sou · GWB364 · 2009-01-01 00:00:00 — Detta ökar den administrativa bördan för den som ska hantera systemet. För den avgiftsskyldige för vilken det inte görs något skatteavdrag skulle avgiften få tas ut på slutskattsedeln. Och för den som inte erhåller någon slutskattsedel måste skicka ut särskild faktura. Frågan om hur ofta den faktureringen ska ske är öppen. är skyldigheten att betala avgift begränsad till en avgift obero- ende av antal apparater i ett hushåll. I ett system med individuell avgift kommer i stället varje avgiftsskyldig individ att betala, oberoende av hur många som bor i hushållet. Ensamhushåll kommer att få en lägre kostnad och för hushåll med fler än två avgiftsskyldiga individer kommer utgiften till public service att öka jämfört med . Det är möjligt att införa ett system där varje hushåll inte ska vara skyldigt att betala mer än ett visst antal public service-avgifter. Ett sådant system innebär emellertid att uppgifter om antal avgiftsskyldiga individer per hushåll måste samköras med uppgifter om antal avgifts- skyldiga, vilket innebär ytterligare administrativa kostnader för upp- börden. En sådan begränsning får också konsekvenser för nivån på avgiften. Det är sannolikt att den nivå som då krävs för att den sammanlagda intäkten för public service-företagen ska bli lika stor, inte är hälften av nuvarande avgift utan mer än hälften. Det innebär i sin tur att ett hushåll med två avgiftsskyldiga får betala mer än i public service-avgift. Om man vill att public service-avgiften ska betalas av individer folkbokförda i är uppbörden förenad med extra kostnader för eftersom särskilda systemanpassningar måste till. Någon uppskattning av dessa kostnader har inte gjorts, men de består alltså framför allt i framtagning och hantering av dubbla skattetabeller, särskild fakturering av de som inte får slutskattsedel men som ska betala avgift och ett system som kan separera de inkomna avgifts- medlen från skattemedlen och kanalisera dem till public service- företagen. Skillnaderna mot t.ex. hanteringen av dagens begravnings- avgift är som synes mycket stora och det är sannolikt att dessa skill- nader medför stora kostnader. Givet att public service-avgiften ska beläggas med mervärdesskatt anser jag att den uppbördsform som existerar är mest rationell. Sponsring regleras i 7 kap. 8 § radio- och TV-lagen och i sändnings- tillstånden. Särskilda skrivningar finns i propositionen Viktigare än någonsin! Radio och TV i allmänhetens tjänst 2007–2012 (prop. 2005:06:112, s. 37 ff). 5.8.1Direkt och indirekt sponsring I sändningstillstånden är regleringen av sponsring indelad i två olika typer. Det är dels den direkta sponsringen som utgörs av bidrag som tillfaller public service-företaget direkt, dels den s.k. indirekta sponsringen som omfattar olika typer av situationer där bidrag givits till någon annan än public service-företaget. Sponsringen är reglerad i företagens respektive sändnings- tillstånd. UR har bara möjlighet till s.k. indirekt sponsring. SR har den möjligheten men också möjligheten till sponsring av utsänd- ning av en allmän sammankomst eller offentlig tillställning där SR är arrangör, under förutsättning att det är ett arrangemang inom ramen för ett åtagande gentemot Europeiska Radiounionen (EBU) eller ett arrangemang av liknande betydelse samt att programmet direktsänds till flera länder. SVT har båda dessa möjligheter och dessutom möjlighet till sponsring av sändningar i samband med sportevenemang. Förslag: Nuvarande regler för sponsring i SVT skärps. Spons- ring av sändningar i SVT får endast förekomma i samband med maximalt 20 sportevenemang . Möjligheten till sponsring av sändningar som innebär utsänd- ning av en allmän sammankomst eller offentlig tillställning där SR eller SVT är arrangör, under förutsättning att det är ett arrangemang inom ramen för ett åtagande gentemot Europeiska Radiounionen (EBU) eller ett arrangemang av liknande bety- delse samt att programmet direktsänds till flera länder, tas