Det sägs nu på ett enklare sätt; det krävs att den oriktiga uppgiften kan rättas. Kontrollmaterialet ska dessutom ha varit tillgängligt för från utgången av beskattningsåret. Tidsfristen har förlängts med en månad i förhållande till nuvarande bestämmelse. Motsvarande tidsfrist finns i 12 och 15 §§. Skälen för förändringen framgår av författningskommentarerna till dessa paragrafer. Med avses en tolvmånadersperiod. Om beskattningsåret t.ex. går ut ska kontrollmaterialet vara tillgängligt . I skattebetalningslagen finns ingen motsvarighet till bestämmelsen i punkten 1 om att skattetillägg inte ska tas ut om den oriktiga uppgiften kan rättas med ledning av kontrolluppgift. blir undantaget formellt tillämpligt även för oriktiga uppgifter i en skattedeklaration. I praktiken saknar det betydelse eftersom det i dessa fall inte finns några kontrolluppgifter eller annat normalt tillgängligt kontrollmaterial som kan läggas till grund för beslut utan föregående utredning. Enligt punkten 2 ska skattetillägg inte tas ut om den uppgiftsskyldige på eget initiativ har rättat den oriktiga uppgiften. Bestämmelsen är generösare än nuvarande motsvarigheter om frivillig rättelse. Kännedom om generella kontroll- aktioner ska i fortsättningen inte beaktas vid bedömningen. Lagtekniskt framgår det genom att rättelsen ska ha skett på eget initiativ. Om den uppgiftsskyldige agerar på grund av kännedom om generella kontrollaktioner, anses rättelsen gjord på den uppgiftsskyldiges initiativ. Är det däremot så att har beslutat om revision eller annan kontroll av den uppgiftsskyldige som omfattar den aktuella frågan, kan en rättelse inte anses gjord på den uppgiftsskyldiges initiativ. Detsamma gäller en rättelse som görs efter att den uppgiftsskyldige av annan orsak har anledning att tro att har uppmärksammat den oriktiga uppgiften i det enskilda fallet. Nuvarande praxis och förarbeten till bestämmelserna om frivillig rättelse får i denna del även i fortsättningen vara vägledande för bedömningen av om undantaget från skattetillägg kan tillämpas (prop. 1971:10, s. 269 och 270, RÅ79 1:59 samt RÅ80 1:79). Skattetillägg kan enligt 9 § tas ut på grund av att skatteavdrag inte gjorts. Enligt dagens regler tas skattetillägg på icke avdragen skatt ut på grund av att oriktig uppgift lämnats. Den som inte har gjort skatteavdrag, men som på eget initiativ lämnar uppgift om detta till bör inte drabbas av skattetillägg. I sådana fall finns enligt 59 kap. 2 § möjlighet att göra utbetalaren ansvarig för den skatt som borde ha dragits av. Utbetalaren bör inte dessutom drabbas av skattetillägg. Undantaget i punkten 2 utvidgas därför till SOU 2009:58 Författningskommentar –skatteförfarandelagen att även omfatta den situationen. För att undantaget ska vara tillämpligt krävs att det av utbetalarens meddelande tydligt framgår att skatteavdrag inte har gjorts på en viss preciserad utbetalning. I punkten 3 finns ett undantag för obetydliga belopp. Skattetillägg ska inte tas ut om det skattebelopp som kunde ha undandragits genom felaktigheten eller passiviteten är obetydligt. Av språkliga skäl används här ordet "passiviteten" i stället för dagens uttryck "underlåtenheten". har i ett rättsligt ställningstagande7 uttalat sig om vad som är ett obetydligt belopp. Om en omprövning av ett beslut om skatteavdrag, arbetsgivar- avgifter, mervärdesskatt eller punktskatt avser flera redovis- ningsperioder och det inte framgår till vilka perioder skatten ska hänföras, får en omprövning enligt 66 kap. 33 § hänföras till . Det hindrar inte att skattetillägg tas ut om den uppgifts- skyldige har