sou · GXB364 · 2009-07-17 00:00:00 — Man kan tycka att mer än sekelgamla skildringar av förhållandena i den dåvarande över-/och medelklassens pojkskola inte har någon relevans . Vad de dock visar på är uttryck för hur man även i en annan tid definierade manlighet i motsats till kvinnlighet och hur motsägelsefullt kravet på manlighet kunde vara även då. var en skola för medelklassen som skulle fostra manliga makthavare. Där fanns alltså inte bara en manlig köns- prägel, utan också en uttalad klassprägel. Flera senare svenska stu- dier, exempelvis Dovemark (2004) och (manuskript), visar att det i den svenska skolan finns tydliga drag av särskiljande efter klass trots strävan efter utjämning. I har en klassordning varit tydligare inom dess obrutna tradition med ett delvis segregerat skolsystem. Den engelska anti- pluggkulturen som beskrevs kan ses som ett klass- betingat avståndstagande från skolan i den form som liknar läro- verkets. När Poenix beskriver hur detta avståndstagande rört sig upp i klassystemet så kan man förstås fråga sig om könsidentiteten (och kanske etnicitet) för skolungdomar trätt fram som avgörande sociala ordningar, medan klassidentiteten tonats ner. I båda fallen skulle det i så fall kunna handla om i vilken utsträckning skolan uppfattas bidra till hur olika sociala kategoriers sociala positioner förstärks eller försvagas. Det kan också handla om, som ovan dis- kuterats, i vilken utsträckning skolan och goda skolprestationer uppfattas som relevanta för det yrkesval och den livsstil som man planerar eller förväntar sig. Om det i första hand är kvinnor som uppfattas kunna använda skolprestationer/utbildning för att skaffa sig eftersträvansvärda positioner, som kan ge status och eventuellt makt eller åtminstone en tillfredsställande levnadsstandard, kanske detta i sig leder till att vissa pojkar tar avstånd från skolan. För den enskilde pojken är detta inte nödvändigtvis baserat på en medveten analys, utan det blir till en kollektiv föreställning. Det skall understrykas att denna logik förutsätter, så som beskrivs i föregående avsnitt, att kvinnor och män uppfattas som distinkt åtskilda sociala kategorier med åtminstone delvis motsatta intressen. Begreppet antipluggkultur har utvecklats i västerländska, post- industriella samhällen, som en förklaring till pojkars underpresta- tion. En studie från (, Lam och Ho, 2002) ger en annan infallsvinkel på pojkars underprestation som är väl värd att uppmärksamma. Undersökningen är genomförd i en kultur som delvis skiljer sig från den västerländska, men man finner ändå mycket likartade resultat. I studien analyseras data från slutexa- minationen för de ungdomar i som lämnade gymna- sienivån (secondary school) som 17-åringar 1997. Materialet bestod av de 45 000 individer (av totalt c:a 80 000) från c:a 400 skolor, som genomförde examinationen och som inte hade repeterat något skolår. (Parentetiskt kan alltså konstateras att när- mare hälften av ungdomarna i går extra eller gör om slutexaminationen.) Andra förhållanden, utöver gene- rella kulturskillnader, som gör denna studie särskilt intressant ur genusperspektiv är att eleverna tidigt gör val av inriktning i utbild- ningen och specialiserar sig på språk alternativt naturvetenskap, samt att det finns både flick- och pojkskolor och skolor med sam- undervisning. Studien fungerar därmed som ett naturligt experi- ment avseende effekter av olika undervisningsanordningar relate- rade till kön och genus. Resultaten är också mycket intressanta. För det första var tendensen densamma i som i väst- världen med flickor som presterade genomsnittligt bättre än poj- I analyserna kontrollerades också för tidigare prestationsnivå genom resultat från test/examination (då pojkarna i genomsnitt presterade bättre). För det andra visade sig samunder- visning vara positivt för pojkarna, medan flickor i rena flickskolor presterade bättre. Fler flickor i en undervisningsgrupp förefaller alltså i detta sammanhang påverka prestationsnivån positivt