sou · GXB353 · 2009-06-12 00:00:00 — En anpassning skedde bl.a. till den ändring av reglerna i egendomsskyddet i 2 kap. 18 § RF som trädde i kraft och till lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, vilken bl.a. innefattar regler om egendomsskydd (se vidare kapitel 4). Lagen om viltvårdsområden innebär att ett viltvårdsområde kan bildas i syfte att främja viltvården genom en samordning av jakten och andra åtgärder till skydd och stöd för viltet. Fastighetsägarna som ingår i området bildar en viltvårdsområdesförening. För att ett viltvårdsområde ska få bildas krävs att bildandet främjar vården av den eller de vilda arter som samordningen avser och att bildandet är lämpligt med hänsyn till områdets belägenhet och omfång. För att ett viltvårdområde ska kunna bildas krävs att fyra femtedelar av fastighetsägarna, som också ska äga fyra femtedelar av marken inom området, är överens om bildandet. Det är som beslutar om bildande av viltvårdsområden, samt om ändring och upplösning av områden. Huvudregeln är att beslut fattas efter att bildandet av viltvårdsområdet utretts vid en förrättning. Även i fråga om ändring och upplösning av område kan förordna om förrättning. Upplösning av ett viltvårdsområde p.g.a. att medlemmar inte längre önskar att viltvårdsområdet ska bestå, får dock inte beslutas förrän har förflutit sedan beslutet om bildande vann laga kraft. En viltvårdsområdesförening har rätt att fatta beslut i viltvårdsfrågor med bindande verkan för medlemmarna endast om lagen innehåller en uttrycklig regel om det. Den som bryter mot regler som beslutats med stöd av lagens 23–25 §§ kan stängas av från områdesjakt och gemensamhetsjakt . Som framgår av ovan skiljer sig lagen om fiskevårdsområden och lagen om viltvårdsområden till viss del åt. En redovisning av de enligt min mening viktigaste skillnaderna följer nedan. En skillnad mellan lagen om fiskevårdsområden och lagen om viltvårdsområden är att det i lagen om viltvårdsområden tydligt framgår vad ändamålet med att bilda ett områden är, nämligen att främja viltvården genom en samordning av jakten och åtgärder till skydd och stöd för viltet. En annan skillnad är att lagen om fiskevårdsområden ställer upp opinionsvillkor vid bildande av område, se avsnitt 2.3.3, medan det i lagen om viltvårdsområden krävs att fyra femtedelar av fastighetsägarna, som också ska äga fyra femtedelar av marken inom området, är överens om bildandet. I lagen om fiskevårdsområden stadgas att upplösning av ett fiskevårdsområde inte får ske p.g.a. att medlemmar inte längre önskar att fiskevårdsområdet ska bestå, förrän har förflutit sedan beslutet om bildande vann laga kraft. för viltvårdsområden är . Om den som har rätt att fiska inom ett fiskevårdsområde bryter mot de regler som enligt stadgarna eller fiskestämmans beslut gäller för fiske inom området kan han dömas till böter, om inte gärningen är belagd med straff enligt annan lag eller författning. Den som bryter mot regler som beslutats med stöd av lagens 23–25 §§ lagen om viltvårdsområden kan istället stängas av från områdesjakt och gemensamhetsjakt . kan upplösa ett viltvårdsområde om viltvårdsområdesföreningen allvarligt missköter förvaltningen av viltvårdsområdet. Motsvarande bestämmelse saknas i lagen om fiskevårdsområden. Lagen om viltvårdsområden är väl genomarbetad och bör i många avseenden kunna tjäna som förebild för ändringar i lagen om fiskevårdsområden. Det bör dock hållas i minnet att ägandeformerna för jakt och fiske skiljer sig åt. Inom fisket är det vanligt att fiskevatten innehas gemensamt av många, medan jaktmark oftast ägs ensam av någon eller av några få personer tillsammans. 