sou · GXB31 · 2009-01-23 00:00:00 — Med sådan verksamhet avses i polisdatalagen verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver. Uppgifter om en person som det inte finns någon misstanke mot ska förses med en upplysning om detta förhållande. Beslutet om att behandla personuppgifter i Den rättsliga bakgrunden m.m. en särskild undersökning ska innehålla uppgifter om ändamålet med behandlingen och de villkor i övrigt som behövs för att förebygga otillbörligt intrång i de registrerades personliga integritet. Uppgifterna ska gallras senast efter det att beslutet om behandlingen av personuppgifter fattades. Om det är av särskild betydelse för att den särskilda undersökningen ska kunna avslutas, får dock uppgifterna behandlas . Kriminalunderrättelseregister får föras endast för att ge underlag för beslut om särskilda undersökningar avseende allvarlig brottslig verksamhet eller för att underlätta tillgången till allmänna uppgifter med anknytning till underrättelseverksamhet. Ett kriminalunderrättelseregister får innehålla uppgifter som kan hänföras till en enskild person endast om uppgifterna ger anledning att anta att allvarlig brottslig verksamhet utövats eller kan komma att utövas och den som avses med uppgifterna skäligen kan misstänkas för att ha utövat eller komma att utöva denna verksamhet. Uppgifter om transportmedel eller varor som kan antas ha samband med allvarlig brottslig verksamhet eller om hjälpmedel som kan antas ha använts i samband med sådan verksamhet får dock registreras, även om de kan hänföras till en enskild person som det inte finns någon misstanke mot. De ska därvid förses med upplysning om att det inte finns någon misstanke mot denne. I 20 § polisdatalagen finns närmare bestämmelser om vad ett kriminalunderrättelseregister får innehålla. Uppgifterna i ett kriminalunderrättelseregister om en registrerad person ska gallras senast efter det att uppgifter om att denne skäligen kan misstänkas för att ha utövat eller komma att utöva allvarlig brottslig verksamhet senast infördes. Om en särskild undersökning som rör en registrerad person har inletts, får dock uppgifterna stå kvar till dess att undersökningen har avslutats. Bestämmelsen i 9 d § personuppgiftslagen om att personuppgifter som samlats in för ett ändamål inte får behandlas för något annat oförenligt ändamål gäller även för polisens verksamhet. är ett annat av de register som regleras i polisdatalagen (32–35 §§). har till ändamål att underlätta spaning i syfte att förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet och bekämpa terroristbrott samt att utgöra underlag för registerkontroll enligt säkerhetsskyddslagen. får innehålla uppgifter som kan hänföras till en enskild person endast om den person uppgifterna gäller kan misstänkas för att ha utövat eller komma att utöva brottslig verksamhet som innefattar hot mot rikets säkerhet eller terroristbrott, om personen har undergått Den rättsliga bakgrunden m.m. registerkontroll enligt säkerhetsskyddslagen eller om det med hänsyn till registrets ändamål annars finns särskilda skäl till det. får endast innehålla identifieringsuppgifter, uppgifter om grunden för registrering och hänvisning till de ärenden där uppgifter om den registrerade behandlas. Även gallringsregler finns i lagen. Enligt en promemoria som tagits fram av en arbetsgrupp bestående av tjänstemän i (Ds 2007:43) ska polisdatalagen ersättas av en ny lag om behandling av personuppgifter i polisens brottsbekämpande verksamhet. Det övergripande syftet med lagen är att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks vid polisens behandling av personuppgifter. Förslaget till ny lag har tagits fram för att komma till rätta med olika problem som den nuvarande regleringen har visat sig ge upphov till, bl.a. när det gäller möjligheten att behandla personuppgifter för att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet. Den nya lagen ska också skapa förutsättningar för ett bättre samarbete mellan de brottsbekämpande myndigheterna genom ändrade bestämmelser om utlämnande av uppgifter. Den föreslagna lagen är heltäckande och reglerar, med några få undantag, all polisens behandling av personuppgifter i den brottsbekämpande verksamheten vid , polismyndigheterna och . Personuppgifter ska enligt förslaget få behandlas om det behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller beivra brott, eller fullgöra de förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Särskilda bestämmelser föreslås för sådan behandling som sker hos . För behandling av personuppgifter som fler än ett fåtal personer har åtkomst till (gemensamt tillgängliga uppgifter) föreslås olika begränsande bestämmelser för att trygga den personliga integriteten. Det föreslås också