sou · GXB326 · 2009-03-11 00:00:00 — Det samordningskansli som utredningen föreslår på bör förstärkas med ytterligare personal, sammanlagt minst fem tjänster. bör kunna omfördela ytterligare personal till samordningskansliet från andra verksamheter. Uppdateringen av allmänna råd för vattenbruket har i PM Kriterier för vattenbruksföretag kostnadsberäknats till . Webbportalen i förslaget kräver dels en initial investeringskostnad, dels en driftskostnad för själva portalen som sådan. Dessutom krävs personal som lägger in befintligt material, samt sedan uppdaterar och lägger till ny information löpande. Till webbportalen föreslås även rådgivare. Utöver det så krävs det att webbportalen marknadsförs så att berörda och allmänhet får kunskap om att tjänsten finns. För att komma förbättra statistikinhämtningen om vattenbruket bedömer utredningen att det krävs en högre insats och därefter bör insamlandet, bearbetningen och publiceringen kunna ske inom ordinarie anslag. Samordningen börleda till att statens samlade resurser på området används mer effektivt. Sammanlagt beräknar utredningen att kostnaden för samordningen uppgår till ca . 10.3Regelförenkling och minskad byråkrati Möjligheten att ha en dörr in bör underlätta för de företag som ansöker om nya eller utökade tillstånd. Vinsten för det enskilda företaget är svår att beräkna, men om handläggningstiden kan minska och ansökningsprocessen kan underlättas för företagaren så bör det finnas goda möjligheter att näringen expanderar. För som utredningen föreslår ska vara den samordnande myndigheten innebär säkerligen förfarandet en viss ökad belastning under en första inkörningsperiod. Därefter bör det även för innebära ett enklare förfarande när väl systemet fungerar. Utredningens förslag om regionala inspektörer innebär en kostnad för att anställa tre–fyra personer på lika många länsstyrelser. Dessa bör i huvudsak vara avgiftsfinansierade genom den tillsynsavgift företagen betalar till staten. För företagen bör det underlätta väsentligt att ha en person som bedriver tillsynen som är väl insatt i vattenbruksverksamhet och det aktuella regelverket på området. kan inspektörerna på relativt kort sikt lära känna företagen och därmed kunna göra tillsynen effektivare. Allmänhetens tilltro till vattenbruksverksamheten bör också öka genom att kvaliteten i tillsynen höjs. Avgifterna för tillsyn och prövning bör enligt utredningen differentieras efter en riskbedömning. De totala intäkterna från tillsynen kommer i inledningsskedet vara lika stora som , men olika företagare kommer att betala olika mycket – de med hög risk mer och de med låg risk mindre. Det innebär att det finns en drivkraft för alla företag att minska sina risker och därmed kostnader. med egenkontrollprogram och hög kompetens kommer generellt att gynnas. När hela näringen går mot en lägre risk frigörs resurser på tillsynsmyndigheterna att omfördela resurser mot annan verksamhet med större miljöpåverkan. De föreslagna regionala inspektörerna täcker hela landet och därmed krävs färre personer för verksamheten. Det föreslagna förstärkta uppdraget till kommunerna att med stöd av i översiktsplaneringen peka ut lämpliga lokaliseringar av vattenbruksverksamhet bör kunna ske inom ordinarie anslag. Uppdraget finns redan, det är snarare att det behöver uppmärksammas att även vattenområden bör planeras, såväl för fiskodlingar som för mussel- och ostronodlingar. Att ta fram områden av riksintresse för vattenbruket bör ske i samråd mellan berörda myndigheter. Det bör dock kunna ske inom ordinarie anslag. För företagen och för myndigheterna bör det dock kunna ge avsevärda besparingar framöver genom att prövningen inom områden av riksintresse underlättas avsevärt. I framtagandet av områden av riksintresse bör så stor del som möjligt av de förutsättningar som krävs för prövning tas fram i planeringen, till exempel bör strandskydd kunna behandlas i planeringen så att det är avgjort vid utpekandet av områden av Även de områden