sou · GXB352 · 2009-06-01 00:00:00 — Religion, integration, autonomi SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 2003. – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Textbearbetning och layout har utförts av , FA/kommittéservice Bilden är hämtad från fasaden till Centralposthuset (1904), , , som är ritad av arkitekt (1860-1946). Den föreställer en tugra, kalligrafiskt monogram/sigill för turkiska härskare under det Osmanska imperiet. Den avbildade tugran tillhörde förmodligen , som regerade från till . Det var i Centralposthuset som höll sin stora hearing med svenska imamer . Regeringen beslutade att bemyndiga statsrådet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att kartlägga och analysera behov av utbildning för imamer i (dir. 2008:66). Med stöd av bemyndigandet förordnades , professor i statskunskap vid , som särskild utredare. Utredningen har antagit namnet . förordnades följande personer att ingå som experter i utredningen: departementssekreteraren , kanslirådet och departementssekreteraren . Följande personer har ingått i utredningens referensgrupp: utredaren , ; generalsekreteraren , stöd till trossamfund, SST; samt generalsekreteraren , . och docent som sekreterare i utredningen. Staten och imamerna. Religion, integration, autonomi (SOU 2009:52). Utredningens uppdrag är därmed slutfört. Ett i förändring ............................................... och muslimer i ................................................... Vem är imam?........................................................................... Hur blir man imam?................................................................. Imamers roller i församlings- och samhällsliv........................ Hur många imamer finns det i ?.................................. 3.6.1 Vilka är imamer i ? 3.6.2 Synpunkter på en svensk imamutbildning .................. Undervisning i svenska för invandrare, Sfi ............................. Annan svenskundervisning vid högskolor.............................. Högskolor och universitet....................................................... Utbildning för religiösa ledare inom andra samfund ............. Statligt stöd till religiös ledarutbildning ................................. Interreligiös ledarutbildning – ett norskt exempel................. 5.2.1 Nya relationer mellan staten och ...... 5.2.3 Individens rätt att tillhöra och avstå från en 5.2.4 Religionsfriheten som en mänsklig rättighet .............. och -deklarationer .......................... Sammanfattande principiella riktmärken ................................ 6.1.1 Att göra något särskilt................................................ 6.1.2 Att förbättra det som redan görs............................... 6.1.3 Kostnads- och konsekvensanalys .............................. Bilaga 1 Kommittédirektiv dir. 2008:66......................................... Enkät med följebrev.......................................................... Möten 2008/2009.............................................................. Imamutbildningar – en europeisk utblick ....................... Förenade islamiska församlingar i Ortodoxa och österländska kyr- Var femte svensk är antingen själv född utomlands, eller har åtminstone en förälder som är född utomlands. Fler än två hundra språkgrupper finns nu företrädda i . En växande andel av de som bor i har en muslimsk kulturell bakgrund och identitet. bildades den första muslimska församlingen i . I och med 1960-talets arbetskraftsinvandring och de följande årtiondenas flyktingpolitik växte antalet muslimer kraftigt. Precis som för andra med religiös bakgrund är en del muslimer aktivt troende och bekännande, medan andra har en mer sekulär samhällssyn, livstolkning och livsstil. På samma sätt som gällt och alltjämt gäller för de kristna samfunden finns också bland muslimer i organisatorisk splittring och lärostrider. Kontroverserna gäller uttolkningen av de religiösa urkunderna, inte minst hur och huruvida man som troende ska kunna upprätthålla och praktisera islam inom olika världsliga regimer. I många avseenden känns även själva frågorna igen från såväl den allmänna svenska kyrkohistorien som de diskussioner som pågår runtom i . En imam är vanligtvis församlingarnas religiösa ledare. Han förrättar fredagsbönen och arbetar som själasörjare. Han är inte sällan också församlingens och enskilda medlemmars ombud och rådgivare i kontakt med myndigheter. Han kan vägleda enskilda i frågor om hur han anser att de kan leva sina liv som muslimer i . I princip är alla imamer män. Endast manliga imamer kan förrätta fredagsbönen, medan kvinnliga imamer kan leda kvinnor i bön. De flesta imamer har en religiös utbildning från universitet i länder dominerade av