lämnat oriktiga uppgifter i en eller flera skattedeklara- tioner. När undantaget från skattetillägg för obetydliga belopp tillämpas i ett sådant fall bör dock av rättssäkerhetsskäl hänsyn tas till att skattetillägget avser flera perioder. En uppdelning av skattetilläggsbeloppet på de antal perioder som de oriktiga uppgifterna är hänförliga till bör därför göras och om beloppet för varje period är obetydligt bör inget skattetillägg tas ut, tillämpar redan nu bestämmelsen på detta sätt (handledning Särskilda avgifter enligt skattebetalningslagen, 2008, s. 82). 5 kap. 8 § TL och 15 kap. 7 § SBL innehåller två bestämmelser som inte får någon motsvarighet i den nya lagen. Det gäller undantagen för rättelse av felräkning eller skrivfel och avvikelse som avser bedömning av ett yrkande. Enligt den förstnämnda bestämmelsen ska skattetillägg inte tas ut vid rättelse av en felräkning eller ett skrivfel som uppenbart framgår av deklarationen eller något annat meddelande från den skattskyldige som inte är muntligt. För att bestämmelsen ska kunna tillämpas krävs att felet direkt framgår av deklarationen eller annat skriftligt meddelande. Felaktigheten ska vidare vara så iögonfallande att den som granskar uppgiften med normal noggrannhet inte kan undgå att upptäcka felet (prop. 1971:10, s. 269). Att denna typ av fel inte ska leda till skattetillägg framgår numera redan av definitionen av oriktig uppgift. Enligt definitionen ska en uppgift nämligen inte anses vara oriktig om uppgiften 7 Beloppsgränser för uttag av skattetillägg och för eftertaxering respektive efterbeskattning, , dnr 130 358414-05/111. tillsammans med övriga uppgifter som lämnats eller godkänts utgör tillräckligt underlag för ett riktigt beslut (5 § andra stycket 1). Det förekommer att den som skönsbeskattas i avsaknad av deklaration har lämnat skriftliga uppgifter på annat sätt än genom en deklaration. Vid beräkningen av skattetillägg ska uppgifterna beaktas (15 § första stycket 2 a). Skulle uppgifterna till följd av sådan uppenbar felräkning eller skrivfel som diskuterats ovan vara felaktiga, ska givetvis felet rättas innan uppgifterna beaktas vid beräkningen. Det skulle ju aldrig komma i fråga att lägga de felaktiga uppgifterna till grund för beskattningen. Det är självklart och gäller även utan att det uttryckligen sägs att skattetillägg inte ska tas ut vid uppenbar felräkning eller felskrivning (jfr prop. 1977/78:136, s. 198). Den nuvarande bestämmelsen om att skattetillägg inte ska tas ut om en avvikelse avser bedömning av ett yrkande och avvikelsen inte gäller någon uppgift i sak har inte heller någon självständig betydelse. Ett oriktigt yrkande ska nämligen framgå av deklara- tionsmaterialet. Dessutom måste den deklarationsskyldige i någon form ha redovisat de sakförhållanden som ligger till grund för yrkandet (prop. 1977/78:136, s. 144 och 145). Om sakomständig- heterna redovisats korrekt föreligger ingen oriktig uppgift eftersom uppgiften (yrkandet) tillsammans med övriga uppgifter som lämnats eller godkänts utgör tillräckligt underlag för ett riktigt beslut (5 § andra stycket 1). Om deklarerade uppgifter visserligen varit ofullständiga, men det av övriga uppgifter från den deklarationsskyldige framgår att uppgifterna är motstridiga, orimliga eller att det föreligger en uppenbar brist, föreligger inte heller någon oriktig uppgift; i sådana fall är det uppenbart att uppgiften (yrkandet) inte kan läggas till grund för ett beslut (5 § andra stycket 2). Beräkning av skattetillägg vid oriktig uppgift I paragrafen finns huvudregeln för beräkning av skattetillägg vid