sou · GXB345 · 2009-05-04 00:00:00 — Varje myndighet som ska tillämpa ska se till att sådana planer enligt PBL och sådant planeringsunderlag som behövs för att belysa frågor om hushållning med mark och vatten finns tillgängliga i målet eller ärendet. Myndigheten ska också se till att sådana beslutade åtgärdsprogram och förvaltningsplaner som avses i 5 kap. och som har betydelse för prövningen finns tillgängliga i målet eller ärendet. Om myndigheten begär det, är kommunen skyldig att tillhandahålla planer enligt PBL samt planerings- underlaget till dessa. ska ställa samman utredningar, program och annat planeringsunderlag som har betydelse för hushållningen med mark och vatten i länet och som finns hos statliga myndigheter. är skyldig att på begäran tillhandahålla sådant planeringsunderlag åt kommuner och myndigheter som ska tillämpa samt åt den som är skyldig att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning. Regeringen får i ett visst fall besluta att en eller flera kommuner ska redovisa till regeringen eller någon annan myndighet hur kommunen eller kommunerna i sin planering enligt PBL avser att genomföra ett åtgärdsprogram enligt 5 kap. 5 § eller på annat sätt skapa förutsättningar för att miljökvalitetsnormer enligt 5 kap. uppfylls, och tillgodose ett intresse som rör hushållningen med mark och vatten enligt 3 och 4 kap. anmäla till regeringen om det uppkommer behov av en sådan redovisning. Myndigheter och kommuner ska enligt 22 § sträva efter att samordna arbetet med de bedömningar och beskrivningar som görs enligt bestämmelserna i 6 kap. . Utredningens förslag: Miljökonsekvensbeskrivningar för verksamheter och åtgärder behöver inte obligatoriskt upprättas vid ansökan om tillstånd enligt 12 kap. ska inte innehålla bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om miljökonsekvensbeskrivning i lagstiftning utanför miljö- balken. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer får föreskriva att det i ärenden om tillstånd till miljöfarlig verksamhet ska upprättas en miljökonsekvensbeskrivning enligt 6 kap. . I övrigt föreslås ingen ändring i sak i lagtexten om tillämpningsområdet för bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar. Skälen för utredningens förslag Enligt direktiven är utredningens uppdrag att föreslå bestämmelser som tydliggör för vilka verksamheter det ska krävas sådana miljö- konsekvensbeskrivningar som avses i MKB-direktivet. Det över- gripande syftet ska vara att få ett tydligt, enkelt och effektivt regelverk där de krav på miljökonsekvensbeskrivning som anges i MKB-direktivet så långt det är möjligt förbehålls sådana verksam- heter som enligt direktivet ska omfattas av kraven. Regeringen har till utredningen överlämnat en skrivelse från med förslag om att miljökonsekvensbeskrivningar bara ska före- komma när det krävs enligt MKB-direktivet. Enligt regeringens beslut när skrivelsen överlämnades till utredningen faller de förslag till ändringar som tas upp i skrivelsen och som rör bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar inom ramen för de frågor utred- ningen har till uppgift att utreda enligt sina direktiv. Skrivelsen berör bara reglerna i 6 kap. om miljökonsekvens- beskrivningar för verksamheter och åtgärder. Enligt förslaget ska det utanför MKB-direktivets tillämpningsområde vara tillräckligt med en miljöeffektbeskrivning i ansökningshandlingarna. Nuvar- ande samrådsförfarande ska enligt förslaget förbehållas verksam- heter som kan antas få betydande miljöpåverkan. Utrednings- uppdraget i denna del gäller alltså helt enkelt vilket tillämpnings- området ska vara för reglerna om miljökonsekvensbeskrivningar för verksamheter och åtgärder. Den framställning som i första hand ligger till grund för utredningens uppdrag i denna del synes alltså vara skrivelsen från . Som bakgrund till förslaget anges i skrivelsen att miljölagstiftningen för näringslivets del medför kostnader för skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått samt kostnader för att ta fram