för både flickor och pojkar. Forskarna tar upp diskussionen om antipluggkultur som en möjlig orsak till pojkars lägre prestationer, men menar att denna förklaring inte har giltighet i . Där, till skillnad från exempelvis i , betraktas goda prestationer inte som något specifikt feminint, utan har hög prestige hos båda könen. (It has been) claimed that one of the reasons why boys in the UK did less well than girls is that boys considered schooling and the selection of stereotypically female subjects as effeminate. As a result, British boys tended to be less motivated to do well in schools. Such an expla- nation could not be easily applied in the context where excellence in education is highly prized among parents and students themselves. Excelling in schools is highly prized by boys as well as girls; it is not considered unmanly. En koppling mellan genusordning och prestationer finner man dock även i genom att den grupp som har de sämsta resultaten är pojkar i arts stream som ungefär motsvarar huma- nistiskt/samhällsvetenskapligt program. En förklaring till detta antas kunna vara att pojkar i detta program uppfattar sig som ned- graderade genom att de inte kommit in på det naturvetenskapliga programmet, vilket även i är manligt kodat och har hög prestige. The more plausible explanation is the labelling effect of not being able to win a place in the more selective and more stereotypically male cur- riculum in the boys only schools in . For the girls, not being able to study in the science stream no great stigma since the arts stream is considered their curriculum of choice. Indeed, a sizeable proportion of girls elected to study in the arts stream even when their academic results at the end of S3 were high enough to win a place in the science stream. This was not the case for boys. Almost all boys elected to study the science curriculum so that those unable to be streamed to the science curriculum felt academically incompetent. Furthermore, because the science curriculum is so associated with being a male domain, boys unable to be tracked to it felt emasculated in that they have to engage in studies and activities that proper boys would not be doing. This seemed to be particularly the case in the boys only schools. Även här finns alltså exempel som kan tolkas som resultat av att manligheten definieras och bevakas relativt det kvinnliga. Intres- sant är att denna tendens är mest framträdande i rena pojkskolor, vilket pekar på att det för pojkarna där kan vara viktigare att visa maskulinitet i relation till manliga individer än i relation till kvinn- liga. Denna studie tar också upp hypotesen om större variation bland pojkar och konstaterar att det även med ett genomsnittligt bättre resultat för flickor skulle vara möjligt att finna en större andel extremt välpresterande pojkar. Jämförelser mellan flickor och poj- kar i 97:e, visar dock att det finns fler flickor än pojkar också bland dem som presterar allra högst. Det skall understrykas att det här handlar om en positivt selekterat grupp och att den större andelen lågpresterande pojkar inte finns i denna grupp. Sammanfattningsvis visar följaktligen att pojkar underpresterar också i ett sammanhang där det inte kan för- med antipluggkultur som uttryck för manligt avstånds- tagande från den förmodat feminina skolan. Den visar möjligen också att ett kvinnligt innehåll i utbildningen också på individ- nivå skulle kunna uppfattas som ett hot mot manlighet och leda till lägre prestationer. (2006) tar, i en av de mer teoretiskt utvecklade fram- ställningarna, upp frågan om hur antipluggkulturen eller inställ- ningen uncool to work och föreställningen om effortless achievment skall förstås och förklaras. Hon argumenterar för att det är nödvändigt att kombinera sociologiska och socialpsyko- logiska perspektiv, det vill säga faktorer i den sociala strukturen och faktorer i ungdomars upplevelser av sig själva i sitt samman- hang. tar sin utgångspunkt i sådana antaganden om bety- delsen av