3Förordningen om stöd till fiskevården Enligt direktiven ska utredningen även göra en översyn av de bestämmelser i förordningen (1998:1343) om stöd till fiskevården som rör fiskevårdsområden. Nedan följer en beskrivning av hur förordningen tillämpas . Enligt förordningen om stöd till fiskevården får statsbidrag, i mån av tillgång på medel, lämnas till åtgärder som främjar fiskevården, främst i vatten där allmänheten har rätt att fiska. Skälet är att öka allmänhetens tillgång till fiskevatten. Bidrag får lämnas till kostnader för bildande eller ombildande av fiskevårdsområden. Bidrag får även lämnas till kostnader för fisketillsyn, utsättning av fisk samt kostnader för insatser för att bevara hotade fiskarter och -stammar, biotopvård och annat främjande av den biologiska mångfalden. Bidraget får avse arvode till förrättningsman, kostnader för fiskerättsförteckning, kungörelsekostnader och andra kallelsekostnader. Om det finns särskilda skäl får bidrag också lämnas för andra kostnader. Bidrag lämnas med högst av den godkända kostnaden för åtgärden. Om det finns särskilda skäl får bidrag lämnas med ett belopp som motsvarar högst hela den godkända kostnaden. Ett beslut om bidrag får upphävas och bidrag som lämnats ut får återkrävas om bidraget beviljats på grund av oriktig uppgift från bidragstagaren eller om denne bryter mot villkoren för bidraget. Bidrag får inte lämnas, om en åtgärd har påbörjats utan särskilt medgivande innan frågan om bidrag har avgjorts. Frågor om bidrag prövas av eller, efter bemyndigande av verket, av . Förordningen om stöd till fiskevården ordningen får överklagas hos . Verkets beslut får dock inte överklagas. Enligt uppgift från , som samrått med länsstyrelserna, finns inte några särskilda riktlinjer för tillämpning av förordningen. Enligt har dock viss praxis avseende tillämpning av vissa bestämmelser utarbetats. Som framgår av ovan får bidraget avse arvode till förrättningsman, kostnader för fiskerättsförteckning, kungörelsekostnader och andra kallelsekostnader. Om det finns särskilda skäl får bidrag också lämnas för andra kostnader. praxis har lett till att bidrag har utgått för t.ex. kostnad för lokalhyra, möteskostnader för arbetsgrupper och ersättning för projektledning, dvs. då annan aktör drivit arbetet med att informera och skapa stöd för bildandet av ett fiskevårdsområde. Som beskrivits ovan får bidrag lämnas med högst av den godkända kostnaden för åtgärden, såvida det inte finns särskilda skäl. I så fall får bidrag lämnas med ett belopp som motsvarar högst hela den godkända kostnaden. Enligt praxis har särskilda skäl ansetts föreligga i bl.a. följande fall. -Nyttoeffekten av åtgärden har i princip uteslutande fallit ut i områden där fisket är fritt för allmänheten och där det därför inte har funnits några privata intressen som varit beredda att satsa pengar. -Andra medel har saknats för åtgärden, som dessutom har haft stort allmänt intresse. -Åtgärden har varit en avslutande mindre åtgärd av ett projekt haft en stor medfinansiering från annat håll. -Projektet har varit av en karaktär där annan finansiering saknats, t.ex. projekt där staten avsätter medel för egna projekt. -En ideell förening med svag ekonomi har kunnat ges ökat stöd om åtgärden är prioriterad och föreningen lägger ner arbete i projektet. -Åtgärden har krävt ett mycket snabbt agerande, t.ex. åtgärd för att försöka förhindra spridning/utbrott av kräftpest. I första hand har alltså åtgärdens effekt för allmänheten bedömts då bidraget uppgått till av den godkända kostnaden för åtgärden, men stödmottagarens möjlighet att delta i finansieringen av åtgärden har också vägts in. 4Fiskevårdsområden – överväganden och förslag Lagen om fiskevårdsområden fungerar generellt sett bra. Syftet med bildandet är väl uppfyllt och i huvudsak förvaltar fiskevårdsområdesföreningarna sina vattenområden på ett ändamålsenligt sätt. Enligt direktiven medför dock nuvarande politiska inriktning mot miljöhänsyn att lagen i vissa avseenden behöver ses över och ändras. Lagen behöver anpassas till gällande rätt och den bör på ett tydligare sätt än fokusera på fiskevård. Anpassningen kommer bl.a. att ske genom att jag föreslår att ändamålet med bildande av fiskevårdsområden ska vara just fiskevård och inget annat, jfr. Jag ska vidare undersöka om