som behövs på land för att kunna bedriva verksamheten på ett effektivt sätt bör beaktas, det vill säga behov av bodar, körvägar och bryggor. Likaså bör lämpliga arter och stammar för odling i stor utsträckning kunna specificeras i beskrivningarna av lämpliga områden. Omfattningen av odlingen måste bedömas vid själva prövningen vid en ansökan, men i planeringen bör det finnas möjligheter att göra uppskattningar över maximal produktion inom respektive område. Den enskilde företagaren behöver med områden av riksintresse inte själv söka lämpliga områden och sedan få dem prövade i en tillståndsprocess, utan kan då nyttja de av myndigheterna utpekade lämpliga områdena vid en ansökan. Tillståndsprocessen bör också därefter kunna gå fortare än i dessa områden. Underlag för att peka ut områden av riksintresse för vattenbruket finns redan i för yrkesfisket (Finfo 2006:1), där skyddsvärda områden beskrivs. Med detta som underlag bör berörda myndigheter relativt snart efter nödvändiga författningsändringar kunna peka ut områden av riksintresse. Kostnaden bör kunna finansieras inom befintliga anslag. Kostnaden för att redovisa och planera de vattenområden de förfogar över bör även det kunna finansieras inom befintliga anslag. Kartläggning av faktiska effekter på närsaltsnivåer och framtagande av en belastningsmodell ger verktyg för att utveckla framtidens vattenbruk på ett miljömässigt uthålligt sätt. Kostnaden för staten kommer att uppstå för att utvärdera existerande närsaltsbelastningsmodeller i form av en engångskostnad samt för en långsiktig uppföljning och analysverksamhet. På bör en utvecklad modell underlätta för myndigheterna i tillståndsprövningen. Kostnaden för marknadsföring och information beror till stora delar på ambitionsnivån. Utredningen gör bedömningen att det, åtminstone inledningsvis, krävs en relativt stor insats. Inte minst för att kunna peka på de förtjänster som en utökad vattenbruksnäring kan ge upphov till. Utredningen bedömer att en satsning bör göras på marknadsföring och information , samt att Eldrimner bör få medel för att ta in vattenbruksprodukter som en del i sitt arbete. Kostnaderna belastar främst näringen och inte stat, landsting eller kommuner. En utbildningssatsning kommer att leda till en ökad professionalisering av näringen som i sin tur innebär effektivare odling och att medvetenheten ökar om djurskydd och hälsoaspekter liksom om odlingens miljöpåverkan. En ökad utbildningsnivå bör också i förlängningen ha en positiv inverkan på vattenbruksnäringens status och kunskapsöverföring från forskning och utveckling underlättas dels genom höjning av kunskapsnivån, men även genom ökande kontakter mellan undervisande institutioner och näringen. Den föreslagna utbildningssatsningen inkluderar samverkan med grannländer vilket i sin tur ger upphov till större kontaktnät och kunskaps och erfarenhetsspridning. Forskning och utveckling inom vattenbruksområdet har under en lång rad år varit eftersatt. Det finns därigenom att påtagligt behov av satsningar. SLU har en särskild sektorsroll för forskning inom vattenbruksområdet och bör till föras medel för att säkra kontinuitet och långsiktighet i forskningen. För den delen av vattenbruksforskningen bör medel avsättas till . För att ta tillvara forskningsresurser från andra lärosäten och institut bör för vattenbruksforskning särskilda medel avsättas för ansökningar genom FORMAS. Sammantaget bör dessa satsningar leda till kontinuitet och långsiktighet i FoU för olika delar av vattenbruket som kompetens från olika delar av forskarsamhället tas tillvara. Näringen kan inte bära kostnaderna för denna nödvändiga verksamhet i nuvarande skede och det är därigenom motiverat att en statlig satsning görs. , när näringen expanderar, bör emellertid kostnaderna kostnader för avel successivt övertas av näringen. För att garantera i första hand rödingavelsprogrammet i bör staten avsätta medel, , för detta ändamål. Detta medför att ett hinder för den nu påbörjade utökningen av rödingodling undanröjs. Ett genomförande av utredningens förslag angående kapitalförsörjning innebär ökade möjligheter för näringen att expandera då svårigheter att erhålla medel för investeringar har varit en hämsko. Nationella medfinansieringsmedel för Europeiska fiskefonden medför att även branschgemensamma åtgärder, avsättningsfrämjande åtgärder och pilotprojekt kan genomföras. Statliga räntegarantier för lån till vattenbruksverksamhet kan medföra en viss kostnad. 