sou · GXB345 · 2009-05-04 00:00:00 — Typiska sådana föreskrifter är bestäm- melserna i bl.a. 9 och 11 kap. om tillståndsplikt samt reglerna i 26 kap. om tillsyn, i 27 kap. om avgifter, i 28 kap. om tillträde m.m. och i 29 kap. om straff och förverkande. Bestämmelserna i 3 kap. och 4 kap. är inte hänförliga till någon av paragraferna i 8 kap. 1–5 §§ regeringsformen. betänkandet Miljödomstolarna – domkretsar – lokalisering – handläggningsregler (SOU 2008:31 s. 46) finns det ett utrymme för att besluta om lagar även utanför det obligatoriska området.1 Reglerna i 3 och 4 kap. torde vara att se som sådana regler. Reglerna i 6 kap. om miljökonsekvensbeskrivningar torde, däremot, vara sådana föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna om ålägganden för enskilda som enligt 8 kap. 3 § regeringsformen ska meddelas genom lag. I 3 kap. och 4 kap. finns det inget bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter. Detta innebär i sin tur att förordningen (1998:896) om hushållning med mark- och vattenområden (hushållningsförord- ningen) torde vara att hänföra till bemyndigandet i 8 kap. 13 § första stycket 2 regeringsformen för regeringen att meddela före- skrifter som ej enligt grundlag ska meddelas av . Det är alltså inte fråga om verkställighetsföreskrifter enligt första punkten i nyssnämnt lagrum. Hushållningsförordningen får i stället anses som ett exempel på utnyttjande av regeringens restkompetens.2 Föreskrifterna är bindande bara för statliga myndigheter. Av bestämmelserna i förordningen går det inte att dra några slutsatser om tolkningen av de lagar som förordningen hänvisar till. Ytterligare föreskrifter om miljökonsekvensbeskrivningar finns i förordningen (1998:905) om miljökonsekvensbeskrivningar. Föreskrifterna i förordningen är i huvudsak utfärdade med stöd av sådana bemyndiganden i 6 kap. som avses i 8 kap. 7 § första stycket 4 regeringsformen. Även om reglerna i 3 och 4 kap. inte är bindande i den meningen att de är sanktionerade genom straffbestämmelser eller i övrigt är omnämnda i de kapitel (10 och 24–33 kap.) i som handlar om olika slag av rättsverkan har de naturligtvis en rättslig betydelse. Det åligger naturligtvis domstolar, kommuner och myndigheter att på sätt som föreskrivs i olika lagar tillämpa reglerna. Den närmare betydelsen framgår dock inte bara av lagtexten utan får också utläsas av förarbetena samt de lagar som hänvisar till bestämmelserna i 3 och 4 kap. Detta gäller särskilt sedan 1 kap. 2 § upphört att gälla och ersatts med bestämmelserna i 2 kap. 6 § andra stycket miljöbalken.3 Den uppräkning av lagar enligt vilka hushållningsbestämmelserna ska tillämpas, som tidigare fanns i lagtexten, finns numera i hushållningsförordningen. Reglerna om miljökonsekvensbeskrivningar har däremot en direkt rättsverkan även för enskilda. Enligt 22 kap. 1 § första 1Se också , Normgivningsmakten, 1989, s. 176 ff. 2Se s. 159 ff. 2005/06:182, s. 125. stycket 3 miljöbalken4 ska en miljökonsekvensbeskrivning när det krävs enligt 6 kap. och uppgift om det samråd som har skett enligt 6 kap. 4 och 6 §§ finnas i en ansökan om tillstånd till miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet. Om detta saknas ska i princip ansökan avvisas. Indirekt medför detta i sin tur att även reglerna i 3 kap. ges rättsverkan. Enligt 6 kap. 3 § ska nämligen en miljökonsekvensbeskrivning bl.a. syfta till att identifiera och beskriva effekter som en verksamhet kan medföra på hushållningen med mark, vatten och den fysiska miljön i övrigt. Om en ansökan om tillstånd till miljöfarlig verksamhet gäller ett område av riks- intresse enligt 3 kap. ska därför detta förhållande anges i miljökonsekvensbeskrivningen. Bilaga 4 innehåller en uppställning över de lagar, i vilka det finns en hänvisning till bestämmelserna i 3 och 6 kap. . Hänvisning till reglerna om miljökonsekvensbeskrivningar i 6 kap. finns i samtliga lagar. Däremot innehåller lagen (1984:3) om kärn- teknisk verksamhet och strålskyddslagen (1988:220) ingen