bort. Mina förslag innebär ändringar i sändningstillstånden. Viss möjlighet för SVT att finansiera program genom direkt spons- ring föreslogs i Proposition om radio- och TV-frågor (prop. 1990/91:149, s. 179 ff). Skälet var att det blivit vanligt med spons- ring i TV, särskilt av stora sportevenemang, och att man förut- spådde att sponsring skulle vara en nödvändighet för att SVT skulle kunna sända ett brett sportutbud. Ärendet hade disku- terats i Sponsring m.m. av program (Ds 1989:65).9 Kommersialiseringen av idrotten hade ökat . började priserna på rättigheter till större inter- nationella sportevenemang, som exempelvis i , att stiga. Frågan om sporträttigheternas kostnad blev föremål för all- mänt intresse när TV3 förvärvade rättigheterna till . Möjligheten till finansiering genom sponsring kom emellertid att inte bara gälla sportevenemang utan även andra offentliga sam- mankomster eller tillställningar. Denna möjlighet kallas ofta eftersom den tillkom efter att vunnit finalen i 1991 och möjligheten innebär att SVT får finansiera sändning av program genom sponsring om SVT är arrangör, det är ett arrangemang inom ramen för ett åtagande gentemot EBU och det direktsänds till flera länder. När hade vunnit innebar det att finalen påföljande år skulle arrangeras av SVT och man bedömde att det skulle medföra höga kostnader. En möjlighet att sponsra sändningen skulle underlätta för SVT att genomföra arrangemanget utan att övrig program- verksamhet blev lidande. Enligt sändningstillståndet är huvudregeln alltjämt ett förbud mot sponsring och ovanstående ska ses som undantag. 9 Här definierades också termerna direkt och indirekt sponsring, där huvudskillnaden är att den första är en intäkt och den andra en utebliven kostnad, s. 19. Nästan alla sponsringsavtal som tecknas för SVT rör sändningar av sportevenemang. sponsrades sändningarna av ca 50 små och stora sportevenemang och endast 1 av annan typ, nämligen den svenska finalen i , populärt kallad . De ca 50 sportevenemangen var uppdelade i sam- manlagt över 400 sändningar. Vissa evenemang innebar bara en sponsrad sändning, såsom DN-galan och i dressyr. Andra eve- nemang innebar ett större antal sponsrade sändningar, såsom alpina i Åre med 20 sponsrade sändningar eller i konståkning med 10 sponsrade sändningar. Av de sportevenemang som SVT sände var det endast ett tiotal där sändningen inte sponsrades, men där den enligt regelverket hade kunnat sponsras. Det är i huvudsak evenemangssändningarna som sponsras även om det också finns en möjlighet att under vissa villkor sponsra sändningen av magasinsprogram. sponsrades sänd- ningen av 20 magasinsprogram av typen Hockeykväll medan man valde att inte söka sponsorer för sändningen av magasinsprogram- met Fotbollskväll. Övriga sändningar från sportredaktionen, som framför allt består av fördjupande nyheter, krönikor och bulletiner, är inte möjliga att sponsra. Det är också evenemangssändningarna som dominerar sportutbudet i SVT. av TV-sportens totala sändningstid på utgjordes av vad man i public service-redovisningen betecknar idrottstävling. I begreppet idrottstävling ryms både evenemang och mer vardagliga tävlingar, men evenemangen dominerar. SVT-sportens sponsringsintäkter varierar mellan åren på samma sätt som deras kostnader; under OS-år är utgifterna och spons- ringsintäkterna högre än annars. I relation till SVT:s totala avgifts- medel är sponsringsintäkterna . I relation till den totala programkostnaden är den och i relation till SVT- sportens omsättning är sponsringsintäkterna (se figur 5.3). Sponsringsförsäljningen hos SVT sköts av ett externt bolag, , som har ett exklusivitetsavtal med SVT under innevarande tillståndsperiod. gör uppskattningar av hur stor publik som ett visst förvärvat evenemang kan förväntas få och söker sponsring baserat på detta. Uppgiften för är att söka så mycket sponsring som möjligt för de evenemangssändningar som SVT beslutat ska sponsras. Figur 5.3 Finansiering av SVT-sportens kostnader Källa: Public