det går att förenkla reglerna för bildande och förvaltning av fiskevårdsområden. En utgångspunkt för arbetet ska vara utformningen av lag (2000:592) om viltvårdsområden. Vidare ska jag beakta de slutsatser som Utredningens om det fria handredskapsfisket (SOU 2001:82) har kommit fram till rörande fiskevårdsområden. I uppdraget ligger också att ta hänsyn till länsstyrelsernas rapport och utvecklingen av bildandet av fiskevårdsområden i (dnr Jo2006/2401). Inledningsvis vill jag peka på att det i viss mån föreligger en motsättning mellan uppdraget att förenkla reglerna för bildandet och förvaltning och att beakta lagen om viltvårdsområde. När lagen om viltvårdsområde ersatte den tidigare lagen om jaktvårdsområden infördes en rad nya bestämmelser med syfte att anpassa lagen till och grundlagen. Dessa förändringar var nödvändiga för att lagen skulle vara förenlig med grundlagen. Syftet var att öka rättssäkerheten för den enskilde. Motsvarande förändringar har inte skett i lagen om fiskevårdsområden, vilket enligt min mening är helt nödvändigt. I grunden är lagen om fiskevårdsområde en tvångslagstiftning som inkräktar på den enskildes Fiskevårdsområden – överväganden och förslag Hänsyn till det rättsliga skydd som gäller för äganderätten måste alltså tas för att ingrepp ska få ske. Från något håll har påståtts att man genom att höja rättskyddet för den enskilde försvårar bildandet av fiskevårdsområden. Min slutsats är dock att ett förstärkt rättsskydd i grunden gynnar samarbetet i fiskevårdsområden. Eftersom det förstärkta rättsskyddet utgör ett grundlagskrav är det också i sig nödvändigt, eftersom lagen annars inte kommer att vara förenlig med grundlagen. Min utgångspunkt kommer därför i största möjliga utsträckning vara att höja rättssäkerheten för den enskilde utan att i onödan försvåra bildandet och förvaltandet av fiskevårdsområden. Det är i huvudsak följande tre förändringar som måste ske: 1.Ändringen av 2 kap. 18 § regeringsformen och införandet av i svensk rätt , medför med hänsyn till bestämmelserna om skydd för äganderätten att lagens regler om fiskevårdsområdens bildande, organisation och bestånd måste ses över. Den enskilde fiskerättsägarens intresse måste vägas mot allmänhetens intresse och nytta av att det i fiskevårdsområdena bedrivs fiskevård. Mina överväganden och förslag i denna del redovisas i avsnitten 4.2-4.8. 2.Eftersom sanktionsbestämmelsen i 30 § står i strid med grundlagens regler om normgivning måste bestämmelsen ändras eller upphävas. Det är inte acceptabelt att ett enskilt rättssubjekt bestämmer vilka gärningar som ska vara straffbelagda även om det bara är i ett begränsat område. Denna fråga är dock komplicerad och kommer att kräva en rad överväganden. Det är viktigt att hitta en lösning som ger fiskevårdsområdesföreningarna möjlighet att utöva en effektiv tillsyn inom fiskevårdsområdet, utan att systemet blir komplicerat och skapar byråkrati. upplever nämligen många föreningar att överträdelser av de regler som gäller inom området inte i tillräcklig grad beivras av samhället. Problematiken och samt överväganden och förslag i denna del kommer närmare att redovisas under avsnitt 4.9. 3.Vid överklagande av en fiskevårdsområdesförenings beslut prövar och domstol endast om fiskevårdsområdesföreningarnas beslut är lagliga. Detta strider mot artikel 6 i . En domstol ska enligt konventionen inte bara ha rätt att pröva ett besluts laglighet utan ska också tillåtas bedöma fakta och värdera bevis. Fiskevårdsområden – överväganden och förslag överprövning av ett beslut från fiskevårdsområdesförening även omfatta om beslutet är lämpligt. Vidare uppstår problem när en fiskevårdsområdesförenings beslut angår en person som inte är medlem i föreningen, eftersom lagen inte ger denne rätt att överklaga beslutet. Kretsen av klagoberättigade bör därför utvidgas. Jag återkommer till detta i avsnitt 4.10. Enligt direktiven ska jag även överväga behovet av och möjligheterna till fördelning mellan