sou · GWB313 · 2009-01-01 00:00:00 — beslut kan överklagas till regeringen. Områdeskoncessionen meddelas för lokalnät och innebär en rätt för innehavaren att bygga och använda ett ledningsnät upp till en viss spänningsnivå inom ett geografiskt avgränsat område. Spännings- gränsen anger den högsta tillåtna spänning som får finnas på ledningsnätet och markerar också omfattningen av monopolet på ledningsbyggande och anslutningar inom området. Linjekon- cessionen är avsedd för de högre spänningsnivåerna på stamnätet och regionnätet. Den som har nätkoncession är skyldig att, om inte särskilda skäl finns, på skäliga villkor ansluta en anläggning till ledningsnätet och överföra el för annans räkning på skäliga villkor. För detta skall innehavaren av produktionsanläggningen betala nättariff, dvs. en engångsavgift i form av en anslutningsavgift samt överförings- avgifter som anläggningen är ansluten. I vissa fall skall innehavaren av produktionsanläggningen också betala en engångskostnad för elmätare med insamlingsutrustning och för dess installation. En huvudprincip i ellagen är att nättariffer skall vara skäliga. Med nättariffer avses både avgifter för överföring av el och avgifter för anslutning. Nättarifferna skall vara utformade så att nätkoncessions- havarens samlade intäkter från nätverksamheten är skäliga i för- hållande till dels de objektiva förutsättningarna för att bedriva nätverksamheten, dels nätkoncessinshavarens sätt att bedriva nät- verksamheten. Vidare skall nättarifferna vara objektiva och icke- SOU 2008:13 Bilaga 1 Detta gäller avgifter för såväl inmatning som uttag av el. Huvudprincipen när det gäller anslutningsavgifter är att de skall vara kostnadsriktiga. Vidare skall avgifterna särskilt beakta anslut- ningspunktens geografiska läge och den avtalade effekten i anslut- ningspunkten. Av förarbetena framgår att den som önskar ansluta sig också skall stå för de direkta merkostnader som anslutningen orsakar för berörda nätägare, dvs. betala den s.k. kundspecifika kostnaden för anslutningen. Principen har blivit rättsligt prövad vid ett flertal tillfällen. Kammarrätten i har uttalat ett stöd för denna tolkning och vidare ansett att i det fall anslutningen medför kostnader, t.ex. för förstärkning, ombyggnad eller utbygg- nad, och dessa kommer fler än anläggningsägaren till godo, skall de inte bedömas som kundspecifika och därför bekostas av nätägaren (mål nr 4389-2001). Kostnaden får i detta fall finansieras på annat sätt, t.ex. genom överföringsavgifterna och på så sätt slås ut på övriga kunder inom området. Kammarrätten i har vidare anfört att även om kostnader inte är kundspecifika så skall de bäras av producenten om de aktuella åtgärderna inte innebär någon direkt nytta för nätföretaget eller för de befintliga kunder som är anslutna till nätföretagets elnät. Nuvarande regelverk innebär så- ledes att anläggningsinnehavaren får räkna med att själv få stå för de kundspecifika kostnaderna för att ansluta sin anläggning till elnätet. Den kundspecifika delen kan ofta bli mycket betydande när t.ex. den anslutande anläggningen ligger utanför sammanhållen bebyggelse och långt från befintligt elnät. När det gäller kostnaden för elmätare med tillhörande insam- lingsutrustning och dess installation är utgångspunkten att denna skall betalas av produktionsinnehavaren och vara kostnadsriktig. Om en innehavare av en produktionsanläggning och ett elnätsföre- tag inte kan komma överens om anslutningsavgiftens storlek eller kostnaden för elmätare med tillhörande insamlingsutrustning, skall tvisten, efter ansökan, prövas av . När det gäller överföringstariffen kan granska denna inom ramen för sin tillsyn av nättarifferna. En en- skild kunds överföringstariff prövas som huvudregel inte. Undan- tag gäller dock nättariffer för anläggningar som kan leverera en effekt om högst 1 500 kW (dvs. småsakliga produktionsanläggningar). Om utvecklingen av elproduktion i Elproduktionsanläggningar, framför allt vattenkraftverk, började