oriktig uppgift. Paragrafen ersätter 5 kap. 4 § första stycket TL och 15 kap. 4 § första stycket SBL. Den bestämmelse som finns i 5 kap. 4 § första stycket TL fick sin nuvarande placering genom översyn av de särskilda avgifterna (prop. 2002/03:106, s. 161–164 och 234). fanns den i 5 kap. 1 § andra stycket (prop. 1989/90:74, s. 409 och 410). Bestämmelsen är ändrad ett flertal gånger.8 Bestämmelsen i 15 kap. 4 § första stycket SBL fanns ursprungligen i 15 kap. 1 § andra stycket SBL (prop. 1996/97:100, s. 600). Den fick sin nuvarande placering genom lagändringen 2003 (prop. 2002/03:106, s. 161–164 och 246). Övriga ändringar är av redaktionell art (prop. 2002/03:99, prop. 2003/04:64, s. 28 och prop. 2007/08:25). Till skillnad från vad som gäller enligt 5 kap. 4 § första stycket TL ska hänsyn inte längre tas till skatt som, om den oriktiga uppgiften hade godtagits, inte skulle ha påförts den skattskyldiges make. Sedan de sista inslagen av sambeskattning har avskaffats9 har en sådan bestämmelse ingen funktion. I fortsättningen ska beräkningen därför endast avse den skattskyldiges egen skatt. Paragrafen motsvarar 5 kap. 4 § andra stycket TL och 15 kap. 4 § andra stycket SBL. Bestämmelserna fick sin nuvarande innebörd genom översyn av de särskilda avgifterna (prop. 2002/03:106, s. 123, 234, 235 och 246). Procentsatserna sänktes då till nuvarande . Härefter har endast redaktionella ändringar gjorts. fanns bestämmelserna i 5 kap. 1 § tredje stycket TL (prop. 1989/90:74, s. 410 och prop. 1991/92:43, s. 109) och 15 kap. 1 § tredje stycket SBL (prop. 1996/97:100, s. 600 och 601). Av paragrafen framgår att skattetillägget ska beräknas enligt en lägre procentsats, , om den oriktiga uppgiften framgår av normalt tillgängligt kontrollmaterial. Med normalt tillgängligt kontrollmaterial avses detsamma som i 10 § 1. De lägre procentsatserna enligt paragrafen ska tillämpas om det av kontrollmaterial som normalt är tillgängligt för 1990/91:166, s. 73, prop. 1991/92:43, s. 109, prop. 1993/94:50, s. 364, prop. 1994/95:99, s. 69, prop. 1996/97:117, s. 95, prop. 1999/2000:2, prop. 2002/03:99, prop. 2003/04:64, s. 28, prop. 2007/08:26, s. 61 och prop. 2007/08:27, s. 141. 9 Förmögenhetsskatten och begränsningsregeln för fastighetsskatt hade inslag av sambeskattning. Författningskommentar – skatteförfarandelagen SOU 2009:58 framgår att en uppgift är oriktig. Nuvarande bestämmelse i 5 kap. 4 § andra stycket TL anger i stället att den oriktiga uppgiften har rättats eller hade kunnat rättas med ledning av kontrollmaterial som normalt är tillgängligt för . Bestämmelsen i 15 kap. 4 § andra stycket SBL är i stort sett likalydande. Motsvarande uttryck används i 5 kap. 8 § 2 TL. Enligt den bestämmelsen ska skattetillägg inte tas ut om den oriktiga uppgiften har rättats eller hade kunnat rättas med ledning av kontrolluppgift som ska lämnas utan föreläggande. Uttrycken har emellertid inte samma betydelse. För att de lägre procentsatserna ska tillämpas enligt 5 kap. 4 § TL och 15 kap. 4 § SBL krävs att uppgiftens oriktighet klart framgår av kontroll- materialet. Det räcker inte att man på grundval av materialet kan misstänka att uppgiften är felaktig. Felets omfattning behöver däremot inte framgå av materialet (prop. 1977/78:136, s. 197). För att skattetillägg inte ska tas ut enligt 5 kap. 8 § TL krävs att den oriktiga uppgiften kan rättas med ledning av kontrolluppgiften. Kontrolluppgiften förutsätts innehålla tillräckligt med information för att med ledning av denna ska kunna fatta ett riktigt beslut. Krävs en utredning ska skattetillägg enligt för- arbetena i