medlemmarna av ett ekonomisk överskott från fiskevårdsområden. När det gäller fördelning mellan medlemmarna av ett eventuellt ekonomiskt överskott i fiskevårdsområdesföreningen ger lagen om fiskevårdsområden möjlighet till det. Det skatterättsliga systemet är dock svårhanterligt. En fiskevårdsområdesförening är nämligen en rättighetssamfällighet som är delägarförvaltad. En delägarförvaltad samfällighet är inget eget inkomstskattesubjekt. Det innebär att det är fiskerättsägarna som i sin inkomstdeklaration ska ta upp sin andel av föreningens inkomster och utgifter. Beskattning sker utifrån det andelstal respektive fastighet har i föreningen. Beskattningen för var och en av fiskerättsägarna avgörs av vilken kategori av fastighet som fiskerätten tillhör; privatbostadsfastighet, näringsfastighet eller ett privatbostadsföretag. Beskattning ska för jordbruks- och skogsägares del ske i inkomstslaget näringsverksamhet. För ägare av enbart privatbostadsfastighet eller privatbostadsföretag sker beskattning i inkomstslaget kapital. Om beloppet understiger är det dock skattefritt. Det är från fiskevårdsområdesföreningen som fiskerättsägare ska få de uppgifter han behöver för sin deklaration. En fiskevårdsområdesförening är endast bokföringsskyldig enligt Bokföringslagen (1999:1078) om föreningen bedriver näringsverksamhet, om värdet av föreningens tillgångar överstiger 1,5 miljoner eller om föreningen är moderföretag i en koncern. En samfällighet som inte är bokföringsskyldig ska dock upprätta en företeckning över inkomster och utgifter. I de fall föreningen driver ekonomisk verksamhet, t.ex. försäljning av fiskekort, kan föreningens verksamhet bli att betrakta som näringsverksamhet, varpå bokföringsskyldighet inträder. Bokföringsskyldighet omfattar då föreningens hela verksamhet och inte enbart själva näringsverksamheten. Ur redovisningssynpunkt bedriver många fiskevårdsområdesföreningar näringsverksamhet. Ur momssynpunkt anses däremot normalt inte en fiskevårdsområdesförening bedriva någon yrkesmässig verksamhet. Det betyder att föreningens tillhandahållande av varor och tjänster inte anses som omsättning i yrkesmässig Fiskevårdsområden – överväganden och förslag Föreningen får därför inte lyfta ingående moms. För det fall föreningen har rätt att lyfta moms gäller att fiskerättsägare, som har en näringsfastighet, ska redovisa sin del av föreningens moms i den egna deklarationen. (Redovisningen av det skatterättsliga systemet är hämtad ur Samfälligheter - skatter, och , 2008). Som framgår av ovan är beskattningsreglerna vid fördelning av ekonomiskt överskott mellan fiskevårdsområdesföreningens medlemmarna mycket detaljrika och komplicerade. Beskattningen sker dessutom inom olika inkomstslag beroende av vilken typ av fastighet som fiskerätten tillhör. Det synes även saknas rätt för föreningen att fondera pengar eftersom föreningens inkomster och utgifter ska deklareras hos respektive fiskerättsägare. Regleringen i detta avseende riskerar att hämma kostsamma fiskevårdande insatser, trots att de är nödvändiga. I många fiskerättsområdesföreningar är dessutom inte fiskerättsägarnas respektive andel utredd, vilket gör det mycket svårt för den enskilde att veta vad han ska deklarera. Det kan alltså konstateras att det i sammanhanget finns behov av en enklare och mindre detaljerad skattereglering. I vissa delar behöver reglerna även ändamålsanpassas, t.ex. föreligger behov hos föreningarna av att kunna fonder pengar för framtida investeringar. Bestämmelserna om beskattning av utdelade medel till medlemmarna från fiskevårdsområdesföreningarna finns inte i lagen om fiskevårdsområden, utan ingår i övrig skattereglering för samfälligheter. Problemen med skatteregleringen är alltså i många fall gemensamma för samfällighetsföreningar inom skilda områden, t.ex. för gemensamhetsanläggningar och enskilda vägar. Att utarbeta skatteregler som endast omfattar fiskevårdsområdesföreningar är enligt min mening inte lämpligt. En översyn