sou · GWB348 · 2009-01-01 00:00:00 — Finner den informerade regeringen att tillräckliga bevis föreligger för att inleda ett rättsligt förfarande ska så ske (arti- kel 6). Alla ansträngningar ska göras för att undvika att fartyg kvar- hålls eller försenas otillbörligt på grund av inspektioner och andra åtgärder (artikel 7). Parterna förbinder sig att undersöka varje olycka som drabbat något av dess fartyg på vilket konventionen är tillämplig om olyckan haft en allvarlig skadlig effekt på den miljön (artikel 12). Av de sex bilagorna till konventionen är som sagts de första två obligatoriska medan konventionsparterna kan välja att inte blir bundna av de övriga (artikel 14). Som nämnts ovan stadgar dock att parterna ska tillämpa samtliga MARPOL:s bilagor. Frågan är av begränsad betydelse i Östersjö- området eftersom samtliga Östersjöstater är parter till samtliga bilagor med undantag för att inte är part till bilaga VI. Bilagorna kan ändras av för skydd av den miljön. Detta kräver att ändringen accepteras av minst 2/3 av parterna och att dessa svarar för av världs- handelsflottans bruttodräktighet. Enskilda parter kan dock välja att inte bli bundna av ändringen (artikel 16). Detta innebär att stater som är parter till samman bilaga ändå kan ha olika långtgående åta- ganden beroende på att de inte alla accepterat samma ändringar. Konventionen och de två obligatoriska bilagorna (bilaga I och II) har 145 parter vilka tillsammans representerar av handelsflottans totala bruttodräktighet. Bilaga I uppställer regler om förhindrande av förorening genom olja. Bilagan innehåller bland annat regler om besiktning av vissa fartyg, om utfärdade av certifikat (internationellt certifikat för för- hindrande av oljeförorening) samt om krav på tekniska anord- ningar. Bilagan innehåller också krav på dubbla skrov på olje- tankers. De materiella kraven vad gäller skrov beror på fartygens storlek och när de levererades. I övrigt varierar de materiella reg- lerna beroende på om ett fartyg är en oljetanker eller inte samt till viss del beroende på dess storlek. Av särskilt intresse för Östersjö- området är att detta betecknas som ett så kallat specialområde. Det innebär bland annat att utsläpp av olja och oljehaltiga blandningar, med vissa smärre undantag, är förbjudna. Bilagan uppställer krav på mottagningsanordningar för bl.a. förorenat barlastvatten och tank- spolvatten i oljeterminaler och andra hamnar. Kraven är särskilt långtgående för hamnar som ligger vid specialområden. Bilaga II innehåller regler för kontroll av förorening genom skadliga flytande ämnen i bulk. Ämnena indelas i fyra kategorier beroende på hur skadliga de anses vara för bl.a. den miljön. klassas som specialområde med särskilt långtgående regler mot utsläpp av vissa listade ämnen. Mottagningsanordningar ska finnas i hamnar av vissa slag. Bilagan uppställer också tekniska krav på fartyg som fraktar skadliga flytande ämnen och reglerar användandet av certifikat. Bilaga III innehåller regler för kontroll av förorening genom förpackade skadliga ämnen. Främst skapas ett ramverk för utfär- dade av detaljerade standarder på området. Bilagan har c:a 130 par- ter vilka tillsammans representerar av handels- flottans totala bruttodräktighet. Bilaga IV innehåller regler till förhindrande av förorening genom toalettavfall från fartyg. Dessa berör bland annat mottag- ningsanordningar och certifikat. Bilagan har strax under 120 parter vilka tillsammans representerar av handels- flottans totala bruttodräktighet. I den handlingsplan som antogs av medlemsstater anges mål- sättningen att få till stånd en revidering av MARPOL så att regler introduceras om näringsinnehållet i avloppsvatten från fartyg.TPF12FPT Bilaga V innehåller regler om förhindrande av förorening genom fast avfall från fartyg. Även här klassas som special- område. Inom sådana områden är i stort sett all kvittblivning av fast avfall i havet förbjuden. Bilagan har över 130 parter vilka till- sammans representerar