stället tas ut eftersom rättelse i sådana fall får anses ha skett med stöd av tillgängligt kontrollmaterial (prop. 2002/03:106, s. 238). Det är inte lyckat att använda ett och samma uttryckssätt med två olika betydelser på detta sätt. I här aktuell bestämmelse krävs det inte att en oriktig uppgift faktiskt kan rättas med ledning av kontrollmaterialet, utan det är tillräckligt att det av materialet framgår att en uppgift är oriktig. Bestämmelsen får därför en ny lydelse som på ett bättre sätt beskriver dess innebörd. Kontrollmaterialet ska ha varit tillgängligt för verket före utgången av året efter beskattningsåret. Enligt taxeringslagen är motsvarande tidpunkt utgången av november taxeringsåret, dvs. vid utgången av den period som har till sitt förfogande för att fatta beslut om årlig taxering. Bestämmelsen i skattebetalnings- lagen har inte motsvarande koppling till perioden för den första granskningen av deklarationen utan det är tillräckligt att kontroll- materialet är tillgängligt före utgången av året efter beskattnings- året. Enligt skattebetalningslagens bestämmelse beaktas med andra ord kontrollmaterial som blir tillgängligt en månad senare än vad som gäller enligt taxeringslagen. Grundbeslutet i skattefrågan fattas även enligt dagens regler regelmässigt före den tidpunkt då kontrollmaterialet senast ska vara tillgängligt. Själva avsikten med den bestämmelse som kom att flyta in i skattebetalningslagen, och som först fanns i 38 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, var att den skulle tillämpas vid den granskning i efterhand som regel- mässigt förekom (prop. 1991/92:43, s. 66). Om kontrollmaterial blir tillgängligt inom den angivna tiden och tagit ut skattetillägg enligt den högre procentsatsen, får verket ta initiativ till en reducering av skattetillägget. Beslutsfristen för dagens taxeringsbeslut kommer inte att få någon direkt motsvarighet i den nya lagen. Taxeringsbeslutet ska ingå som en del i beslutet om slutlig skatt och någon frist för när detta beslut senast ska fattas föreslås inte. Däremot finns en tidsfrist för när ett besked om slutlig skatt senast ska skickas ut; det ska ske senast den 15 i den tolfte månaden efter beskattnings- årets utgång (i de flesta fall ). Beslutet om slutlig skatt måste alltså fattas . Det är därmed i vart fall teoretiskt möjligt att fatta beslut om slutlig skatt efter utgången av den elfte månaden efter beskattningsåret. Kontrollmaterial som blir tillgängligt under den ordinarie beslutsperioden (efter utgången av den elfte månaden, men före den 15 i den tolfte månaden) skulle alltså inte kunna beaktas om en tidsfrist motsvarande den som gäller enligt 5 kap. 4 § andra stycket TL behålls. Det vore inte en bra ordning. Det bör däremot inte leda till problem att som gemensam tidpunkt välja den mest generösa. Kontrollmaterialet ska alltså i fortsättningen vara tillgängligt från utgången av beskattningsåret för att de lägre procentsatserna ska tillämpas. Med avses en tolvmånadersperiod. Om beskattningsåret t.ex. går ut ska kontrollmaterialet vara tillgängligt . Vi föreslår i 10 § 1 att undantaget från skattetillägg för oriktiga uppgifter som kan rättas med ledning av en obligatorisk kontroll- uppgift ska utvidgas till att även gälla annat normalt tillgängligt kontrollmaterial. I vissa situationer när skattetillägg tas ut med en lägre procentsats enligt förevarande paragraf kommer enligt vårt förslag inget skattetillägg att tas ut. Avgörande för vilken bestämmelse – låg procentsats eller undantag – som ska tillämpas blir om kontrollmaterialet innehåller tillräcklig