sou · GXB337 · 2009-04-21 00:00:00 — Systemet med opløsning ved erklæring har, såvitt gäller anparts- selskaber, funnits . I samband med en genom- förd översyn av den danska aktiebolagsrätten har konstaterats att systemet erbjuder ett mycket lätt och smidigt sätt att upplösa ett företag, att det har fungerat bra i praxis och att det har fått en stor utbredning.4 8.4.4EU- förordningen med stadga om europakooperativ EU-förordningen med stadga för europakooperativ innehåller inte några materiella regler om förfarandet vid avveckling och likvida- tion av europakooperativ utan hänvisar till de nationella bestäm- melser som gäller i den stat där kooperativet har sitt säte. 3Se a.a. s. 179. 4Modernisering av selskabsretten, betænkning 1498, , s. 539 f. Likvidation och annan upplösning 8.5.1Enklare att besluta om frivillig likvidation Förslag: Ett beslut om likvidation ska kunna fattas på en före- ningsstämma med två tredjedelars majoritet bland de röstande vid stämman. Om det finns grund för tvångslikvidation, ska dock beslutet kunna fattas med absolut majoritet. Bestämmelserna om tiden för kallelse till föreningsstämma som ska ta ställning till en fråga om likvidation ändras så att kallelse måste skickas ut tidigare än . Vi har ovan föreslagit att beslut om ändring av stadgarna alltid ska kunna fattas vid en föreningsstämma och att beslutet som huvud- regel ska kunna tas med två tredjedelars majoritet (se avsnitt 7.4.5 och 7.4.6). Mot denna bakgrund finns skäl att överväga om även beslut om likvidation ska kunna fattas genom majoritetsbeslut på en enda stämma. Som framgått av framställningen ovan är detta möjligt såväl enligt finsk som norsk rätt. Vidare gäller enligt svensk aktiebolagsrätt som huvudregel att beslut om likvidation kan fattas vid en enda stämma, normalt med absolut majoritet. En ekonomisk förening karakteriseras av att medlemmen deltar i föreningens verksamhet till främjande av sin ekonomi. I vissa föreningar, exempelvis arbetskooperativ och bostadsrättsföreningar, framstår medlemskapet och föreningens vara eller icke vara som mycket väsentligt för den enskilde medlemmen. Inte minst mot den bakgrunden är det naturligt att reglerna om likvidation utformas så att medlemmarna har tillräcklig tid för eftertanke innan något beslut om likvidation kommer till stånd. Som ovan har konstaterats anser vi att tvåstämmokravet inte har någon avgörande betydelse i detta avseende. Av större betydelse är att medlemmarna tillförsäkras ett gott beslutsunderlag och att tiden mellan kallelse och stämma inte är alltför kort. Att hålla två stäm- mor är också kostsamt, vilket kan bidra till att någon likvidation inte kommer till stånd, trots att det står helt klart att verksamheten inte ska fortsätta. Till detta kommer att systematiska skäl talar för att reglerna kring beslut om likvidation anpassas till vad som gäller för beslut om ändring av stadgarna. Vi föreslår därför att beslut om likvidation alltid ska kunna fattas på en föreningsstämma. Det bör dock vara möjligt att i stadgarna föreskriva att beslut om likvida- tion ska fattas på två stämmor. Likvidation och annan upplösning som kravet på beslut vid två stämmor avskaffas bör tiden för kallelse till den stämma som ska besluta i frågan om likvi- dation förlängas. Vi gör i denna del samma överväganden som i fråga om kallelse till stämma som ska besluta om ändring av stadgarna. Kallelse till en ordinarie stämma som ska behandla denna fråga bör alltså utfärdas minst före stämman. Också kallelse till en extra stämma där en fråga om likvidation ska behandlas bör utfärdas minst före stämman men det bör vara möjligt för föreningen att i stadgarna bestämma en kortare kallelsetid, dock inte kortare än . Beslut om likvidation av aktiebolag kan fattas med absolut majoritet, dvs. beslutet är giltigt om det biträds av mer än hälften av de avgivna rösterna. Före tillkomsten av aktiebolagslag fordrades minst två tredjedelars majoritet för beslut om likvidation av aktiebolag. När kravet på