sou · GWB358d5 · 2009-01-01 00:00:00 — Den förändrade lydelsen innebär inga ändringar i sak utan skatt som ska betalas eller återbetalas enligt de beslut som enligt skattebetalningslagen är eller ska anses som beskattningsbeslut ska även i fortsättningen registreras.27 Här anges vid sidan av skatter också avgifter. Det beror på att lagen inte innehåller någon bestämmelse som likställer avgifter med skatt. Vilka skatter och avgifter som omfattas av lagens tillämpningsområde framgår av 2 kap. Det är självklart att skatter och avgifter som ska betalas enligt ett omprövningsbeslut omfattas av bestämmelsen och därför ska registreras. 27 Det sagda är en sanning med modifikation. Skatt som någon annan än den skattskyldige ska betala enligt ett beslut om företrädaransvar eller annat sidobetalningsansvar registreras inte på sidobetalarens skattekonto. Skatten är i de flesta fall redan registrerad på huvud- betalarens skattekonto och den registreringen ska inte ändras med anledning av beslutet om sidobetalningsansvar. Vi återkommer till frågan om hanteringen av sidobetalningsansvaret i skattekontot och bl.a. ett behov av undantag från registreringsbestämmelsen för dessa fall. återbetalning, kompensation och nedsättning av punktskatt beslutas enligt de respektive punktskattelagarna. Enligt 53 kap. 5 § anses sådana beslut vara beslut om punktskatt. Belopp som ska återbetalas enligt ett sådant beslut ska alltså registreras på skattekonto. Avdragen A-skatt är ur utbetalarens (vanligen en arbetsgivare) synvinkel skatt som ska betalas och omfattas av punkten 1. Det innebär att redovisad och inbetald avdragen A-skatt löpande ska registreras på utbetalarens skattekonto. För betalningsmottagarens (vanligen en arbetstagare) del är avdragen A-skatt inte skatt som ska betalas. Däremot ska han eller hon tillgodoräknas den avdragna A-skatten när den slutliga skatten har bestämts. Den avdragna A- skatten ska i detta skede registreras så som ett belopp att tillgodoräkna. Utöver den avdragna A-skatten ska ett antal andra poster registreras på skattekontot som den slutliga skatten. Bland dessa finns två som inte kan betraktas som skatt som ska betalas in eller tillgodoräknas och inte heller faller under punkten 3 (inbetalningar och utbetalningar). Det gäller jämställdhetsbonus och skatt som överförts till annan stat. För att bestämmelsen ska gälla även sådana poster sägs i punkten 2 att belopp som ska dras ifrån eller läggas till slutlig skatt ska registreras. I andra stycket finns två undantag som saknar motsvarighet i skattebetalningslagen. Det ena undantaget gäller skatter och avgifter som ska betalas enligt ett beslut om ansvar enligt 59 kap., så kallat sidobetalningsansvar. På skattekontot som tillhör den som är betalningsskyldig enligt ansvarsbeslutet (sidobetalaren) görs inga registreringar med anledning av betalningsskyldigheten. En annan sak är att den skatt eller avgift som ansvarsbeslutet avser ska registreras på huvudbetalarens skattekonto. Det följer av huvudregeln i första stycket punkten 1. Hanteringen av sidobetalningsansvar på skattekontot behandlas i avsnitt 8.9. Det andra undantaget gäller beslut om ersättning av olika slag, nämligen ersättning för kostnader för biträde (40 kap.) och för säkerhet som inte har behövts tas i anspråk (58 kap. 4 § och 63 kap. 10 §). Sådan ersättning registreras inte på skattekonto . Det handlar alltså om att ge lagstöd för den befintliga hanteringen. Enligt bestämmelsen i skattebetalningslagen ska belopp som har lämnats för indrivning registreras på skattekontot. Vi föreslår inte någon motsvarande bestämmelse eftersom ett överlämnande för indrivning beloppsmässigt inte påverkar skattekontot. redan registrerat på skattekontot och tas inte bort från kontot i samband med restföringen. Skattekontots saldo förändras således inte alls på grund av att ett belopp lämnas för indrivning. Tidpunkten för registrering regleras i 2–6 §§, se kommentarerna till dessa paragrafer. När ska registreringen på skattekontot göras? Paragrafen ersätter 3 kap. 5 § tredje stycket andra och tredje meningarna SBL som har kvar den ursprungliga lydelsen (prop. 1996/97:100, s. 531). I paragrafen finns huvudregeln för när den löpande registreringen på skattekontot ska göras. 