byggas i . första hälft var den genomsnittliga årliga vattenkraftsproduktionen el. Den storskaliga utbyggnaden av vattenkraften skedde –1980 och producerar vattenkraften ca el med normal nederbörd. Kärnkraften byggdes ut och har i genom- snitt producerat ca el . Gemensamt för den historiska utbyggnaden av vatten- och kärnkraften är att utbyggnaden av elproduktionen och elnätet skedde parallellt. Det innebar sannolikt att dåvarande förutsättningar skiljer sig betydligt åt från dagens förutsättningar. Genom omregleringen av elmarknaden lades ett nytt regel- verk och därmed ett nytt synsätt fram. Reformen innebar grund- läggande förändringar av hur elmarknaden fungerade samt att nya rättigheter och skyldigheter infördes för marknadens aktörer. Den grundläggande förändringen ligger bl.a. i en tydligare ansvars- och rollfördelning mellan marknadens aktörer. Produktion och försälj- ning av el skall ske i konkurrens. Överföring av el betraktades som ett naturligt monopol och måste regleras och övervakas för att tillförsäkra kunderna skäliga villkor för överföringen. Det över- gripande tekniska ansvaret för den nationella balansen (system- ansvaret) ålades staten. Skyldigheterna för innehavare av nätkon- cession ändrades. Koncessionshavaren blev skyldig att på skäliga villkor ansluta andras ledningar och överföra el oberoende av vem som är ägare till elen. Den pågående omställningen av energisystemet samt ett ökat behov av el leder till ett ökat behov av investeringar i ny elproduk- tionskapacitet. Genom propositionen Samverkan för en trygg, effektiv och miljövänlig energiförsörjning (prop. 2001/02:143) lades målet fast att användningen av el från förnybara energikällor ska öka med el jämfört med nivå. I propositionen föreslogs också att ett nationellt planeringsmål för vindkraft skulle fastställas och omfatta el fram . Ambitionen om användningen av el från förnybara energikällor har därefter höjts till el i samband med förslaget att öka långsiktigheten i elcertifikatsystemet i propositionen Förnybar el med gröna certifikat (prop. 2005/06:154). En viss del av utbyggnaden av förnybar elproduktion bedöms komma att ske i form av biobränslebaserad kraftvärme, som normalt lokaliseras i områden med stabila elnät, antingen i tätorter eller vid större industrier. För att nå målet bedöms det dock också krävas en storskalig utbyggnad av vindkraften. Nätanslutning av anläggningar för förnybar elproduktion Generellt kan det konstateras att det är svårt att på ett planmässigt sätt fastslå vilka delar av det svenska elnätet som kan behöva förstärkas vid en storskalig utbyggnad av förnybar elproduktion. (SOU 1998:152) pekade på att det fanns ett behov att förstärka elnäten på ett flertal platser. De kartläggningar som därefter gjorts, bl.a. av , visar att de platser som har goda vindlägen ofta ligger i glest bebyggda områden med få abonnenter. Anslutning av vindkraft i sådana områden kan kräva kostsamma investeringar i det elnät till vilket anslutningen sker. Elnäten skall ha en viss kapacitet för den givna förbrukningen respektive produktionen som finns i området. Detta gäller alla delar av elnätet, stamnät, regionnät och lokalnät. Ansvaret för en ändamålsenlig utbyggnad ligger på nätföretagen. Generellt sett har nätföretagen dock inte haft anledning att beakta eller förutse den storskaliga utbygg- nad av den förnybara elproduktionen som håller på att planeras och genomföras. Större etableringar av förnybar elproduktion kan innebära att elnätet, det lokala, regionala eller det nationella stam- nätet, når sin kapacitetsgräns och att det inte finns utrymme i elnätet för att möjliggöra anslutning av förnybar elproduktion. Om en större anläggning ansluts till ett lokalt eller regionalt nät kan också det överliggande elnätet behöva förstärkas. Det gäller t.ex. en större utbyggnad i inland, som kan innebära att region- nätet och stamnätet måste förstärkas samt också vid anslutning till elnätet av havsbaserade vindkraftparker. Som beskrivits