hegemonisk maskulinitet som beskrivits i föregående avsnitt. Hon menar emellertid att denna förklaring inte ensam räcker till. But while I see the merit in the argument presented above, in my view it does not, on its own, explain fully boys relationships to academic work. This theory positions a theory of social failure (being labelled as feminine and so bullied) as key to understanding boys approaches to academic work, but I would add that fear of academic failure is also of central importance. (s. 41) Den effortless achievement som undersöker finner också (2008) och (2009) exempel på bland svenska poj- kar, varför det förefaller möjligt att använda resonemang också här. Hon konstaterar för det första att det inte alls bara är pojkar som förhåller sig på detta sätt till skolan. Hon visar att för engelska förhållanden är vad hon kallar uncool to work- diskur- sen/inställningen lika dominant bland flickor som pojkar. I inter- vjuer med 13–14-åriga elever fann bland annat att både pojkar och flickor menade att det är när man misslyckas som det är viktigt att det ser ut som om man inte ansträngt sig. Den som är framgångsrik på ett prov kan däremot mycket väl vidgå att han/hon arbetat innan. tolkar därför detta förhållningssätt, karak- täriserat av att skjuta upp arbete, att inte anstränga sig, att dölja det faktum att man ändå arbetar och att vara störande i klassrummet, som ett försvar mot de sociala och personliga konsekvenser som misslyckade skolprestationer har. Stark betoning av konkurrens innebär stora risker för misslyckande i olika former. Även den fre- kventa förekomsten av individuella val och det värde de tillskrivs är ett hot mot självkänslan eftersom ansvaret för misstag och miss- lyckanden hamnar hos den enskilda individen. Kombinationen av rädsla för akademiskt misslyckande och rädsla för socialt miss- lyckade ger, menar , en bättre och mer trovärdig förklaring till antipluggkultur, än att det handlar om en specifik maskulinitet. Försvar för maskulinitet skulle då kunna ses som ett verktyg för att dämpa upplevelser av misslyckande snarare än som en drivkraft i sig. (2002) visar i en norsk etnografisk studie hur elevrollen har förändrats på ett sätt som kan ge stöd för att resone- mang håller också för nordiska förhållanden. Selv om krav om at elevene skal sitte og fölge med, fortsatt opp- fattes av elevene som gjeldende, presenteres de nå overfor krav om at de skall kaste seg frempå, eksponere seg og vise vad de kan i klasse- offentligheten. Tidligere tiders høring, der hver enkelt helt demo- kratisk ble hørt etter tur, er avløst av en forventet alles kamp med alle om ordet i den store klasseoffenteligheten, noe mange ikke ønsker, tør eller har forutsettningen for. Stor grad av faglig aktivitet, premieres gjennom laererens oppmerksomhet, blikk og interesse, og setter der- med også norm for hva som fanger laererens interesse. Det er imidlertid en posisjon som stort sett bare er tilgjenglig for de flinke, verbale og utadvendte. De er ressurser for laereren, men virker samti- dig til å forme en sosial dynamikk der mange andre blir statister, både blant jentene og guttene. 425–426) Vad visar är att undervisningens former är i linje med en elevroll som betonar individualitet och konkurrens. Flera studier (för en översikt se , 2007) pekar på att fördelningen mellan olika undervisningsformer i svenska skolor gradvis förskju- tits från helklassundervisning till mer individuella former. Detta skulle ytligt sett kunna tala emot den ovan beskrivna bilden. Att i skolan arbeta i egen takt med självvalda problem kan ju tyckas minska konkurrens och utsatthet i klassrummets offentlighet. Det är emellertid möjligt att en kombination av individuellt arbete som innebär större eget ansvar ger helklasstillfällena i undervisningen en annan karaktär än tidigare med större betoning av att visa upp sig, ta för sig och konkurrera. Dessa resonemang kan också jämföras med det som förs i avsnittet om ungdomars hälsa i . Här menar man att