service-redovisningarna. Möjligheten till direkt sponsring har ökat SVT:s disponibla medel för att köpa in rättigheter för sportevenemang. SVT kalkylerar med vissa sponsringsintäkter när utbudsstrategin for- muleras. Sponsringsintäkterna är emellertid i de flesta fall inte direkt kopplade till ett visst evenemang utan sponsringen söks först efter att SVT redan har planerat eller gjort sina inköp. Detta menar SVT är en grundläggande princip som garanterar att utbudet inte blir kommersiellt styrt. Det innebär emellertid att spons- ringen sprids på ett stort antal sändningar där inte varje sändning i sig egentligen har en så hög kostnad att SVT behöver sponsrings- intäkter för att kunna köpa rättigheterna. I vissa fall är förvärvet av en rättighet knutet till en överens- kommelse om att få sponsra sändningen. Det kan röra sig dels om s.k. färdiga paket där en rättighetsägare redan slutit avtal med en sponsor om en exponering av en viss omfattning och typ, dels om en rättighetsägare som begär att en sponsor ska garanteras utrymme men där detta utrymme inte är specificerat. Det senare är vanligare än det förra. För tittaren är det inte möjligt att skilja mellan när i efterhand har sökt sponsring för sändning av ett evenemang som redan är inköpt och när en sponsor följer med evenemanget och garanteras utrymme från början. Sponsringsintäkternas användning blir därför otydlig för tittaren. Sponsring regleras i SVT:s sändningstillstånd och i 7 kap. 8 § radio- och TV-lagen. Genom beslut i ärenden som rör direkt sponsring har det utarbetats en tämligen tydlig praxis. För sponsringsskylten, även kallad billboard, gäller strikta regler. Den får exempelvis inte innehålla värdeomdömen, rörliga bilder, bilder på någon produkt eller ackompanjeras av musik. Den får bara visas i anslutning till början och slutet av program. har fällt SVT sex gånger för brott mot regelverket när det gäller direkt sponsring av sport- evenemang.10 I betänkandet Radio och TV i allmänhetens tjänst: Riktlinjer för en ny tillståndsperiod (SOU 2005:1) underströks vikten av restrik- tivitet när det gäller den direkta sponsringens omfattning. Man framhöll att publiken inte fick uppfatta public service-företagen som styrda av en kommersiell logik. Regeringen gjorde i den senaste propositionen (prop. 2005/06:112) samma bedömning. Det betonades att möjligheten att sponsra sändningar innebär ett undantag från den i övrigt icke-kommersiella verksamheten. Regeringen ansåg att de dåvarande riktlinjerna skulle fortsätta att gälla men underströk att restriktivitet skulle gälla inte bara den direkta sponsringens omfattning utan även antalet skyltar och deras utformning. Regler för sponsring skärps Frågan om direkt sponsring rör framför allt sportevenemang. Detta beror på den ökade kommersialiseringen av idrotten. Internationell och svensk idrott omsätter enorma belopp och kostnaderna för vissa sporträttigheter är omöjliga att möta för SVT. Att, som SVT redan gjort, rätta sitt utbud därefter är en klok strategi. 10 Granskat & klart, tema: Praxissamling om reklam, sponsring och otillbörligt gynnande, Rapport från (2006). Antalet fällningar ökar om man inkluderar även indirekt sponsring och alla programkategorier. Det bör understrykas att otillbörligt gynnande är en annan sak som inte behandlas här. Sportsändningar är en viktig del av public service-verksamheten. Sport är underhållning men också ett sätt att spegla hela landet. Sportsändningar erbjuder både en möjlighet till identifikation för utövande amatörer av olika åldrar och kön och en förströelse för stora grupper. Som public service-företag är det viktigt att SVT har möjlighet att sända idrott på olika nivåer, trots de ökade rättighets- kostnaderna. Möjligheten att sponsra sportevenemang ska därför få finnas kvar. Jag kan emellertid konstatera att den uttalade riktlinjen hos riksdag och regering om restriktivitet inte efterföljs. Drygt 400 sponsrade evenemangssändningar anser jag inte är en restriktiv hantering. Det