ovan har elnätsföretagen en anslutningsskyldig- het. Undantag gäller dock om det finns särskilda skäl. Av för- arbetena (prop. 1996/97:136 s. 141) framgår att kapacitetsbrist kan utgöra ett sådant särskilt skäl som innebär att nätföretaget kan neka en anslutning. Det torde dock vara så att bristande kapacitet inte i sig hindrar en anslutning utan att det i stället uppstår behov av större investeringar i elnäten som då skall finansieras av anläggningsägaren eller indirekt av elnätskunderna. Ofta torde sådana investeringar innebära en trappstegseffekt på kapacitet i nätet och på kostnaden, som kan vara avsevärda. Situationen på kan nämnas som ett exempel på behovet av tillkommande investeringar i elnätet som en direkt följd av vindkraftsetableringar, t.ex. har nya högspänningsledningar varit nödvändiga att bygga som en direkt följd av utbyggnaden. Enligt det nu rådande rättsläget skall det elnätsföretag som anläggningen ansluts till debitera den anslutande producenten de kundspecifika kostnader som anslutningen medför. Trots att vissa principer utvecklats i praxis för vad som är en skälig anslutnings- avgift, ger dagens regelverk ofta upphov till tvister mellan den anslutande producenten och lokalnätsföretaget. Även om parterna kan vända sig till vid en tvist, mot- verkar en utdragen rättsprocess en snabb utbyggnad av ny el- produktion. Det finns exempel på rättsprocesser som tagit upp till innan beslut fastställts i kammarrätten. Dagens ordning för att beräkna anslutningsavgifter innebär så stora kostnader för den anslutande att en utbyggnad ibland inte blir av, trots att förut- sättningarna i övrigt är goda och skulle främja elmarknadens ut- veckling. Regelverket för hur anslutningsavgifter skall utformas är för när- varande föremål för utredning inom ramen för Energinätsutred- ningen (dir. 2006:39). skall lämna förslag till den lagstiftning och det regelverk i övrigt som krävs för att in- föra en ny ordning angående bestämmande av anslutningsavgifter. Regelverket kan komma utformas på olika sätt. Antingen så att tillsynsmyndigheten skall godkänna eller fastställa elnätsföretagens anslutningsavgifter eller så att tillsynsmyndigheten skall godkänna eller fastställa nätföretagens metoder för att fastställa anslutnings- avgifterna innan anslutningsavgifterna eller metoderna träder i kraft. Nedsättning av nätavgiften för mindre elproduktionsanläggningar Mindre elproduktion definieras enligt 4 kap. 10 § ellagen som en anläggning som kan leverera en effekt om högst . En anläggning för mindre elproduktion skall betala sin fulla anslut- ningskostnad. Däremot skall mindre elproduktionsanläggningar endast betala den del av nätavgiften som motsvarar den årliga kostnaden för mätning, beräkning och rapportering på nätkon- cessionhavarens nät. Det innebär att nätkoncessionshavarens årliga kostnader för drift och underhåll av elnätet m.m. som övriga kunder betalar (inklusive anläggningar större än 1 500 kW), inte får tas ut. Om flera mindre anläggningar gemensamt matar in el på elnätet skall dessa anläggningar betraktas som separata anläggningar vad avser nätavgifter. Denna undantagsbestämmelse har med tiden kompletterats med ytterligare regler. En viss praxis håller också på att utvecklas. Bestämmelsen infördes i samband med att det nya elmarknadssystemet började gälla och motiverades med att den miljövänliga mindre elproduktionen bör få ekonomiska villkor som stimulerar en fortsatt utbyggnad, och att utformningen av nättariffen för inmatningspunkter på lokalnäten kommer att få en avgörande betydelse för sådana produktionsanläggningars lönsam- het (prop. 1995:14 s. 82). Bestämmelsen om en reducerad nättariff har vid ett flertal till- fällen varit ifrågasatt, vilket har inneburit att frågan varit föremål för vidare utredning i flera tidigare utredningar. Vindkraftsutred- ningen (SOU 1999:75), (SOU 1999:44), (SOU 2000:90), (SOU 2001:77) samt El- och gasmarknadsutredningen (SOU 2004:129) har samtliga lämnat förslag på hur frågan