sou · GXB329 · 2009-04-09 00:00:00 — En ställföreträdare har behörighet att förvalta föreningens ange- lägenheter, vilket framgått ovan i avsnitt 3.4.1.82 När en ställföre- trädare eller fullmäktig överskridit sin behörighet i samband med att han eller hon företrätt föreningen, är föreningen inte bunden av rättshandlingen.83 Som exempel på åtgärder som klart faller utanför ställföreträdarens behörighet kan nämnas handlingar som strider mot straffrättsliga bestämmelser eller som skulle innebära ändring av en demokratisk förenings stadga.84 Sistnämnda typ av beslut ska alltid fattas av föreningens högsta organ. Mot bakgrund av att behörigheten i övrigt ofta är svårbestämd, kan det vara en grannlaga uppgift att fastställa om ett överskridande har skett.85 I de fall ett sådant ändå kan konstateras riskerar ställföreträdaren att bli skadeståndsskyldig mot tredje man eftersom denne inte kan göra avtalet gällande mot föreningen. En särskild firmatecknares ersätt- ningsskyldighet regleras i AvtL 25 §. Frågan om styrelseledamöters ersättningsskyldighet får bestämmas i enlighet med grunderna för samma lagrum.86 Det innebär att tredje man som var i god tro om behörighetsöverskridandet är berättigad till skadestånd mot- svarande det positiva kontraktsintresset. Om tredje man däremot 82Jfr , T. & , R., Lagen om avtal s. 44; , S., Nials svensk associations- rätt s. 267 f. 83Hemström, C. & , M., Föreningar s. 37. 84Hemström, C. & , M., Föreningar s. 38. 85Jfr , D., Ideella föreningars rättshandlingskompetens s. 941. 86Stattin, D., Ideella föreningars rättshandlingskompetens s. 947. var i ond tro beträffande behörighetsöverskridandet, vilket torde vara fallet i de två exempel som nämnts, föreligger ingen rätt till ersättning.87 Skadeståndslagens bestämmelser om skadestånd med anledning av brott blir istället tillämpliga. När den behörighetsöverskridande handlingen företagits av en styrelse som kollektiv torde huvudregeln vara att ledamöterna svarar solidariskt för skadeståndet, om det inte går att fastställa vars och ens individuella ansvar.88 En ledamot som inte deltagit i rätts- handlingen kan dock knappast göras ansvarig.89 Följden av ett behörighetsöverskridande av en underårig ställföre- trädare kan skilja sig från det som gäller för en vuxen ställföre- trädare. I likhet med andra fall där en styrelseledamot obehörigen uppträtt som ställföreträdare för en ideell förening blir föreningen inte bunden. Däremot blir bedömningen av frågan om den unge kan ådra sig ersättningsskyldighet i förhållande till tredje man en annan än när det rör sig om en vuxen ställföreträdare. En ung ställföreträdare som överskridit sin behörighet har inte företrätt föreningen. Följden av rättshandlingen får därför rimligt- vis bedömas som om den underårige själv rättshandlat och där- igenom ådragit sig ersättningsskyldighet i förhållande till tredje man. Visserligen finns grunden för den ungas ersättningsskyldighet i AvtL 25 §, men hänsynen till underårigas ställning och deras behov av skydd motiverar att ersättningsskyldighetens omfattning be- gränsas.90 Till ledning för bedömningen av ersättningsskyldighetens omfattning kan tas den allmänna rättsprincip som finns fastslagen i FB 9:7 st. 2. Bestämmelsen reglerar en motsvarande situation, näm- ligen den när en underårig vid avtals ingående genom falska upp- gifter om sin behörighet vilselett den med vilket avtalet slöts. I en sådan situation föreligger ersättningsskyldighet om tredje man blivit vilseledd och således var i god tro. Ersättningsskyldigheten är dock, till skillnad mot vad som följer av AvtL 25 § angående vuxnas behörig- hetsöverskridande, begränsad till det negativa kontraktsintresset.91 87Grönfors, K., Avtalslagen s. 157 ff. 88Jfr SkL 6:4. 89Stattin, D., Skadeståndsansvar i ideella föreningar s. 482. 90Grönfors, K., Avtalslagen s. 163. 91Walin, G. & Vängby, S., s. 9:22. Jfr Grönfors, K., Avtalslagen s. 163. För det fall behörighetsöverskridandet också varit en brottslig handling avgörs ersättningsskyldigheten enligt skadeståndslagens bestämmelser, se beträffande skadeståndets storlek nedan i avsnitt 3.6.2. 