islamiska seder och bruk, företrädesvis från , och . Bland de 250–300 imamer som arbetar i uppbär den stora majoriteten lön från annan sysselsättning och arbetar på sin fritid som imamer. Flertalet svenska imamer har varit här . Utredningen har tagit fasta på imamers eventuella betydelse för den kulturella integrationen av invandrare. Även om imamer uppvisar stora variationer sinsemellan när det gäller bakgrund, utbildning och tid i saknar många tillräckliga kunskaper i svenska språket, samt om svensk lagstiftning och samhällsorganisation. Det är brister som många av dem gärna vill åtgärda för att kunna spela en fortsatt roll som församlingsledare. Utan en sådan förtrogenhet riskerar de att förlora i trovärdighet, framför allt bland yngre generationer. Utredningen konstaterar att det på kort sikt kan finnas ett utbildningsbehov av icke-konfessionell natur bland i arbetande imamer som staten skulle kunna möta. Deras betydelse som religiösa ledare och företrädare för vissa invandrare skulle därmed ges ett offentligt erkännande i paritet med andra religiösa ledare. Men det finns ändå flera starka skäl som talar emot en särbehandling för att möta imamers utbildningsbehov, såväl av konstitutionellt, politiskt som av praktiskt slag. Ett slags statlig auktorisation av somliga religiösa ledare skulle innebära en inblandning i inre församlings- och samfundsangelägenheter som inte står i samklang med principen om statens konfessionella neutralitet. Det skulle knappast heller harmoniera med samhällets och samfundens principer om föreningsfrihet och autonomi mellan stat och organisationer. Staten skulle vidare riskera att göra imamrollen större eller till något annat än vad församlingar och muslimer förväntar sig av en imam. Det bör dock framhållas att bara en del av landets muslimer, i bemärkelsen människor med muslimsk kulturell bakgrund, önskar bli förknippade med islam; många har flytt från länder med totalitära styrelseskick utan demokrati och religionsfrihet. Demokratin inkluderar makten att såväl gå in i kulturer man vill vara en del av som att lämna de kulturer som man inte önskar tillhöra. Staten måste skydda sina medborgare från religiöst förtryck. Redan av det skälet är integration via imamer varken en helt önskvärd eller möjlig generell väg. Utredningen har inte heller övertygats om att det existerar vare sig några verkliga incitament att delta eller någon tillräckligt samstämmig efterfrågan på innehållet i en sådan utbildning inom målgruppen ifråga. I förhållande till andra religiösa ledare med utländsk bakgrund ter sig en särbehandling av det slaget dessutom både omotiverat utpekande och står inte heller i samklang med principen om en jämlik behandling av landets trossamfund. Istället har utredningen stannat för att förorda att imamers vidareutbildningsbehov för att kunna verka i bör tillgodoses inom det generella utbildningssystemet, omfattande såväl Sfiutbildning som utbildning i språk och samhällskunskap vid landets folkbildningsinstitutioner, högskolor och universitet, där det för övrigt övervägs flera initiativ riktade specifikt mot imaner. Myndigheter och institutioner inom bland annat sjukvård, socialtjänst, skola och kriminalvård som har behov av specialutbildade imamer med särskilda uppgifter bör själva tillgodose dessa inom ramen för principen om likabehandling. På lång sikt kan man rimligen anta att imamer i i växande utsträckning kommer att rekryteras bland dem som efter uppväxt och skola i skaffar sig akademisk, teologisk utbildning vid några av de talrika utländska utbildningsinstitutionerna. Kanske väljer de i stället att, som kristna fria trossamfund gjort, bygga upp egna utbildningsinstitutioner som konfessionella komplement till de statliga lärosätenas religionsvetenskapliga utbildningar. För övrigt menar utredningen att principerna om likabehandling respektive konfessionell neutralitet också talar för religionsvetenskapliga utbildningar som är öppna för en mångfald av religion och kultur liksom för kritiska religionsvetenskapliga perspektiv. På så sätt kan inte bara imamers utan alla slags ledares, lärares och medborgares utbildningsbehov inom de områdena bäst tillgodoses. och högskolor som präglas av mångkulturalism torde ha goda möjligheter att främja religionsmöten och kulturella dialoger som, oberoende av kön, etnicitet, klass och syn på religion, utvecklar alla medborgares uppslutning kring våra grundlagsskyddade värden om respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet (1 kap 2 § Regeringsformen, RF). Att det globaliserade svenska samhället är mångkulturellt betyder med andra ord inte att staten ska utplåna sina etiska referensramar genom att acceptera en total värderelativism. Ett mångkulturellt samhälle