en särskild lag som reglerar polisens allmänna spaningsregister. Personuppgiftsbehandling i sådan verksamhet som inte är brottsbekämpande, exempelvis den hjälpande verksamheten, omfattas inte av lagförslagen utan förutsätts, liksom , regleras av personuppgiftslagen. Lagförslagen bereds inom . Den rättsliga bakgrunden m.m. 3.2.7Regelverk för tullens underrättelseverksamhet Lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet gäller för behandling av personuppgifter, bl.a. om behandlingen är helt eller delvis automatiserad. Bestämmelserna i lagen tillämpas, med vissa undantag, i stället för personuppgiftslagen. Uppgifter får behandlas i brottsbekämpande verksamhet om det behövs för att förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller beivra visst brott eller fullgöra det arbete som är skyldigt att utföra enligt lagen (2000:1219) om internationellt tullsamarbete. Uppgifter får även behandlas när det är nödvändigt för att tillhandahålla information som behövs i författningsreglerad brottsbekämpande verksamhet hos , polismyndigheterna, , , och . För att förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet får sådana uppgifter behandlas som kan hänföras till en person, bl.a. om de behandlade uppgifterna ger anledning att anta att sådan verksamhet utövats eller kan komma att utövas som innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse och gör att personen skäligen kan misstänkas för att ha utövat eller komma att utöva verksamheten. Uppgifter får också behandlas om de avser en person som utan att vara skäligen misstänkt kan antas ha samband med sådan verksamhet liksom uppgifter som avser transportmedel, varor eller hjälpmedel som kan antas ha samband med verksamheten. För att utreda eller beivra visst brott får uppgifter om den som kan misstänkas för brottet och om andra personer behandlas när det behövs. I lagen finns också bestämmelser om den s.k. tullbrottsdatabasen, som är en samling av uppgifter och handlingar som med hjälp av automatiserad behandling används gemensamt i verksamheten, och vilka uppgifter som får behandlas i den. 3.3Kraftsamling mot grov organiserad brottslighet Regeringen tog initiativ till en nationell mobilisering mot grov organiserad brottlighet. lämnade sex experter förslag på åtgärder som ska skapa förutsättningar för en effektivare och mer uthållig bekämpning av den grova organiserade brottsligheten (Ds 2008:38). Med utgångspunkt i de förslagen Den rättsliga bakgrunden m.m. fattade regeringen beslut som innebär en förstärkning av insatserna mot den grova organiserade brottsligheten. Bl.a. har fått i uppdrag att inrätta särskilda aktionsgrupper med totalt 200 poliser vid åtta polismyndigheter och vid . Vidare har Säkerhetspolisen fått ett nationellt huvudansvar för att, genom bl.a. underrättelsearbete, förebygga, kartlägga och motverka den grova organiserade brottslighetens påverkan på viktiga samhällsfunktioner som politiker, myndighetsföreträdare och journalister. 3.4Underrättelseinhämtning för vissa polisiära behov Signalspaning har varit en viktig inhämtningsmetod i underrättelseverksamheten, inte minst för Säkerhetspolisens del. Metoden är emellertid resurskrävande. har i hög grad bidragit till underrättelseinhämtning om utländska förhållanden när det gäller bl.a. internationell terrorism, annan grov gränsöverskridande brottslighet och främmande underrättelseverksamhet mot svenska intressen. Underrättelser som inhämtats av har utgjort ett viktigt underlag för Säkerhetspolisens och verksamheter. Mot bakgrund av en politisk överenskommelse kommer framöver endast att bedriva signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet enligt den inriktning som regeringen, och Försvarsmakten bestämmer. Regeringen har därför gett en särskild utredare i uppdrag att kartlägga Säkerhetspolisens och behov av underrättelser om utländska förhållanden, att utreda hur detta behov ska kunna tillgodoses på ett rättssäkert och effektivt sätt samt lämna fullständiga författningsförslag i frågan (Dir. 2008:120). Utredaren ska redovisa uppdraget . Straffprocessuella tvångsmedel används i brottsutredande syfte eller för att en rättegång i brottmål ska kunna genomföras. Normalt innefattar de tvång mot person eller egendom. Husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning och beslag utgör exempel på Den rättsliga bakgrunden m.m. straffprocessuella tvångsmedel liksom gripande, anhållande och häktning. Samtliga dessa åtgärder har som gemensam nämnare att de innebär ett intrång i en persons rättssfär och att de kan genomföras med direkt verkande tvång. Hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning, hemlig kameraövervakning och hemlig rumsavlyssning betraktas också som straffprocessuella