3.6Föreningens ställföreträdare överskrider sin befogenhet 3.6.1Generellt om ställföreträdares befogenhetsöverskridande En förenings ställföreträdare är skyldig att hålla sig inom de ramar som ges för uppdraget, exempelvis genom föreningens stadga och överordnat organs instruktioner. Gränsen för ställföreträdarens befogenhet anses generellt vara föreningens ändamål såsom det angivits i stadgan, i kombination med eventuella föreskrifter avse- ende den verksamhet föreningen ska bedriva.92 Allmänt gäller, såväl inom associationsrätten som inom full- maktsläran, att en rättshandling genom vilken ställföreträdaren överskridit sin befogenhet, binder huvudmannen (i detta samman- hang den ideella föreningen) under förutsättning att avtalsparten var i god tro beträffande ställföreträdarens befogenhet att företräda föreningen.93 Med beaktande av att avtalsparten måste förvissa sig om ställföreträdarens behörighet att företräda föreningen, jfr ovan i slutet av avsnitt 3.4.1, är utrymmet för god tro beträffande befogen- heten i viss mån begränsat.94 Behörigheten framgår nämligen av stadgan, och stadgan kan också innehålla befogenhetsbegräns- ningar. Tredje man kan därför inte vara i god tro beträffande vad som framgår av stadgan. För det fall föreningens ändamål och verksamhet inte framgår på ett tydligt sätt av stadgan, eller om verksamheten utvecklats på ett fullt legitimt sätt utan att det avspeglas i stadgan, föreligger emellertid en risk för att en avtalspart även efter att ha tagit del av stadgan, med framgång kan hävda god tro varvid rättshandlingen binder föreningen.95 Dessutom kan ställföreträdarens befogenhet vara begränsad genom beslut som inte framgår av de dokument som styrker ställföreträdarens behörighet. 92Hemström, C., Organisationernas rättsliga ställning s. 66; , S., Nials svensk associationsrätt s. 264. 93Johansson, S., Nials svensk associationsrätt s. 264; Hemström, C. & , M., Föreningar s. 38. Jfr FL 6:14 och AvtL 11 §. 94Johansson, S., Nials svensk associationsrätt s. 264. 95Jfr , S., Nials svensk associationsrätt s. 264; , D., Ideella föreningars rättshandlingsförmåga s. 976. kan således medföra att tredje man kan åberopa god tro beträffande ställföreträdarens befogenhet. God tro förutsätter att avtalsparten varken förstod eller borde ha förstått att föreningens ställföre- trädare överskred sin befogenhet. När en förening blir bunden av en rättshandling som en ställ- företrädare ingått genom ett överskridande av sin befogenhet, kan ställföreträdaren bli skyldig att ersätta . Styrelseledamöter är föreningens sysslomän, som tidigare nämnts i avsnitt 3.4.1, och har därmed skyldighet att omsorgsfullt och lojalt utföra uppdraget.96 Motsvarande ansvar gäller för en sär- skild firmatecknare.97 För det fall ställföreträdare uppsåtligen eller av oaktsamhet inte uppfyller sin skyldighet, till exempel genom ett befogenhetsöverskridande, ska den skada som orsakats föreningen ersättas enligt reglerna i HB 18:3 och 18:4. Det innebär att ersätt- ningen ska motsvara skadans fulla värde, om ställföreträdarens befogenhetsöverskridande är oaktsamt på det sätt som krävs för att ersättningsskyldighet över huvud taget ska föreligga. I sammanhanget kan noteras att ersättningsanspråk ska göras gällande från det att ställföreträdaren redovisat sitt upp- drag, HB 18:9. Vanligtvis betyder det att talerätten preskriberas efter det att en styrelseledamot avgick vid årsstämma utan att beviljas ansvarsfrihet.98 Har ansvarsfrihet beviljats på grundval av uppsåtligt eller vårdslöst lämnade uppgifter, föreligger inget hinder mot att väcka talan om ansvar mot ställföreträdaren.99 Vad som ovan sagts rörande föreningens bundenhet av vuxen ställföreträdares befogenhetsöverskridande rättshandlingar, gäller i huvudsak också när det är fråga om motsvarande rättshandlingar utförda av en underårig ställföreträdare. Sysslomannareglerna i HB 18:3 och 18:4 är grunden för ersätt- ningsskyldigheten såväl för unga som för vuxna. Enligt vår mening finns det emellertid anledning att bedöma en underårigs ansvar vid befogenhetsöverskridanden med beaktande av den unges begränsade rättshandlingsförmåga. Skälen är de samma som utvecklats ovan i 96Johansson, S., Nials svensk associationsrätt s. 361. 