sou · GXB373 · 2009-10-07 00:00:00 — Som ett led i främjandet av värdefull svensk film bör man dock uppmuntra utveckling och mångfald, och där det är möjligt mot- verka tendenser till slentrian och likriktning. Den fortsatta manliga dominansen i svensk film är en sådan tendens. Den bristande jämställdheten i svensk film är uppenbarligen ett branschproblem, men filmstöden fördelas i ett samspel med branschen. Även om jämställdhetsmålet inte uppnås fyller det en viktig funktion, genom att man inom och i branschen har blivit mer medveten om den bristande jämställdheten i svensk filmproduktion. Det är angeläget att upprätthåller och utvecklar medvetenheten och kunskapen. Av dessa skäl anser att jämställdhetsmålet bör finnas kvar för fördelningen av förhandsstöden till svensk film. Målet bör vara långsiktigt och löpande följas upp i Film- institutets redovisning och verksamhet. bör genom aktivt och uthålligt arbete, både internt och visavi branschen och andra relevanta instanser, bidra till att antalet kvinnliga filmskapare i svensk film ökar. 5.1.2Stöd till distribution och visning av värdefull film lät 2007 göra en översyn av samtliga nuvarande stöd till distribution och visning, som resulterade i en handlingsplan med vissa successiva förändringar av stöden inom tidigare beslutade filmpolitiska ramar.5 Översynen av stöden var planerad 5 Se Svenska Filminstitutets Handlingsplan för insatser inom biograf- och distributionsområdet –2010. Handlingsplanen utgår från en rapport framtagen på uppdrag, Utvärdering av biografstöd, distributionsstöd samt stöd till visningsorganisationer och film- festivaler, av och (Andante – tools for thinking AB, 2007). En ny svensk filmpolitik men fick särskild aktualitet när och gick i konkurs. Filmpolitiken omfattar en hel rad olika stöd till distribution och visning av värdefull film, varav en del finansieras inom ramen för nuvarande filmavtal, medan andra finansieras helt av staten vid sidan av avtalet. Inom avtalet ryms lanseringsstöd till svensk lång- film, stöd till parallelldistribution av extra filmkopior till mindre biografer, stöd till internationell lansering av ny svensk film samt biografstöd. Biografstödet består i sin tur av stöd till biografägare för öppna visningar av svensk film, stöd till publikarbete, stöd till upprustning av biografer samt stöd till sådana anordnare av biograf- föreställningar som inte är mervärdesskatteskyldiga. Tillsammans uppgick alla dessa stöd inom avtalet till ca 2008. Vid sidan av filmavtalet fördelas stöd till visningsorganisationer, stöd till import och lansering av kvalitetsfilm, stöd till film- festivaler, stöd till spridning och visning av kort- och dokumentär- film, stöd till syntolkning och textning av film och video på svenska och nationella minoritetsspråk samt stöd till film i skolan. Dessa stöd uppgick tillsammans till ca 2008. Därtill fördelades stöd om totalt ca till regional film- verksamhet inom ramen för regionala resurscentrum för film och video, som till viss del omfattar distribution och visning. handlingsplan inbegriper förändringar – 2010, i syfte att bl.a. stärka kvalitetsfilmen, öka samarbetet mellan olika intressenter, såsom biografägare, visningsorganisationer, film- festivaler och regionala resurscentrum, samt skapa ett ökat kom- munalt engagemang för biograferna. Flera förändringar har redan genomförts. Bland annat har stöden till import och lansering av kvalitetsfilm och till filmfestivaler förstärkts. De förändringar som har gjort är betydelsefulla, men för framtiden behövs det enligt uppfattning vissa ytterligare förändringar som inte har varit möjliga med film- politikens nuvarande inriktning. Främst handlar det om att moder- nisera stöden med hänsyn till teknikutvecklingen och förändringar på marknaden. Begreppet film i hela landet är centralt för film- politiken, och biografen bör även fortsättningsvis spela en viktig roll. Inte minst de ideella visningsorganisationerna bedriver här ett betydelsefullt arbete. Genom