information för att den oriktiga uppgiften ska kunna rättas. för obligatoriska kontrolluppgifter. Om den oriktiga uppgiften kan rättas med ledning av kontrolluppgiften tas inget skattetillägg ut. Framgår den oriktiga uppgiften av kontroll- uppgiften utan att kontrolluppgiften innehåller tillräckliga uppgifter för en rättelse, tas skattetillägg ut med en låg procentsats. Se författningskommentaren till 10 § och avsnitt 7.8.3. Enligt paragrafen ska skattetillägget beräknas efter en lägre procentsats – tio, – om den oriktiga uppgiften består i att ett belopp hänförts eller kan antas komma att hänföras till fel beskattningsår eller fel redovisningsperiod. Motsvarande bestämmelser finns i 5 kap. 4 § tredje stycket TL och 15 kap. 4 § tredje stycket SBL. Bestämmelserna fick i huvudsak det nuvarande innehållet genom översyn av de särskilda avgifterna (prop. 2002/03:106, s. 172–177, 235 och 246). Härvid infördes den lägre procentsatsen, , för kortare förskjut- ningar i redovisningen. I samband med att redovisningsperioden för mervärdesskatt förlängdes för mindre företag ändrades förutsättningarna för tillämpning av den nya lägre procentsatsen så att även den som har en redovisningperiod skulle kunna omfattas (prop. 2007/08:25, s. 83, 84 och 270). I övrigt har ändringarna efter 2003 varit av redaktionell karaktär. Bestämmelsen som finns i 5 kap. 4 § tredje stycket TL infördes och placerades då i 5 kap. 1 § tredje stycket TL (prop. 1991/92:43, s. 67–70, 110 och 111). Bestämmelsen som finns i 15 kap. 4 § tredje stycket SBL fanns tidigare i 15 kap. 1 § SBL (prop. 1996/97:100, s. 600 och 601). Procentsatserna sänktes från tjugo procent till respektive från till genom lagstiftning 1997 (prop. 1997/98:10, s. 66–69 och 75). En mindre justering görs av bestämmelsen i punkten 2 om skattetillägg . Enligt nuvarande bestämmelse krävs att den uppgiftsskyldige hänfört eller kan anses ha avsett att hänföra beloppet till en period som löper ut högst efter den som beloppet borde ha hänförts till. Här sägs i stället att det ska handla om en period som löper ut högst från den period som beloppet borde ha hänförts till. att det ska vara tydligt att en för tidig redovisning av ingående mervärdesskatt omfattas av bestämmelsen. I paragrafen finns en beräkningsbestämmelse för det fall en oriktig uppgift, om den hade följts, skulle ha lett till ett underskott eller en ökning av ett underskott. Paragrafen gäller underskott av en näringsverksamhet eller i inkomstslaget tjänst som inte utnyttjas . Underlaget för beräkning av skattetillägget är en fjärdedel av det underskott som, om den oriktiga uppgiften hade godtagits, felaktigt skulle ha tillgodoräknats. Skattetillägg kan tas ut även i fall då den oriktiga uppgiften inte har prövats i sak. Det gäller om oriktig uppgift lämnas i ett omprövningsärende och begäran om omprövning återkallas innan prövat den i sak (se författningskommentaren till 49 kap. 4 §). Om den oriktiga uppgiften skulle leda till ett underskott är det missvisande att, som i 5 kap. 6 § första stycket TL, ange att skattetillägget ska beräknas på en fjärdedel av den minskning av underskottet som rättelsen av den oriktiga uppgiften har medfört. Den oriktiga uppgiften har ju inte prövats och därmed inte rättats. Här sägs därför i stället att beräkning ska ske på underskott som, om den oriktiga uppgiften hade godtagits, felaktigt skulle ha tillgodoräknats. Om det, på grund av att den oriktiga uppgiften inte följs, i stället blir ett överskott ska skattetillägg beräknas dels enligt förevarande paragraf på minskningen av underskottet, dels enligt 11 § på