10.12 Samverkan med EU och övriga grannländer Samverkan med EU och övriga grannländer bör vara en del av satsningar på FoU respektive utbildning och kostnadsmässigt rymmas inom dessa. Forskningssamverkan inom EU:s forskningsprogram underlättas genom föreslagna satsningar på svensk vattenbruksforskning vilket medför att svensk medfinansiering finns tillgänglig. Arbetet med översynen av den gemensamma fiskeripolitiken samt bör i huvudsak kunna finansieras inom befintliga anslag. En strategisk satsning på vattenbruket genom den föreslagna handlingsplanen tillsammans med det svenska ordförandeskapet inom EU kan dock berättiga att ytterligare medel skjuts till, för att kunna nå resultat som har en gynnsam inverkan på utvecklingen inom näringen framöver. 10.13 Särskild utredning om kompensationsodling En utredning om kompensationsodling för vattenkraftsutbyggnad avser att ge underlag för att bedöma om resurser används på ett riktigt sätt mot bakgrund av nuvarande miljömål och fiskets utveckling och för att ge förslag på förändringar av verksamheten, om det anses lämpligt. En sådan utredning kommer att beröra verksamheter som yrkesfiske och sportfiske men även bevarandefrågor, juridiska och ekonomiska frågor måste hanteras. 11.1Förslaget till lag om ändring i Det finns möjligheten att peka ut områden av riksintresse i . Vattenbruket finns nämnt i första stycket 3 kap. 5 § , men i andra stycket saknas det. För att ge vattenbruk samma möjligheter som fisket bör det därför läggas till i andra stycket. 11.2Förslaget till lag om ändring i Fiskelagen (1993:787) Titeln föreslås ändras till Lag om fiske och vattenbruk m.m. eftersom lagen inte enbart avser fiske utan också vattenbruk, samt flyttning och utsättning av fisk. I fiskelagen definieras fiske och yrkesfiskare, här läggs till två paragrafer, 6 a och 6 b §§ för att definiera även vattenbruk och vattenbrukare Rubriken och odling av fisk ändras till Vattenbruk, utplantering och flyttning av fisk eftersom avsnittet handlar i huvudsak om vattenbruk. I det avsnittet läggs en portalparagraf för vattenbruket till. På så sätt tydliggörs det önskade syftet med regleringen. Den föreslagna ändringen i fiskelagen bör behandlas tillsammans med de förslag som (Jo 2007:03) lägger fram. Ifall en ny samlad fiskelagstiftning tas fram föreslår utredningen att titeln tydligt speglar att vattenbruk omfattas, att regleringen rörande vattenbruk samlas i ett eget kapitel, samt att en portalparagraf för vattenbruket finns med. Framtiden för ett ekonomiskt och ekologiskt Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare ska analysera förutsättningarna för samt identifiera hinder mot att ett ekonomiskt och ekologiskt bärkraftigt svenskt vattenbruk ska kunna utvecklas. Utredaren ska vidare föreslå hur hinder mot en utveckling av vattenbruket kan undanröjas. Utredaren ska undersöka alla delsektorer av vattenbruk som berör fisk, kräft- och blötdjur för humankonsumtion, utsättning eller annan användning, liksom dess konsekvenser för miljön och angränsande verksamheter, t.ex. beredningsindustri, sportfiske och yrkesfiske. Utredaren ska identifiera vilka delsektorer inom vattenbruket som har störst möjligheter att utvecklas. Analysen ska även innefatta hänsyn till de krav som ställs av miljömålen och ramdirektivet för vatten. Inom EU antogs en strategi för vattenbrukets utveckling (KOM(2002) 511 slutlig). Strategin innebär ett erkännande av näringens betydelse och av vikten av en fortsatt utveckling av EU:s vattenbruk. Målsättningen