kvalificerad majoritet togs bort, skedde det bl.a. med hänvisning till att det vore egendomligt om en minoritet skulle ha rätt att tvinga majoriteten att låta bolaget fortsätta verksam- heten (se prop. 1975:103 s. 499, även prop. 2000/01:150 s. 32). Frågan om en motsvarande sänkning av majoritetskravet vid beslut om lik- vidation av ekonomiska föreningar synes inte ha diskuterats i sam- band med tillkomsten av den nuvarande föreningslagen. Enligt vår mening finns det emellertid goda skäl att bibehålla kravet på två tredjedelars majoritet, trots att det avviker från vad som gäller för aktiebolag. En medlem i en ekonomisk förening är i allmänhet mera beroende av föreningens fortlevnad än en aktieägare är av aktie- bolagets bestånd och det bör därför inte vara möjligt att besluta om likvidation annat än om en påtaglig majoritet bland medlemmarna röstar för förslaget. Som framhållits kan förhållandena variera beroende på vilken typ av ekonomisk förening det är fråga om. Det bör därför vara möjligt att i föreningens stadgar föreskriva längre gående villkor för beslut om likvidation. Liksom tidigare bör dock gälla att, om det finns grund för tvångslikvidation, föreningsstämman alltid kan fatta beslut om likvidation med absolut majoritet. Likvidation och annan upplösning 8.5.2Kallelse på okända borgenärer vid likvidation Förslag: Tiden för kallelse på okända borgenärer i samband med likvidation förkortas från . Ansökan om sådan kallelse ska göras hos i stället för hos . Av avsnitt 8.2.2 har framgått att likvidatorn är skyldig att ansöka om kallelse på okända borgenärer. Denna kallelse är ett led i av- vecklingen av föreningens skulder. Förfarandet regleras i lagen (1981:131) om kallelse på okända borgenärer. Denna lag gäller även ett flertal andra situationer när kallelse på okända borgenärer ska ske. Ansökan om kallelse på okända borgenärer ska göras hos . Om gäldenären är ett aktiebolag, ska dock ansökan göras hos (se 4 § lagen om kallelse på okända borgenärer). Myndigheten ska utfärda en kallelse på gäldenärens okända borgenärer med föreläggande för dem att anmäla sina ford- ringar från kallelsen. Kallelsen ska kungöras i Post- och . En okänd borgenär som inte har anmält sin fordran förlorar rätten att kräva betalt för fordran. är det som har hand om utgivningen av Post- och . Tidningen ges ut i elektroniskt format och de publicerade uppgifterna finns på webbplats på Internet. I syfte att förenkla likvidationsförfarandet föreslår vi att tiden för kallelse på okända borgenärer förkortas . Denna tid bör vara tillräcklig för att borgenärerna ska hinna uppmärk- samma likvidationen och anmäla sina fodringar mot föreningen. En kortare kallelsetid innebär givetvis att likvidationen kan avslutas snabbare och kan därmed leda till att kostnaderna för likvidationen minskar. Vidare föreslår vi att ansökan om kallelse på okända borgenärer ska göras hos . Därmed kommer samma ordning att gälla vid likvidation av ekonomiska föreningar som vid likvidation av aktiebolag. Det innebär även en förenkling i och med att en och samma myndighet, , kommer att ta hand om olika delar av likvidationsförfarandet. Eftersom även har hand om publiceringen av Post- och , bör den före- slagna ordningen även ha andra samordningsfördelar. Likvidation och annan upplösning Förslag: En ekonomisk förening ska kunna upplösas utan före- gående likvidation efter särskild anmälan till . Ett beslut om likvidation är, som ovan har konstaterats, förenat med vissa kostnader för föreningen. Det åtföljande likvidations- förfarandet medför ytterligare kostnader. I föreningar med små till- gångar kan detta verka hämmande på viljan att upplösa föreningen genom likvidation. Sannolikt finns det därför ett stort antal föreningar som har avslutat sin verksamhet men inte har genomfört ett formellt likvidationsförfarande. I föreningsregistret finns förmodligen också ganska många ekonomiska föreningar som aldrig har kommit i gång med någon verksamhet och där planerna på verksamhet numera