av handelsflottans totala bruttodräktighet. Bilaga VI adderades till konventionen genom antagandet av ett nytt protokoll 1997. Bilagan innehåller regler om förhindrande av luftföroreningar. Särskilda utsläppsbegränsningar gäller för kväve- oxider och svaveloxider. är ett så kallat svavelkontroll- område vilket innebär att svavelhalten i marin dieselolja och tjock- olja inte får överskrida 1,5 viktprocent. Alternativt kan motsva- rande utsläppsnivå uppnås genom rening av svavelutsläpp. Avsikt- liga utsläpp av ozonförtunnande ämnen förbjuds helt. Bilagan innehåller vissa bestämmelser om hantering av flyktiga organiska föreningar. Förbränning av vissa typer av material och ämnen ombord på fartyg förbjuds också. Bilagan (protokoll) har knappt 50 parter vilka tillsammans representerar ungefär 75 pro- cent av handelsflottans totala bruttodräktighet. hand- lingsplan antagen av medlemsstater beto- 12TP PT HELCOM Baltic Sea Action Plan adopted on in , . nas behovet av att skärpa reglerna för kväveoxidutsläpp och av att aktivt delta i den pågående revideringen av bilaga VI.TPF13FPT Utöver de konventioner som redogjorts för ovan finns ett antal regionala och globala konventioner som reglerar åtgärder för att förebygga fartygsolyckor, inklusive sådana som resulterar i utsläpp av olja eller andra skadliga ämnen, ingripanden vid olyckor samt ersättning för de skador som orsakas av till exempel större olje- utsläpp. Dessa kommer inte att behandlas närmare här. En betydande svaghet i MARPOL, liksom i de flesta regleringar av sjöfart, är att ett betydande ansvar läggs på flaggstaterna. Långt- ifrån alla sådana stater lever upp till sina åtaganden. I vissa fall är också kopplingen mellan flaggstaten och det enskilda fartyget av enbart formell karaktär. Ett fartyg kan mycket väl föra en viss stats flagga utan att någonsin befinna sig under den statens fysiska kon- troll, t.ex. i en hamn i staten i frågan, även om jurisdiktion natur- ligtvis föreligger i formell mening. I stor utsträckning kan dock andra stater kompensera för den uteblivna kontrollen genom att som hamnstater ställa krav på och genomdriva åtgärder mot fartyg som frivilligt besöker deras hamnar. Om detta ska vara effektivt och inte snedvrida konkurrensen mellan närliggande stater bör sådana åtgärder helst vidtas gemensamt av samtliga stater inom en region, t.ex. . I svensk rätt implementeras och kompletteras MARPOL:s reg- ler huvudsakligen genom lagen om åtgärder mot förorening från fartyg (1980:424) samt föreskrifter och allmänna råd om åtgärder mot förorening från fartyg (SJÖFS 2007:15). Dumpning såväl som förbränning regleras av Östersjökonventio- nen och men också av konventionen om förhindrande av havsföroreningar till följd av dumpning av avfall ()TPF14FPT och dess protokoll från 1996TPF15FPT. Även har, som vi sett ovan, regler om förore- ning genom avfall från fartyg. Parterna till förbinder sig att, med vissa undantag, förbjuda all dumpning i . 13TP PT Ibid. 14TP PT SÖ 1974:8. 15TP PT SÖ 2000:48. gäller dumpning av muddermassor, vilket förutsätter att en behörig nationell myndighet utfärdat ett tillstånd i enlighet med bestäm- melserna i konventionens bilaga V, samt dumping som sker i situa- tioner då människoliv hotas eller fartyg hotar att förstöras eller gå under. Om dumpning misstänks ha skett i strid med konventionen ska parterna undersöka saken i samråd och i enlighet med vad som anges i bilaga IV. innehåller ett liknande förbud mot dumpning. Förutom muddermassor undantas även inert material av naturligt ursprung i fast form samt fiskavfall från fiskindustrin (bilaga II). Vissa andra, tidsbegränsade undantag är inte längre aktuella. regler är mer komplexa och mindre långtgående. Särskilt farliga ämnen som listas i konventionens bilaga I får bara dumpas i nödsituationer och efter konsultation med stater som kan antas bli berörda. Dumpning av vissa andra, i bilaga II listade ämnen, kräver ett särskilt tillstånd. Även annan dumping kräver tillstånd