handlar inte heller bara om värden och åsikter utan också om makt och jämlikhet för att alla ska kunna påverka sina liv och i praktisk handling vara med om att utforma samhället: Det allmänna ska verka för att demokratins idéer blir vägledande inom samhällets alla områden ... (1 kap 2 § RF). En fortsatt utveckling av den generella välfärdspolitiken framstår som det mest verkningsfulla instrumentet för att öka jämlikheten mellan människor och därigenom undanröja socialt, ekonomiskt och politiskt utanförskap. I takt med att andelen svenska medborgare som bekänner sig till islam har ökat, har vid skilda tillfällen även frågan om huruvida en svensk utbildning för imamer bör inrättas väckts av olika muslimska organisationer och föreningar. Bland de konkreta förslag som diskuterats återfinns ett förslag från 2007 om inrättandet av en muslimsk motsvarighet till diakoniutbildning vid en svensk högskola.1 framhöll i en skrivelse till regeringen behovet av en svensk påbyggnadsutbildning för imamer, och presenterade även en skiss över projektet , vars syfte var att samla de olika muslimska samfunden i för att gemensamt diskutera och utarbeta en kompletterande utbildning av imamer i Sverige.2 Slutligen överlämnade och dess filial folkhögskola ett förslag till regeringen om en svensk imamutbildning på folkhögskola.3 Delvis mot bakgrund av ovan nämnda förfrågningar4 fann regeringen det motiverat att tillsätta en utredning för att undersöka förutsättningarna för att inrätta en svensk utbildning för imamer. Det bör dock framhållas att frågan om en svensk utbildning för imamer har varit aktuell , och under flera olika regeringar. I utredningens direktiv framhölls vikten av att utredningen för en dialog med landets muslimska organisationer och samfund kring frågan om en svensk utbildning för imamer, vilket också har skett (en utförligare redovisning av detta arbete återfinns under avsnitt 1.3). 1Skrivelse , Dnr U 2008:06/2009/4. 2Skrivelse till , Dnr U 2008:06/2009/5. 3Skrivelse , överlämnad till utredningen . 2008/7. 4Se exempelvis , (2005) Svenska staten bör anställa imamerna, ; och (2005) Jag tror att en statlig imamutbildning vore bra, intervju med integrationsminister . I föreliggande kapitel presenteras utredningens huvudfrågor, samt de avgränsningar som gjorts inom ramen för utredningens uppdrag. Därefter redogörs för utredningens arbetsmetoder, innefattande den dialogprocesss med muslimska organisationer och samfund som eftersträvats, liksom för utredningsarbetet i övrigt. Slutligen presenteras betänkandets disposition. Enligt utredningens direktiv (Dir. 2008:66, se bilaga 1) har utredningen tre huvudsakliga uppgifter. Den särskilde utredaren ska: kartlägga och analysera de behov av utbildning för imamer i som olika muslimska församlingar och organisationer har påtalat, kartlägga och analysera behovet för blivande och verksamma imamer av såväl olika typer av utbildningsinsatser vad gäller till exempel svenska språket och svenska samhällsförhållanden som eventuell teologisk utbildning i inom högskolan eller folkbildningen, bedöma vilka möjligheter som finns inom det svenska utbildningssystemet till en sådan utbildning och analysera hur eventuella utbildningsbehov bäst kan hanteras inom detta system. Härutöver ska utredaren också ta del av och belysa hur andra länder i har löst utbildningsfrågan för imamer. Enligt direktiven ska utgångspunkterna för utredningsarbetet vara de principer som finns för det existerande statliga stödet till trossamfund i lagen (1999:932) om stöd till trossamfund. Principerna innebär att samfundet ska bidra till att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar som det svenska samhället vilar på, att det är stabilt och att det har en egen livskraft. En avgränsning som har fått göras i utredningens arbete gäller huruvida fokus ska läggas på utbildning för imamer . Medan det kortsiktiga utbildningsperspektivet tar fasta på den efterfrågan som finns på utbildning för redan verksamma imamer, handlar utbildning för imamer på lång sikt om ett eventuellt inrättande av en hel teologisk utbildning i islam inom det svenska utbildningsväsendet. Utredningen har valt att fokusera särskilt på frågan om utbildning för imamer på kort sikt, även om den dialog som har förts med muslimska församlingar/föreningar har innefattat diskussioner kring utbildning både . Utifrån utredningens horisont har det vidare funnits en klar ambition under arbetets gång att arbeta så öppet och inkluderande som möjligt med olika muslimska organisationer och samfund, vilket beskrivs närmare i följande avsnitt. Utredningen har främst haft kontakt med de muslimska organisationer och samfund som har knutits till stöd till trossamfund, SST. Skälet till denna avgränsning