sou · GXB314 · 2009-02-17 00:00:00 — Syftet med införandet av 1 kap. 9 a § sekretesslagen var att så långt möjligt jämställa meddelarskyddet för anställda i sådana organ som handhar myndighetsutövning mot enskilda och anställda i sådana bolag m.m. där kommuner eller landsting utövar ett rättsligt be- stämmande inflytande med det meddelarskydd som gäller för offent- ligt anställda. anser därför att efter- forsknings- och repressalieförbuden om möjligt bör vara straff- sanktionerade på samma sätt när det är fråga om ingripanden mot anställda i sådana organ och bolag m.m. som avses i 1 kap. 9 a § sekretesslagen som när det är fråga om ingripanden mot offentligt anställda. I fråga om efterforskningsförbudet kan detta åstadkommas genom att bestämmelsen i 1 kap. 9 a § sekretesslagen ändras enligt följande (ändringarna är kursiverade): I förhållandet mellan å ena sidan sådana organ som avses i 8 § andra stycket, i fråga om den verksamhet som anges i bilagan till 2005/06:162 s. 17. 2005/06:162 s. 18. denna lag, eller sådana organ som avses i 9 § och å andra sidan deras anställda och uppdragstagare enligt 6 § gäller vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrund- lagen om 1.rätt att lämna uppgifter i vilket ämne som helst för offentlig- görande, 2.förbud mot att ingripa mot missbruk av tryckfriheten eller yttrandefriheten eller medverkan till sådant missbruk, 3.förbud mot att efterforska upphovsman eller meddelare 4.straff för överträdelse av förbudet enligt 3. Vad som sägs i första stycket om anställda och uppdrags- tagare gäller inte verkställande direktör, vice verkställande direk- tör, styrelseledamot eller styrelsesuppleant i organet. Det kan noteras att lydelsen av 1 kap. 9 a § första stycket 3 sekre- tesslagen synes innebära att straffansvaret för företrädare för sådana organ och bolag som avses i 1 kap. 9 a § sekretesslagen endast avser efterforskning av upphovsmän eller meddelare, medan straffansvaret enligt TF eller YGL för företrädare för myndigheter även avser efterforskning av den som har utgett eller avsett att utge en tryckt skrift (3 kap. 4 § TF), den som har framträtt i en framställning som skyddas av YGL och den som har tillhandahållit eller avsett att tillhandahålla en sådan framställning för offentliggörande (2 kap. 4 § YGL). I författningskommentaren till 1 kap. 9 a § sekretesslagen anges dock att paragrafen innebär att grundlagarnas förbud mot att efterforska och ingripa mot den som har utnyttjat sin meddelar- frihet eller medverkat till en grundlagsskyddad framställning ska gälla (prop. 2005/06:162 s. 19). Det får därmed anses framgå att efterforskningsförbudet enligt 1 kap. 9 a § sekretesslagen avsetts ha samma innebörd som efterforskningsförbudet i TF och YGL. För att i lagtexten klargöra att så är fallet kan ett tillägg göras i punkten 3 med de personkategorier som har utelämnats i nu gällande lydelse. Genom ett sådant tillägg blir det också klarlagt att straff- sanktioneringen av efterforskningsförbudet har samma omfattning till skydd för anställda i sådana organ och bolag som avses i 1 kap. 9 a § sekretesslagen som förbudet i punkt 3. Med det nu nämnda klargörandet av efterforskningsförbudets omfattning skulle 1 kap. 9 a § sekretesslagen få följande lydelse: I förhållandet mellan å ena sidan sådana organ som avses i 8 § andra stycket, i fråga om den verksamhet som anges i bilagan till denna lag, eller sådana organ som avses i 9 § och å andra sidan deras anställda och uppdragstagare enligt 6 § gäller vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrund- lagen om 1.rätt att lämna uppgifter i vilket ämne som helst för offent- liggörande, 2.förbud mot att ingripa mot missbruk av tryckfriheten eller yttrandefriheten eller medverkan till sådant missbruk, 3.förbud mot att efterforska upphovsman, meddelare, den som har utgett eller avsett att utge en framställning i tryckt skrift, den som har tillhandahållit eller avsett att tillhandahålla en fram- ställning för offentliggörande