ökad psykisk ohälsa kan vara relaterad till bland annat en ökad individualisering i samhället: Individualiseringen har ökat bland dagens ungdomar, vilket innebär en utveckling där människor prioriterar sina egna mål i livet framför till exempel tradition, religion och nationens eller gruppens intressen. Den vetenskapliga litteraturen ger ett visst stöd för att individualisering och andra närliggande kulturella förändringar kan ha bidragit till ökningen av psykiska besvär [19]. I den så kallade World Value Study genomförs upprepade enkätundersökningar av vuxnas värderingar i nästan 100 länder [21]. De värderingar som skiljer sig mest åt mellan länderna sammanfattats i två dimensioner. I den första ställs en positiv attityd till traditionella auktoriteter såsom , den egna nationen och för- äldrarna mot en uppfattning som är mer i frågasättande och sekulär, det vill säga icke-kyrklig. I den andra dimensionen ställs människors inriktning mot överlevnad och materiella villkor mot en strävan mot individuellt självförverkligande. Svenskar har enligt denna studie högst grad av i frågasättande och sekulära värderingar, och störst strävan till självförverkligande. I undersökningar (SOM = sam- hälle opinion massmedia) har andelen 15–29-åringarna i som värdesätter exempelvis ett liv fullt av njutning och ett behagligt liv ökat [22]. (s. 96) Man har också ett resonemang om varför den psykiska ohälsan är betydligt mer frekvent hos unga kvinnor än hos unga män. Genomgående för båda könen är dock att oro för skolan hamnar högt upp när ungdomar rangordnar olika orosmoment [31, 35, 36, 40, 41]. Det går kanske inte att avgöra om flickor eller pojkar oroar sig mest, men de ökade kraven på högre utbildning kan ha haft större inverkan på gruppen unga kvinnor eftersom en eftergymnasial utbildning är vanligare bland dem än bland män. (s. 107) Den bild som framträder här är alltså att oro för utbildning kan vara en bidragande orsak till ohälsa, vilket stämmer väl med den bild som ger av motiven bakom effortless achievement. Det handlar mer om att skydda sig mot konsekvenser av miss- lyckanden än om en allmänt slapp inställning till skolan. i lju- set av tänkbara hälsokonsekvenser kanske flickors överprestationer är ett lika stort problem som pojkars underprestationer. Ett alternativ till att se antipluggkulturen som ett uttryck för enbart en markering av maskulinitet i kontrast till framgångsrik flickkultur i skolan är alltså att se den som ett försvar hos elever av båda könen mot en skolsituation där förväntningar på att vara framgångsrik och kunna ta för sig upplevs skapa risk för miss- lyckande hos många elever av båda könen. Om antipluggkultur i denna tolkning skall kunna användas som förklaring till könsskill- nader i prestationer så handlar det om att flickor och pojkar exem- pelvis reagerar olika starkt. Kanske är det så att fler pojkar än flickor, i kraft av att de tillhör den traditionellt dominerande köns- kategorin, har svårare att acceptera misslyckanden? Pojkars högre frekvens av prestationsmål före lärandemål som motivation pekar i exempelvis i den riktningen. Flickors högre stressnivå pekar dock i riktning mot att det kanske snarare handlar om olikheter i sättet att hantera risk. Samspelet mellan klass och kön kan också finnas med i bilden. Om det t.ex. för pojkar finns fler yrkesalternativ som inte är teoretiska och inte kräver högre utbildning kan detta vara en faktor som gör att en större grupp bland pojkarna kan slappna av i relation till prestationskraven, utan upplevd risk för framtida men. Med den tid som stått till förfogande är kunskapsöversikten i många avseenden ofullständig. Det framträder dock en bild som visserligen är komplex, men som kan fås att hänga ihop. Nedan skall jag försöka få de olika trådarna att löpa samman till en begrip- lig helhet. För det första: Flickor har under förbätt- rat sina skolprestationer, prov-/testresultat, övergång till högre studier och betyg, relativt pojkar i stora delar av den industriali- serade