97Johansson, S., Nials svensk associationsrätt s. 364. 98Johansson, S., Nials svensk associationsrätt s. 364. 99Johansson, S., Nials svensk associationsrätt s. 364. avsnitt 3.5.2 beträffande fastställande av ersättningsskyldigheten efter en behörighetsöverskridande rättshandling. Den första frågan som måste besvaras för att utröna den under- åriges ersättningsskyldighet är om den påstått skadevållande rätts- handlingen över huvud taget kan anses så oaktsam att ansvar bör utkrävas. Redan tillämpningen av HB 18:4 ger vid handen att ansvar bortfaller i vissa fall, nämligen när den skadevållande rättshand- lingen företagits genom ett ursäktligt misstag. Föreningen får i ett sådant fall skylle sig själv, som sig ej bättre försåg. Med andra ord, utser man en oskicklig företrädare får man ta konsekvenserna av det. Denna generella regel kan antas ha ett vidare täckningsom- råde när det gäller unga ställföreträdares rättshandlingar än när de är företagna av vuxna. I de fall man inte direkt kan konstatera att det rör sig om ett ursäktligt misstag måste en bedömning ske av om den ungas rätts- handling kan anses oaktsam. Oaktsamhet är en förutsättning för att ersättningsansvar ska kunna åläggas. Oaktsamhetsbedömningen, även om den rent principiellt sker inom ramen för bestämmelsen i HB 18:3, får göras enligt de allmänna principer som ligger till grund för skadeståndslagens bestämmelser. Skadeståndslagen innehåller en särskild regel för bedömning av underårigs ansvar som i huvudsak tar sikte på frågan om faststäl- lande av ersättningens omfattning. I SkL 2:4 anges att den som vållar skada innan han fyllt skall ersätta skadan i den mån det är skäligt med hänsyn till hans ålder och utveckling, handlingens beskaf- fenhet, föreliggande ansvarsförsäkring och andra ekonomiska förhål- landen samt övriga omständigheter. Själva oaktsamhetsbedömningen, alltså bedömningen av om den underåriga kan anses ha vållat skada, sker i svensk rätt efter en mer objektiv bedömning än vad som är fallet vid bedömningen av handlingar utförda av vuxna.100 Det innebär att man tar mindre hänsyn till vad det enskilda barnet eller ungdomen insåg eller bort inse. Istället använder man sig av en objektiv måttstock som utgår ifrån hur en vuxen skulle ha handlat. Följden är att skadeståndsansvar ofta anses föreligga när det gäller unga. Det förhållandevis stränga synsättet på ungas skadevållande handlingar kompenseras dock av möjligheterna att jämka ersättningens storlek. Det är nämligen vid fastställande av ersättningens omfattning som det ges möjlighet att ta särskild hänsyn till att det rör sig om 100 Se vidare t.ex. , A., Barns och ungdomars skadeståndsansvar s. 194 ff. handlingar utförda av en underårig, SkL 2:4. Hur denna bedömning utfaller i det enskilda fallet är svårt att ange eftersom praxis på om- rådet är begränsad.101 Helt klart är dock att hänsyn tas till den skadeståndsskyldigas ekonomiska förhållanden och om skade- ståndet skulle bli oskäligt betungande.102 Hänsyn kan vidare tas till handlingens beskaffenhet, något som kan tänkas få betydelse när det är fråga om bedömning av en underårig styrelseledamots agerande. I detta sammanhang finns anledning att uppmärksamma att kostnaderna för de skador underåriga vållar i många fall täcks av en hemförsäkrings ansvarsdel. Detta torde vara fallet också rörande skador en underårig vållar i egenskap av ställföreträdare för en ideell förening. Följderna av den ganska stränga bedömning som sker av den underåriges rättshandlande kan på så sätt mildras i betydande grad om en försäkring finns. 