innebär att det i genomsnitt visas spons- ringsskyltar i SVT oftare än en gång per dag. Jag föreslår därför att nuvarande regler skärps. Sponsring ska få förekomma i samband med sändningar av maximalt 20 sporteve- nemang . Antalet sponsrade sändningar bör därmed kunna minskas till mindre än hälften av nuvarande nivå. Det är mindre lämpligt att föreskriva för vilka sportevene- mangssändningar som sponsring ska vara möjligt eftersom sportutbudet skiljer sig . Situationen när det gäller rättigheter förändras också ständigt. En skärpning av reglerna för direkt sponsring kommer att innebära att SVT får mindre resurser. Det kan komma att påverka de inköp som SVT kan göra på sportområdet. Genom att ge SVT fria händer att välja vilka sport- evenemangssändningar som ska kunna sponsras säkerställs SVT:s förhandlingsutrymme gentemot rättighetsinnehavarna. Förhopp- ningen är att man därigenom kan upprätthålla en stor mångfald i utbudet. Jag föreslår också att möjligheten för och till sponsring av sändningar som görs inom ramen för ett åtagande gentemot EBU eller är ett arrangemang av liknande betydelse tas bort. används denna möjlighet bara av SVT i samband med den svenska finalen i . Jag bedömer inte att denna förändring får några allvarligare kon- sekvenser för SVT:s möjlighet att sända den svenska finalen i . Mot bakgrund av den ökade kommersialiseringen i allmänhet och i synnerhet anser jag tvärt om att det förefaller lämpligt att ta bort möjligheten till direkt sponsring av utsändningen av den svenska finalen i (se avsnitt 6.2.4). Bedömning: Termen indirekt sponsring är problematisk och bör i public service-företagens sändningstillstånd ersättas av mer precisa termer för de olika verksamheter som förekommer under benämningen indirekt sponsring. I 7 kap. 8 § radio- och TV-lagen anges vad som är ett sponsrat pro- gram. Det är ett program som inte är en annons som helt eller del- vis har bekostats av någon annan än den som bedriver sändnings- verksamheten eller som framställer audiovisuella verk. Det innebär att det kan vara fråga om sponsring i lagens mening när exempelvis Nordisk Film- och TV-fond ger bidrag till produktionen av en dokumentärfilm som SVT sedan köper visningsrätten till av den externa producenten. Det är tillåtet för alla public service-företagen att sända sådana sponsrade program under förutsättning att köpet av visningsrätten sker till ett marknadsmässigt pris. Detsamma gäller samproduktion med någon annan som fått ett bidrag, om public service-företagets insatser minst motsvarar värdet av rättig- heterna. Termen sponsring används emellertid också i dagligt tal och har då en annan betydelse än den som anges i radio- och TV-lagen. definierar exempelvis sponsring som ett affärsmässigt samarbete till ömsesidig nytta för båda parter. Denna betydelse stämmer väl överens med vad jag anser är den all- männa förståelsen av begreppet. Termen indirekt sponsring i sändningstillstånden för public ser- vice-företagen är därför missvisande. Den indirekta sponsringen är bara tillåten om den inte är till ekonomisk nytta för public service- företaget, dvs. den indirekta sponsringen får inte medföra att public service-företaget betalar ett pris som inte är marknadsmässigt. Har public service-företaget betalat ett underpris och den indirekta sponsringen blivit till ekonomisk nytta för public service-företaget så är den inte heller tillåten. Jag föreslår därför att termen indirekt sponsring tas bort i sänd- ningstillstånden för public service-företagen. I stället bör man använda de termer som används i förarbetena till nuvarande sänd- ningstillstånd och som anges i sändningstillståndet och skilja mellan köp av sändningsrätter, samproduktion och EBU-sändning. Köp av sändningsrätt definieras som program där public service- företaget köpt en sändningsrätt till ett färdigproducerat eller icke färdigproducerat program som fått bidrag, eller som senare får bidrag från utomstående, om public service-företaget betalat ett marknadsmässigt pris