är skrinlagda. Att så är fallet framgår bl.a. av den stora skillnaden mellan antalet ekonomiska föreningar som är registrerade hos och antalet aktiva ekonomiska föreningar enligt Statistiska central- byråns noteringar. Det är mot den bakgrunden naturligt att överväga ett förenklat likvidationsförfarande alternativt utökade möjligheter till upplösning utan föregående likvidation. En förutsättning för ett sådant förfarande bör vara att det ger ett gott skydd för föreningens borgenärer samt att det erbjuder till- räckligt med tillsyn och kontroll för att inte inbjuda till missbruk. bör förfarandet vara så enkelt att det ger påtagliga förenklingsvinster. Såsom ovan har redovisats tillhandahåller såväl finsk som dansk rätt förenklade upplösningsförfaranden. Av dessa framstår det danska förfarandet som den mest intressanta, särskilt som den enligt en gjord utvärdering har visat sig fungera väl. Förfarandet innebär att den juridiska personen upplöses och att ansvaret för eventuellt kvarvarande skulder övergår på medlemmarna. Att ansvaret för kvarvarande skulder övergår på medlemmarna ger borgenärerna ett visst skydd och är även i övrigt ägnat att motverka missbruk. Kravet på att föreningen ska ge in ett intyg från skattemyndighet om att det inte förekommer någon skuldsättning avseende skatter och avgifter innebär ett ytterligare skydd mot missbruk. Modellen ger i och för sig inte samma skydd mot missbruk som de svenska likvidations- och konkursförfarandena. Vi anser ändå att fördelarna med en modell av detta slag överväger. Framför allt de ekonomiska Likvidation och annan upplösning föreningar som inte har kommit igång med någon egentlig verksamhet skulle kunna avveckla sig själva på ett avsevärt enklare sätt än . Vi förslår därför att en ekonomisk förening ska kunna upplösas genom avregistrering från föreningsregistret även i andra fall än de som regleras i 11 kap. 18 § föreningslagen. Förfarandet bör ansluta nära till det danska förfarandet och benämnas upplösning utan föregående likvidation. 8.5.4Närmare om utformningen av ett nytt avvecklingsförfarande Förslag: Beslut om upplösning utan föregående likvidation ska fattas av föreningsstämman. För att beslutet ska vara giltigt ska krävas dels att samtliga medlemmar biträder beslutet, dels att samtliga styrelseledamöter och, i förekommande fall, den verk- ställande direktören samtycker till det. Föreningen ska upplösas i och med registreringen av beslutet. För att förfarandet ska få tillämpas ska gälla vissa särskilda vill- kor, bl.a. att det med fog kan antas att föreningen inte har några skulder. Visar det sig ändå finnas skulder, ska ansvaret för dessa i och med upplösningen övergå på styrelseledamöterna, den verkställande direktören och, i viss utsträckning, medlemmarna. En första fråga är vilket av föreningens organ som ska vara behörigt att besluta om upplösning utan föregående likvidation; förenings- stämman eller föreningens styrelse. Beslut om frivillig likvidation av en ekonomisk förening ligger inom stämmans exklusiva beslutskompetens.5 I linje med detta får ett beslut att upplösa en ekonomisk förening utan föregående likvida- tion anses vara av det slag att det enbart bör kunna fattas av stämman. En sådan ordning är särskilt naturlig om man också beaktar vårt förslag att medlemmarna efter registreringen av beslutet ska ha visst personligt betalningsansvar för föreningens skulder (se nedan). Ett sådant betalningsansvar får anses förutsätta att de betalnings- ansvariga medlemmarna själva har haft möjlighet att vara med och 5 Se S. , Nials Svensk associationsrätt i huvuddrag, 9 uppl., s. 115. Likvidation och annan upplösning Vi föreslår alltså att ett beslut om upplösning utan föregående likvidation ska fattas av föreningsstämman. En särskild fråga är vad som i detta hänseende ska gälla i före- ningar när medlemmarnas beslutanderätt har tagits över av full- mäktige. Ska beslutet om upplösning kunna fattas av fullmäktige? Vi anser att den frågan bör besvaras med nej. Det