i ett radioprogram eller en teknisk upptagning och den som har framträtt i en sådan framställning samt 4.straff för överträdelse av förbudet enligt 3. Vad som sägs i första stycket om anställda och uppdrags- tagare gäller inte verkställande direktör, vice verkställande direk- tör, styrelseledamot eller styrelsesuppleant i organet. Vid införandet av 1 kap. 9 a § sekretesslagen angav regeringen i propositionen att det enligt dess uppfattning inte var lämpligt att genom en hänvisning i vanlig lag utsträcka tillämpningsområdet för de straffbud som finns i TF och anser för sin del att det inte bör finnas något hinder mot att genom hänvisning till straffbuden i TF och YGL straffsanktionera det förbud mot efterforskning som gäller till skydd för anställda i vissa organ och bolag. Meddelarfriheten och efterforskningsförbudet till skydd för anställda i dessa organ och bolag gäller ju till följd av den särskilda bestämmelsen i 1 kap. 9 a § sekretesslagen, som hänvisar till TF och YGL. Den nya hänvisningen till straffbestämmelserna i och YGL innebär alltså inte någon utvidgning i vanlig lag av vad som är straffbart i fråga om det som enligt TF:s och faller in under grundlagsskyddet, utan enbart att det förbud mot efterforskning som enligt 1 kap. 9 a § sekretesslagen gäller till skydd för anställda i vissa organ och bolag straffsanktioneras på samma sätt som det förbud mot efterforskning som gäller till skydd för offentligt anställda enligt TF:s och . 2005/06:162 s. 17. I fråga om straff för överträdelse av repressalieförbudet är problemet mera komplicerat. Som har nämnts i avsnitt 7.5.1 angavs det i propositionen angående införande av 1 kap. 9 a § sekretesslagen att tjänstefelsbestämmelsen, som delvis sanktionerar brott mot de grund- lagsreglerade förbuden mot repressalier, aldrig kan bli tillämplig för de aktuella organen eftersom åtgärder som ett sådant vidtar mot en anställd inte kan utgöra myndighetsutövning (prop. 2005/06:162 s. 17). Myndighetsutövning har visserligen överlåtits till dessa organ och bolag, men deras åtgärder mot de anställda kan – också enligt mening – inte anses som myndighets- utövning ens om åtgärderna avser t.ex. en disciplinåtgärd för agerande av den anställde inom ramen för organets eller bolagets myndig- hetsutövning. Organen och bolagen är ju privaträttsliga subjekt och är inte tillämplig på dessa organs och bolags anställda. Åtgärder som uppsägning, avskedande och disciplinåtgärder är alltså inte offentligrättsligt reglerade för dessa organ och bolag, och verksamheten i organen och bolagen avser endast delvis myndig- hetsutövning. delar alltså uppfattningen att tjänstefelsbestämmelsen inte är tillämplig. Repressalieförbudet är således i fråga om dessa organ och bolag inte straffsanktionerat över huvud taget. När det gäller repressalieförbudets omfattning i fråga om anställda i sådana organ och bolag som avses i 1 kap. 9 a § sekretesslagen kan noteras att det i förarbetena till införandet av bestämmelsen anges (prop. 2005/06:162 s. 19): Genom den föreslagna paragrafen skall reglerna i tryckfrihetsförord- ningen och yttrandefrihetsgrundlagen om rätt att lämna meddelanden avsedda för publicering och att medverka till framställningar i grund- lagsskyddade medier gälla Även grundlagarnas bestämmelser om förbud mot att efterforska och ingripa mot den som har utnyttjat sin meddelarfrihet eller medverkat till en grundlagsskyddad framställning skall gälla. Att medverkande nämns får enligt kommitténs mening tolkas så att hänvisningen till grundlagarnas repressalieförbud i 1 kap. 9 a § första stycket 2 sekretesslagen innebär att ett repressalieförbud gäller inte enbart till skydd för anställda eller uppdragstagare i de aktuella bolagen eller organen som har lämnat ett meddelande, utan också till skydd för anställda eller uppdragstagare som har medverkat till en grundlagsskyddad framställning i egenskap av utgivare eller annan ansvarig eller på annat sätt. Som har nämnts i avsnitt 7.5.2.1 anser