underlag för bedömning av vilka krav som bör och kan ställas i enskilda fall. Skrivelsen berör administrativa kostnader, främst kostnader för förprövning av miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet. Det är enligt skrivelsen fråga om resurs- effektivitet i miljöprövningen, i synnerhet när det gäller prövnings- underlaget samt prövningens utformning och omfattning. Enligt skrivelsen är förslagets viktigaste syfte att minska näringslivets administrativa kostnader och underlätta angelägna investeringar utan att sänka miljölagstiftningens ambitionsnivå. Eftersom de verksamheter och åtgärder som omfattas av tillståndsplikt enligt 7, 9, 11 och 12 kap. är betydligt fler än de som anges i bilaga I och II till MKB-direktivet utgör enligt skrivelsen 6 kap. en avsevärd överimplementering av MKB-direktivet. Utredningen har skriftligen ställt frågor till bl.a. ett antal berörda myndigheter och organisationer inom ramen för utred- ningsuppdraget. En betydande del av de tillfrågade har uppehållit sig mer vid tillämpningen av reglerna om miljökonsekvens- beskrivningar än vid utformningen av dessa. har i sitt svar angett att kostnaderna ökar avsevärt. En miljökonse- kvensbeskrivning kan kosta allt från till till upptill , vilket givetvis är en betydande kostnad i sig. Ännu mer kostsam uppges dock den extra tidsåtgång som drabbar många ärenden på grund av de svenska särlösningarna vara. förordar i sitt svar till utredningen att de nuvarande reglerna om miljökonsekvensbeskrivningar förbehålls för verksamheter med betydande miljöpåverkan. fram- håller verket, när det gäller verksamheter utan betydande miljö- påverkan, att roll som samrådspart är viktig för att rätt frågor ska prioriteras och resurser läggas på rätt frågor. EG-rättsligt är det i princip först när en verksamhet eller åtgärd kan medföra betydande miljöpåverkan som krav på tillstånd ska ställas. Skulle kravet på när miljökonsekvensbeskrivning ska upprättas helt samordnas med MKB-direktivet blir konsekvensen ett ifrågasättande av kravet på tillstånd för verksamheter som inte omfattas av de obligatoriska reglerna om miljökonsekvensbeskriv- ning enligt EU:s direktiv. Det kan gälla verksamheter som inte alls finns angivna i EU-reglerna. Det kan också gälla verksamheter, vars miljöpåverkan ska bedömas från fall till fall och som vid en sådan bedömning inte anses medföra betydande miljöpåverkan. De nu berörda frågorna behandlades även i samband med tillkomst. Det sades då att det breda kravet i fråga om när miljökonsekvensbeskrivningar skulle upprättas ledde till att kraven i på beskrivningarna sattes för lågt (prop. 1997/98:45 del 1 s. 278). Alternativet skulle vara att kravet begränsades till att avse stora projekt som kunde antas ha betydande miljöpåverkan. Det kunde enligt propositionen dock ifrågasättas om det var rätt att konsekvenserna för miljön i anledning av en åtgärd som någon ville vidta, som krävde tillstånd och som hade miljöpåverkan, borde redovisas endast för vissa projekt. Dessutom var det enligt propositionen svårt att dra gränsen. Om kravet på miljökonsekvensbeskrivning begränsades till verksamheter för vilka betydande miljöpåverkan kunde antas skulle det leda till gränsdragningsproblem och diskussion om vad som kunde antas medföra betydande miljöpåverkan och därmed kräva en miljökonsekvensbeskrivning. Regeringens slutsats blev att tillämpningsområdet för miljökonsekvensbeskrivning borde bli det som följer av 6 kap. 1 § . Regeringen påminde i propositionen En effektivare miljöprövning (prop. 2005/05:129) om att man i miljöbalkspropositionen valt att inte förbehålla termen miljökonsekvensbeskrivning för verksamheter med betydande miljöpåverkan. I betänkandet Prövning av vindkraft (SOU 2008:86) föreslog utredningen att det skulle föras in ett nytt stycke i 9 kap. 6 § avseende anmälningsskyldiga verksamheter. Om en sådan verksamhet kunde antas medföra betydande miljöpåverkan skulle tillsynsmyndigheten förelägga verksamhetsutövaren att ansöka om tillstånd när det krävs till