digitalisering kan biografens roll i vissa avseenden bli än viktigare än . Men film i hela landet bör inte enbart stanna vid innebörden film på så många biografer som möj- ligt i hela landet. Man bör enligt uppfattning i En ny svensk filmpolitik den framtida filmpolitiken både kunna utveckla biografen och främja filmens spridning i andra visningsfönster. Genomför en nationell satsning på digitala biografer Förslag: Staten bör, i syfte att bevara och utveckla biografer i , genomföra en nationell satsning på digitalisering av bio- grafer som har framtidsförutsättningar men som saknar möjlig- het att digitalisera utan ekonomiskt bistånd. Tidpunkten bör anpassas så att satsningen blir så kostnadseffektiv och långsiktig som möjligt. Statens stöd bör täcka en tredjedel av kostnaden för digital visningsutrustning och uppmuntra till medfinansiering från kommuner, biografägare och andra möjliga intressenter. För att finansiera statens stöd bör så långt detta är möjligt medel omprioriteras från nuvarande stöd till distri- bution och visning, i första hand biografstödet och stödet till paral- lelldistribution. Digitalbiostödet bör fördelas av . Bedömning: För att en nationell satsning på digital bio ska bli kraftfull och framgångsrik är det sannolikt inte tillräckligt att enbart omprioritera inom filmpolitikens område. Vid över- väganden om finansiering bör beaktas dels att en digitalisering möjliggör vidare spridning av annat kulturutbud än film, dels att utbudet kan bli mer tillgängligt för döva, hörselskadade och synskadade personer. En digitalbiosatsning bör därför ses i ett bredare kulturpolitiskt och tillgänglighetspolitiskt perspektiv. I uppdrag ingår att pröva hur en kostnads- effektiv och långsiktig utveckling av digital bio i hela landet kan främjas. Frågan om statligt stöd till digital biografutveckling har diskuterats på allvar . Såväl den tidigare som den nuvarande regeringen har förhållit sig avvaktande, men har följt utvecklingen, genom uppdrag till . Institutets nuvarande uppdrag, som ska redovisas , är att följa den digitala utvecklingen inom filmområdet. Som beskrivs närmare i kapitel 2 har det ännu inte skett någon omfattande digitalisering av biografer i . Internationellt har utvecklingen på området nått längst i . I är det främst i , , , , och En ny svensk filmpolitik som man har börjat digitalisera biografer. fanns det i 55 digitala biografer med totalt 63 digitala salonger i landet. Av dessa var det dock endast fem salonger som uppfyllde de s.k. DCI-kraven (Digital Cinema Initiative), som fungerar som internationell standard avseende tek- nisk prestanda och säkerhet. Att uppfylla DCI:s krav är en förut- sättning för att Hollywoodbolagen ska leverera amerikanska publik- filmer, som är ekonomiskt viktiga för många biografägare. I har bl.a. Folkets Hus-rörelsen varit drivande i digital- biofrågan, men utvecklingen på den svenska marknaden som helhet beror främst av hur agerar. Enligt företrädare för räknar man med att digitalisera i större skala –2014. Man har inväntat bl.a. den internationella utvecklingen och att priserna på digital visningsutrustning ska sjunka. Efter att 2007 digitaliserade all reklamvisning med enklare projektorer har man installerat digital 3D- utrustning i åtta salonger i , , , och . Enligt är satsningen framgångsrik. För digital 3D krävs viss ytterligare teknisk utrustning, utöver vad som krävs för vanlig digital filmvisning. Det faktum att man kan ta ut högre biljettpriser för 3D-visningar gör dock investeringarna kommersiellt intressanta. 