att efterforsknings- och repressalieförbuden om möjligt bör vara straffsanktionerade på samma sätt när det är fråga om ingripanden mot anställda i sådana organ och bolag m.m. som avses i 1 kap. 9 a § sekretesslagen som när det är fråga om ingripanden mot offentligt anställda. Om den ändring i fråga om repressalieförbudet som kommittén har föreslagit i avsnitt 7.4.3.5 genomförs kan likabehandling i fråga om straffsanktionering av repressalieförbudet åstadkommas till skydd för anställda i sådana organ och bolag som avses i 1 kap. 9 a § sekre- tesslagen genom en hänvisning i den bestämmelsen till reglerna i TF och YGL. Detta kan ske enligt följande. (Ändringar föranledda av övervägandena här är kursiverade. De i avsnitt 7.5.2.1 föreslagna ändringarna har också tagits med här. I förhållandet mellan å ena sidan sådana organ som avses i 8 § andra stycket, i fråga om den verksamhet som anges i bilagan till denna lag, eller sådana organ som avses i 9 § och å andra sidan deras anställda och uppdragstagare enligt 6 § gäller vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrund- lagen om 1.rätt att lämna uppgifter i vilket ämne som helst för offentlig- görande, 2.förbud mot att ingripa mot bruk eller missbruk av tryckfri- heten eller yttrandefriheten eller medverkan till sådant bruk eller missbruk, 3.straff för överträdelse av förbudet enligt 2, 4.förbud mot att efterforska upphovsman, meddelare, den som har utgett eller avsett att utge en framställning i tryckt skrift, den som har tillhandahållit eller avsett att tillhandahålla en framställning för offentliggörande i ett radioprogram eller en teknisk upptagning och den som har framträtt i en sådan fram- ställning samt 5.straff för överträdelse av förbudet enligt 4. Vad som sägs i första stycket om anställda och uppdrags- tagare gäller inte verkställande direktör, vice verkställande direk- tör, styrelseledamot eller styrelsesuppleant i organet. Man kan ha olika uppfattningar om det lämpliga i att genomföra den grundlagsändring i fråga om repressalieförbudet och straff- sanktioneringen därav som kommittén föreslår i avsnitt 7.4.3.5. För att bidra till diskussionen även för det fall lagstiftaren inte skulle dela kommitténs uppfattning diskuterar kommittén här ytterligare några tänkbara alternativ till lösning av frågan om straffsank- tionering av repressalieförbudet till skydd för anställda i sådana organ och bolag som avses i 1 kap. 9 a § sekretesslagen. Alternativ A – en bestämmelse motsvarande den om tjänstefel Man kan fråga sig om en straffsanktionering av repressalieförbudet som motsvarar vad som gäller till skydd för offentligt anställda enligt tjänstefelsbestämmelsen kan åstadkommas genom en särskild regel. Man skulle kanske kunna föra in en sådan regel som ett nytt tredje stycke i 1 kap. 9 a § sekretesslagen och utforma den efter förebild av tjänstefelsbestämmelsen. Bestämmelsen, här kallad alter- nativ A, skulle då få följande lydelse. (Tillägg föranledda av över- vägandena angående straffsanktionering av repressalieförbudet är kursiverade. De i avsnitt 7.5.2.1 föreslagna ändringarna har också tagits med här. I förhållandet mellan å ena sidan sådana organ som avses i 8 § andra stycket, i fråga om den verksamhet som anges i bilagan till denna lag, eller sådana organ som avses i 9 § och å andra sidan deras anställda och uppdragstagare enligt 6 § gäller vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrund- lagen om 1.rätt att lämna uppgifter i vilket ämne som helst för offentlig- görande, 2.förbud mot att ingripa mot missbruk av tryckfriheten eller yttrandefriheten eller medverkan till sådant missbruk, 3.förbud mot att efterforska upphovsman, meddelare, den som har utgett eller avsett att utge en framställning i tryckt skrift, den som har tillhandahållit eller avsett att tillhandahålla en fram- ställning för offentliggörande i ett radioprogram eller en teknisk upptagning och den som har framträtt i en sådan framställning samt 4. straff för överträdelse av förbudet enligt 3. Vad som sägs i första stycket om anställda och uppdrags- tagare gäller inte verkställande direktör, vice verkställande direk- tör, styrelseledamot eller styrelsesuppleant i organet. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet, genom en åtgärd som motsvarar en sådan åtgärd som har företagits vid myndighets- utövning enligt 20 kap. 1 § , bryter mot förbudet enligt första stycket 2 ska dömas till böter eller fängelse i högst . Om gärningen är att anse som ringa ska inte dömas till ansvar. Om brottet har begåtts uppsåtligen och är att anse som grovt ska dömas till fängelse, lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningsmannen all- varligt har missbrukat sin ställning eller om gärningen för någon enskild eller det allmänna har medfört allvarligt förfång eller otill- börlig förmån som är betydande. Bestämmelsen har alltså utformats efter förebild av tjänstefelsbestäm- melsen i 20 kap. 1 § första–andra styckena BrB. Det saknas anled- ning att i detta sammanhang ha motsvarigheter till 20 kap. 1 § tredje–fjärde styckena BrB om ansvarsfrihet för den som är leda- mot av en beslutande statlig eller församling respektive om att paragrafen inte tillämpas om gärningen är belagd med straff enligt någon annan bestämmelse. Syftet med den nu diskuterade regeln skulle vara att de åtgärder som enligt gällande rätt utgör straffbara överträdelser av repressalie- förbudet när de vidtas mot statligt anställda skulle bli straffbara överträdelser av repressalieförbudet även när de vidtas mot anställda i sådana organ och bolag som avses i 1 kap. 9 a § sekretesslagen. Till skillnad från vad som enligt tjänstefelsbestämmelsen krävs för straffbarhet i fråga om åtgärder mot statligt anställda kan dock i fråga om åtgärder mot anställda i sådana organ och bolag som avses i 1 kap. 9 a § sekretesslagen inte krävas att åtgärden har företagits vid myndighetsutövning. Anledningen till detta är, som nämnts i avsnitt 7.5.1, att åtgärder som ett sådant organ eller bolag vidtar mot de anställda inte kan utgöra myndighetsutövning. Organen och bolagen är ju privaträttsliga subjekt. För att undvika att åt- gärder mot statligt anställda som inte är straffbara på grund av att de inte har företagits vid myndighetsutövning blir straffbara när de vidtas mot anställda i sådana organ och bolag som avses i 1 kap. 9 a § sekretesslagen måste alltså krävas att åtgärden motsvarar en sådan åtgärd som har företagits vid myndighetsutövning enligt 20 kap. 1 § BrB. Detta innebär emellertid, som strax ska framgå, en oöverkomlig svårighet med den här diskuterade regleringen. Man skulle ju vara tvungen att bedöma om en åtgärd som har vidtagits gentemot anställda i sådana organ och bolag som avses i 1 kap. 9 a § sekretesslagen hade varit att anse som företagen vid myndighetsutövning om den hade vidtagits mot anställda i en myn- dighet eller ett annat offentlig organ. Det är inte möjligt att göra en sådan bedömning eftersom frågan huruvida en åtgärd har företagits vid myndighetsutövning är beroende av om och i så fall i vilken lag frågan regleras. Detta är i sin tur ofta beroende av vilket organ som är aktören. Så t.ex. är ju enligt vad som framgått i avsnitt 7.4.3.1 disciplinåtgärder mot kommunanställda inte att anse som företagna vid myndighetsutövning eftersom de inte regleras i offentligrättslig lagstiftning, medan sådana åtgärder mot statligt anställda är att anse som företagna vid myndighetsutövning eftersom de regleras i sådan lagstiftning. Det är alltså inte möjligt att lösa problemet med straff- sanktionering av repressalieförbudet i 1 kap. 9 a § sekretesslagen på det sätt som har diskuterats. Alternativ B – en bestämmelse om straff för disciplinpåföljder mot anställda i kommunala bolag m.fl. Ett annat angreppssätt skulle kanske kunna vara att, till skydd för anställda i sådana organ och bolag som avses i 1 kap. 9 a § sekretess- lagen, konstruera en mera begränsad straffbestämmelse, som ut- tryckligen anger vilka åtgärder