följd av medlemskap i . Regeringen valde dock en annan lagteknisk lösning. Enligt ett lagförslag i proposition 2008/09:146 bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om skyldighet för tillsynsmyndigheten att meddela sådana förelägganden. Enligt propositionens författnings- kommentar säkerställs genom detta bemyndigande att verksam- heter som endast är anmälningspliktiga blir föremål för en tillståndsprövning om de medför en betydande miljöpåverkan. I fråga om tillståndspliktens omfattning sades i miljöbalks- propositionen (del 1 s. 336) att regeringen även fortsättningsvis borde föreskriva om när krav på tillstånd eller anmälan för miljöfarlig verksamhet skulle ställas. Utgångspunkten var enligt propositionen naturligtvis de effekter som utsläppen från olika verksamheter hade på omgivningen. De kriterier för miljöpåverkan som hade utvecklats vid tillämpningen av miljöskyddslagen borde kunna ligga till grund för bedömningen, naturligtvis med beaktande av nya kunskaper om olika ämnens farlighet. Motsvarande skulle gälla frågan om en verksamhet överhuvudtaget skulle vara anmälningspliktig. Då den ifrågavarande bestämmelsen i miljö- balken, 9 kap. 6 §, är oförändrad sedan tillkomst utgår utredningen från att de ändringar i fråga om utformningen av reglerna som sedan har skett och som innebär att antalet tillstånds- pliktiga verksamheter markant minskat medan anmälningsärendena blivit betydligt flera vilar på de grundtankar som redovisades i miljöbalkspropositionen. Detta innebär att de svenska reglerna om tillståndpliktens omfattning utgår från en verksamhets miljö- påverkan och inte är kopplade till MKB-direktivet samt att en miljökonsekvensbeskrivning liksom när reglerna infördes ska ses som en del av beslutsunderlaget bl.a. vid en ansökan om tillstånd till miljöfarlig verksamhet. Miljöfarlig verksamhet definieras i 9 kap. 1 § . Det är i och för sig inte förbjudet att bedriva sådan verksamhet. Däremot är det förbjudet att olovligen bedriva miljöfarlig verksamhet om regeringen med stöd av 9 kap. 6 § föreskrivit tillstånds- plikt för verksamheten. Enligt 6 kap. 1 § ska för sådan miljöfarlig verksamhet för vilken regeringen föreskriver tillstånds- plikt en miljökonsekvensbeskrivning fogas till en ansökan. Detta innebär att regeringen, genom att i förordning föreskriva att en verksamhet ska vara anmälningspliktig i stället för tillståndspliktig, själv kan ändra innehållet i 6 kap. 1 § . Det är alltså inte i 6 kap. 1 § utan i bilagan till förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd som det regleras i vilka fall det ska vara obligatoriskt att upprätta miljökonsekvens- beskrivning. Så har också skett genom ändringar i nyssnämnda bilaga som trädde i kraft . Då blev ett betydande antal verksamheter som varit tillståndspliktiga anmälnings- pliktiga. Den nuvarande utformningen innebär helt i onödan att det inte går att göra en särskild bedömning av när det ska ställas krav på miljökonsekvensbeskrivning. Även en lagtext som likställer kravet på miljökonsekvens- beskrivning enligt 6 kap. med kravet enligt MKB- direktivet – en lösning som utredningen enligt direktiven ska över- väga – medför en inlåsningseffekt, måhända av ännu besvärligare natur eftersom den skulle innebära att de svenska reglerna om miljökonsekvensbeskrivning kunde ändras endast vid ändringar i MKB-direktivet. Det ifrågavarande direktivet är ett minidirektiv. En anpassning som binder nationell lagstiftning till ett sådant direktiv vore förmodligen unik, inte bara i utan också vid en jämförelse med andra medlemsländer. Ett sådant ställnings- tagande bör därför rimligtvis föregås av en undersökning av förhållandena i de andra medlemsländerna. Av såväl budget- som tidsskäl saknar utredningen möjlighet att göra någon mera omfattande undersökning av de andra ländernas lagstiftning. Utredningen har dock funnit att varken den danska eller den finländska lagstiftningen i motsvarande delar innehåller den av föreslagna kopplingen till EG-rätten. I sammanhanget har också