hänvisning till 3 kap. I betänkandet behandlas bestämmelserna om områden av riks- intresse i avsnitt 2 och reglerna om miljökonsekvensbeskrivningar i avsnitt 3. Varje avsnitt inleds med att berörd del av utrednings- uppdraget anges. Därefter behandlas de olika delarna i uppdraget som omfattas av respektive avsnitt var för sig. Varje sådan redovisning inleds med en ruta som innehåller utredningens förslag och bedömningar. Därefter redovisas i förekommande fall det underlag som har inhämtats. Redovisningen av varje deluppgift avslutas med en presentation av skälen för utredningens förslag och bedömningar. Betänkandet avslutas med avsnitt som innehåller en redogörelse för konsekvenserna av utredningens förslag samt en författningskommentar. 4 19 kap. 6 § första stycket 3 enligt förslag i SOU 2009:10. 2 Områden av riksintresse 1.analysera det nuvarande systemet för att utse och hantera områden av riksintresse enligt 3 kap. och hushållningsförordningen och förutsättningarna för att beakta områden av riksintresse vid planering och i beslutsprocesser samt vid behov föreslå ändringar, 2.analysera om de ändamål som enligt 3 kap. kan ligga till grund för att ange att ett område är av riksintresse speglar gällande samhällsbehov och i detta sammanhang överväga om det finns andra resurser och värden som borde läggas till grund för att peka ut områden av riksintresse och i så fall kriterier för detta, och 3.särskilt överväga om 3 kap. 10 § har en ändamåls- enlig utformning. 2.1Förutsättningarna för att beakta områden av riksintresse vid planering och i beslutsprocesser Utredningens bedömning: Nuvarande lagstiftning är vid en sammantagen bedömning ändamålsenlig så att områden av riks- intresse kan beaktas vid planering och i beslutsprocesser. Det bör utredas om reglerna i 12 kap. PBL ska ändras så att även kontrollprövningsbeslut överprövas av miljö- domstolarna. Utredningens förslag: Det föreslås att de områden som avses i 3 kap. vid tillämpningen av balken ska skyddas i den omfattning som anges i kapitlet om annat inte följer av 4 kap. lagtexten framgå att bestämmelserna i 3 kap. ska tillämpas i enlighet med vad som föreskrivs i PBL samt i den utsträckning som föreskrivs i annan lag. Regeln om oförenliga ändamål i 3 kap. 10 § skärps så att det tydliggörs att de avvägningar som görs ska säkerställa syftet med hushållnings- reglerna i kapitlet. Terminologin i PBL ändras till överens- stämmelse med så att det framgår att det är områden av riksintresse som ska skyddas och inte som riksintressen. Det bör också göras tydligare att det i länsstyrelsernas uppgifter ingår att i förekommande fall göra en avvägning enligt 3 kap. 10 § . Den gällande lagstiftningen ger förutsättningarna för att beakta områden av riksintresse vid planering och i beslutsprocesser. Utredningen redogör här för den gällande lagstiftningen. I fråga om reglerna om områden av riksintresse redogörs också för de förarbeten där reglernas tillämpningsområde närmare beskrivs. I viss utsträckning visas exempel på hur reglerna tillämpas i rätts- praxis. Utredningen behandlar i detta sammanhang också den särskilda avvägningsregeln i 3 kap. 10 § . Allmänna förarbeten och definitioner Som tidigare nämnts fördes reglerna i 3 kap. oförändrade från 2 kap. NRL in i balken. NRL tillkom med PBL.1 Ett genomgående drag i PBL-reformen var decentralisering av beslutsfattandet. Ansvaret för planläggning och lokal miljö skulle decentraliseras till kommunerna genom att statens kontroll begränsades. Statsmakterna har visserligen det övergripande ansvaret för samhällets utveckling och statlig tillsyn och kontroll kan inte helt undvaras men tillsynen och kontrollen måste utformas med beaktande av att den kommunala själv- styrelsen har grundläggande betydelse för vårt lands styrelseskick. Statens möjligheter att ingripa i fråga om innehållet i planer begränsas därför huvudsakligen till frågor av nationell betydelse 1 Den följande framställningen bygger på Lagrådets yttrande i bilaga 4 till prop. 1985/86:3 (s. 223–226). och till vissa frågor som rör den mellankommunala samordningen av planläggningen. Det kommunala inflytandet över planläggning och bebyggelse förstärktes med PBL. NRL förändrade emellertid den bild av kommunernas självständiga ställning gentemot staten som gavs i PBL genom en mer nyanserad bild av balansen mellan stat och kommun med möjligheter och skyldigheter för staten att ingripa med stöd av . NRL innehöll bestämmelser avsedda att lösa motsättningar mellan olika intressen, främst exploateringsintressen och bevarandeintressen, i fråga om markens och vattnets användning. I 2 kap. av lagen återfanns grundläggande bestämmelser om använd- ning av mark- och vattenområden för vissa angivna ändamål och om den särskilda hänsyn som skulle tas till områden av stor nationell betydelse. I 3 kap. gavs bestämmelser avsedda att skydda vissa i lagen särskilt angivna områden med stora natur- och kulturvärden. Bestämmelserna i dessa båda centrala kapitel var enligt 1 kap. 2 § NRL avsedda att tillämpas i mål och ärenden enligt författningar i vilka detta särskilt föreskrevs. Denna lagstiftnings- teknik medförde att lagen i sig inte gav en samlad bild av dess innehåll och räckvidd. För att förstå lagen måste man tillägna sig även innehållet i de särskilda författningarna. Även om NRL inte var avsedd att tillämpas inom alla områden där resurs- utnyttjandet behövde regleras, skulle lagen vara den centrala författningen på området. I första hand innehöll lagen avvägning- sregler för situationer då det förelåg konkurrerande anspråk på marken och vattnet. Det ansågs dock knappast möjligt att i lagen precisera hur utfallet borde bli i olika konkurrenssituationer. Lagen syftade därför inte längre än till att ge riktlinjer för de bedömningar som måste göras i olika situationer såsom vid kommunernas planläggning enligt PBL och vid myndigheternas prövning av vissa tillståndsärenden. Till detta kom att lagen angav de långsiktigt angelägna hushållningskraven. Nya och förändrade anspråk skulle kunna vinna beaktande inom ramen för reglerna. De grundsatser på vilka NRL sålunda vilade ledde till att många av lagens bestämmelser blev mycket allmänt hållna. Avvägningsreglerna gav stort utrymme för skönsmässiga bedömningar. Företräde skulle ges åt sådan användning som medför en från allmän synpunkt god hushållning och det skyddsvärda intresset ska så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt skada intresset. De skyddsvärda intressena angavs med begagnande av begrepp och termer som inte är entydiga såsom natur- eller kulturmiljön, friluftslivet och värdefulla ämnen eller material. Skyddet angavs gälla mot bl.a. exploateringsföretag och andra ingrepp i miljön. När ett visst intresse skulle åtnjuta ett absolut skydd framför andra konkurrerande intressen anges detta vanligen med orden att intresset har stor betydelse i ett nationellt perspektiv. I motiven till bestämmelserna görs bl.a. de uttalanden som redovisas i det följande, avsedda att ge reglerna ett mera preciserat innehåll. Även om detta var en vanlig lagstiftningsteknik borde man enligt Lagrådet ställa det kravet att de som berördes av lagen skulle av lagtexten kunna bilda sig en någorlunda säker uppfattning om lagens innehåll och dess rättsverkningar. För den enskilde har lagen betydelse med avseende på hans möjligheter att använda sina mark- och vattenområden. Lagens bestämmelser om vad som i ett nationellt perspektiv är ett skyddsvärt intresse blir avgörande för statens möjligheter att enligt 12 kap. PBL ingripa i kommunernas rätt att bestämma om mark- och vattenområdenas användning och om bebyggelse. Bestämmelserna i 2 kap. NRL fördes i princip oförändrade in i 3 kap. . Begreppet riksintresse understryker att all planläggning måste ske under hänsynstagande till viktiga intressen som är gemen- samma för hela landet2. Skyddsvärdet för ett område ska i princip vara så tydligt att det för vem som helst står klart att området har sådana kvaliteter som är av intresse för hela