den undandragna skatten. Paragrafen motsvarar 5 kap. 6 § första stycket TL som fick sin nuvarande lydelse vid översyn av de särskilda avgifterna (prop. 2002/03:106, s. 166, 167 och 236). Bestämmelsen tillkom 1991 och togs då in i 5 kap. 1 § andra stycket TL (prop. 1991/92:43, s. 76–79 och 110). Den ändrades i samband med inkomst- skattelagens tillkomst (prop. 1999/2000:2). Bestämmelserna i 5 kap. 6 § andra och tredje styckena TL finns i 16 §. Beräkning av skattetillägg vid skönsbeskattning Paragrafen reglerar beräkningen av skattetillägg vid sköns- beskattning. Den ersätter 5 kap. 5 § TL och 15 kap. 5 § SBL. års översyn fanns bestämmelserna i 5 kap. 2 § TL och 15 kap. 2 § andra stycket SBL (prop. 1989/90:74, s. 410 samt prop. 1996/97:100, s. 601 och 652). Bestämmelserna har i allt väsentligt behållit den lydelse de fick vid översyn av de särskilda avgifterna (prop. 2002/03:106, s. 130, 235, 236 och 247). Här görs ett antal redaktionella förändringar av bestämmelsen. I 5 kap. 5 § TL regleras beräkningen vid skönstaxering i avsaknad av deklaration och skattetillägg vid avvikelse från deklaration i två olika bestämmelser. sammanförs bestämmelserna till en gemensam bestämmelse på motsvarande sätt som i 15 kap. 5 § SBL. Vi använder inte begreppet skönstaxering i lagen, se kommentaren till 57 kap. 1 §. Skönstaxering enligt taxeringslagen och skönsbeskattning enligt skattebetalningslagen ryms här båda i begreppet skönsbeskattning. I stället för att som i dagens bestämmelser ange procentsatsen genom en hänvisning till bestämmelsen om beräkning av skattetillägg vid oriktig uppgift, sägs nu direkt i bestämmelsen att skattetillägg tas ut på slutlig skatt och med tjugo procent på annan skatt. Syftet är att bestämmelsen ska bli lättare att läsa. Enligt dagens regler ska kontrolluppgifter som ska lämnas utan föreläggande vid beräkningen av skattetillägg räknas den uppgifts- skyldige till godo. Vi föreslår att det även ska gälla annat normalt tillgängligt kontrollmaterial, se avsnitt 7.8.4. Det är endast sådant normalt tillgängligt kontrollmaterial som kan läggas till grund för beslut om skatt utan föregående utredning från som avses. Det framgår av att skattetillägg ska beräknas på den skatt som till följd av skönsbeskattningen bestäms för den deklarations- skyldige utöver vad som annars skulle ha bestämts enligt kontrollmaterialet (jfr prop. 2002/03:106, s. 130, 235 och 236). För att kontrollmaterialet ska beaktas krävs att det har varit tillgängligt för . I 5 kap. 5 § TL sägs att kontrolluppgiften ska ha varit tillgänglig före utgången av november taxeringsåret. Tidsfristen överensstämmer med den som gäller för att fatta grundläggande beslut om årlig taxering enligt 4 kap. 2 § TL. Den sistnämnda beslutsfristen kommer inte att få någon direkt motsvarighet i den nya lagen. Taxeringsbeslutet ska ingå som en del i beslutet om slutlig skatt och någon frist för när detta beslut senast ska fattas föreslås inte. Däremot finns en tidsfrist för när ett besked om slutlig skatt senast ska skickas ut; det ska ske senast den 15 i den tolfte månaden efter beskattnings- årets utgång (i de flesta fall ). Beslutet om slutlig skatt måste alltså fattas . Det är därmed i vart fall teoretiskt möjligt att fatta beslut om slutlig skatt efter utgången av den elfte månaden efter beskattningsåret. Kontrollmaterial som blir tillgängligt under den ordinarie beslutsperioden (efter utgången av den elfte månaden, men före den 15 i den tolfte månaden) skulle alltså inte kunna beaktas om en tidsfrist motsvarande den som gäller enligt 5 kap. 4 § andra stycket TL behålls.