är knappast rimligt att fullmäktige – som inte ens behöver vara medlemmar i föreningen – ska kunna fatta beslut som leder till att medlemmarna får ett personligt betalningsansvar för föreningens skulder. I praktiken torde inte heller ett förfarande av detta slag vara något lämpligt sätt att upplösa ekonomiska föreningar som tillämpar systemet med full- mäktige. Det systemet är avsett för stora ekonomiska föreningar, med många medlemmar och ett utsträckt geografiskt verksamhetsområde. För sådana föreningar torde ett likvidationsförfarande vara det enda praktiskt möjliga förfarandet för en frivillig upplösning av föreningen. Nästa fråga är vilken majoritet som ska krävas för att stämmans beslut ska vara giltigt. Det förhållande att medlemmarna kommer att bli personligt betalningsansvariga för föreningens skulder talar starkt för att beslutet måste biträdas av samtliga medlemmar i före- ningen, inklusive medlemmar som enligt bestämmelser i stadgarna saknar rätt att utöva sin rösträtt. Mot en sådan ordning talar att den kan göra det svårt att få till stånd det nödvändiga beslutet, något som kan minska förfarandets praktiska betydelse. Vår uppfattning är emellertid att det förenklade förfarandet bör användas främst i sådana fall där medlemmarna har en förhållandevis god bild över föreningens ekonomiska situation och kan göra en god bedömning av de risker som kan vara förknippade med ett personligt betalningsansvar. Skulle några medlemmar motsätta sig att föreningen upplöses utan lik- vidation, har ju majoriteten ändå möjlighet att få till stånd ett beslut om likvidation. Beslutet om upplösning bör alltså kräva samtliga medlemmars samtycke för att vara giltigt. Beslutets giltighet bör också förutsätta samtycke från externa styrelseledamöter och, i förekommande fall, den verkställande direktören, i vart fall om dessa, såsom vi föreslår i det följande, ska ha ett personligt betalningsansvar för föreningens eventuellt kvarstående skulder. Likvidation och annan upplösning Vid likvidation regleras föreningens skulder genom att likvidatorn betalar alla kända skulder. Om likvidatorn finner att föreningen är på obestånd och inte kan betala likvidationskostnaderna, ska han eller hon i stället för att fullfölja likvidationen ansöka om att föreningen i konkurs (se 11 kap. 15 § tredje stycket föreningslagen). Också konkursförfarandet erbjuder en viss reglering av föreningens skulder. Det förenklade avvecklingsförfarandet bör i princip bara komma till användning på föreningar som inte har några skulder. En förut- sättning för att ett beslut om upplösning utan föregående likvida- tion ska kunna registreras bör därför vara att det inte med fog kan antas att föreningen har skulder. prövning bör grundas på dels intyg från och (se vidare nedan), dels en försäkran på heder och samvete från samtliga ledamöter i föreningens styrelse om att föreningens skulder – förfallna såväl som ännu inte förfallna – är betalda. En sådan försäkran lämnas under straffansvar och bör därför ge visst skydd mot missbruk. en behörig styrelse som kan lämna en för- säkran om att föreningen är skuldfri, bör detta påverka möjligheten att använda det föreslagna förfarandet. I ett sådant fall är det inte lämpligt med ett förenklat upplösningsförfarande. En förening utan styrelse bör alltså vara hänvisad till ett sedvanligt likvidations- förfarande. Ansvaret för föreningens skulder Även om skuldfrihet i princip bör vara en förutsättning för att ett beslut om upplösning utan föregående likvidation ska kunna regi- streras, kan det naturligtvis ändå visa sig finnas skulder som aldrig har blivit reglerade. Frågan är då vad som ska gälla i fråga om sådana skulder. Bestämmelserna om detta bör vara utformade så att de ger medlemmarna incitament att reglera kvarstående skulder före före- ningens upplösning. Lämpligen bör därför – såsom i det danska systemet – medlemmarna åläggas ett visst personligt betalnings- ansvar för föreningens kvarstående skulder. Ett sådant system kan sägas