tvångsmedel, trots att de saknar inslag av tvång. Det torde bero på det grundlagsskydd som finns i 2 kap. 6 § regeringsformen, och möjligen också på att den avlyssnade eller övervakade skulle motsätta sig åtgärden om han eller hon kände till den. För all tvångsmedelsanvändning gäller tre allmänna principer. Ändamålsprincipen innebär att en myndighets befogenhet att använda tvångsmedel ska vara bunden till det ändamål för vilket tvångsmedlet har beslutats. Behovsprincipen innebär att en myndighet får använda ett tvångsmedel bara när det finns ett påtagligt behov av det och en mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig. Proportionalitetsprincipen innebär att en tvångsåtgärd i fråga om art, styrka, räckvidd och varaktighet ska stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden. Hemlig teleavlyssning enligt 27 kap. 18–33 §§ RB innebär att telemeddelanden som befordras från det att tvångsmedlet börjar verkställas (avlyssning i realtid) eller som har befordrats innan tvångsmedlet börjat verkställas (avlyssning av historiska meddelanden), avlyssnas eller spelas in i hemlighet genom ett tekniskt hjälpmedel. Här är det alltså inte uppgifter om utan innehållet i telemeddelandet, t.ex. telefonsamtalet, SMS-meddelandet, telefaxmeddelandet eller e-postmeddelandet, som görs tillgängligt för de brottsbekämpande myndigheterna. Tillstånd till hemlig teleavlyssning får ges av rätten när förundersökningen rör ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott. Tillstånd till hemlig teleavlyssning får även ges genom en s.k. straffvärdeventil, när minimistraffet inte uppgår till fängelse men straffvärdet i det enskilda fallet kan antas överstiga fängelse (prop. 2002/03:74, bet. 2003/04:JuU2). Den rättsliga bakgrunden m.m. Hemlig teleavlyssning får användas endast om någon är skäligen misstänkt för ett visst brott. Begreppet skälig misstanke används i vissa fall som en förutsättning för tillämpningen även av andra tvångsmedel enligt , t.ex. gripande, reseförbud, kvarstad och kroppsbesiktning. För att hemlig teleavlyssning ska tillåtas fordras att åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen om brottet. Uttrycket synnerlig vikt för utredningen behöver inte nödvändigtvis avse att avlyssningen ska ge avgörande bevisning som kan leda till fällande dom men inrymmer däremot ett kvalitetskrav beträffande de upplysningar som åtgärden kan ge. Det måste vara fråga om uppgifter som har betydelse för att föra utredningen om brottet framåt. Uttrycket omfattar också ett krav på att utredningsläget ska göra avlyssningen nödvändig (prop. 1988/89:124 s. 44 f.). Tillståndstiden får inte bestämmas längre än nödvändigt och får inte överstiga en månad, såvitt gäller tid som infaller efter beslutet, alltså vid framtida meddelanden (realtid). Tillstånd kan dock förnyas på begäran av åklagaren. Beslutet får avse en teleadress, dvs. ett abonnemang, en enskild anknytning, adressen för elektronisk post, en kod eller någon annan identifieringsmetod, som som tillståndet avser innehas eller har innehafts av den misstänkte eller annars kan antas ha använts eller komma att användas av den misstänkte. Exempel på det sistnämnda kan vara en teleadress som innehas av en närstående till en misstänkt eller en teleadress på den misstänktes arbetsplats. Beslutet får även avse en teleadress som det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte som tillståndet avser har ringt till eller på annat sätt kontaktat eller kommer att ringa till eller på annat sätt kontakta. Telemeddelanden mellan den misstänkte och hans eller hennes försvarare får inte avlyssnas. Om ett sådant meddelande råkar avlyssnas, ska avlyssningen avbrytas och upptagningen i denna del förstöras. En upptagning eller uppteckning som gjorts vid hemlig teleavlyssning ska granskas möjligt. Den rättsliga bakgrunden m.m. Hemlig teleövervakning enligt 27 kap. 19–33 §§ RB innebär att det i hemlighet hämtas in uppgifter om telemeddelanden som befordras eller har befordrats till eller från en teleadress. Det är alltså fråga om såväl realtidsuppgifter (uppgifter som genereras från det att beslutet om tvångsmedlet börjat verkställas) som historiska uppgifter. Om hemlig teleövervakning avser ett telefonnummer kan en brottsbekämpande myndighet med hjälp av åtgärden få uppgift om bl.a. till vilka telefonnummer samtal befordras eller har befordrats från det övervakade numret, från vilka telefonnummer samtal befordras eller har befordrats till det numret, samtalen sker eller har skett och längden på samtalen. Är det i stället fråga om elektronisk post, finns möjligheten att genom tvångsmedlet få liknande uppgifter, exempelvis till vilka adresser meddelanden har expedierats från den övervakade adressen. Hemlig