är i första hand att det, lika lite som för andra trosinriktningar, saknas ett komplett register över landets muslimska organisationer och samfund. I många fall utgör organisationerna på lokal nivå små, temporära sammanslutningar, vilket gör dem svåra att nå. Då utredningen har arbetat , och med begränsade resurser till sitt förfogande, har det inte ansetts praktiskt genomförbart att göra en fullständig inventering av landets muslimska samfund. I anslutning härtill bör också framhållas att flera muslimska organisationer och trossamfund av olika skäl själva har valt att inte ha kontakt med staten genom att exempelvis ansöka om bidrag för sin verksamhet, och att det därför också kan anses rimligt att utredningen i egenskap av statlig myndighet respekterar detta val. Dialog med muslimska församlingar/föreningar I direktiven betonas vikten av att utredningen utförs i dialogform: De precisa utbildningsbehoven och deras omfattning är oklara. Det behövs därför en dialog med muslimska organisationer för att belysa behoven och klarlägga hur de kan tillgodoses inom det svenska utbildningssystemet. Legitimiteten för en eventuell utbildning är givetvis mycket central, eftersom den som all annan vuxenutbildning bygger på frivillighet. Därför har det varit viktigt att de organisationer som själva påtalat behovet av en utbildning, liksom deras systerorganisationer, fått komma till tals under utred- Mot bakgrund härav har ett drygt tjugotal möten hållits med företrädare från sunnisåväl som shiamuslimska grupper från olika delar av landet, liksom de organisationer som knutits till SST. Mötena har till övervägande delen skett i utredningens egna lokaler i , men även i , och . I har även hållits en hearing om utredningens uppdrag med ledare för och representanter från lokala muslimska församlingar och föreningar, liksom utveckling i . Härutöver har en offentlig paneldiskussion med forskare såväl som representanter för muslimska samfund arrangerats vid . Utredningen har vidare mött Unga Muslimer, för att ta del av deras synpunkter angående inrättandet av en eventuell utbildning för imamer i . Ett möte har även hållits vid Turkiska Ambassaden, som en följd av att redan har ett eget utbildningssystem för turkiska imamer som verkar utomlands, genom Diyanet. Slutligen har utredningen även mött företrädare för medborgare med muslimsk kulturell bakgrund, som av olika skäl har valt att lämna islam.5 En enkät bland imamer tillhörande församlingar som är berättigade till bidrag hos SST genomfördes av utredningen . Syftet med enkäten var att undersöka hur imamerna själva ser på idén om en svensk utbildning för imamer, samt hur en sådan utbildning bör organiseras och vad den bör innehålla. Resultaten av enkäten finns sammanställda i betänkandets kapitel 3, och presenterades också på en hearing , då utredningens preliminära slutsatser diskuterades med inbjudna imamer som deltagit i enkäten, liksom andra intresserade. Förutom muslimska församlingar/föreningar har utredningen även mött utbildningsanordnare som är intresserade av att diskutera frågan om utbildning för imamer. Till dem hör bland annat Ersta-Sköndals Högskola, Teologiska högskolan i , i samt studieförbundet . Härutöver har utredningen även träffat granskningsgrupp för teologiska och religionsvetenskapliga utbildningar. 5 En fullständig förteckning över de möten och samtal som utredningen genomfört återfinns i betänkandets bilaga 3. Utöver dialogen med muslimska organisationer har utredningen även vinnlagt sig om att presentera sina frågeställningar i andra sammanhang. Bland annat arrangerades en hearing för svenska myndigheter och andra som på olika sätt kommer i kontakt med muslimska församlingar/föreningar, och som också har ett intresse av att nyttja de kunskaper som landets imamer besitter. I hearingen deltog representanter från , Kommuner och Landsting, Kriminalvården, i kriminalvården (NAV) samt Kristna Råd, och . Ett internationellt forskarseminarium arrangerades också , för att ta del av hur utbildning för imamer organiserats i andra länder. Vid denna hearing deltog forskare från , och men även från svenska högskolor och universitet (, , , och ). En representant från utredningen har deltagit i en om ett projekt för utbildning av religiösa ledare inom civilsamhället (Integration: A Multifaith Approach (IAMA)) i , . En närmare beskrivning av nämnda EU-projekt återfinns i kapitel 4. Vidare har utredningen mött företrädare för katolska kyrkan, liksom företrädare för samt de frikyrkliga trossamfunden. Utredningen har även presenterat sig själv och sina frågeställningar vid ett antal universitetsanknutna seminarier. Två seminarier har hållits vid , och ytterligare två seminarier vid . Därtill har ett seminarium