3 § innehåller en särskild regel för anstånd med att betala skatt och avgift som beviljats före förfallodagen för den skatt som anståndet avser. Huvudregeln tillämpas inte heller för överskjutande ingående mervärdesskatt eller överskjutande punktskatt. När sådan skatt ska registreras framgår av 4 §. För den årliga registreringen av slutlig skatt och belopp som räknas av mot eller läggs till den slutliga skatten finns särskilda bestämmelser i 5 och 6 §§. Enligt huvudregeln registreras belopp som ska betalas in på förfallodagen och belopp som ska tillgodoräknas så snart det finns underlag. Det innebär t.ex. att skatteavdrag som redovisas i skatte- deklaration registreras på kontot på förfallodagen. Omprövnings- beslut som innebär att en skatt sätts ned registreras på beslutsdagen eftersom det då finns underlag för att tillgodoräkna den skattskyldige beloppet. Ett omprövningsbeslut som innebär att skatten höjs registreras på förfallodagen. I bestämmelsen, som är ny, finns en särskild bestämmelse om registreringstidpunkt för anstånd med betalningen av skatter och avgifter. Bestämmelsen gäller i de fall anståndsbeslutet fattas före förfallodagen för den skatt eller avgift som anståndet gäller. I sådana fall ska avvakta med registreringen av anståndet till förfallodagen. Syftet med bestämmelsen är att undvika så kallade skattebyten, se avsnitt 8.5.3. Överskjutande ingående mervärdesskatt eller överskjutande punktskatt I paragrafen finns en särskild bestämmelse som reglerar när redovisad överskjutande ingående mervärdesskatt och överskjut- ande punktskatt ska registreras. Skattebetalningslagen innehåller ingen motsvarighet för överskjutande punktskatt. 16 kap. 7 § SBL jämställer redovisning av överskjutande ingående mervärdesskatt med inbetalning av skatt och anger när en sådan betalning anses gjord. Den bestämmelsen har tagits in för att undvika att kostnadsränta i vissa fall kan komma att beräknas på avdragen skatt och arbetsgivaravgifter som täcks av den överskjutande ingående mervärdesskatten. Om ingen särskild reglering fanns skulle större företag (företag med beskattningsunderlag som exklusive gemenskapsinterna förvärv och import överstiger ) som normalt lämnar skattedeklaration senast den 26, men som ska betala avdragen skatt och arbetsgivaravgifter redan den 12 i samma månad anses ha betalt avdragen skatt och arbetsgivaravgifter först när redovisningen kommer in den 26. Kostnadsränta skulle då beräknas trots att skatterna täcks av den överskjutande ingående mervärdesskatten som redovisas . Att likställa redovisning av överskjutande ingående mervärdes- skatt med inbetalning av skatt underlättar inte förståelsen av regleringen. Givetvis är det inte den överskjutande ingående mervärdesskatten som anses betald, den skatten ska den skatt- skyldige ju inte betala utan tvärtom tillgodoräknas. Det är i stället någon annan skatt eller avgift som anses betald med den över- skjutande ingående mervärdesskatten. Regleringen leder sannolikt inte till några missförstånd, men ökar ändå komplexiteten genom att det vid sidan av inbetalningar och andra belopp som tillgodoräknas den skattskyldige också finns belopp som likställs med inbetalningar. Den valda lösningen har också medfört att bestämmelserna om beräkning av ränta har komplicerats (19 kap. 7 och 13 §§ SBL). Det är inte nödvändigt att gå omvägen via en presumerad betalning för att undvika att kostnadsränta uppkommer när Författningskommentar – skatteförfarandelagen SOU 2009:58 avdragen skatt och arbetsgivaravgifter räknas av mot överskjutande ingående mervärdesskatt. Registreringstidpunkten på skattekontot för den redovisade överskjutande mervärdesskatten är avgörande för om ett underskott kommer att uppkomma på skattekontot när andra skatter debiteras och därmed också för om kostnadsränta kommer att beräknas. Här föreslås en bestämmelse enligt vilken överskjutande ingående mervärdesskatt som redovisas efter redovisningsperioden ska registreras den 12 (den 17 ) i . Om redovisningen sker senare ska registreringen göras den dag då redovisning senast ska lämnas. Tidpunkterna för kreditering på skattekontot kommer härigenom att motsvara de tidpunkter då inbetalning av skatt anses vara gjord enligt 16 kap. 7 § SBL. Den föreslagna bestämmelsen omfattar inte bara överskjutande ingående mervärdesskatt utan även överskjutande punktskatt. Sådan redovisning är inte alls lika vanligt förekommande, men i de fall den förekommer är det rimligt att den överskjutande skatten registreras på skattekontot efter samma regler som överskjutande ingående mervärdesskatt. I fortsättningen kommer ett företag som ska lämna skattedeklaration senast den 26 att kunna använda redovisad överskjutande punktskatt för att täcka avdragen skatt och arbetsgivaravgifter med förfallodag den 12 i samma månad. 