innebära att borgenärerna tvingas att godta utbyte av gäldenär. Svensk rätts principiella ståndpunkt i detta hänseende är att byte av borgenär inte kan ske utan borgenärens samtycke (jfr prop. Likvidation och annan upplösning s. 14). För att det föreslagna avvecklingsförfarandet ska bli så enkelt som möjligt, bör dock gäldenärsbytet i detta fall ske utan sådant samtycke. Borgenärsintresset får anses tillräckligt tillgodosett genom att medlemmarna får ett personligt betalningsansvar för föreningens kvarstående skulder. – Liksom i de regelverk som tillämpades när bestämmelserna om lägsta tillåtna aktiekapital ändrades bör det personliga betalningsansvaret även omfatta styrelseledamöter och den verkställande direktören. Nästa fråga är hur det personliga betalningsansvaret ska utformas. När bestämmelserna om lägsta tillåtna aktiekapital ändrades första gången, ålades aktieägarna, tillsammans med styrelseledamöter och den verkställande direktören, ett obegränsat och solidariskt ansvar för aktiebolagets skulder (se prop. 1973:168 s. 14 f.). Detta ställnings- tagande kom senare att ifrågasättas och på förslag av lagutskottet beslutades att aktieägarnas ansvar skulle begränsas. Det solidariska ansvaret för de aktieägare som inte var och inte heller hade varit styrelseledamöter ersattes med ett proportionellt ansvar. Som motiv angavs att det var orimligt att även personer med ett mycket obetydligt aktieinnehav som hade haft små eller ringa möjligheter att påverka bolagets skötsel skulle drabbas av ett personligt betalnings- ansvar (se bet. LU 1980/81:28, s. 10 f.). Styrelseledamöterna och den verkställande direktören skulle däremot fortfarande vara solidariskt ansvariga för bolaget skulder. Vi anser att detta resonemang har bäring även i detta samman- hang. Ansvaret för de medlemmar som inte var styrelseledamöter eller verkställande direktör i föreningen för beslutet bör alltså vara begränsat. Det skulle föra för långt om en medlem fick ett obegränsat solidariskt ansvar för bolagets skulder som han eller hon inte har ådragit föreningen. I stället bör en medlem vara ansvarig endast i förhållande till sin del i föreningens insatskapital. Styrelse- ledamöter och, i förekommande fall, den verkställande direktören bör däremot ha ett obegränsat, solidariskt ansvar för föreningens skulder. En annan fråga är vilken tidpunkt som ska vara avgörande vid bestämmandet av kretsen av betalningsansvariga personer. Enligt de ovan nämnda övergångsregleringarna för aktiebolag skulle kretsen av ansvariga personer bestämmas av förhållandena på den dag då bolaget togs bort från aktiebolagsregistret (se prop. 1973:168 s. 13 och prop. 1993/94:196 s. 217). Det har ifrågasatts om inte en sådan ordning innebär att styrelseledamöterna och den verkställande direktören kan undgå ansvar genom att avgå från sina poster före Likvidation och annan upplösning avregistreringstidpunkten.6 På samma sätt skulle medlemmar kunna undgå sitt ansvar genom att lämna föreningen före den tidpunkt då beslutet registreras. Vi anser därför att kretsen av de betalningsansvariga i stället bör bestämmas med hänsyn till förhållandena på den dag då förenings- stämman fattade beslut om att föreningen ska upplösas utan före- gående likvidation. Dessa personer bör ansvara för såväl de skulder som föreningen kan ha för beslutet som de skulder som kan tillkomma från det att beslutet fattas på stämma till dess att det registreras hos . Uppgifter om vilka som var medlemmar i föreningen vid den rele- vanta tidpunkten bör kunna hämtas från medlemsförteckningen eller från den röstlängd som upprättas i samband med den förenings- stämma som beslutar om upplösning utan föregående likvidation. Medlemsförteckningen bör därför alltid ges in till till- sammans med protokollet från föreningsstämman. Beslutet att föreningen ska upplösas utan föregående likvidation bör anmälas till för registrering. Det är angeläget att anmälan inte dröjer alltför länge, eftersom risken då ökar för att föreningen ådrar