världen. Dessa samhällens genusordningar har genomgått förändringar, som inneburit att kvinnors ekonomiska försörjning i minskad utsträckning sker genom äktenskap och i ökad utsträckning genom eget förvärvs- arbete. Därmed har utbildning fått samma betydelse i kvinnors som den tidigare haft i mäns liv. Flickor har även under tidigare skeden tenderat att få bättre betyg i skolan än pojkar och förändringen består kanske främst i att detta försteg nu gäller alla ämnen och inte bara de kvinnligt kodade. En första, strukturell, förklaring till förändringen kan alltså antas vara att flickor/kvinnor är lika inrik- tade på arbetsmarknad och yrkeskarriär som pojkar/män. För det andra: Pojkars underprestation är inget unikt svenskt fenomen och kan därför sannolikt inte föras tillbaka på förhållan- den som är specifika för den svenska skolan. Det handlar alltså inte heller om ett helt nytt fenomen, men det har blivit synligare efter- som skillnaden vidgats till alla skolämnen (utom idrott och hälsa). Pojkars underprestation definieras dock av olika anledningar som ett problem av annan dignitet . För det tredje: Den samlade bild som ges av pedagogisk forsk- ning om skolprestationer och psykologisk begåvningsforskning pekar entydigt på att könsskillnaderna i kognitiva förutsättningar är små eller obefintliga. Ett manligt försteg för vissa aspekter av spatial förmåga tycks möjligen kvarstå i vissa studier, men inte i alla. Möjligen finns könsskillnader avseende vilka begåvnings- aspekter som används vid lösning av olika typer av uppgifter, men detta tycks inte visa sig i prestationsnivå. För det fjärde: Givet dessa likheter i begåvningsmässiga förut- sättningar borde, med undantag för att det nu som tidigare finns fler pojkar elever i behov av särskilt stöd, inga skillnader i presta- tioner finnas om lärande antas vara en renodlat individuell kognitiv process. Könsskillnader uppträder ändå i olika undergrupper (base- rade på klass eller etnicitet t.ex.) och på samtliga prestationsnivåer. En direkt orsak till detta förefaller finnas i flickors och pojkars olika förhållningssätt till skolan och olika arbetssätt. Flickor lägger ner mera tid, arbete och engagemang i skolarbetet och har mer effektiva arbetssätt. Inte heller detta är en ny eller unikt svensk företeelse. För det femte: Ett förslag till förklaring av att pojkar är mindre engagerade i skolarbete är att skolan upplevs som feminin och utgör ett hot mot deras maskulinitet. Vad som i sak utgör hotet mot maskulinitet i skolan är oklart, utom att pojkar inte bör göra sådant som flickor gör. Pojkar skapar i så fall en maskulin självbild genom att definiera sig som annorlunda än flickor. Att inte anstränga sig i skolan kan då vara ett försvar för en maskulin social Mot detta som ett generellt fenomen talar forskning som visar att pojkar presterar bättre i samskolor än i pojkskolor. Av uppenbara skäl finns inga svenska data. För det sjätte: Ett annat och överlappande förslag till förklaring är att antipluggkultur, som tidigare identifierats som arbetar- klassrelaterat avståndstagande från en medelklassdominerad skola, brett ut sig och inkluderar också medelklassens pojkar. Anti- pluggkultur handlar om att vara cool, populär och ha roligt. Att vara duktig i skolan och arbeta hårt för att lyckas utgör antitesen och innebär risk för socialt misslyckande. För det sjunde: Antipluggkultur återfinns dock också bland flickor (åtminstone i ). Ett förslag till förklaring av anti- pluggkulturens utbredning är att den växt fram som försvar både för social självbild (bl.a. maskulinitet) och för akademisk självbild (rädsla för misslyckande). Att behovet av sådant försvar blivit mer accentuerat förs tillbaka på övergripande värdeförskjutningar som påverkar arbetet i skolan. Konkurrens, individua- lism/individualisering och fria val förs fram som positiva vär- den, men innebär också hård press och stort ansvar för den enskilda individen. Medaljens baksida är att betoning av konkurrens innebär stor