teleövervakning kan även innebära att ett telemeddelande hindras att nå fram till eller nå från en viss teleadress. Den möjligheten kan användas för att exempelvis förhindra kontakter, t.ex. varnande samtal, mellan personer som är missänkta för brott. Ett annat exempel är att kommunikation med en mobiltelefon förhindras för att tvinga en misstänkt person att i stället använda sig av en viss annan telefon (SOU 1998:46 s. 477). I fråga om mobiltelefonsamtal är det också möjligt att genom hemlig teleövervakning få reda på från vilket geografiskt område ett telefonsamtal rings och var mottagaren av samtalet befinner sig (lokaliseringsuppgifter). Tillstånd till hemlig teleövervakning kan ges av rätten när förundersökningen rör brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , brott enligt 4 kap. 9 c § (dataintrång), brott enligt 16 kap. 10 a § (barnpornografibrott som inte är att anse som ringa), brott enligt 1 § narkotikastrafflagen (1968:64, narkotikabrott) eller brott enligt 6 § första stycket lagen om straff för smuggling (narkotikasmuggling). Vidare får tillstånd meddelas vid misstanke om försök, förberedelse eller stämpling till de nämnda brotten. Liksom vid hemlig teleavlyssning finns det vid hemlig teleövervakning krav på att någon ska vara skäligen misstänkt för brottet, att åtgärden ska vara av synnerlig vikt för utredningen och att tillståndstiden inte får överstiga en månad, såvitt gäller tid som infaller efter beslutet. Även vid hemlig teleövervakning kan tillståndet Den rättsliga bakgrunden m.m. förnyas på begäran av åklagaren. Vidare finns samma begränsning till vilka teleadresser som övervakningen får avse, dvs. teleadresser som som tillståndet avser innehas eller har innehafts av den misstänkte eller annars kan antas ha använts eller komma att användas av den misstänkte samt teleadresser som det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte som tillståndet avser har ringt till eller på annat sätt kontaktat eller kommer att ringa till eller på annat sätt kontakta. Dessutom finns det fr.o.m. krav på att även upptagningar och uppteckningar som gjorts vid hemlig teleövervakning ska granskas möjligt. Till skillnad mot bestämmelserna om hemlig teleavlyssning finns ingen begränsning som går ut på att telemeddelanden mellan den misstänkte och försvararen inte får övervakas. 3.8Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning enligt vissa andra lagar Bestämmelser om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning finns förutom i även i en del andra lagar. Lagen (2008:854) om åtgärder för att utreda vissa samhällsfarliga brott gäller för allmänfarliga brott, brott mot rikets säkerhet och terroristbrott. Enligt den behöver ett misstänkt brott i vissa fall inte vara så allvarligt att det omfattas av bestämmelserna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning i för att tillstånd ska få ges till åtgärderna. Dessutom får åklagare i brådskande fall ge tillfälliga tillstånd. Även enligt lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m. får åklagare under vissa förutsättningar fatta sådana interimistiska beslut. Enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll får domstol ge tillstånd till hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning även i visst förebyggande syfte. Dessutom finns bestämmelser om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål (se avsnitt 3.9). gäller lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. Enligt den får bl.a. hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning användas även innan en förundersökning ska inledas, dvs. innan det finns anledning att anta att ett brott har förövats (jfr 23 kap. 1 § RB). Den rättsliga bakgrunden m.m. åtgärderna får meddelas om det med hänsyn till omständigheterna finns särskild anledning att anta att en person kommer att utöva viss allvarlig brottslig verksamhet. Det gäller vissa allmänfarliga brott, brott mot rikets säkerhet och terroristbrott, dvs. den brottslighet som faller inom ansvarsområde. Lagen gäller även vissa andra brott, som mord och människorov, om avsikten är att påverka offentliga organ eller den som yrkesmässigt bedriver nyhetsförmedling eller annan journalistik att vidta eller avstå från att vidta en åtgärd eller att hämnas en åtgärd. I övrigt är förutsättningarna för åtgärderna likartade de förutsättningar som gäller enligt . Bl.a. får åtgärden enbart avse teleadresser med viss anknytning till den aktuella personen. Dessutom ska åtgärden vara av synnerlig vikt för att förhindra brottslig verksamhet. Liksom enligt lämnas tillstånd av domstol. Tillståndstiden får inte vara längre än en månad åt gången för framtida avlyssning och övervakning. Hemlig teleavlyssning får inte avse telemeddelanden mellan den person åtgärden avser och dennes försvarare. Upptagningar eller uppteckningar ska granskas möjligt. 