3D-tekniken har delvis drivit på digitaliseringen . hade antalet digitala salonger i ökat till 75, varav 21 uppfyllde DCI-kraven. Av dessa 21 salonger var 14 stycken 3D-salonger, enligt uppgifter från . Som framgår i kapitel 2 möjliggör digitaliseringen ett kvalitativt språng för biograferna i flera avseenden. Även om bildkvaliteten upplevs som likvärdig med nya analoga filmkopior håller digital film, till skillnad från analog, kvalitet även efter upprepade visningar. Digital 3D framhålls också som en ny, växande del av biografmarknaden. Den stora kvalitativa fördelen ligger dock i att digital filmdistribution är enklare, effektivare och billigare än analog. Det blir tekniskt möjligt att sprida biograffilm till fler orter och att skapa ett mer diversifierat och lokalt anpassat filmutbud, med både aktuell repertoarfilm, äldre film och lokalt producerad film, utifrån publikens önskemål. Tillgängligheten kan öka även för personer med vissa funktionsnedsättningar. Det blir tekniskt enklare än att lägga text till filmbilden så att även döva och hörselskadade personer kan tillgodogöra sig filmen. Om biografen tillhandahåller utrustning för detta finns även den tekniska möjligheten för syn- En ny svensk filmpolitik skadade personer att få syntolkning i hörlurar, genom att en berättar- röst på ett särskilt ljudspår förmedlar det visuella skeendet i filmen. Som erfarenheterna internationellt och från Folkets Hus-rörelsens verksamhet visar kan digitala biografer också vara något mer än en biograf, ett upplevelse- eller kulturhus med ett brett filmutbud, direktsända opera- och teaterföreställningar, konserter och andra evenemang eller interaktiva aktiviteter som t.ex. dataspelstävlingar. Även för annat kulturutbud finns möjligheten att öka tillgänglig- heten för hörsel- och synskadade. Biografen kan genom digitali- sering över huvud taget öppna sig för en deltagarkultur där publiken har en mer aktiv roll och kulturkonsumenters olika intressen och förutsättningar får större genomslag. Inte minst på mindre orter, där kulturutbudet i regel är mer begränsat och mötesplatserna få, kan biograferna få en viktigare kulturell och social funktion, vid sidan av t.ex. folkbiblioteken. Det finns, som berörs i kapitel 2, flera skäl till att digitaliseringen av biograferna har dröjt längre än t.ex. skiftet från analog till digital video. Ett av dem är att biografägaren måste investera i dyrbar digital visningsutrustning, som det primärt är distributören som tjänar på den billigare distributionen. Det finns branschlösningar på denna svåra ekvation, lösningar som enligt bedömare dock i för- sta hand är tillämpliga på större kommersiella marknader. Tekniken för visning och för distribution måste av naturliga skäl vara densamma, och vilken teknik de större biografkedjorna använder styr mer eller mindre hela marknaden. När väl och digitaliserar sina biografer i större skala kommer sannolikt hela landets distribution av biograffilm i princip att bli digital. Ett stort antal biografägare på mindre orter och ett antal mindre komplement- biografer med alternativt utbud i tätorter kommer att behöva skaffa digital visningsutrustning, i regel enligt DCI:s specifikationer, om de inte ska tvingas lägga ned sina verksamheter. Det gäller även ett antal biografer som har digital visningsutrustning som inte uppfyller DCI-kraven. Av allt att döma kommer man i många fall inte att klara en teknikomställning utan ekonomiskt bistånd. delar den bedömning som andra har gjort, att det kommer att krävas statliga insatser för att inte en stor del av landets mindre biografer ska försvinna när de större kom- mersiella biografkedjorna digitaliseras. Ett digitaliseringsstöd ter sig logiskt mot bakgrund av att det anses värdefullt att stödja de mindre biograferna . Alternativet, när väl digitaliseringen sker kommersiellt i större skala, är annars att avveckla den del av film- En ny svensk filmpolitik politiken som går ut på att stödja de biografer som inte överlever på marknadens villkor och i stället överlämna all biografverksamhet åt marknaden. Det skulle med stor sannolikhet leda till att den stora ägarkoncentrationen på den svenska biografmarknaden skulle bli än mer markant. anser mot denna bakgrund att staten genom ekonomiskt stöd bör bidra till en nationell satsning på digitalisering av sådana biografer i landet som inte klarar en digitalisering enbart på marknadens villkor. bör fördela stödet. I