är bl.a. att harmonisera lagstiftningen på vattenbrukets område och påskynda en omställning mot ett uthålligt vattenbruk. I ett europeiskt perspektiv är omfattningen av svenskt vattenbruk liten. Den svenska vattenbruksnäringen är geografiskt spridd och består av flera delsektorer med skilda odlingsarter och marknader. Storleken på verksamheten varierar från små odlingar av t.ex. sättfisk och signalkräfta för en lokal marknad till större odlingar av regnbåge med huvudsaklig inriktning på export liksom av laxodlingar för kompensationsutsättning enligt vattendomar. Miljöeffekterna varierar också från musselodlingar som kan leda till en minskning av närsaltmängderna i vatten till andra typer av odlingar som beroende på den teknik som används i varierande grad kan leda till en ökning av närsalthalterna i vattenmiljön. I bl.a. rapporten vattenbruk – En framtidsnäring (Ds 2000:42) – har bedömningen gjorts att vissa delar av vattenbruket i kan expandera förutsatt att bl.a. närsaltutsläpp kan begränsas. I rapporten behandlas även frågeställningar som berör angränsande verksamheter, t.ex. sportfiske, yrkesfiske, fisketurism, regional utveckling, smittskydd och vård av vilda fiskbestånd. I den dåvarande regeringens proposition Kust- och insjöfiske samt vattenbruk (2003/04:51) anförs att de blivande vattenmyndigheterna bör ange såväl områden där vattenbruk bör kunna bedrivas som hur stora närsaltutsläpp som kan accepteras. Regeringen anför även att planeringen av vattenbruk bör integreras bättre i kommunernas översiktsplaner. Vidare bedömdes att tillståndsgivningen bör relateras till närsaltutsläpp och att forskning och utveckling inom vattenbruk borde inriktas mot miljö, miljöteknik, utfodring, genetik och avel. Även i den dåvarande regeringens skrivelse Vissa fiskeripolitiska frågor (2005/06:171) framhålls att en potential finns för vattenbruket. I samband med skrivelsen fick i uppdrag av regeringen att utveckla kriterier för vattenbruksföretag i syfte att bättre kunna ta hänsyn till dessas storlek och odlingssystem vid tillståndsgivning och därmed bättre kunna anpassa miljöprövningen till verksamhetens sammansättning och möjliga miljöpåverkan. ändrades fiskeförordningen (1994:1716) så att äldre odlingstillstånd kan återkallas eller omprövas. Detta medför att outnyttjat odlingsutrymme kan frigöras. ändrades bilagan till förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Ändringen träder i kraft och innebär vad avser fiskodling eller övervintring av fisk att sådana verksamheter miljöklassas enligt foderförbrukning i stället för mängd producerad fisk. Detta medför en förbättrad möjlighet att bedöma miljöpåverkan liksom att odlingar/övervintringar som använder upp till foder per kalenderår blir anmälningspliktiga till den aktuella kommunen (C-verksamhet). Miljövårdsberedningen skriver i rapporten för ett hållbart fiske (2006:1) att med ny teknik har matfiskodlingar en outnyttjad potential i . Vidare konstaterades att inte har någon tradition av storskaligt vattenbruk och att ett kraftigt ökat anspråk på våra sjöars och kusters vattenyta för fisk- eller musselodling sannolikt kommer att leda till protester från bl.a. markägare. Det är därför viktigt att områden som kan utnyttjas för vattenbruk ses över i den föreslagna kommunala och regionala vattenplaneringen. En av rapportens slutsatser är att regeringen bör ta initiativ till en genomlysning av potentialen för och konsekvenserna av ett ökat vattenbruk i . har i rapporten om Riksintressanta områden för yrkesfisket (Finfo 2006:1) gjort en översyn över områden särskilt lämpliga för vattenbruk. Regeringen har i sin målsättning om ett generellt regelförenklingsarbete sammanställt branschorganisationernas förslag till enklare regler i en delrapport (Regeringens handlingsplan för regelförenklingsarbetet, ) och en huvudrapport är under utarbetande. De åtgärder som har påbörjats eller genomförts i syfte att utveckla vattenbruket i har inte haft tillräcklig