av skattelagstiftningen i detta avseende skulle endast till en mindre del komma att omfatta lagen om fiskevårdsområden. Det skulle resultera i att en sådan översyn av hela detta område i skattelagstiftningen inom denna utredning skulle ta allt för stor andel av resurserna i anspråk i förhållande till övriga frågor som utredningen har att se över. Likaså skulle en sådan utredning bara till den del som omfattar lagen om fiskevårdsområden ha stöd av mina direktiv. Jag föreslår därför att hela lagstiftningen rörande beskattning av samfälligheter ses över i särskild ordning. Slutligen ska nämnas att hela lagen om fiskevårdsområden behöver ses över både språkligt och redaktionellt. Fiskevårdsområden – överväganden och förslag Utredningens förslag: Möjligheten att bilda fiskevårdsområden i syfte att främja fiskerättsinnehavarnas gemensamma intressen tas bort. Fiskevårdsområden ska bildas i syfte att främja fiskevården. Enligt 1 § lagen om fiskevårdsområden kan ett fiskevårdsområde bildas i syfte att samordna fiskets bedrivande och fiskevården och främja fiskerättsinnehavarnas gemensamma intressen. Syftet med gällande lag om fiskevårdsområde är att främja ett ändamålsenligt nyttjande av fisket och möjliggöra en god fiskevård, samt att ge allmänheten ökat tillträde till fiske på enskilt vatten, se avsnitt 2.3.2. Det har ansetts angeläget att så långt som möjligt undanröja de hinder mot rationellt fiske och övrig fiskevård som en uppdelning av det enskilda fisket på många delägare innebär. Det finns därför behov av en effektiv samverkan mellan fiskerättsägarna. Den inledande bestämmelsen i lagen om fiskevårdsområden ska vara vägledande för den verksamhet som en fiskevårdsområdesförening ska driva och främja. För att tydligare visa på att det är fiskevårdsintresset som ska vara det avgörande för verksamheten inom fiskevårdsområden förslår jag att syftet att främja fiskerättsinnehavarnas gemensamma intressen tas bort ur paragrafen. Detta är nödvändigt eftersom syftet står i strid med grundlagens bestämmelser om egendomsskydd. Genom 2 kap. regeringsformen (RF) och Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () har medborgare ett relativt noga preciserat rättsskydd. En rättighet som omfattas av både RF och är skyddet för den enskildes egendom. I RF finns bestämmelsen om egendomsskydd i 2 kap. 18 §. Som nämnts tidigare ändrades 2 kap. 18 § RF , vilket medfört ett förstärkt egendomsskydd mot vissa typer av rådighetsinskränkningar. Förändringen skedde till följd av att infördes i svensk rätt . Ändringarna innebär bl.a. att en medborgare bara kan tvingas tåla rådandeinskränkningar i sin äganderätt när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Med angelägna allmänna intressen avses att skydda något från samhällets synpunkt skyddsvärt intresse och att tillåtna inskränkningar i varje fall måste röra något som tar sikte på vissa intressen som Fiskevårdsområden – överväganden och förslag nämnts i kommittéförslaget: säkerhets-, hälsovårds- och arbetarskyddsintressen samt frågor om näringsidkarens kompetens eller ekonomiska förhållanden. I kommitténs betänkande nämns också bl.a. miljöhänsyn (prop. 1993/94:117 s. 16, 48 f, jfr SOU 1993:40 A s. 118, hade inget att tillägga som här är av intresse, se 1993/94:KU 24 s. 29 och 34 f.). Min slutsats av det anförda är att miljöhänsyn alltså kan utgöra sådana angelägna allmänna intressen som kan tillåta rådighetsinskränkningar. Fiskevårdsskäl ligger enligt min mening mycket nära miljöhänsyn. Jag menar därför att fiskevårdsskäl utgör skäl för att motivera inskränkningar i den enskildes rådighet över sin äganderätt. När det gäller fiskevårdsområden medför detta att domstolar och andra prövande myndigheter i det enskilda fallet måste ta ställning till om ett angeläget allmänt intresse tillgodoses genom möjligheten att mot en fiskerättsägares vilja bilda fiskevårdsområde inom vilket det kan beslutas om hur fisket och fiskevården ska bedrivas. införande har också