en rapport som 2006 lades fram av en arbetsgrupp för digital bio ledd av – – föreslås en treparts- lösning för digitaliseringsstöd till mindre biografer, där staten, kom- munerna och biografägarna står för varsin del av kostnaderna. Man fastslår inte någon fördelningsnyckel, men nämner en modell som diskuterats i , och som går ut på att varje part står för varsin tredjedel.6 Enligt uppfattning vore en sådan lösning en rimlig grundmodell. Staten bör täcka högst en tredjedel av kostnaderna för digital visningsutrustning, om det finns övrig finansiering. Kommunerna bör uppmuntras till att bekosta en tredje- del och biografägarna en tredjedel. Även andra intressenter, t.ex. det lokala näringslivet eller föreningar, bör dock vara välkomna att medverka om det lokalt finns behov av och förutsättningar för detta. För att möjliggöra lokalt anpassade lösningar bör medfinansiering inte vara ett absolut krav för statligt stöd, men i praktiken kommer medverkan sannolikt i många fall att vara nödvändig. har filmens och biografens ofta undan- skymda roll i den kommunala kulturpolitiken uppmärksammats alltmer. delar den uppfattning som framförts från en del visningsorganisationer, och som har tagit fasta på i sin handlingsplan för stöden till distribution och visning, att kommunerna över lag bör ta ett större ansvar för den lokala film- och biografkulturen. På den regionala nivån bör de regionala resurscentrumen för film och video kunna spela en samordnande roll vid en nationell digitali- seringssatsning. Frågor kring spridning och visning av film ligger i regel inom resurscentrumens kompetensområde, som man där både har en viss överblick och förmodligen större känne- dom om lokala förhållanden än man har på . Visnings- frågor är ett område där resurscentrumen generellt sett 6 Se Svenska Filminstitutets Rapport och förslag till utvecklingsplan för digital bio (2006). En ny svensk filmpolitik skulle kunna spela en mer framträdande roll än de ofta gör . Det finns även en intressant koppling mellan digital spridning och visning och regionalt eller lokalt producerad kort- och dokumentär- film, som också ryms inom resurscentrumens verksamhetsområde. En livligt diskuterad fråga har gällt det offentliga bör gå in med stöd för ny teknik. Med facit i hand kan man hävda att staten har gjort klokt i att avvakta, bl.a. med tanke på att det har tagit tid att få fram en internationell standard för digital visningsutrustning. Å andra sidan fördelas via filmavtalet relativt omfattande stöd till analog biografverksamhet, bl.a. stöd till teknisk upprustning. I något skede, när en digitalisering närmar sig, är det snarare det stödet som är kostnads- effektivt och långsiktigt. Om man avvaktar för länge når man också en punkt när det helt enkelt kan vara för sent att bistå de biografägare som inte har förmått digitalisera utan stöd. En nationell digitalbiosatsning bör inledas anpassad efter att satsningen ska vara så kostnadseffektiv och långsiktig som möjligt. Flera olika aspekter bör då vägas in i bedömningen. En viktig aspekt är utvecklingen på den kommersiella marknaden i . En andra aspekt är utvecklingen internationellt. En tredje är prisutvecklingen när det gäller digital visningsutrustning. En fjärde aspekt är hur nära inpå en förestående digitalisering det är meningsfullt att som ge stöd till analog biografverksamhet. En nationell satsning bör sedan den påbörjats kunna genomföras under loppet av ett eller , bl.a. beroende på nationell och lokal finansiering. Det finns olika beräkningar av kostnaderna för digitaliseringen per biografsalong. Vad man kommer fram till för summa kan delvis bero på vad man väljer för teknik och om man t.ex. inkluderar ett nytt ljudsystem eller inte. beräknar att den totala kostnaden per salong för digital visningsutrustning som uppfyller DCI:s specifikationer (men som inte kan visa 3D-film) är ca exklusive mervärdesskatt. Priset kan också påverkas av inköpsvolymer och valutakurser. Hur stor den sammanlagda kostnaden