3.7Underårig ställföreträdares ansvar mot föreningen En underårig ställföreträdare kan, på samma sätt som vuxna, vålla den ideella föreningen i andra situationer än de som berörts ovan i avsnitten 3.5 och 3.6. Det kan till exempel tänkas att styrelsen förslösar föreningens medel, utan att det för den skull föreligger ett befogenhetsöverskridande. Föreningen och dess medlemmar kan i en sådan situation ha intresse av att utkräva ersättning från ställföreträdarna. Återigen är det i en sådan situa- tion sysslomannareglerna i HB som formellt blir tillämpliga. Ansvar och ersättningsskyldighetens omfattning bestäms i denna situation på samma sätt som vid befogenhetsöverskridande, se ovan avsnitt 3.6.2. Sammanfattningsvis kan konstateras att det av framställningen i de föregående avsnitten (3.5–3.7) framgår att en underårig styrelse- ledamot eller särskild firmatecknare rent principiellt kan komma att åläggas ett ersättningsansvar mot tredje man eller föreningen vid behörighets- respektive befogenhetsöverskridanden samt vid andra skadevållande handlingar som vidtas inom ramen för förtroende- 101Hellner, J. & Radetzki, M., Skadeståndsrätt s. 261. 102Jfr SkL 6:2. , S., Nials svensk associationsrätt s. 377. Frågan är om detta kan motivera att en underårig inte ska tillåtas vara styrelseledamot, i vart fall inte i en styrelse som består enbart av underåriga. Flera omständigheter bör beaktas. Ett argument som skulle kunna tala emot att underåriga bör sitta i styrelser är att styrelseuppdraget i formell mening kan ses som ett avtal enligt vilket man åtar sig ett uppdrag; att tillvarata föreningens intressen. I förlängningen skulle man kunna anse att uppdraget också innefattar ett åtagande om en förpliktelse, näm- ligen att ersätta den skada som man eventuellt orsakar vid full- görandet av uppdraget. Ett sådant åtagande skulle kunna ses som direkt stridande mot bestämmelsen i FB 9:1. Men kan ett uppdrag att vara styrelseledamot verkligen ses som en förpliktelse av den art som FB 9:1 är avsedd att förhindra att barn åtar sig? En grundläggande utgångspunkt är att föreningen som juridisk person själv ansvarar för sina förpliktelser. Om skada uppstår genom föreningens verksamhet är det föreningen som blir ansvarig för eventuella skadestånd. Styrelseledamöterna åtar sig inte något personligt ansvar genom att samtycka till uppdraget. Där- emot kan en styrelseledamot, på samma sätt som en fullmäktig, bli ersättningsskyldig vid befogenhetsöverskridanden. En sådan skade- ståndsskyldighet mot föreningen är emellertid inte avtalsrättsligt grundad, lika lite som en fullmäktiges eventuella skadestånds- ansvar.103 Styrelseuppdraget innebär därför inte ett åtagande att betala skadestånd, utan endast att företräda föreningen. Nästa fråga är om den skadeståndsskyldighet som trots allt kan komma att åläggas en underårig styrelseledamot i sig talar emot att låta unga ingå i ideella föreningars styrelser. En första iakttagelse är att i de fall en underårig styrelseledamot verkligen skulle befinnas skyldig att utge ersättning som en följd av en rättshandling utförd inom ramen för styrelseuppdraget, är regelsystemet så konstruerat att det i samtliga fall kan tas särskild hänsyn till att det är fråga om att förplikta en underårig. Till detta kan fogas att i de fall en ung ställföreträdare befinns skyldig att utge ersättning, som av något skäl inte bör jämkas, är det med största sannolikhet fråga om ett anspråk av begränsad storlek. Rent ideella föreningar bedriver mycket sällan en verksam- het som föranleder omfattande ekonomiska transaktioner. Slutligen kan erinras om att, i de fall en underårig förpliktas att utge ersättning för skada som orsakats inom ramen för styrelse- 103 Jfr Adlercreutz, A., Avtalsrätt I s. 121 & Grönfors, C., Avtalslagen s. 163 angående unga fullmäktiga. uppdraget, den unges skuld ofta kommer att kunna ersättas genom ansvarsdelen i en hemförsäkring. Det kan noteras att hemförsäk- ringens ansvarsdel dock inte täcker ersättning för skador som orsakats bland annat uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Eftersom