landet3. En gemensam nämnare är att de områden som avses i andra stycket i 5–9 §§ har ett högre skyddsvärde än de områden som avses i första stycket. Områdena har också ett speciellt skydd enligt de regler i PBL enligt vilka kommunerna och länsstyrelserna har fått ett särskilt ansvar för att se till att reglerna om områden av riksintressen följs. Av de olika bestämmelserna i 3 kap. 5–9 §§ framgår att definitionen av vad som är ett område av riksintresse varierar med hänsyn till det skyddsvärda ändamålet. Av den följande framställningen framgår vilka kriterier som enligt de olika paragraferna i allmänhet ska tillämpas vid prövningen av om ett område ska anses vara av riks- intresse. Dessa bestämmelser ska beaktas såväl när myndigheterna enligt 2 § hushållningsförordningen lämnar uppgifter till läns- styrelserna som när kommuner beslutar om planer och när ansökningar om tillstånd eller koncession prövas. Det är vid beslut om planer, tillstånd och koncessioner som frågan om ett område är av riksintresse avgörs med rättsligt bindande verkan. 1985/86:3, s. 229. 1985/86:3 s. 230. heternas uppgifter om områden av riksintresse enligt 3 kap. har alltså inte någon direkt rättsverkan. Det är prövningsinstansen som i det enskilda fallet har att avgöra om ett område är av riksintresse.4 Frågan om ett områdes skyddsvärde enligt 3 kap. kan därför tas upp i mål efter mål och kan ibland även få olika utgångar i olika mål och ärenden. Det bör anmärkas att uttrycket riksintresse inte har den innebörden att de ifråga- varande områdena måste vara belägna på svenskt territorium. Det räcker att områdena omfattas av svensk jurisdiktion vad gäller områdesanvändningen. Som exempel på detta kan nämnas hänvis- ningarna i 6 § lagen (1992:1140) om ekonomiska zon och 3 § lagen (1966:314) om kontinentalsockeln. Bestämmelserna i 3 kap. 5–9 §§ är uppdelade i två stycken. I det första stycket anges ett krav på allmän hänsyn till områden som är av betydelse för det angivna ändamålet. De områden som avses här kan vara begränsade till regionala eller lokala intressen och brukar sägas vara av allmänt intresse. De ska så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra de angivna ändamålen. Detta innebär att olika avvägningar kan leda till att åtgärder kan tillåtas, även om de skulle medföra påtaglig skada på intresset. I uttrycket så långt möjligt ligger att den avvägning som ska göras mellan det skyddade intresset och motstående intressen ska innefatta hänsynstaganden till de praktiska och ekonomiska konsekvenserna av det skydd paragrafen ger. I första hand är avsikten att ge utrymme i det enskilda fallet för samhälls- ekonomiska hänsynstaganden, t.ex. med hänsyn till regional- politiska eller sysselsättningspolitiska intressen. Även konsekvens- erna för berörda enskilda intressen ska vägas in. I uttrycket ligger dock också att enbart ekonomiska hänsynstaganden inte får äventyra de värden som bestämmelsen avser att skydda, annat än om en samlad bedömning i enlighet med 1 § visar att detta främjar en från allmän synpunkt god hushållning.5 I paragrafernas andra stycke finns ett krav på hänsyn till områden som är av riksintresse. Sådana områden ska vara av intresse för hela landet och måste till sin totala omfattning vara betydligt mer begränsade än de områden som avses i första stycket. Områden som är av riksintresse ska skyddas mot åtgärder som avses i första stycket. När det gäller dessa områden fungerar paragraferna således som stoppregler. Åtgärder som kan bedömas 4Miljööverdomstolens dom , mål nr M 8867-06. 