från behörig nationell myndighet. Genom protokoll förändrades konventionen väsent- ligen. Enligt protokollet ska parterna tillämpa ett försiktighetsbase- rat synsätt på miljöskydd och motverka dumpning när det finns skäl att förmoda att material som tillförs den miljön kan befaras vålla skada (artikel 3). Utgångspunkten är att dumpning är förbjudet. Utöver de undantag som även finns i Östersjökonven- tionen gör den reviderade undantag för bland annat avloppsslam, fartyg och plattformar samt, under vissa förutsättningar, skrymmande föremål av oskadligt material (bilaga I). Dumpning får bara ske med särskilt tillstånd. Undantag från förbudet gäller i nödsituationer (bilaga 8). Flertalet Östersjöstater är emellertid ännu inte parter till protokoll. var endast , och parter. London- konventionens regler bör dock inte hindra Östersjöstaterna från att, inom sina respektive territorialhav och ekonomiska zoner, till- lämpa de längre gående regler som OSPAR- och Östersjökonven- tionerna föreskriver eftersom kuststaterna har kompetens att reglera dumpning inom dessa områden [havsrättskonv. artikel 210 (5)]. Väsentligt är att även MARPOL:s bilaga V med över 130 par- ter förbjuder kvittblivning av fast avfall till havs inom Östersjö- området. Avsiktlig förbränning till havs av avfall eller andra ämnen för att förstöra dem på termisk väg är förbjudet enligt såväl Östersjökon- ventionen som och den reviderade London- konventionen. Som vi sett ovan förbjuder även MARPOL, bilaga VI förbränning av vissa ämnen ombord på fartyg. Vad gäller svensk rätt stadgar 15 kap 31 § att vare sig fast eller flytande avfall får dumpas inom Sveriges sjöterritorium eller ekonomiska zon eller i det fria havet. Inte heller får förbrän- ning av avfall ske. 3.2Påväxthindrande system/antifouling antogs inom ramen för IMO en internationell konvention om kontroll av skadliga påväxthindrande system på fartyg.TPF16FPT Med påväxthindrande system förstås en beläggning, målarfärg, ytbe- handling, yta eller anordning som används på ett fartyg för att kontrollera eller förebygga påväxt av oönskade organismer (artikel 2). Konventionen tillämpas på fartyg som har rätt att föra en parts flagg samt på andra fartyg som seglar under en parts befäl. Den ska också tillämpas på andra fartyg som anlöper en hamn, ett skepps- varv eller en offshore-terminal som tillhör en part. Konventionen gäller dock inte krigsfartyg som används uteslutande för statliga, icke-kommersiella ändamål. Parterna ska hindra påföring/installation och användning av vissa listade påväxthindrande system. Fartyg som för en parts flagg eller seglar under en parts befäl får efter inte påföra tennorganiska föreningar som verkar som biocider i påväxthind- rande system. De får inte heller efter ha sådana före- ningar på skrovet utan ett skikt som hindrar läckage (bilaga 1). Konventionen innehåller vidare regler om besiktning och certi- fiering av fartyg som för en parts flagg (artikel 10). Fartyg på vilka konventionen är tillämplig får inspekteras när de befinner sig i en parts hamn. Inspektionen får inbegripa kontroll av att det, när så krävs, finns ett giltigt internationellt intyg om påväxthindrande system ombord samt en snabb stickprovsundersökning av fartygets påväxthindrande system (artikel 11). Konventionen har inte trätt ikraft. Den kan dock väntas träda i kraft . Flera Östersjöstater har ännu inte anslutit sig till konventionen, däribland och . Enligt ska parterna totalt eller delvis förbjuda organiska tennföreningar i s.k. antifoulingfärger till fri- 16TP PT SÖ 2003:32. tidsbåtar och till fisknätskassar. [bilaga I, del 2 (3)] Enligt HELCOM:s rekommendation 20/4 ska parterna också överväga behovet av restriktioner för användningen av tenn- föreningar i påväxthindrande system för havsgående fartyg och undervattensstrukturer. Östersjöstaterna har möjlighet att i egenskap av hamnstater införa långtgående krav på t.ex. vilka påväxthindrande system som får användas av fartyg som frivilligt anlöper