sådana skador aldrig täcks och kan begås av den unge oberoende av styrelseuppdraget utgör begränsningar i försäkringsskyddet inte något skäl för att förhindra unga att medverka i föreningsstyrelser. Sammantaget finner vi inte några övertygande skäl för att gene- rellt begränsa underårigas möjligheter att ingå i ideella föreningars styrelse med hänvisning till behovet av att skydda den unge mot en eventuell skadeståndsskyldighet. Det skydd för den unga som skulle uppnås genom ett förbud för unga att sitta i ideella föreningars styrelser väger lätt i jämförelse med den nytta som uppnås när under- åriga genom styrelsearbete aktivt deltar i föreningsverksamhet. Ett annat synsätt kan vara motiverat när det gäller unga i styrelser i ideella föreningar som bedriver näringsverksamhet. Vi har ovan i avsnitt 3.4.2 diskuterat frågan. Skälen för att ifrågasätta det lämp- liga i att underåriga är styrelseledamöter i sådana föreningar är bland annat att unga i andra fall har endast begränsad rätt att med- verka i näringsverksamhet, FL 6:4 och FB 13:13, samt att de ersätt- ningsanspråk som skulle kunna uppstå i sådan verksamhet är av en annan storlek än för en rent ideell förening. 4 Underåriga i ideella föreningars styrelse Det saknas i stor utsträckning lagreglering rörande ideella före- ningar. Till viss del torde detta vara resultatet av ett medvetet ställ- ningstagande. Flera förklaringar kan tänkas. Med beaktande av den bredd som verksamheten i ideella föreningar har, är en funktionell reglering inte enkel att åstadkomma. Det finns en risk att en reglering onödigtvis skulle begränsa och försvåra en verksamhet som bedrivs av en bred allmänhet, även underåriga. I synnerhet unga kanske inte kan förväntas följa komplicerade regler rörande vad som uppfattas som en fritidsverksamhet. Risken för att en reglering skulle hämma verksamheter som är önskvärda i ett sam- hälleligt perspektiv kan dessutom inte ignoreras. Det kan vidare konstateras att det inte förefaller finnas något större behov av reglering – verksamheten i ideella föreningar verkar fungera bra också utan reglering. Som utgångspunkt kan konstateras att det inte finns några asso- ciationsrättsliga regler som förhindrar underåriga att vara medlem- mar i en ideell förenings styrelse, vilket kan förklara att det för när- varande existerar ett stort antal föreningar med unga styrelseleda- möter. Vårt uppdrag har därför varit att kartlägga om det finns några andra rättsliga och faktiska hinder för underåriga att ingå i en ideell förenings styrelse. Vid bedömningen av förutsättningarna för underårigas med- verkan i ideella föreningars styrelser saknas i stor utsträckning tydlig vägledning. Frågan har inte varit föremål för någon större upp- märksamhet vare sig i praxis eller i litteratur. Följden är att under- laget för diskussionen måste hämtas i de allmänna rättsprinciper som rör underårigas rättshandlingsförmåga och i ändamålsöver- väganden. En given utgångspunkt för bedömningen är enligt vår uppfatt- ning den grundläggande föreningsfriheten som alla medborgare har. Föreningsfriheten är en mänsklig rättighet och innefattar en rätt att bilda, ansluta sig till och lämna en förening. Denna rätt har även underåriga. Föreningsfriheten får i vissa fall inskränkas, men detta ska ske med stor restriktivitet. Den avgörande frågan är där- för inte om det finns anledning att ge underåriga rätt att sitta i ideella föreningars styrelse. Istället gäller det att pröva om det finns övertygande argument för att begränsa underårigas föreningsfrihet med hänvisning till det förhållandet att de har en begränsad rätts- handlingsförmåga. Inledningsvis i kapitel 2 granskades hur begränsad underårigas rättshandlingsförmåga verkligen är. Genomgången visar att under- åriga närmare besett faktiskt har en större rättshandlingsförmåga än vad som kanske är den gängse bilden. Barn och unga har en ställning i samhället som medför att de i praktiken har ganska omfattande