som är straffbara (alternativ B). JO:s och JK:s praxis framgår att en mängd olika åt- gärder har ansetts utgöra överträdelser av repressalieförbudet. Det är svårt att i en straffbestämmelse täcka in alla dessa åtgärder. För att åstadkomma en straffrättsligt stringent bestämmelse skulle man kunna begränsa den till att gälla de åtgärder som är viktigast att motverka. I så fall skulle man kunna nämna avskedande, uppsäg- ning och disciplinpåföljder. Som har framgått i avsnitt 7.4.3.2 torde emellertid avskedande och uppsägning inte kunna föranleda ansvar för tjänstefel när sådana åtgärder används som repressalie mot en statligt eller kommunalt anställd. Eftersom det, som framgått ovan under Utgångspunkter, i princip saknas anledning att behandla de här aktuella organen och företagen annorlunda än myndigheter, bör en regel av det slag som diskuteras omfatta endast discip- linpåföljder. Med disciplinpåföljder avses då varning och löne- avdrag, jfr 15 § . En sådan regel skulle kunna föras in i 11 kap. 5 § tillämpningslagen, där den skulle passa bättre än i grundlagarna eftersom den enbart handlar om vissa företag och organ. För det fall man skulle vilja införa en sådan bestämmelse som har disku- terats i avsnitt 7.4.3.2 kan bestämmelsen tas in i anslutning till den. Ovan har dock kommittén valt att inte lägga fram något sådant förslag, varför en bestämmelse enbart skulle handla om de nu aktuella organen och företagen. En hänvisning till en sådan bestäm- melse skulle kunna göras i ett nytt tredje stycke i 1 kap. 9 a § sekretesslagen enligt följande (tillägg föranledda av övervägandena angående straffsanktionering av repressalieförbudet är kursiverade och de i avsnitt 7.5.2.1 föreslagna ändringarna också medtagna här): 1 kap. 9 a § sekretesslagen I förhållandet mellan å ena sidan sådana organ som avses i 8 § andra stycket, i fråga om den verksamhet som anges i bilagan till denna lag, eller sådana organ som avses i 9 § och å andra sidan deras anställda och uppdragstagare enligt 6 § gäller vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrund- lagen om 1.rätt att lämna uppgifter i vilket ämne som helst för offentlig- görande, 2.förbud mot att ingripa mot missbruk av tryckfriheten eller yttrandefriheten eller medverkan till sådant missbruk, 3.förbud mot att efterforska upphovsman, meddelare, den som har utgett eller avsett att utge en framställning i tryckt skrift, den som har tillhandahållit eller avsett att tillhandahålla en framställning för offentliggörande i ett radioprogram eller en teknisk upptagning och den som har framträtt i en sådan fram- ställning samt 4.straff för överträdelse av förbudet enligt 3. Vad som sägs i första stycket om anställda och uppdrags- tagare gäller inte verkställande direktör, vice verkställande direk- tör, styrelseledamot eller styrelsesuppleant i organet. Ansvar för den som bryter mot första stycket 2 föreskrivs i 11 kap. 5 § lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsför- ordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden. 11 kap. 5 § tillämpningslagen Den som uppsåtligen utdelar en disciplinpåföljd till en sådan an- ställd som avses i 1 kap. 9 a § sekretesslagen (1980:100) på grund av att denne har utnyttjat sin rätt enligt nämnda paragraf att lämna uppgifter i vilket ämne som helst för offentliggörande eller att med- verka på annat sätt till en tryckt skrift, ett radioprogram eller en teknisk upptagning ska dömas till böter eller fängelse i högst . Fördelen med en sådan bestämmelse är att den är klar och förut- sebar eftersom den tydligt anger vilka åtgärder som är straffbara. Det kan kanske betraktas som en nackdel att bestämmelsen inte kommer att omfatta sådana åtgärder som en utebliven löneökning eller befordran eller att den anställde fråntas vissa arbetsuppgifter som nämns i förarbetena till 1 kap. 9 a § sekretesslagen (prop. 2005/06:162 s. 19) som exempel på förbjudna ingripanden. Det måste dock noteras att förbudet mot repressalier är opåverkat och