inneburit att den s.k. proportionalitetsprincipen numera ska beaktas av prövande myndigheter och domstolar. Principen innebär att vid prövning av frågan om en åtgärd vidtagits i allmänt intresse ingår att avgöra om det skett en rimlig avvägning mellan det enskilda och det allmänna intresset, eller med andra ord om åtgärden varit proportionerlig. Det måste alltså finnas en balans mellan vad det allmänna vinner och vad den enskilde förlorar på grund av inskränkningen. När det gäller fiskevårdsområden är det enbart fiskevård som utgör ett angeläget allmänt intresse och inte fiskerättsinnehavarnas gemensamma intressen. Det ska därför, enligt min mening, inte vara möjligt att tvinga in fiskerättsägare i fiskevårdsområdesföreningar, där de bl.a. behöver tåla inskränkningar i sin fiskerätt och att andra fiskar på deras vatten, i syfte att främja fiskerättsinnehavarnas gemensamma intressen. Från något håll har, som anförts redan i 4.1, hävdats att denna förändring skulle försvåra bildandet av fiskevårdsområden. Jag menar dock att förändringen, som har tillkommit för att lagen ska vara förenlig med grundlagen, i praktiken inte innebär någon större förändring. Främjande av fiskevård kan ju indirekt komma att främja fiskerättsinnehavarnas gemensamma intressen, eftersom välvårdade fiskevårdsområden har hög attraktionskraft hos fiskande. Detta får dock inte vara det primära syftet med bildandet av fiskevårdsområdet. Därtill kommer att en rättssäker inskränkning i äganderätten i grunden bör gynna ett välfungerande samarbete. Fiskevårdsområden – överväganden och förslag Fiskevård är ett begrepp som kan definieras på olika sätt. I Utvärderingen av det fria handredskapsfisket (SOU 2001:82) definierades fiskevård som åtgärder som syftar till att öka eller bibehålla fiskets avkastning eller motverka skador på fiskebeståndet (se SOU 2001:82 s. 65 f.). Jag anser att denna definition är en bra utgångspunkt när det gäller vad som kan vara fiskevård, men att begreppet fiskevård även kan omfatta andra åtgärder. Enligt min mening kan vad som kan utgöra fiskevård utvecklas och förändras . Av förarbetena till gällande bestämmelse framgår att fiskevård kan utövas dels genom direkta åtgärder, dels genom indirekta åtgärder såsom bestämmelser om fiskets vård och bedrivande (se prop. 1980/81:153 s. 18 f.). Det finns enligt min mening inte skäl att närmare bestämma begreppets innehåll. Fiskevård kan exempelvis avse insatser för att bevara hotade fiskarter, utsättning av fisk, återställande eller förbättrande av vattenmiljö, regler för fiskets bedrivande, fisketillsyn och åtgärder som främjar den biologiska mångfalden. Denna uppräkning är på intet sätt uttömmande vilket gör att även andra åtgärder kan falla inom begreppet fiskevård. Det ska i detta sammanhang särskilt påpekas att skälet att ta bort möjligheten att bilda fiskevårdsområden i syfte att främja fiskerättsinnehavarnas gemensamma intressen endast utgör en nödvändig anpassning till RF:s och regler om skydd för äganderätten. Avsikten med ändringen är alltså inte att begränsa allmänhetens tillträde till fiskevatten. Ett allsidigt bedrivet fiske är normalt den bästa fiskevården och allmänhetens fiske är en del i en god fiskevård. Alltså kan även åtgärder som ger allmänheten tillträde till fiskevatten utgöra fiskevård. De djur som omfattas av lagen är inte bara fisk utan även vattenlevande blöt- och kräftdjur. Detta bör enligt min mening framgå av lagen. Definitionen är hämtad från fiskelagen (se vidare prop. 1992/93:232 om fiskelag m.m. s. 17). Utredningens förslag: ska i samband med att myndigheten beslutar om bildande av fiskevårdsområde pröva såväl lagligheten som lämpligheten av stadgarna för fiskevårdsområdesföreningen i de avseenden som framgår av den ändrade lagens 16 §. har att vid beslut om bildande av fiskevårdsområde pröva om de stadgar föreningen föreslås ha är lagenliga. har däremot inte rätt att pröva om stadgarna är lämp- Fiskevårdsområden – överväganden och förslag