risk för misslyckande – varje vinnare genererar ett antal för- lorare. Individens fria val konstruerar misslyckande som den enskildes eget fel. Att inte anstränga sig och/eller att inte visa att man ansträngt sig kan förstås som försvar av en positiv självbild – socialt och akademiskt. För det åttonde: I skola och utbildning framträder konkurrens, val och individualisering på många sätt. Barn/elever iakttas, bedöms och utvärderas kontinuerligt från förskolan och uppåt. Det är kon- kurrens om utbildningsplatser i gymnasieskolan och högskolan. Arbetssätten inom respektive skolform har gradvis blivit mer indi- vidualiserade, vilket kan ge motivation och energi, men också krä- ver ansvar och självförtroende. För det nionde: Både flickor och pojkar ställs inför prestations- krav, egna och andras, som kan hota självbilden, men skillnader finns kanske i hur de möter dessa krav. Kanske väljer fler pojkar att avvisa kraven och låter bli att försöka, medan fler flickor väljer att arbeta hårt med stress som konsekvens. Forskning om könsskillna- der i motivation visar att flickor oftare drivs av lärandemotiv, vilket innebär att de lär sig för sin egen skull – av intresse eller plikt. Poj- kar drivs oftare av prestationsmotiv, vilket innebär att de söker bekräftelse och vill visa omvärlden att de är smarta och kompe- Konkurrens och tävlan framstår som viktig för fler pojkar och kan sporra till prestation, men eventuellt innebär detta att misslyckande upplevas mer socialt kostsamt och därför måste und- vikas. Pojkar har kanske också jämfört med flickor fler alternativa vägar, som inte förutsätter skolframgång, till tillfredsställande vux- enliv För det tionde: Pojkars tendens att överskatta sin förmåga genom att förlägga misslyckanden till yttre omständigheter och framgångar till inre resurser är på gott och ont. Självförtroende är bra, men en orealistiskt hög uppfattning om den egna förmågan leder också till föreställningen att ansträngning är onödig. Ovan har ett försök gjorts att binda samman resultat och reso- nemang från forskning med olika infallsvinklar som beskriver och förklarar könsskillnader i skolprestationer. Det går att få ett begripligt sammanhang där en del paradoxer kan förstås, men det måste starkt understrykas att tendenser i skillnader mellan flickor/kvinnor och pojkar/män inte får ges för stor betydelse. Hela den frågeställning som behandlats här har sin utgångspunkt i medelvärdesskillnader där ena hälften av alla skolbarn och -ung- domar jämförs med den andra hälften. Det behöver upprepas att variationen i alla avseenden inom respektive grupp är större än medelvärdesskillnaden i prestationer respektive tendenser till gruppskillnader i andra sorters variabler. Den övergripande abstrakta genusordningen riktar delvis olika förväntningar mot individer av olika kön och sätter upp gränser, men för enskilda individer finns ändå ett betydande spelrum. Det är rimligt att medelvärdesskillnader som de observerade betraktas som en indi- kation på att det finns problem som bör hanteras. kan en medelvärdesskillnad mellan två stora heterogena grupper dölja för- hållanden som går i andra riktningar. I detta fall verkar strukturella faktorer som etnicitet, klasstillhörighet, skola eller typ av bostads- ort inte ha avgörande betydelse, men faktorer på individnivå, i soci- ala relationer och inom skolan är otillräckligt undersökta för svenska förhållanden. Pojkars underprestation är ett fenomen som uppmärksammas i de delar av världen som genomgått liknande sociala, ekonomiska och politiska förändringar som . Komparativa studier borde därför vara betydelsefulla för att förstå vilka mekanismer som är verksamma. Problemet är också kopplat till samhällsförändring och det kan därför förväntas att nuvarande situation inte nödvändigtvis är bestående. (2008). Elevplanen som text. Om identitet, genus, makt och styrning i skolan. : , Acta Universitatis Gothoburgensis. (2002). Ulikhet og marginalisering. Med referense til kjönn og sosial bakgrunn.