för en statlig satsning kan bli beror också på hur många biografsalonger som bör kunna komma i fråga för stöd. I föreslås att man inrättar en fond på totalt , men beräkning- arna där bygger på vissa förutsättningar och antaganden som före- faller osäkra eller delvis inte längre aktuella. Beloppet bör vara lägre. En ny svensk filmpolitik I fanns det 2008 totalt 514 biografer med 848 salonger. De biografer som kan vara i behov av digitaliseringsstöd torde i första hand vara biografer på små och medelstora orter med högst 30 000 invånare samt komplementbiografer med alternativt utbud på större orter. Sammanlagt rör det sig om ca 500 biografsalonger. Troligen kommer dock inte alla dessa att vara aktuella för statligt stöd. En fråga gäller t.ex. var gränsen går för när det är meningsfullt att investera i dyrbar digital visningsutrustning som uppfyller inter- nationella DCI-krav. Enligt Filminstitutets statistik hade 226 biograf- salonger färre än en filmföreställning i veckan 2008, ytterligare 81 salonger färre än två föreställningar. Det är, oavsett hur man ställer sig i frågan om gränsdragningar, viktigt att väga in hur man ser på de enskilda biografernas långsiktiga förutsättningar att drivas som biografer. bör få i uppdrag att ta fram ett nytt under- lag, där kostnaderna för en nationell digitalbiosatsning beräknas utifrån olika alternativ. Europeiska kommissionen har ännu inte tagit fram några gene- rella bestämmelser för offentligt stöd till digital bio. Frågan har dock prövats av kommissionen i samband med godkännandet av filmstödsystemet i Finland.7 I har man öppnat ett stöd för upprustning av biografer så att det omfattar även digitalisering. Det rör sig i det här fallet alltså inte om någon bred, landsomfattande digitalbiosatsning.8 Med reservation för detta, och för att varje lands stöd måste prövas i särskild ordning, kan kommissionens utlåtande ändå ge vissa indikationer om förutsättningarna för ett svenskt digitalbiostöd. Kommissionen godkänner att det i ges stöd till biografer på små orter med högst 50 000 invånare samt till art- housebiografer (biografer med ett utbud av kvalitetsfilm) och bio- grafer med högst tre salonger på alla orter. Stöd kan även medges till multiplexbiografer eller biografer som ingår i stora kedjor på orter med 50 000–250 000 invånare, om det bedöms att biografen kan överleva och att stöd är en förutsättning för att biografen ska kunna digitaliseras. Stödet får vara högst av kostnaderna om de överstiger , eller högst om de under- stiger . 7Ärende NN 70/2006, – stödordning för filmproduktion i . 8I förbereds en landsomfattande digitalbiosatsning där alla biografer, även större biografkedjor, får stöd. omfattas som EES-land av statsstödsreglerna. Enligt uppgift från kommun- och branschorganisationen betraktas de norska insatserna dock inte som statsstöd. Det kan bero på att de inte finansieras av staten, utan av medel från en särskild biograf- och dvd-avgift som hanteras av . En ny svensk filmpolitik När det gäller stöd till biografer på små orter hänvisar kommis- sionen till de allmänna reglerna om stöd av mindre betydelse (de minimis-reglerna), och påpekar att de finländska myndigheterna bekräftar att dessa regler kommer att tillämpas i det här fallet. Enligt dessa regler medges stöd till en och samma stödmottagare, utan att stödet behöver prövas av kommissionen i särskild ordning.9 Det kan noteras att dessa all- männa regler i de flesta fall borde vara tillämpliga även i . De biografverksamheter som bör kunna komma i fråga för stöd spelar knappast någon framträdande roll som kommersiella aktörer på biografmarknaden. De torde, oavsett om de drivs privat, i före- ningsform eller kommunalt, i regel knappast utgöra allvarliga kon- kurrenter till större kommersiella biografer. bör man när en nationell satsning genomförs givetvis beakta konkurrensen lokalt, mellan biografer på samma ort eller på olika näraliggande orter, så att den påverkas i så liten utsträckning som möjligt. Även