effekt. En genomgång av vattenbrukets potential bör göras utifrån en bred syn på näringen, miljön och i linje med ekosystemansatsen. Den bör också bygga på en samsyn mellan näring, myndigheter och organisationer runt möjligheter och hinder för det svenska vattenbrukets utveckling. Ett framgångsrikt vattenbruk handlar inte bara om de biologiska förutsättningarna och odlingarnas bedrivande utan också i stor utsträckning om förmågan att nå ut med produkter på en konkurrensutsatt marknad. Vidare finns behov av att se över kvalitetssäkring genom fiskhälsokontroll, effektiv logistik, kapitalförsörjning, samverkan om marknadsföring, miljömärkning och andra samarbetsformer m.m. Vattenbrukets potential i förhållande till de miljömässiga förutsättningar som ges av de nationella miljömålen och ramdirektivet för vatten (2000/60/EG) samt också av våra klimatförhållanden är inte tydliggjorda . Vid odling för utsättning av fisk behöver det finnas en tydlig koppling mellan odlingsförhållanden och de förhållanden som råder i vatten aktuella för utsättning av fisk liksom att fisken är av god kvalitet och så lik naturligt förekommande fisk som möjligt. Odling av musslor har visat sig ha en potential för att reducera närsalter i kustområden och kan sannolikt komplettera åtgärder för att minska närsaltutsläpp från jordbruk, skogsbruk och från enskilda avlopp. Samverkan mellan de areella näringarna kan öka och behov finns att se hur så kan ske. Vattenbrukets expansion begränsas delvis av miljölagstiftningen som lämnar litet utrymme för nya näringar med hänsyn till utsläpp av närsalter i relation till redan etablerade sektorer. Effekten av att sådana förhållanden kan förändras, t.ex. genom handel med utsläppsrätter av närsalter till vatten liksom möjligheter till teknikutveckling, är inte utredda. En särskild utredare ska analysera förutsättningarna för samt identifiera hinder mot att ett ekonomiskt och ekologiskt bärkraftigt svenskt vattenbruk ska kunna utvecklas både . Utredaren ska vidare föreslå hur hinder mot en utveckling av vattenbruket kan undanröjas. Utredaren ska undersöka alla delsektorer av vattenbruk som berör fisk, kräft- och blötdjur och eventuella andra organismer för humankonsumtion, utsättning eller annan användning, liksom dess konsekvenser för miljön och angränsande verksamheter, t.ex. beredningsindustri, sportfiske, och yrkesfiske. Behov av kvalitetssäkring genom fiskhälsokontroll, effektiv logistik, kapitalförsörjning, samverkan om marknadsföring, miljömärkning och andra samarbetsformer m.m. ska undersökas. sker viss utsättning för att kompensera för uppkomna skador i fiskbestånden. Utredningen bör göra en översiktlig bedömning av omfattningen och möjlig utveckling av denna verksamhet med hänsyn tagen till ekosystemansatsen. Utredaren ska identifiera vilka delsektorer inom vattenbruket som har störst förutsättningar att utvecklas. Analysen ska även innefatta hänsyn till de krav som ställs av miljömålen och av ramdirektivet för vatten. I detta sammanhang ska även förhållanden mellan vattenbruket och andra sektorer analyseras vad gäller möjligheter att expandera inom ramen för de miljökrav som ska uppfyllas liksom möjligheten till fysisk lokalisering av Möjligheter med t.ex. handel av utsläppsrätter av närsalter till vatten liksom teknikutveckling inom vattenbruket bör undersökas. Om regelverket behöver förändras för att möjliggöra en utveckling av vattenbruksnäringen ska utredaren lämna förslag på sådana författningsändringar. Lämplig ansvarsfördelning mellan myndigheter och andra organisationer för vattenbrukets delområden ska föreslås. Förslag till vilka samverkansmöjligheter med grannländer som kan användas för att förbättra förutsättningarna för vattenbruksnäringen ska ingå i analysen. Arbetsformer och redovisning av uppdraget Utredaren ska beakta vilka konsekvenser utredningens förslag kan få för små och medelstora företag samt redovisa förslag som kan förenkla miljöprövningen, administrativa procedurer och krav