borde hanteras. Samman- fattningsvis kan det sägas att nämnda utredningar har varit kritiska till ett fortsatt undantag och föreslagit att det i stället skall tas bort. Den tidigare regeringen uttryckte, mot bakgrund av förslaget i , att bestämmelserna i ellagen får effekter som inte är önskvärda. konstaterades dock att det inte fanns tillräckligt med underlag för att ta bort bestämmelsen (prop. 2001/02:143 s. 102). Principerna för utformning av nättariffer för mindre elproduk- tionsanläggningar bedöms över tiden ha inneburit en hämsko för utveckling av ny elproduktion. Detta gäller särskilt expansionen av vindkraft, som främst utgjorts av aggregat under 1 500 kW. Nätföretag, som inom sitt koncessionsområde har särskilt gynn- samma förhållanden för förnybar elproduktion, har i vissa fall fått vidkännas betydande kostnadsökningar vilka fått fördelas på övriga kunder i området. Undantag för krav på timvis mätning, beräkning och rapportering för små produktionsanläggningar I 3 kap. 10 § ellagen anges att den som har nätkoncession är skyldig att utföra mätning av mängden överförd el och dess fördelning över tiden. Mängden överförd el skall mätas med vissa tidsintervall. Närmare föreskrifter meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Regeringen har i förordningen (1999:716) om mätning, beräkning och rapportering av överförd el meddelat sådana föreskrifter. I dessa föreskrifter anges var mätning av över- förd el skall ske på ett elnät. Bland annat skall mätning ske i inmat- ningspunkter, dvs. de punkter på ett elnät där el från en produk- tionsanläggning matas in. Vad gäller mätning av den inmatade elens fördelning över tiden anges att mätning av inmatad el skall ske varje timme. kan elnätsföretagen inte debitera innehavare av mindre produktionsanläggningar (med effekt på högst ) kostnader för mätare med insamlingsutrustning och för installa- tionen (jfr 3 kap. 14 § ellagen). Det har konstaterats att kravet på timvis mätning av den in- matade elen har vissa nackdelar. Kostnaderna för timutrustning, beräkning och rapportering för mindre producenter kan inte sägas stå i rimlig proportion till den ringa mängd el som produceras i många av dessa små produktionsanläggningar. Kravet kan dessutom bli ett hinder för en teknisk utveckling och spridning av små produktionsanläggningar. fanns en möjlighet till undantag från kravet på mätning av den inmatade elens fördelning över tiden. Möjligheten till undantag var utformad så att endast den som har nätkoncession kunde ansöka om undantag. Undantaget fick bara avse mätningen i inmatningspunkter där el från små produktionsanläggningar matas in på elnätet. I praktiken sker inmatning av el från små produk- tionsanläggningar bara på lokalnät. Definitionen på små produk- tionsanläggningar var att de hade ett säkringsabonnemang om högst eller kan leverera en effekt om högst 135 kW vid lågspänning. Om undantag beviljades måste det avse samtliga sådana inmatningspunkter inom koncessionsområdet. Ärenden om undantag skulle prövas av . Anled- ningen till att denna möjlighet till undantag infördes var att kostnaderna för dessa produktionanläggningarna inte ansågs stå i rimlig proportion till den ringa mängd el som de producerar. I propositionen Elcertifikat för att främja förnybara energikällor (prop. 2002/03:40) föreslogs att undantagsmöjligheten skulle av- skaffas, ändringen trädde ikraft . Regeringen framhöll att mätning av inmatningens fördelning över tiden av tekniska skäl skall ske för att innehavaren av en produktionsanläggning skall kunna tilldelas elcertifikat. Detta innebar att de anläggningsinne- havare som önskade tilldelas elcertifikat inte kunde få det eftersom anläggningen hade fått undantag på kravet på mätning. Detta skulle kunna leda till en snedvridning av konkurrensen mellan innehav- arna av produktionsanläggningar som kan bli respektive inte kan bli tilldelade elcertifikat. Principiellt torde det dock vara fullt möjligt att tilldela elcertifikat till en