3.9Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål Bestämmelser om internationell rättslig hjälp i brottmål finns i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål (Lirb), i förordningen (2000:704) med samma namn och i tillkännagivande (2005:1207) av överenskommelser som avses i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Innehållet i flera internationella överenskommelser som har tillträtt eller annars är bundet av har arbetats in i den svenska lagen eller förordningen. Lagen är tillämplig på det internationella rättsliga samarbetet, dvs. på det samarbete som tar sikte på rättsliga förfaranden som gäller utredning om och lagföring för brott. Lagen tillämpas av svenska åklagare och domstolar men är inte tillämplig i det internationella polissamarbetet. I fråga om utlämning, överförande av lagföring och delgivning finns särskilda bestämmelser. Enligt lagen kan rättslig hjälp bl.a. omfatta hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning, tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning samt tillstånd till gränsöverskridande hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning (1 kap. 2 § första stycket 6–8 Lirb). Den rättsliga bakgrunden m.m. En ansökan om rättslig hjälp i form av hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning i handläggs av åklagare. Åklagaren ska genast pröva om det finns förutsättningar för den begärda åtgärden och ansöka om rättens tillstånd. I förhållande till EU-sta- ter samt och får hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning verkställas genom omedelbar överföring av telemeddelanden eller uppgifter om telemeddelanden till den ansökande staten om det kan ske under betryggande former. Tillstånd till hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning lämnas under samma förutsättningar som gäller för motsvarande åtgärder under en svensk förundersökning enligt och enligt de särskilda bestämmelserna i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål (2 kap. 1 § första stycket och 4 kap. 25 och 25 a §§ Lirb). Vid prövningen om åtgärden kan vidtas i ska gärningen bedömas enligt svensk rätt. Kopplingen i 2 kap. 1 § Lirb till bestämmelserna i innebär automatiskt ett krav på dubbel straffbarhet och att de strafftrösklar som gäller enligt (27 kap. 18 och 19 §§ RB) även tillämpas gentemot den andra staten. Kravet på dubbel straffbarhet framgår dessutom uttryckligen i 2 kap. 2 § Lirb. En ansökan om rättslig hjälp i form av tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning i prövas av åklagare. Sådan rättslig hjälp kan lämnas i förhållande till EU-länder samt och och bygger på att telemeddelanden kan överföras till den ansökande staten samt att meddelanden ska avlyssnas och tas upp där och inte i . Svenska myndigheters insatser begränsas till att tekniskt hjälpa till med att överföra telemeddelanden till den ansökande statens myndigheter, dvs. att möjliggöra verkställighet av det utländska beslutet. För att en ansökan ska beviljas krävs att beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning har meddelats i den ansökande staten och att överföringen kan ske under betryggande former. Rättslig hjälp i form av tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning i lämnas i enlighet med bestämmelserna i 2 kap. 1 § andra stycket samt 4 kap. 25 b och 25 c §§ Lirb. Vid denna form av rättslig hjälp krävs inte dubbel straffbarhet. Tillstånd till gränsöverskridande hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning, utan svenskt bistånd, av någon som befinner sig i , lämnas av domstol. En utländsk ansökan om sådan rättslig hjälp handläggs av åklagare enligt bestämmelserna i 4 kap. 26–26 b §§ Lirb. Åklagaren ska genast pröva om förutsättningar för Den rättsliga bakgrunden m.m. SOU 2009:1 åtgärden finns och i så fall ansöka om rättens tillstånd. Av 2 kap. 2 § Lirb framgår att det krävs dubbel straffbarhet. Den åklagare eller domare som handlägger ansökan om rättslig hjälp prövar också om de förutsättningar som gäller enligt lagen, t.ex. angående ansökans innehåll, krav på dubbel straffbarhet eller viss strafftröskel är uppfyllda. Om så inte är fallet ska ansökan avslås efter att den ansökande utländska myndigheten fått tillfälle att komma in med komplettering (2 kap. 9 § och 15 § andra stycket Lirb). Avslag på grund av hänsyn till suveränitet, rikets säkerhet och svenska allmänna intressen och liknande prövas av regeringen (2 kap. 14 § och 15 § första stycket Lirb). Om en åklagare finner att en ansökan om rättslig hjälp bör avslås på någon sådan grund, ska ansökan, efter att samråd skett med riksåklagaren, överlämnas till .