m.m. för dessa företag. I detta ligger att beakta regeringens pågående arbete med en handlingsplan för regelförenkling. De förenklingsförslag som har inkommit från branschorganisationer ska beaktas. När det gäller redovisning av olika förslags konsekvenser för företag ska utredaren samråda med näringslivets regelnämnd. Om utredarens förslag påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda ska en beräkning av dessa konsekvenser redovisas liksom samhällsekonomiska konsekvenser. Utredarens uppdrag ska bedrivas i nära dialog med berörda organisationer, myndigheter, näringsliv och andra intressenter både i och i grannländer. Utredaren ska redovisa uppdraget . Tilläggsdirektiv till utredningen om framtiden för ett ekonomiskt och ekologiskt bärkraftigt vattenbruk (Jo 2008:01) Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande gav jordbruksministern en särskild utredare i uppdrag att analysera förutsättningarna för samt identifiera hinder mot att ett ekonomiskt och ekologiskt bärkraftigt svenskt vattenbruk ska kunna utvecklas (dir. 2007:170). Utredaren ska enligt direktiven redovisa uppdraget . Utredaren ska slutredovisa uppdraget . Promemorian återges i sin helhet dock utan den innehållsförteckning som finns i originalet. Redovisning av regeringsuppdrag att utveckla förslag till kriterier för att bättre kunna ta hänsyn till olika vattenbruksföretags storlek och odlingssystem vid tillståndsgivning Regeringen har i beslut gett uppdrag att utveckla förslag till kriterier för att bättre kunna ta hänsyn till olika vattenbruksföretags storlek och odlingssystem vid tillståndsgivning i syfte att bättre kunna anpassa miljöprövningen till verksamhetens omfattning och miljöpåverkan enligt de krav som bl.a. miljökvalitetsmålen och EU:s ramdirektiv för vatten ställer. Vidare skall även behovet av en förbättring av kunskapsläget redovisas. Vattenbrukets betydelse för landsbygden och dess framtida möjligheter att utvecklas som en del av EU:s gemensamma fiskeripolitik som en miljöanpassad näring kan bli verklighet genom en modernisering av tillståndsprövningen. Detta utvecklingsarbete måste anpassas till arbetet med såväl miljökvalitetsmålet Ingen övergödning som EU:s vattendirektiv av vilka båda kan utgöra motstående mål mot vattenbrukets utveckling. Det är därför väsentligt att länsstyrelserna och andra tillståndsprövande myndigheter har funktionella kriterier att utgå ifrån i sitt arbete med tillståndsgivning för att kunna bedöma effekterna av miljöpåverkan utifrån omfattningen av och olika typer av verksamheter. Mot bakgrund av de miljömässiga framstegen inom vattenbruket har miljölagstiftningen ändrats så att prövningsnivåerna för vattenbruksverksamhet höjts och foderförbrukning istället för nettoproduktion utgör grund för tillståndsgivning. I syfte att ytterligare effektivisera tillståndsprövningen för vattenbruksanläggningar i förhållande till deras miljöpåverkan bör kriterierna vara: Foderanvändning och odlingsteknik. Odlingssystem eller kombinationer av flera odlingsarter. Av uppenbar betydelse för närsaltsutsläppen från en fiskodling är dess storlek. Lokaliseringskriterier kan vara fysikaliskkemiska parametrar som närsaltbelastning, vattenomsättning, sedimenta- tion, vattenkvalitet och vindsamt ispåverkan. Stor yta, stort djup och god vattenomsättning är också egenskaper för aktuella vattenområden. Genom att välja lämpliga vattenområden med tillräckligt stor vattenomsättning och vattendjup kan lokala problem i stor utsträckning begränsas. Områdena skall också ha liten betydelse som lek- och uppväxtområde eller vandringsväg för betydelsefulla arter eller stammar av fisk. Av stor betydelse för fosfor- och kväveutsläppen inom vattenbruket är fodrets fosforrespektive kvävehalt samt odlingens utfodringsrutiner. En viktig utvecklingsväg för att göra vattenbruket mer miljöanpassat och öppna möjligheter att odla fisk i fler vattenområden är en fortsatt vidareutveckling och användning av landbaserad odlingsteknik.