1997/98:45 del 2 s. 30 (jfr. prop.1985/86:3 s. 155). påtagligt försvåra näringarnas bedrivande får inte tillåtas. Tillämpningen av bestämmelserna om riksintresse kan därmed få avgörande betydelse för om en åtgärd ska kunna tillåtas eller inte. Med uttrycket påtagligt kan påverka utesluts bagatellartad påverkan. Endast sådana åtgärder åsyftas som kan ha en bestående negativ inverkan på det aktuella intresset eller som tillfälligt kan ha mycket stor negativ påverkan på detta.6 Det valda uttrycket påtagligt kan också förstås så att det krävs att de störningar som görs gällande har en viss konkretion, ett relativt nära samband med den aktuella åtgärden och en omfattning av viss betydelse7. Att en myndighet lämnat uppgift till om vilket område som myndigheten bedömer vara av riksintresse för ett visst ändamål får anses innebära att området bör skyddas från sådana förändringar som skulle förhindra ett utnyttjande för ändamålet. En sådan uppgift kan alltså hindra en etablering som är oförenlig med riksintresset. Det förhållandet att myndigheten lämnat uppgift om området som ett riksintresse för ett visst ändamål innebär dock inte något avgörande skäl för att tillåta en etablering som avses med uppgiften. Uppgiften kan emellertid utgöra underlag vid den bedömning som ska göras enligt 3 kap. 1 § om vilken markanvändning som på lång sikt är den lämpligaste från allmän synpunkt.8 har ibland godtagit ett område såsom varande av riksintresse även om någon uppgift om detta inte lämnats av sektorsmyndigheten. gjorde i ett fall den bedömningen, att det aktuella området med stor sannolikhet snart skulle komma att föreslås av myndigheten som ett område av riksintresse.9 har även gjort egna bedömningar om ett område ska åtnjuta ett skydd som riksintresse10. Bestämmelserna i 3 kap. ska enligt 2 kap. 6 § endast tillämpas i de fall som gäller ändrad användning av mark- eller vattenområden. Detta innebär att bestämmelserna inte omfattas av det ersättningsberättigade området enligt 2 kap. 18 § andra stycket regeringsformen. 1997/98:45 del 2 s. 30 (jfr. med prop.1985/86:3 s. 155). 7Kammarrätten i dom , mål nr 2319-2320-05. dom , mål nr M2210-08. 9Miljööverdomstolens dom , mål nr M300-07 (Gabrielsberget). 10Miljööverdomstolens dom , mål nr M 6387-06 (hamn) och dom , mål nr M 2326-08 (). Inledande bestämmelse (1 §) Mark- och vattenområden ska användas för det eller de ändamål för vilka områdena är mest lämpade med hänsyn till beskaffenhet och läge samt föreliggande behov. Företräde ska ges sådan användning som medför en från allmän synpunkt god hushållning. Obetydligt påverkade områden ( 2 §) Stora mark- och vattenområden som inte alls eller endast obetydligt är påverkade av exploateringsföretag eller andra ingrepp i miljön ska så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt påverka områdenas karaktär. Ekologiskt känsliga områden (3 §) Mark- och vattenområden som är särskilt känsliga från ekologisk synpunkt ska så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan skada naturmiljö . för jordbruk och skogsbruk (4 §) Jord- och skogsbruk är av nationell betydelse. Brukningsvärd jordbruksmark får tas i anspråk för bebyggelse eller anläggningar endast om det behövs för att tillgodose väsentliga samhällsintressen och detta behov inte kan tillgodoses på ett från allmän synpunkt tillfredsställande sätt genom att annan mark tas i anspråk. Skogsmark som har betydelse för skogsnäringen ska så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra ett rationellt skogsbruk Rennäring och yrkesfiske (5 §) Mark- och vattenområden som har betydelse för rennäringen eller yrkesfisket eller för vattenbruk ska så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra näringarnas bedrivande. Områden som är av riksintresse för rennäringen eller yrkesfisket ska skyddas mot åtgärder som avses i första stycket Skyddet för rennäringen11 i paragrafens andra stycke syftar till att bibehålla förutsättningarna för näringen genom att ge de viktigaste områdena inom varje sameby ett särskilt skydd. Betydelsen av olika markområden inom renskötselområdet varierar starkt. Skyddet ska ta sikte på sådana områden som det med hänsyn till skilda led i rennäringens utövande i olika samebyar är särskilt angeläget att skydda. Sådana områden kan omfatta t.ex. flyttningsleder, kalv- ningsland samt vissa områden med särskilt goda betesförhållanden. Vid bedömningen av vilka områden som ska anses vara av 1985/86:3 s. 