anläggning som inte är timmätt. Ersättning vid inmatning av el Som tidigare redovisats kan innehavaren av produktionsanläggning som levererar el till det koncessionspliktiga elnätet, enligt bestäm- melserna i 3 kap. 15 § ellagen, ha rätt till ersättning av nätkon- cessionhavaren. Ersättningen skall motsvara dels värdet av den minskning av energiförlusterna i ledningsnätet som inmatningen medför i koncessionshavarens ledningsnät, dels värdet av den reduk- tion av nätkoncessionshavarens avgifter för att vara ansluten till annan nätkoncessionshavares ledningsnät som blir möjlig genom att anläggningen är ansluten till ledningsnätet. Energimarknads- inspektionen prövar tvister mellan nätkoncessionshavaren och innehavaren av en produktionsanläggning i frågor om ersättningen. Så har också skett i ett stort antal ärenden. Ersättningen som inne- havaren av en produktionsanläggning kan få varierar i viss mån mellan koncessionsområdena. Tvisterna mellan innehavare av produktionsanläggningen och nätkoncessionshavaren bedöms i många fall gälla hur värdet av den inmatade elen i det aktuella området skall beräknas och värderas. En särskild utredare skall utvärdera om det nuvarande regelverket för förnybar elproduktion skapar hinder för en storskalig ut- veckling och utbyggnad av den förnybara elproduktionen. Bedöms förändringar av regelverket krävas skall utredaren lämna sådana Utredaren skall särskilt beakta hur sådana investeringskost- nader som inte direkt kan kopplas till en enskild anläggnings anslut- ning till elnätet skall hanteras på lokal, regional och nationell nivå. Utredaren skall lämna förslag till hur nuvarande reducerade nätavgift för mindre elproduktionsanläggningar enligt 4 kap. 10 § ellagen (1997:857) kan ersättas av enhetliga principer för bestäm- mandet av nätavgifter för produktionsanläggningar samt undersöka behovet av och lämna förslag till eventuella övergångsbestämmelser för nätavgifter för befintliga anläggningar färdigställda före . Utredaren skall kartlägga förekomsten av små produktions- anläggningar för förnybar el i och göra en bedömning av sådana anläggningars framtida utveckling. Utredaren skall lämna förslag till den lagstiftning och det regel- verk i övrigt som krävs för att ett undantag från nuvarande krav på timvis mätning, beräkning och rapportering för inmatning av el från små anläggningar för förnybar elproduktion skall kunna införas. En lämplig effektgräns för ett undantag skall föreslås bl.a. utifrån en avvägning mellan hur mycket en små elproducenter kan anses kunna betala samt behovet av kontinuerliga mätvärden för t.ex. balansreglering. Utredaren skall slutligen lämna förslag till generella icke diskri- minerande riktlinjer enligt vilka ersättning kan bestämmas vid inmatning av el, som skall avse mindre elproduktionsanläggningar. Förslaget bör innehålla en lämplig definition av vilka anläggningar som omfattas. Utredaren skall i förekommande fall lämna fullständiga författ- ningsförslag. Det står utredaren fritt att inkludera även annat rele- vant underlag i sitt arbete. Utredaren skall lämna konsekvensanalyser av samtliga förslag som presenteras i enlighet med 14 § kommittéförordningen (1998:1474). Arbetets genomförande, tidsplan m.m. Utredaren skall beakta vad som framkommit i betänkandet Elnätsföretag – särskild förvaltning och regionnätstariffer (SOU 2001:73), i betänkandet El- och naturgasmarknaderna – europeisk harmonisering (SOU 2003:113), i betänkandet El- och naturgas- marknaderna – energimarknader i utveckling (SOU 2004:129) samt beakta vad som sägs i propositionerna Samverkan för en trygg, effektiv och miljövänlig energiförsörjning (prop. 2001/02:143) och Leveranssäkra elnät (prop. 2005/06:27). Utredaren skall, i relevanta delar, samråda och beakta vad som framkommit i (dir. 2006:39). Utredaren skall beakta relevant EG-rätt samt hur frågorna i uppdraget behandlas inom EU och i övriga nordiska länder. En bedömning av eventuella förslags överensstämmelse med skall särskilt