hållits på vid . Utredningen har i sitt arbete biståtts av en expertgrupp, bestående av tjänstemän från vardera , Integrations- och jämställdhetsdepartementet och . Dessutom har en referensgrupp upprättats, vars ledamöter består av representanter från SST, och Folkbildnings– rådet. Vid sammanträdena med expertgrupp och referensgrupp har utredningsarbetet i dess olika skeden presenterats, och frågor med relevans för ledamöternas sakkunskap ventilerats. expertgruppen och referensgruppen har även deltagit i den hearing som anordnades för landets imamer. Härutöver har SST varit behjälplig bland annat med att förmedla faktaupplysningar och siffror av intresse för utredningen liksom kontakter med företrädare för muslimska samfund, samt att tillhandahålla adresser till utredningens enkätundersökning. Betänkandet är disponerat enligt följande. I kapitel 2 tecknas bak– grunden till utredningens frågeställningar genom en beskrivning av utveckling mot ett mångreligiöst samhälle. I kapitel 3 beskrivs resultaten av dels den frågeundersökning som utförts, dels de dialoger som förts med företrädare för muslimska organisa– tioner och samfund, samt de överläggningar som hållits med myndigheter, utbildningsinstitutioner och andra relevanta samhälls– aktörer. I kapitel 4 redogörs för de befintliga vägar som finns för att utbilda religiösa ledare inom det svenska utbildningssystemet, både vad gäller folkbildningen samt på högskolor och universitet. En internationell utblick görs också över hur utbildning för imamer organiseras, dels i våra nordiska grannländer, dels på europeisk nivå. Slutligen redogörs för hur andra trossamfund i utformar utbildningen av sina religiösa ledare. I kapitel 5 beskrivs först integrationspolitiken och därefter, med utgångspunkt i den svenska lagstiftningen, för mänskliga rättigheter liksom centrala FN-dokument, hur religionsfriheten skyddas samt hur statens relation till religiösa samfund utvecklats . Dessa principiella perspektiv och överväganden har fungerat som utgångs– punkter för utredningens förslag, vilka slutligen presenteras i betänkandets kapitel 6. I utredningens bilagor återfinns därefter, förutom, kommittédirektivet, enkätformuläret med följebrev. Vidare följer en mötesförteckning liksom en internationell kunskapsöversikt över utbildning för imamer, främst utifrån ett europeiskt perspektiv. 2 Ett i förändring Vad ska vi då göra för att slippa undan det obehagliga valet mellan en globalisering som ignorerar den kulturella mångfalden och de inåtvända gemenskapernas skrämmande realitet?1 Sedan slutet av har förändrats från att ha varit ett i huvudsak etniskt och religiöst homogent land till att bli ett mångreligiöst och mångkulturellt land. Tillsammans med globaliseringen och internationaliseringen har invandringen från länder utanför inneburit att den kulturella, religiösa, etniska och språkliga kartan har förändrats mycket snabbt. Kring 1900-talets början uppgick andelen personer födda utomlands till av befolkningen och var siffran för andelen födda utomlands och deras barn drygt 20 procent.2 Sammansättningen av den svenska befolkningen har framför allt förändrats på grund av invandring från utomnordiska länder. Som en följd av invandringen finns många religiösa traditioner tillgängliga. Oberoende av enskilda individers uppfattningar om religion och invandring är den religiösa och kulturella mångfalden ett faktum som både staten och medborgarna måste förhålla sig till och det finns ett behov av att skapa hållbara strategier för byggandet av ett gemensamt samhälle som är öppet för alla människor. Genom möte beslutades att alla svenskar skulle vara lutheraner och medlemmar i . fanns det inget alternativ eller utrymme för avvikande uppfattningar om religion eller samfundstillhörighet och samhället hölls samman av en förståelse som byggde på tanken om ett land, ett folk, en religion. Vid kyrkomötet i betonades att kyrkan hade som uppgift att utrota och bekämpa alla former av kätteri och villfarelser som hotade . Trots denna ideologi har det 1Touraine, (2002) Kan vi leva tillsammans? Jämlika och olika. 2Andersson, och (2005) Ingång, i , och (Red.) Det mångreligiösa – ett landskap i förändring. : , s. 9. alltid funnits oppositionella grupper och minoriteter som har utmanat den homogena bilden. invandrade till exempel hantverkare från och till för att bygga upp den begynnande industrin och bidra till landets ekonomiska tillväxt. Till skillnad från svenskarna var dessa invandrare bland annat kalvinister, anglikaner och katoliker. kom också upplysningen att påverka och från slutet av detta århundrade fick judar vissa rättigheter att etablera sig i landet. anlände stämpel- och sigillgravören till och utfärdas ett skyddsbrev för judar.