framhållits att det görs långt fler miljökonsekvensbeskrivningar i än i andra länder. Det finns visserligen uppgifter som vid första anblicken synes bekräfta detta påstående. Det går dock inte heller i detta hänseende att dra några säkra slutsatser utan att ta del av och analysera bakomliggande förhållanden och andra länders lagstiftning. Utredningen anser att det är lämpligt att upprätthålla ett krav på miljökonsekvensbeskrivning direkt i lagtext endast för de fall där också tillståndskravet finns i lagtexten. En sådan lösning innebär i fråga om 6 kap. 1 § att den paragrafen bör innehålla ett bemyndigande för regeringen att föreskriva när en ansökan om tillstånd enligt 9 kap. ska innehålla en miljökonse- kvensbeskrivning enligt reglerna i 6 kap . En sådan lösning innebär också att regeringen kan anpassa kravet på miljökonsekvensbeskrivningar till MKB-direktivet utan att ge upp kravet på att en verksamhet ska vara tillståndpliktig. Utredningens förslag innebär alltså möjligheter att precisera vilka tillståndspliktiga verksamheter som ska omfattas av MKB- direktivets krav på miljökonsekvensbeskrivning. Därigenom kan en överensstämmelse uppnås mellan svensk rätt och EG-rätten i den utsträckning som detta anses lämpligt. Utredningen har gjort en sammanställning av de fall i vilka en verksamhet enligt 3 § förordningen om miljökonsekvensbeskrivningar alltid ska anses medföra en betydande miljöpåverkan och det därmed krävs en miljökonsekvensbeskrivning enligt 6 kap. 7 § andra stycket miljö- balken samt samråd med en större krets, se bilaga 5. Av samman- ställningen framgår att de svenska föreskrifterna ställer krav på sådana miljökonsekvensbeskrivningar i fler fall än vad MKB- direktivet gör. Eftersom verksamhetsbeskrivningarna i FMH- bilagan, på sätt som beskrivs i bilaga 5, avviker från projekt- beskrivningarna i MKB-direktivet är det svårt att göra en fullständig jämförelse. Det rör sig dock enligt utredningens mening inte om några större avvikelser i fråga om verksamheter som inte alls inryms i bilaga I och II till MKB-direktivet men som anges i 3 § förordningen om miljökonsekvensbeskrivningar. Det är 13 verksamhetstyper omfattande 142 företag/verksamhetsutövare som omfattas av 3 § förordningen om miljökonsekvens- beskrivningar men som inte anges i MKB-direktivet. Därav är dock 75 verksamhetsutövare skjutfält, dvs. verksamheter som inte är näringsverksamhet i vanlig bemärkelse. Dessutom finns det enligt 3 § förordningen om miljökonsekvensbeskrivningar krav på miljökonsekvensbeskrivning när det gäller verksamheter som inte omfattas av MKB-direktivet men där föreskrifter i andra direktiv ansetts motivera tillståndsprövning och verksamheten ansetts vara sådan som alltid medför betydande miljöpåverkan. Det rör sig om sex verksamhetstyper med 72 verksamhetsutövare/företag. Därav är 38 företag verksamma inom sektorn för avfallshantering, dvs. verksamhet som mycket väl kan tillhöra den offentliga sektorn. I bilagan till förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd finns det också 47 tillståndspliktiga verksamhetsslag som inte omfattas av 3 § förordningen om miljökonsekvensbeskrivningar, se bilaga 6. Av dessa ska dock 23 bedömas i det enskilda fallet enligt bilaga II till MKB-direktivet. Även i dessa fall går det inte att göra en exakt jämförelse på grund av skillnaden mellan å ena sidan verksamhetsbeskrivning och å andra sidan projektbeskrivning. andra sidan finns i bilagan till förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd 53 sorters verksamheter upptagna som anmälningspliktiga men som har angetts med /337. I dessa fall föreligger inte tillståndsplikt men tillsynsmyndigheten förväntas enligt 26 a § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd göra en bedömning i det enskilda fallet om verksam- heten ska antas medföra en betydande miljöpåverkan. MKB-direktivets bilaga och de svenska texterna skiljer sig alltså åt i fråga om miljöfarlig verksamhet. Det ligger dock omfattande överväganden bakom bilagan till