självbestämmanderätt. Att det förhåller sig så kan säkerligen delvis förklaras av en förändrad syn på barn som rättsliga aktörer. Barn och unga betraktas som medborgare med egna rättigheter som de kan utöva efter egen vilja. De begränsningar som ändå kvarstår vad gäller underårigas möjligheter att själva bestämma över sina ekonomiska och personliga angelägenheter motiveras nästan uteslutande av det skydd barn har rätt till på grund av sin bristande livserfarenhet. Underårigas rättshandlingsförmåga begränsas i huvudsak i den utsträckning det är påkallat av behovet att skydda dem mot att utnyttjas och mot följderna av oförståndiga rättshandlingar. En förutsättning för att unga ska ha självbestämmanderätt och därmed egen rättshandlingsförmåga, är att de har de psykiska egen- skaper som krävs för att förstå innebörden av sina beslut och hand- lingar. Givetvis gäller detta också som en förutsättning för att en underårig ska kunna vara styrelseledamot. Den som inte besitter den mognad och det förstånd som krävs för att förstå styrelseupp- dragets innebörd är därmed diskvalificerad som styrelseledamot. Detta borde dock också gälla för vuxna! Ett tungt vägande skäl att begränsa underårigas deltagande i ideella föreningars styrelse skulle vara om det kan föranleda långt- gående ekonomiska risker och förpliktelser. Genomgången i kapitel 3, särskilt i avsnitten 3.5–3.8, ger vid handen att styrelseuppdrag i rent ideella föreningar i undantagsfall skulle kunna ge upphov till en skadeståndsskyldighet, men som då är begränsad i de flesta fall. Regelsystemet för fastställande av en underårigs skadeståndsskyldig- het är utformat för att kunna beakta den ungas intressen och sär- skilda skyddsbehov. Därtill kan läggas den omständigheten att en stor del av den ersättningsskyldighet som skulle kunna komma att åläggas unga förmodligen kan täckas genom en hemförsäkring. Ett generellt förbud mot underåriga i styrelsen skulle därför kunna ses som en oacceptabel inskränkning i underårigas föreningsfrihet – en inskränkning som inte står i proportion till skyddsbehov som skulle tillgodoses, inte minst eftersom det redan är tillgodosett på annat sätt. kan det finnas skäl att begränsa ungas möjligheter att ingå i föreningsstyrelser i de fall föreningen driver näringsverksam- het. Ett tillägg till FB 13:13 om krav på tillstånd från överför- myndaren skulle på ett enkelt sätt kunna förhindra att underåriga i onödan utsätts för ekonomisk risk till följd av ett styrelseuppdrag. En följd av att man tillåter unga att på egen hand bilda och styra föreningar är att unga har möjlighet att bilda en juridisk person som har mer långtgående rättshandlingsförmåga än de själva har. En sådan ordning kan möjligen uppfattas som problematiskt. Dessutom kan förstås en ordning enligt vilken tredje man, såsom , banker och avtalsparter, i varje enskilt fall har att avgöra om en ung styrelseledamot besitter tillräcklig mognad, leda till stora praktiska problem. Mot den bakgrunden kan en bestämd åldergräns framstå som önskvärd, exempelvis 12 år.104 måste hållas i minnet att många föreningar bildats av 104 Jfr t.ex. 4 § lagen om trossamfund, som behandlats ovan i avsnitt 3.2.2. underåriga utan att detta har förorsakat några egentliga problem. Föreningsfrihet är en grundläggande mänsklig rättighet. Det finns därför all anledning att fortsatt tillåta unga att bilda, ansluta sig till och utträda ur ideella föreningar. Det finns inte heller någon anled- ning att inte tillåta underåriga att ingå i ideella föreningars styrelser. 1997/98:116 Staten och trossamfunden – och andra trossamfund. 2007/08:150 Förmynderskapsrättsliga frågor. NJA II 1924 Förslag till lag om förmynderskap m.m. SOU 1988:40 Föräldrar som förmyndare SOU 2000:77 Omhändertagen. Samhällets ansvar för utsatta barn och unga. Dir. 2007: 150 Översyn av vissa adoptionsrättsliga frågor. Dir. 2008:35 Utredning om vissa frågor om bidrag till ungdoms- organisationer m.m. Adlercreutz, A., Avtalsrätt I. & , R., Lagen om avtal.