deras hamnar. Hamn- statskompetensen utnyttjas också av konventionen om kontroll av skadliga påväxthindrande system på fartyg då den föreskriver att inspektion får ske av fartyg som anlöper en hamn tillhörig en part oberoende av vilken flagga fartyget för. Som kuststater är de emel- lertid begränsade bland annat av rätten till oskadlig genomfart och har små möjligheter att ställa krav som är mer långtgående än dem som följer av vedertagna internationella normer. är endast tennorganiska föreningar förbjuda som på- växthindrande system i . Detta gäller för alla typer av båtar och följer av på området. Parterna till har en allmän skyldighet att förhindra och eliminera förorening av miljö genom skadliga ämnen. Detta är en vid förpliktelse då alla ämnen som kan orsaka förorening om de släpps ut i havet klassifi- ceras som skadliga ämnen. Parterna ska identifiera och utvärdera skadliga substanser i enlighet med kriterier i bilaga I. Vissa grupper av substanser ska prioriteras när förebyggande åtgärder tas. Till dessa hör bland annat tungmetaller och deras föreningar, bekämp- ningsmedel, petroleumbaserade oljor och kolväten samt organiska halogenföreningar. Parterna ska sträva efter att minimera och närhelst möjligt för- bjuda användningen som bekämpningsmedel av tjugosex listade ämnen och föreningar inom och dess neder- bördsområde. Parterna ska, helt eller delvis, förbjuda slutlig användning av DDT och vissa derivat, utom för läkemedel. All användning av PCB:er och PCT:er ska också förbjudas utom i slutna system samt för forsknings- och utvecklingsändamål. Som tidigare nämnts gäller också att parterna ska förbjuda användning av organiska tennföreningar i antifoulingfärger till fritidsbåtar och till fisknätskassar. innehåller inga regleringar av specifika ämnen. PARCOM har dock fattat ett antal beslut om ämnen, bland annat att fasa ut och destruera PCB:er (beslut 92/3). Vidare regleras ett antal bekämpningsmedel och andra ämnen genom protokoll om långlivade organiska föroreningar till konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningarTPF17FPT (LRTAP-konventionenTPF18FPT). Detta föreskriver att parterna ska för- bjuda produktion och användning, ibland med vissa undantag, av bland annat DDT och PCB. De flesta av Östersjöstaterna samt EU är parter till protokollet, dock inte och . Även för konventionen om långlivade organiska föroreningar (Sockholmskonventionen)TPF19FPT, vilken uppställer krav på utfasning och förbud av ett antal listade ämnen gäller att Östersjöstaterna, med undantag för och , är parter. De senare har båda skrivit under men inte ratificerat konventionen. Ett mycket betydelsefullt problem vad gäller skadliga ämnen är den stora kunskapsbrist som råder med avseende på många av de ämnen som avsiktligt eller oavsiktligt framställs i mänskliga verk- samheter. Här utgör den nya EU-förordningen REACHTPF20FPT ett posi- tivt steg då den skapar förutsättningar för genererande av ny kun- skap om miljö- och hälsoeffekter av många existerande kemikalier. Å andra sidan innebär på området en långtgående har- monisering av kemikaliekontrollen inom EU och enskilda med- lemsstater har ett mycket begränsad utrymme att vidta effektiva åtgärder. Det gäller särskilt för ämnen som ingår i varor. Dessa frå- gor måste alltså i stor utsträckning drivas inom ramen för EU. Vad gäller mer långväga föroreningar torde dock konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar, vilken visat sig vara ett relativt effektivt och flexibelt instrument, utgöra ett lämpligt forum. Svensk rätt på kemikalieområdet utgörs huvudsakligen av ren EU-rätt eller svenska regler som genomför EU-rättsliga bestäm- melser. Dessa genomför också i stor utsträckning medlemsstater- nas internationella förpliktelser. Specifikt svenska regler om kemi- 17TP PT SÖ 1993:4. 18TP PT SÖ 1981:1. 19TP PT SÖ 2002:48. 