för rättigheterna. Samproduktion definieras som ett program som framställs eller har framställts i samarbete med någon annan som fått bidrag från utomstående för sin andel av produktionen, om public service-företagets insatser minst motsva- rar värdet av erhållna rättigheter. Slutligen definieras en EBU- sändning som en sändning av ett program som framställs eller har framställts av programföretag i ett annat land inom ramen för åta- ganden gentemot EBU där bidrag till produktionen lämnats från utomstående.11 Jag föreslår ingen förändring av tillämpningen av reglerna för köp av sändningsrätt, samproduktion och EBU-sändning. Jag anser att det är av stor betydelse att public service-företagen kan visa program som är finansierade på ovanstående vis. Jag kan konstatera att radio- och TV-lagen inte skiljer på vad som i allmänhet förstås med sponsring och vad man i sänd- ningstillstånden för public service-företagen har kallat indirekt sponsring. Frågan om sponsring i radio- och TV-lagen hanteras av (Ku 2007:07). har granskat regleringen av indirekt sponsring för SVT för att få svar på frågan om det finns en fungerande styr- ning och ett fungerande regelverk. Bedömningen är att restriktio- nen att inköp av indirekt sponsrade program ska ske till ett mark- nadsmässigt pris inte tillför något utöver övriga centrala villkor, och regeringen bör därför pröva behovet av den faktiska nyttan av denna specifika restriktion. Rapporten publicerades och jag har därför inte haft möjlighet att ta djupare ställning till den. Om regeringen väljer att gå vidare med bedömning kommer emellertid de terminologiska problem som jag berört ovan när det gäller indirekt sponsring inte längre vara aktuella. Om ett köp till underpris (dvs. ett pris som ligger under 11 Se public service-företagens sändningstillstånd för perioden –2009. det marknadsmässiga priset) skulle bli tillåtet skulle det innebära att köpet är till ömsesidig nytta för båda parter, vilket är den allmänna förståelsen av begreppet sponsring. Jag föreslår att ändringarna i lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst och övriga författningsändringar ska träda i kraft som en ny tillståndsperiod börjar gälla för , SVT och UR, dvs. 6Uppdragets allmänna utformning och uppföljning Nuvarande uppdrag är reglerat i sändningstillstånd och anslags- villkor. Finansieringen av public service regleras i lagen om finans- iering av radio och TV i allmänhetens tjänst. Viktigare än någonsin! Radio och TV i allmänhetens tjänst 2007-2012 2005/06:112) finns förtydliganden av uppdraget. Public service-företagen påverkas även av bland annat radio- och TV-lagen (1996:844), EG-direktiv, yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) och all- männa riktlinjer i propositioner som antagit (se bilaga 2 för en utförlig beskrivning av gällande lagar och regler). Förslag: Sändningstillstånden för , och ska gälla till och med . Längden på tillstånden för public service varierar i olika länder. I är delar av verksamheten reglerad i en speciell public service-lag och har ett så kallat public service-kontrakt som löper . I är uppdraget samlat i föreskrifter och bolagsordning och i är BBC:s uppdrag reglerat i en överenskommelse som gäller med möjlighet att ompröva delar av uppdraget. I en omvärld som kännetecknas av snabba förändringar är det betydelsefullt att public service-företagen ges möjlighet att inom ramen för uppdraget själva agera för att möta förändringar. Upp- dragets omfattning, inriktning och ekonomiska förutsättningar bör därför ligga fast . Uppdragets allmänna utformning och uppföljning understryker också företagens självständighet och integritet. Sam- tidigt skulle en allt för lång tillståndsperiod vara till nackdel då riksdag och regering regelbundet behöver utvärdera verksamheten och ta hänsyn till förändrade förutsättningar i omvärlden som kräver en översyn av uppdraget. Det kan t.ex. gälla ny teknik, nya regelverk och andra medieformer. Jag föreslår därför att sändningstillstånden för SVT, SR och UR ska gälla till och med . En sexårig tillståndsperiod ger stabilitet och skapar långsiktiga planeringsförutsättningar för public service-företagen. 