att åtgärderna således alltjämt är förbjudna. Det måste också noteras att sådana åtgärder i regel inte hade kunnat föranleda ansvar för tjänstefel om de hade vidtagits mot en statligt anställd (se t.ex. JK:s beslut , dnr , där JK ansåg att det var en repressalie att en polisman fråntogs en viss arbetsuppgift men att åtgärden inte hade skett vid myndighetsutövning). Eftersom discip- linpåföljder inte kan komma i fråga beträffande uppdragstagare gäller skyddet enligt den nu diskuterade straffbestämmelsen inte för sådana uppdragstagare som avses i 1 kap. 9 a § sekretesslagen (1980:100). I fråga om sådana uppdragstagare blir repressalie- förbudet alltså inte straffsanktionerat. Detta kan kanske också ses som en nackdel med den diskuterade bestämmelsen. Å andra sidan upptar regeln de åtgärder som det, med beaktande av intresset av likabehandling, är viktigast att kunna bestraffa när de används som repressalier, och sådana åtgärder kan inte vidtas mot uppdragstagare. Alternativ C – en straffbestämmelse som omfattar alla berörda personer men bara vissa åtgärder Om man anser att utvidgningen av straffbarheten när det gäller överträdelser av repressalieförbudet blir alltför stor med en straff- bestämmelse som, i enlighet med förslag, direkt hänvisar till repressalieförbudet i grundlagarna, utan att preci- sera vilka de straffbara åtgärderna är, kan man i stället införa en regel som straffbelägger enbart de åtgärder som man anser det viktigast att kunna bestraffa (alternativ C). Det ligger nära till hands att i så fall nämna avskedande, uppsägning och disciplinpåföljder. En sådan regel skulle kunna placeras antingen i grundlagarna eller i en ny paragraf, 11 kap. 5 § i tillämpningslagen. Den skulle gälla generellt för alla offentligt anställda och en hänvisning till den bestämmelsen skulle kunna göras i 1 kap. 9 a § sekretesslagen så att den blev gällande även för anställda i sådana organ och bolag som avses där. Eftersom bestämmelsen skulle gälla generellt för alla offentligt anställda, på samma sätt som den lösning kommittén har föreslagit, har den snarare sin plats i grundlagarna än i tillämp- ningslagen. Den skulle lämpligen placeras som ett nytt tredje stycke i 3 kap. 5 § TF respektive 2 kap. 5 § YGL och formuleras enligt följande: 3 kap. 5 § tredje stycket TF: Den som uppsåtligen avskedar, säger upp eller utdelar en discip- linpåföljd mot en anställd hos staten, en kommun, ett landsting eller ett kommunalförbund på grund av att denne i en tryckt skrift har brukat sin tryckfrihet eller medverkat till ett sådant bruk ska dömas till böter eller fängelse i högst . 2 kap. 5 § tredje stycket YGL: Den som uppsåtligen avskedar, säger upp eller utdelar en discip- linpåföljd mot en anställd hos staten, en kommun, ett landsting eller ett kommunalförbund på grund av att denne i ett radio- program eller en teknisk upptagning har brukat sin yttrande- frihet eller medverkat till ett sådant bruk ska dömas till böter eller fängelse i högst . Med en sådan regel är det enbart de nämnda åtgärderna som blir straffbara som överträdelser av repressalieförbuden i grundlagarna. I den mån andra åtgärder förekommer blir de straffria. Det är dock viktigt att notera att repressalieförbuden i TF och YGL alltjämt gäller oförändrade och att företrädare för staten, kommuner, lands- ting och kommunalförbund är underkastade JO:s och JK:s tillsyn. Det får förutsättas att de rättar sig efter de uttalanden som JO och JK gör i hithörande frågor. Att det i regeln talas om bruk av tryckfriheten eller yttrande- friheten och inte om missbruk som i 1 kap. 3 § TF och 1 kap. 4 § YGL beror på att det här inte är fråga om att lägga fast TF:s och YGL:s exklusivitet som straff- och processlag – denna framgår redan av de nämnda paragraferna – utan om att straffbelägga åtgärder som vidtas på grund av ett lagligt bruk av tryck- eller yttrandefriheten. Vad som har sagts i avsnitt 7.4.3.2 om straffskalan och avsaknad av straffansvar för oaktsamhet gäller även här.