FMH-förordningen. I detta konstaterande ligger från utredningens sida en bedömning som innebär att utöver den nedskärning av tillståndsplikten som gjordes när ett betydande antal verksamheter senast fördes över från tillståndsplikt till anmälningsplikt en ytterligare reducering av de krav som ställs på verksamheterna från miljösynpunkt måste föregås av tämligen omfattande överväganden. Om de svenska reglerna ska anpassas till överensstämmelse med krävs därför bedömningar som fordrar sakkunskap, men framför allt tid som inte är tillgänglig för utredningen. Inte minst skillnaden mellan projektbeskrivningarna i direktivet och verksamhets- beskrivningarna i den svenska förordningstexten skulle tynga ett sådant arbete. I stället bör ett arbete med föreskrifter utföras i samband med ikraftträdandet av de av utredningen föreslagna lagändringarna. Detta arbete kan resultera i en förteckning med krav på miljökonsekvensbeskrivning för sådana verksamheter som omfattas av de regler som ställs i EG:s direktiv i den utsträckning som är acceptabel från miljösynpunkt. I ett sådant sammanhang kan också övervägas i vilken utsträckning som frivilliga ansök- ningar ska omfattas av krav på miljökonsekvensbeskrivningar. Utredningens förslag gör i vart fall en sådan särskild reglering av reglerna om miljökonsekvensbeskrivningar möjlig. I det fortsatta författningsarbetet bör det vara möjligt för regeringen att överlåta åt en förvaltningsmyndighet att utarbeta sådana föreskrifter. Övriga verksamheter och åtgärder Utredningen behandlar härefter sådana delar av tillämpnings- området för 6 kap. som gäller annat än miljöfarlig verksamhet. Utgångspunkten är som nämnts när det gäller sådana verksamheter och åtgärder som är tillståndspliktiga enligt att även skyldigheten att göra miljökonsekvens- beskrivning ska följa direkt av lagen. Enligt 6 kap. 1 § ska miljökonsekvensbeskrivning upprättas inför ansökan om tillstånd enligt 12 kap. . Sedan reglerna om täkttillstånd flyttats från 12 till 9 kap. kan tillståndsansökan enligt 12 kap. komma i fråga i två fall. Enligt 12 kap. 11 § får vilthägn inte uppföras utan tillstånd av . Regeringen får enligt 12 kap. 12 § föreskriva om sådan tillståndsplikt för verksamheter eller åtgärder som kan krävas till följd av medlemskap i unionen. När det gäller ansökan om tillstånd till vilthägn finns i 23 § förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m. regler om när miljökonsekvensbeskrivning ska upprättas. Dessa regler är uppenbarligen utfärdade med stöd i 6 kap. 2 § . Såvitt gäller vilthägn behöver det därför inte finnas någon hänvisning i 6 kap. 1 § första stycket till ansökningar om tillstånd enligt 12 kap . Om före- skrifter utfärdas enligt 12 kap. 12 § kan man också i det fallet utfärda regler om miljökonsekvensbeskrivning med stöd av det bemyndigande som finns i 6 kap. 1 § 2 andra stycket . Inte heller i detta fall behövs därför någon hänvisning till 12 kap. i 6 kap. 1 § första stycket . Såvitt utredningen kan bedöma finns det inget stöd för att kräva tillstånd enligt 12 kap. utöver de två nu behandlade fallen. Hänvisningen i 6 kap. 1 § första stycket till 12 kap. kan därför upphävas. Även tillståndsärenden enligt 7 kap. 28 a § omfattas av bestämmelserna i 23 § förordningen om områdesskydd. För- utom i regeln i 6 kap. 1 § finns det i 6 kap. 7 § miljö- balken föreskrifter som handlar om innehållet i en miljökonse- kvensbeskrivning i sådana ärenden. I och för sig går det att föra in motsvarande bestämmelser i förordningen om områdesskydd. Bestämmelserna i 6 kap. och i förordningen överlappar alltså åtminstone delvis varandra. Regleringen i balken tillkom dock efter förordningen. Utredningen avstår därför från att lägga fram något förslag i denna del. Utredningen anser som framgår av vad som tidigare angetts att det fortfarande bör vara obligatoriskt med en miljökonsekvens- beskrivning vid ansökningar om tillstånd enligt 11 kap. samt vid regeringens tillåtlighetsprövning enligt 17 kap. miljö- balken. Enligt utredningens bedömning