161. riksintresse bör beaktas näringens behov av sammanhängande betesområden och tillgång till alternativa betesområden inom de olika årstidsmarkerna samt alternativa flyttningsleder. Vinterbetes- markernas särskilda betydelse för renskötseln bör särskilt beaktas. Som regel har storleken och kvaliteten på dessa marker en avgörande betydelse för det antal renar som kan hållas. Det är områden av detta slag som det är av stor betydelse från nationell synpunkt att skydda mot förändringar. Även förhållandevis begränsade åtgärder kan avsevärt försvåra renskötseln. Områden av riksintresse för rennäringen har beaktats i flera rättsfall. Särskilda villkor för att upprätthålla skyddet för rennäringen har uppställts. När flera lagar varit tillämpliga har den slutliga villkorsprövningen hänskjutits till tillståndsprövningen enligt miljöbalken.12 Ett fall13 gällde en förhållandevis liten gruvverksamhet. Nära koncessionsområdet fanns en flyttled som var en del av ett område av riksintresse för rennäringen. Regeringen fann att en gruva kunde medföra negativa effekter på renskötseln men med relevanta skydds- och kompensationsåtgärder som kunde beslutas när hela gruvverksamhetens påverkan klarlagts bedömdes koncessionen inte påtagligt försvåra rennäringens bedrivande. I ett annat fall fann Bergmästaren14, i enlighet med yttrande, att den sökta koncessionen gick att förena med hus- hållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap. under förutsättning att beslutet förenades med vissa villkor till skydd för rennäringen och att en bearbetningskoncession även var förenlig med kommunens översiktsplan.15 Till de områden som är särskilt betydelsefulla för det yrkes- mässiga fisket16 hör vissa fångstområden för de fiskarter som har stor betydelse för näringen. Hit hör också sådana områden som har väsentlig betydelse för produktionen av dessa fiskarter, bl.a. lek- och uppväxtområden. Det kan gälla områden av skiftande slag. För lek och uppväxt fordras ofta vattenområden med speciella förutsättningar, t.ex. grundområden eller djuphålor ute till havs eller grunda vikar vid kusten eller strömmande vatten. I undantags- fall kan ett vattendrag i sin helhet vara av sådan stor betydelse som 12Umeå tingsrätt, miljödomstolen, deldom , M 208-06 och regeringens beslut , M 2005/1851 (Gabrielsberget). 13Regeringsbeslutet , N2007/3228/FIN. 14Bergstatens beslut , dnr 22-61-99, där Bergmästaren beviljade och bearbetningskoncession enligt minerallagen. 15Ett annat rättsfall gäller bygglov, Kammarrätten i , dom , Mål nr 2319- 2320-05. 1985/86:3 s. 161. När det gäller fiskenäringen kan åtskilliga vatten- områden och vattendrag ha betydelse. För att förstå fiskets speciella planeringsförutsättningar måste man känna till de komplicerade biologiska system som reglerar arternas utbredning i ett vattenområde. Påverkan på en fiskart kan ge konsekvenser för andra fiskslag. Begreppet yrkesfiske ska i detta sammanhang inte ges en för snäv innebörd. Det bör förutom heltidssysselsatta yrkesfiskare också omfatta andra för vilkas försörjning fisket har väsentlig betydelse. Även fiskhamnar kan vara områden av riksintresse för yrkesfisket. I ett mål där ansåg att en hamn var av riksintresse konstaterade att den avsedda utbyggnaden inte skulle hindra de fiskebåtar som redan anlöpte den hamn som målet gällde och att yrkesfiskets intressen inte utgjorde hinder mot att meddela tillstånd till de sökta åtgärderna. I ett annat fall18 avsåg ansökan en park om 30 vindkraftverk inom ett område i utanför . Nästan hela projektet omfattade ett område som hade föreslagits som riks- intresse för vindbruk. Dessutom skulle tre av vindkraftverken uppföras inom ett område som hade föreslagits som riksintresse för yrkesfisket. Enligt bedömning innebar inte den sökta vindkraftsetableringen att yrkesfisket påtagligt skulle försvåras trots att platsen fanns inom en del av kärnområdet för torsklek i . Riksintressena var därför inte oförenliga. Någon avvägning behövde då inte göras enligt 3 kap. 10 § .