6.2Kärnverksamhet, kompletterande verksamhet och sidoverksamhet När det gäller företagens verksamhet görs en åtskillnad i uppdraget mellan kärnverksamhet, kompletterande verksamhet och sidoverk- samhet. Kärnverksamhet är att producera och sända radio och TV till allmänheten. Vid sidan av kärnverksamheten har företagen möj- lighet att bedriva kompletterande verksamhet, exempelvis på Internet. Därutöver kan public service-företagen bedriva sidoverk- samhet. Public service-företagens verksamhet medför att det inom företagen samlas produkter, kompetenser och resurser som också kan användas för andra ändamål. Det kan till exempel vara uthyr- ning av produktionsresurser eller distributionsteknik som har förvärvats av företagen till den egna verksamheten och hyrs ut till externa företag för att täcka viss överkapacitet. Andra exempel är försäljning av programidéer och rättigheter till andra radio- och TV-företag samt viss försäljning av egenproducerade program via hemsidan. Kärnverksamheten regleras i företagens sändningstillstånd och sidoverksamheten i anslagsvillkoren. När det gäller den komplette- rande verksamheten regleras direktsändningar på Internet av radio- och TV-lagen under förutsättning att det rör sig om antingen en direktsändning eller en sändning av ett inspelat program som till- handahålls på tider som sändaren bestämmer samt att sändningen är Uppdragets allmänna utformning och uppföljning tillgänglig för alla som vill ta del av den.1 Regeringen ger i propositionen Viktigare än någonsin! Radio och TV i allmänhetens tjänst 2007-2012 (prop. 2005/06:112) riktlinjer för övrig komp- letterande verksamhet på Internet, som texter och tjänster på begäran. Där anges att de principer i form av opartiskhet, saklighet, omsorg om demokratiska värden, förbud mot reklam m.m. som gäller för företagens kärnverksamhet också bör tillämpas på den kompl- etterande verksamheten. Skrivningen är inte juridiskt bindande på samma sätt som bestämmelser i lag eller villkor i ett sändningstillstånd. I takt med att Internet spelar en allt viktigare roll anser jag att mycket talar för att all kompletterande verksamhet som public service-företagen bedriver på Internet bör lagregleras . I de fall detta görs måste hänsyn tas till att yttrandefrihet i de grund- lagsskyddade medierna inte får begränsas på andra sätt eller i andra avseenden än vad som framgår av YGL (se bilaga 2). Förslag: Public service-företagens kärnverksamhet ska vara att producera och sända radio och TV till allmänheten. Bedömning: Företagen får inte utan regeringens medgivande förändra sin kärnverksamhet i betydande omfattning, genom att till exempel starta permanenta nya programkanaler eller lik- nande tjänster. Public service-företagens kärnverksamhet ska fortsättningsvis vara att producera och sända radio och TV till allmänheten. Under nuvarande tillståndsperiod gäller att public service-företagen inte får ändra sin kärnverksamhet i betydande omfattning utan regeringens medgivande. I propositionen Viktigare än någonsin! Radio och TV i allmänhetens tjänst 2007-2010 (prop. 2005/06:112) framgår att regeringen med detta menar att företagen inte får starta permanenta nya programkanaler eller liknande tjänster. Jag anser att detta bör gälla även för näst- kommande period. Vad som är att betrakta som permanenta nya programkanaler eller liknande tjänster är emellertid inte helt klart. Jag anser att det 1 Radio- och TV-lagens tillämplighet på webbradio och mediets särskilda genomslagskraft avseende digitalradio, beslut, 7/2 2007 i ärende SB 72/07, och TV. Uppdragets allmänna utformning och uppföljning är fråga om en ny programkanal när kanalen har ett eget namn och en egen distribution. En kanal som består av material från andra kanaler är en ny kanal om den sänds, omnämns och därmed kan uppfattas som en egen kanal.