är ärenden enligt 17 kap. generellt sett av sådan beskaffenhet att det inte finns anledning att ifrågasätta det befogade i kravet på miljökonsekvens- beskrivning i dessa fall. Dessa ärenden undantas också från kravet på anpassning till MKB-direktivet i förslaget från . Vattenverksamhet ska enligt 3 § första stycket förordningen (1998:905) om miljökonsekvensbeskrivningar alltid anses medföra betydande miljöpåverkan om det är fråga om minikraftverk eller annat vattenkraftverk, vattenöverledning av av normal lågvattenmängd i något av berörda områden eller muddring i ett miljöriskområde eller muddring för en farled. Motsvarande begrepp saknas i bilaga I till MKB-direktivet. Bilaga I till MKB- direktivet omfattar visserligen vissa vattenverksamheter, t.ex. anläggningar för hamnar och dammar. Det är emellertid inte möjligt att göra en direkt jämförelse mellan direktivbilagan och 11 kap. . Det bör dock fortfarande vara möjligt för regeringen att i förordningen föreskriva när en verksamhet ska antas medföra betydande miljöpåverkan. Om så anses lämpligt med hänsyn till innehållet i direktivet kan därför regeringen genom förordningen om miljökonsekvensbeskrivningar bestämma så att en vattenverksamhet, om än tillståndspliktig, inte ska anses medföra en betydande miljöpåverkan innan en individuell prövning har gjorts. De nuvarande och även av utredningen föreslagna bestämmelserna utgör i fråga om vattenverksamhet därför inte något hinder för en anpassning till vad gäller artikel 4.1 i MKB-direktivet. Enligt 3 § andra stycket förordningen om miljökonsekvens- beskrivningar ska i fråga om andra verksamheter än sådana som alltid ska antas medföra betydande miljöpåverkan med ledning av kriterierna som anges i bilaga 2 till förordningen besluta om verksamheterna kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Detta innebär att en bedömning ska göras i alla fall som avses i 6 kap. 1 § första stycket , i fråga om alla mål eller ärenden som gäller tillstånd till vattenverksamhet. MKB- direktivet har ett mer begränsat tillämpningsområde. Enligt artikel 2.1. begränsas direktivets område till de projekt som anges i artikel 4. Artikel 4.2 hänvisar till bilaga II. Enligt 11 kap. 2 § avses med vattenverksamhet 1. uppförande, ändring, lagning och utrivning av dammar eller andra anläggningar i vattenområden, fyllning och pålning i vattenområden, bortledande av vatten från eller grävning, sprängning och rensning i vattenområden samt andra åtgärder i vattenområden om åtgärden syftar till att förändra vattnets djup eller läge, 2.bortledande av grundvatten och utförande av anläggningar för detta, 3.tillförsel av vatten för att öka grundvattenmängden samt utförande av anläggningar och åtgärder för detta, och 4.åtgärder som utförs för att avvattna mark, när det inte är fråga om avledande av avloppsvatten, eller som utförs för att sänka eller tappa ur ett vattenområde eller för att skydda mot vatten, när syftet med åtgärden är att varaktigt öka en fastighets lämplighet för något visst ändamål (markavvattning). I bilaga II till direktivet anges att en bedömning i det enskilda fallet ska göras bl.a. i fråga om 1 c) vattenförsörjningsprojekt inom jordbruket, inklusive bevattnings- och markavvattningsprojekt, ) återvinning av land från havet 3 h) anläggningar för produktion av vattenkraftsbaserad energi 10 e) byggande 10 f) anläggning ) dammar och andra fördämningar eller vattenmagasin för långvarigt bruk och som inte omfattas av bilaga I 10 j) anläggning av vattenledningar över långa avstånd 10 k) kustanläggningar för att bekämpa erosion och havs- anläggningar varigenom kustlinjen kan ändras, som till exempel , pirer, vågbrytare och andra anläggningar för skydd mot havet, utom underhåll och återuppbyggnad av sådana anläggningar 10 l) system för utvinning av grundvatten eller konstgjord grundvattenbildning vilka inte omfattas av bilaga I 10 m) anläggningar för överledning av vatten mellan av- rinningsområden vilka inte omfattas av bilaga I. 12 b) hamnar för fritidsbåtar