20TP PT och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier, inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet, m.m., EUT L 396, 30.12.2006, s. 1. kalier finns främst i förordningen (1998:944) om förbud m.m. i vissa fall i samband med hantering, införsel och utförsel av kemiska produkter vilken bl.a. innehåller regler om viss användning av kvicksilver, kadmium och bly. 3.4Östersjön som särskilt känsligt havsområde (PSSA) klassas som ett särskilt känsligt havsområde, så kallat PSSA. Beslut om detta fattades inom ramen för IMO på förslag av , , , , , , och . De delar av som faller under rysk jurisdiktion omfattas inte av beslutet. Beslutet ska också i övrigt inte påverka suveränitet eller jurisdiktion. Beslut om att klassificera ett område som PSSA har inga ome- delbara rättsliga konsekvenser utan är endast ett erkännande av ett områdes känslighet. I samband med PSSA-klassningen beslutades emellertid om ett antal relaterade skyddsåtgärder (associated pro- tection measures, APMs). Dessa innebar att trafikseparerings- system inrättades för fartygstrafiken i Bornholmsgattet och norr om och att existerande trafiksepareringssystem utanför och söder om utökades. I södra inrätta- des två områden, Hoburgs bank och , som ska undvikas av alla fartyg med att tonnage på 500 eller mer (Areas to be Avoided, AtbA). med flera hade före- slagit inrättandet av tvingande AtbA:er. Detta gick dock inte igenom inom IMO varför områdena i stället blev rekommenderade AtbA:er. IMO rekommenderade även en ny djupvattenrutt från Bornholmsgattet till . Skyddsåtgärderna trädde ikraft . Alla beslut om APM:er måste ha en rättslig grund i IMO:s konventioner eller i allmänt tillämpliga havsrättsliga nor- mer. Den viktigaste grunden för de aktuella APM:erna är den så kallade SOLAS-konventionenTPF21FPT som reglerar säkerheten inom den kommersiella sjöfarten. Besluten ger inte kuststaterna möjligheter att vidta längre gående åtgärder än vad APM:erna föreskriver. Det är inte heller förenligt med havsrätten att söka genomdriva skyddsåtgärder som endast är rekommenderade gentemot fartyg som inte accepterar att följa dem. Framför allt rätten till oskadlig genomfart inskränker kuststaternas befogenheter gentemot främmande staters fartyg. 21TP PT SÖ 1995:90. Som vi noterat ovan är också föremål för sär- reglering enligt . Det är dels ett så kallat specialområde enligt bilagorna I, II och V och därmed föremål för särskilda regler avseende utsläpp av olja, andra skadliga flytande ämnen och avfall, dels är det ett så kallat svavelkontrollområde enligt bilaga VI och föremål för särregler vad gäller innehållet av svavel i marin diesel. 4 Föroreningar från landbaserade källor definierar förorening från landbaserade källor som förorening av havet från alla utsläpp på land genom punktkällor eller diffusa källor som når havet genom vattendrag, från luften eller direkt från kusten. Konventionen förpliktigar de fördragsslutande parterna att förhindra och eliminera förorening av från landbaserade källor [artikel 6 (1)]. Det ska ske genom att använda bl.a. bästa miljöpraxis i fråga om alla källor och bästa tillgängliga teknik i fråga om punktkällor (se avsnitt 2.2 ovan). Varje fördragsslutande part i tillrinningsområde ska vidta relevanta åtgärder, dock utan att detta inskränker deras suveränitet. Dessa övergripande och tämligen otydliga förpliktelser kompletteras genom en lista i bilaga III med förfaranden och åtgär- der som parterna ska vidta. Till de så kallade särskilda kraven hör bland annat att kommunalt avloppsvatten ska renas åtminstone med biologiska eller andra metoder som är lika effektiva och att betydande rening av närsalter ska införas. För den viktiga men heterogena kategorin förorening från dif- fusa källor, inbegripet jordbruk, gäller generellt att sådan ska elimi- neras genom främjande och genomförande av bästa miljöpraxis. Några mer precisa regler läggs dock inte fast. Ett undantag är att de bekämpningsmedel som används ska uppfylla av kommissionen fastställda kriterier (bilaga III, regel 2). Parterna ska också, som tidigare nämnts, sträva efter att minimera