göras. Utredaren skall redovisa uppdraget. Bedömd ordinarie tariff, genomsnittliga nivåer kategorin inom Medeleffekt anläggningar, antal på baserat kW* medel årsprod, Beräknad anläggningar, antal på baserat MWh tariff ordinarie bedömd Differens Medelvärde .tariff småskalig - anläggningar antal på baserat tariff ordinarie bedömd Differens Medianvärde .tariff småskalig - anläggningar antal på baserat kr avgift, fast Medel kr nätnytta, exkl tariff årlig Medel nätnytta, exkl tariff Medel öre/kWh kr nätnytta, inkl tariff årlig Medel 0,46 -0,15 0,12 0,25 -0,51 -0,39 0,86 -0,74 0,09 -0,18 -2,09 -0,94 -2,93 -1,94 -1,05 -0,74 -0,10 -0,76 -0,49 -1,74 för regelverk dagens enligt tariffnivåerna med jämfört differens och tariffer ordinarie bedömda av Sammanställning med delat anläggningar alla för värdet totala som beräknats har **summorna .anläggningar kan anläggning en att och anläggningsvis sker redovisningen att observera * .enheter flera Bedömd ordinarie tariff, genomsnittliga nivåer kW fektindelning,Ef kategorin inom edeleffektM anläggningar, antal på aseratb kW* medel årsprod, Beräknad anläggningar, antal på aseratb MWh tariff ordinarie bedömd Differens Medelvärde .tariff småskalig - anläggningar antal på aseratb tariff ordinarie bedömd Differens Medianvärde .tariff småskalig - anläggningar antal på aseratb kr avgift, fast Medel kr nätnytta, exkl tariff årlig Medel nätnytta, exkl tariff Medel öre/kWh kr nätnytta, inkl tariff årlig Medel nätnytta, inkl tariff Medel öre/kWh -0,06 Administrativa riktlinjer för elnätsanslutning av förnyelsebara elproduktionskällor Detta dokument syftar till att beskriva processen hur ett anslut- ningsärende hanteras mellan kund () och elnätsföretag (E) ur tids- och åtgärdssynpunkt. Dokumentet är övergripande även om vissa detaljer finns med för att förklara eller åskådliggöra de olika stegen och dess innehåll. Nedan beskrivs övergripande processen för ett anslutningsärende (schematisk bild återfinns i slutet av dokumentet). Respektive moment beskrivs mer detaljerat i de följande punkterna. Efter förfrågan/föranmälan kontaktas K normalt inom 10 arbets- dagar (info om handläggningstider mm). Den fortsatta hanteringen beror på anslutningens art. Följande huvudgrupper kan särskiljasTPF1FPT: 1TP PT Baseras på vilken spänningsnivå som förstärkningsåtgärder behövs på. För att K ska kunna få en uppskattning av anslutningsavgiften och hur det är tekniskt möjligt att genomföra en anslutning på angiven plats erbjuds kunden en prisindikation på övergripande nivå. En prisindikation innebär dock inte något löfte om anslutning, ej heller någon bindande kostnadsuppskattning. Mer arbete, exem- pelvis i form av beräkningar, markägarkontakter m.m. kan behövas innan E kan göra ett bindande åtagande. Förutsättningen för att kunna lämna en prisindikation är att E fått följande från K: Projektets maximala effekt/säkring i anslutningspunkten (gärna kompletterad med ifylld AMP/blankett) Anläggningens/anläggningarnas plats (fastighetsbeteckning/ karta/koordinater) I förekommande fall kan ytterligare information behövas (t.ex. projektplan, deletapper etc.) En prisindikation från E ska innehålla: Ett ungefärligt pris och eventuellt en skiss över anslutningen. Vilka eventuella förbehåll som kan finnas (förstärkningar, begräns- ningar, behov av fördjupade utredningar, markfrågor, bygglov etc.) anges om så är möjligt. Normala handläggningstider hos E: Lokalnät 0,4 kV 10– Beroende på projektets art kan dessa tider bli längre efter överens- kommelse mellan parterna. Bindande offert efterfrågas normalt av K i ett skede då eventuella tillstånd för anslutningen har erhållits. E:s mål är att tiden för offertgivande skall vara så kort som möjlig efter förfrågan från K. Långa handläggningstider kan uppstå till följd av t.ex. markägarfrågor och/eller tekniska frågor. Ett sätt att korta ner offerttiden är att E får uppdrag från K på förhandsarbeten, exempelvis avtal med markägare om ledningsdrag- ning, koncessionsansökan, bygglov m.m.