sig nya skulder som medlemmarna inte hade anled- ning att räkna med för stämman. Anmälan bör där- för ges in . Har någon anmälan inte getts in , bör beslutet om att upplösa föreningen anses förfallet. Övriga förutsättningar för registrering av beslutet En ekonomisk förening bör inte kunna upplösas utan föregående likvidation om det finns grund för s.k. tvångslikvidation av före- ningen enligt 11 kap. 4 § första stycket 1 föreningslagen, dvs. om föreningen enligt stadgarna är skyldig att gå i likvidation. I en sådan situation bör stadgarnas bestämmelser om likvidation ha företräde. Om föreningsstämman beslutar om stadgeändring så att likvidationsskyldighet inte längre föreligger, bör emellertid samma stämma kunna besluta om upplösning utan föregående likvidation. 6 Se K. . Kornfeld, Personligt ansvar vid likvidationsplikt, olovlig vinstutdelning, företrädaransvar m.m., 3 uppl., 2002 s. 143. Likvidation och annan upplösning Vidare framstår det som olämpligt att en ekonomisk förening som äger fast egendom eller innehar tomträtt upplöses utan föregående likvidation. Vi föreslår nedan att vid föreningens upplösning ska dess eventuella tillgångar övergå till medlemmarna genom universalsucce- ssion. Medlemmarna kommer då att inneha egendomen med samägan- derätt. Denna ägandeform framstår som mindre lämplig när det gäller fast egendom och tomträtt, i vart fall om den upplösta föreningen har haft ett stort antal medlemmar. Vi föreslår därför att beslutet om upplösning utan föregående likvidation inte heller ska få registreras om föreningen äger fast egendom eller innehar tomträtt. Det får åligga den som anmäler beslutet att, genom kontroll i fastighetsregistret eller på annat sätt, förvissa sig om att denna förutsättning är uppfylld. Till anmälan bör sedan fogas en försäkran på heder och samvete att föreningen inte äger fast egendom eller innehar tomträtt. Om det efter föreningens upplösning skulle visa sig att före- ningen trots allt var ägare av fast egendom, bör detta dock inte påverka giltigheten av registreringsbeslut. I en sådan situation får medlemmarna beviljas lagfart på fastigheten. Bolags- verkets bevis om registrering av beslutet om upplösning torde i så fall kunna anses utgöra fångeshandling tillsammans med utredning om kretsen av medlemmar (jfr prop. 1973:168 s. 20). Intyg från myndighet m.m. Till registreringsanmälan bör, som vi redan har varit inne på, fogas intyg från om att föreningen inte är före- mål för verkställighetsåtgärder, varken för allmänna eller enskilda skulder. Ett sådant intyg kan grundas på en sökning i myndighetens utsöknings- och indrivningsdatabas. Om föreningen är föremål för verkställighet, får föreningen antas ha skulder och då är förutsätt- ningarna för upplösning utan föregående likvidation inte uppfyllda. Föreningen bör då i stället avvecklas genom likvidation eller konkurs. Enligt den danska modellen ska ett andelsselskab ge in ett intyg från tull- och skattemyndighet om att det inte finns några skatte- eller avgiftskrav rörande verksamheten. Frågan är då om det svenska förfarandet bör innehålla ett motsvarande krav på intyg från Skatte- verket om att föreningen inte har någon skatteskuld till staten. En sådan ordning skulle ge staten såsom skatteborgenär ett visst skydd. kan det ifrågasättas om ett skydd som bara tar sikte på existerande skatteskulder skulle vara tillräckligt. Likvidation och annan upplösning vara svårt för att under ett pågående beskattningsår uttala sig om de skatter som belöper på det beskattningsåret (jfr prop. 2000/01:150 s. 58). Ett alternativ är att ge möjlighet att temporärt motsätta sig föreningens upplösning på samma sätt som verket har möjlighet att temporärt motsätta sig en fusion. Enligt 12 kap. 13 § föreningslagen får besluta att det föreligger hinder mot verkställande av fusionsplanen. Beslutet gäller men kan förlängas om det finns särskilda skäl. Så länge beslut gäller, ska handläggningen av fusionen hos vila. Förutsättningarna för beslut är restriktiva.