och när möjligt förbjuda ett antal listade bekämpningsmedel (bilaga I, del 3). Tillämpning av bästa miljöpraxis föreskrivs också särskilt för vissa verksamheter. Genom en ändring antagen har emellertid bilaga III kom- pletterats med mer specifika regler avseende förhindrande av för- orening från jordbruket. Dessa rör bland annat storleken av djur- besättningar med tanke på gödselproduktion och hantering av göd- sel; avloppsvatten från jordbruket; nationella riktlinjer för gödsling; samt nationella riskminskningsstrategier för hantering och använd- ning av växtskyddsmedel. Parterna ska även tillämpa tillståndskrav för djurbesättningar över en viss storlek och för kommersiell användning av växtskyddsmedel. Ändringarna har antagits av HELCOM genom rekommendation 21/1. I syfte att genomföra åtagandena i bilaga III ska parterna sam- arbeta på lämpligt sätt i fråga om utveckling och antagande av sär- skilda program, riktlinjer, normer eller bestämmelser angående utsläpp i vatten och till luft, miljökvalitet och produkter som inne- håller skadliga ämnen och material samt deras användning. HELCOM har antagit ett antal rekommendationer som preci- serar hur utsläpp från landbaserade källor ska förhindras. Till dem som rör diffusa källor hör rekommendationen om minskning av läckage av näringsämnen och andra föroreningar från skogsmark (rek. 25/3); rekommendationen om åtgärder som syftar till att reducera utsläpp från jordbruket (rek. 24/3); rekommendationen om godkännande av bekämpningsmedel (växtskyddsmedel) inom nederbördsområde (rek. 20/2); samt den om minskning av utsläpp från transportsektorn som påverkar (rek. 17/1). Det finns vidare ett antal rekommendationer som rör olika industrier och andra punktkällor som reningsverk. Bland dessa kan nämnas rekommendationen om minskning av utsläpp från produk- tion av textilier (rek. 23/12); rekommendationen om krav avseende utsläpp av avloppsvatten från kemikalieindustrin (rek. 23/11); rekommendationen om minskning av utsläpp från oljeraffinaderier (rek. 23/8); rekommendationen om minskning av utsläpp av kvick- silver från kloralkaliindustrin (rek. 23/6); samt rekommendationen om avlägsnande av kväve vid kommunala reningsverk (rek. 16/9). Vad gäller skadliga ämnen från punktkällor kräver konventionen att parterna inte godkänner direkta eller indirekta utsläpp av sådana i miljö utan ett särskilt förhandstillstånd [artikel 6 (3)]. Begränsningsvärden för utsläpp i vattnet och i luften som innehåller skadliga ämnen ska anges i tillstånd. Utsläpp av obetydliga mängder är undantagna från tillståndskravet. Tillstånd ska kunna periodiskt förnyas, vara meddelat av vederbörande nationella myndighet i enlighet med principerna i bilaga III, regel 3. Parterna ska säkerställa att tillståndsgivna utsläpp övervakas och kontrolleras. innehåller en likartad reglering av ut- släpp från landbaserade källor. Den övergripande skyldigheten är att vidta alla tänkbara åtgärder för att förhindra och eliminera sådan förorening i enlighet med konventionens bestämmelser (artikel 3). Mer preciserade regler återfinns främst i bilaga I. Dessa innefattar bland annat krav på tillstånd för utsläpp från punktkällor till havs- området eller till vatten eller luft som når havsområdet och som kan påverka detta. Som tidigare nämnts åläggs parterna också att tillämpa bästa tillgängliga teknik för punktkällor och bästa miljö- praxis för såväl punktkällor som diffusa källor. Det finns ett antal rekommendationer och beslut som rör regleringen av utsläpp från landbaserade punktkällor. Vad gäller diffusa landbaserade källor kan särskilt nämnas rekommendationen om utvecklandet av natio- nella handlingsplaner och bästa miljöpraxis för minskning av utsläpp av bekämpningsmedel i miljön som en följd av deras användning inom jordbruket (rek. 94/7); samt rekommendationen om minskning av tillförsel av näringsämnen från jordbruket till områden där tillförseln sannolikt, direkt eller indirekt, förorsakar förorening (rek. 92/7).