här kan tidpunkten för stöd vara av betydelse. Det är angeläget att såväl som kommunerna för en dialog med berörda intres- senter i dessa frågor. I denna dialog bör de regionala resurscentrumen, med sin överblick och lokalkännedom, kunna tjäna som stöd. Frågan har väckts huruvida kommunalt stöd till digitalisering av biografer kan innebära otillåtet stöd till enskilda näringsidkare, enligt 2 kap. 8 § kommunallagen (1991:900). Så vitt känner till har denna fråga inte varit föremål för rättslig prövning. Det bör dock noteras att enligt rättspraxis är möjligheten att ge mer individuellt riktat stöd större när det gäller kulturella aktivi- teter än vad som är fallet med näringslivsinriktade verksamheter. I många fall kan digitaliseringsstöd vara av avgörande betydelse för biografers fortlevnad och möjligheten att ta del av såväl film som annat kulturutbud på orten, även för döva, hörselskadade och syn- skadade personer. Det kan också handla om tillgången till ett alter- nativt, kvalitetsinriktat filmutbud på biograf. För att finansiera en nationell satsning på digitalisering av mindre biografer i landet bör man , så långt detta är möjligt, omprioritera medel från nuvarande stöd till visning och 9 Se kommissionens förordning (EG) nr 1998/2006 av om tillämp- ningen av artiklarna 87 och 88 i fördraget på stöd av mindre betydelse, EUT L 379, 28.12.2006. Kommissionen har med anledning av den finansiella och ekonomiska krisen beslutat att höja de minimis-begränsningen till fram t.o.m. , om stödmot- tagaren uppfyller vissa villkor. Se kommissionens meddelande om tillfällig gemenskapsram för statliga stödåtgärder för att främja tillgången till finansiering i den aktuella finansiella och ekonomiska krisen (2009/C83/01). En ny svensk filmpolitik distribution, i första hand från biografstödet och stödet till paral- lelldistribution. Stöden uppgick till ca respektive ca . Biografstödet består i sin tur av stöd till biografägare för öppna visningar av svensk film, stöd till publikarbete, stöd till upprustning av biografer samt stöd till sådana anordnare av biografföreställningar som inte är mervärdesskatte- skyldiga. kan inom biografstödet prioritera mellan de olika ändamålen. Även om närmare kostnadsberäkningar återstår är det enligt bedömning sannolikt att omprioriteringar inom filmpolitikens område inte kommer att vara tillräckligt för en kraft- full och framgångsrik nationell satsning på digital bio. Vid övervä- ganden om finansieringen bör det beaktas att en digitalbiosatsning möjliggör vidare spridning av annat kulturutbud än film, liksom ökad tillgänglighet både till film och till annat kulturutbud för döva, hörselskadade och synskadade personer. Man bör alltså anlägga ett bredare kulturpolitiskt och tillgänglighetspolitiskt perspektiv på denna fråga. Med en viss ambitionsnivå kan detta bli en av de viktigaste infrastruktursatsningarna inom kulturområdet . Om en nationell digitaliseringssatsning får en bredare inriktning och omfattning än enbart film kan det motivera samverkan mellan och . Öppna en del av stödet till import och lansering av kvalitetsfilm för andra visningsfönster än biografen Förslag: En del av stödet till import och lansering av kvalitets- film bör öppnas för film i andra visningsfönster än biografen. stöd till import och lansering av kvalitetsfilm är av avgörande betydelse för biografernas utbud av utländska filmer av hög kvalitet, som bedöms ha små eller osäkra kommersi- ella förutsättningar. I de flesta fall rör det sig om filmer från icke engelskspråkiga länder i och övriga världen, men även en del engelskspråkig film från mindre, oberoende filmbolag får stöd. Barn- och ungdomsfilm har särskild prioritet. Marknaden för utländsk kvalitetsfilm finns främst på större orter och universitetsorter, där det finns komplementbiografer med ett alternativt filmutbud. En ny svensk filmpolitik en del av de filmer som importeras visas också på många mindre orter i landet, genom filmstudioföreningarnas försorg.