16 kap. 7 § SBL är bara ändrad (prop. 1996/97:100, s. 608). Ändringen innebar att redovisning av överskjutande ingående mervärdesskatt generellt blev jämställd med inbetalning av skatt (prop. 1997/98:134, s. 62–64 och 67). Årlig registrering av slutlig skatt m.m. Paragrafen reglerar när registrering ska ske av slutlig skatt och de belopp som ska räknas av mot eller läggas till slutlig skatt enligt 56 kap. 8 §. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i skattebetalningslagen. Bestämmelsen behövs för att klargöra att den slutliga skatten och de övriga beloppen ska registreras . Av bestämmelsen framgår dessutom att tidpunkten för registreringen beror på om den skattskyldige till följd av beslutet om slutlig skatt ska tillgodoräknas eller betala skatt. För att avgöra det gör en beräkning enligt 56 kap. 8 §. skattskyldige enligt beräkningen ska tillgodoräknas skatt, ska registreringen göras omgående. Resulterar beräkningen i att skatt ska betalas, sker registreringen på förfallodagen. Betalningsfristen för slutlig skatt är alltid minst , se 62 kap. 8 §. I paragrafen, som är ny, finns ett undantag från registrerings- tidpunkten i 5 § 1. Enligt den bestämmelsen ska den slutliga skatten och tillhörande belopp registreras på förfallodagen för slutlig skatt om beräkningen enligt 56 kap. 8 § visar att sådan skatt ska betalas. Vid beräkningen enligt 56 kap. 8 § ska hänsyn inte tas till ett överskott på skattekontot. Det innebär att registrering på skattekontot enligt 5 § 1 inte ska göras förrän på förfallodagen för den slutliga skatten även om den slutliga skatt som ska betalas täcks av ett överskott på skattekontot. En sådan ordning är inte praktisk när det gäller privatpersoner som i princip endast använder skattekontot för registrering av den slutliga skatten och härtill hörande poster. De inbetalningar som denna kategori gör till skattekontot avser regelmässigt att täcka den slutliga skatten. Om ett överskott på en privatpersons skattekontot innebär att det inte blir någon ytterligare slutlig skatt att betala ska därför enligt här aktuell bestämmelse registreringen på skattekontot och den efterföljande avstämningen göras omgående. För det fallet att den egna inbetalningen till skatte- kontot varit för stor kommer det kvarstående överskottet efter avstämningen automatiskt att återbetalas enligt 64 kap. 2 §. Tillämpningsområdet är begränsat till kontohavare som inte har F-skatt eller särskild A-skatt och inte heller har varit skyldig att lämna annan skattedeklaration än förenklad arbetsgivardeklaration under det innevarande beskattningsåret. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 8.8. När ska skattekontot stämmas av? Här regleras när ett skattekonto ska stämmas av. Med avstämning av skattekonto menas att inbetalda och andra tillgodoförda belopp jämförs med påförda belopp och att ett saldo räknas fram. Paragrafen ersätter 3 kap. 6 § SBL som endast har ändrats när kom till (prop. 1996/97:100, s. 531 och 532 samt prop. 2002/03:99). Bestämmelsen har arbetats om redaktionellt. Den årliga avstämningen som regleras i 3 kap. 6 § första och tredje styckena SBL har här sammanförts i punkten 1. Av denna punkt framgår att ett skattekonto ska stämmas av när den slutliga skatten har registrerats. Det görs en gång , men när registreringen ska göras varierar beroende på när beslutet om slutlig skatt fattas och på om beslutet innebär att skatt ska betalas eller tillgodoräknas. Se 5 och 6 §§ med kommentarer. Om det inte fastställs någon slutlig skatt för en person och inga andra registreringar än ränta förekommer på skattekontot finns det ingen skyldighet för att på eget initiativ stämma av skattekontot. stämmer ändå av alla skattekonton med jämna mellanrum. Det är lämpligt bl.a. eftersom en avstämning är en förutsättning för att ett överskott ska återbetalas. Sådana avstämningar kan verket göra även i fortsättningen. En bestämmelse om skattekonto som inte får någon motsvarighet Här redogörs för en bestämmelse som inte får någon motsvarighet i den nya lagen och som inte behandlats tidigare i kommentaren. Inga bestämmelser i lagen om vem som ska ha ett skattekonto I 3 kap. 5 § första och andra styckena SBL finns bestämmelser om för vilka personer ska upprätta ett eller flera skatte- konton. Förekomsten av ett skattekonto har i sig inte några självständiga effekter för den skattskyldige. I vilka situationer ett skattekonto ska upprättas är därför en rent administrativ fråga som inte behöver regleras i lag. Vi föreslår därför ingen motsvarighet till 3 kap. 5 § första och andra styckena SBL. Betalning av skatter och avgifter Kapitlets innehåll framgår av paragrafen. Inbetalning till det särskilda kontot för skattebetalningar Av paragrafens första stycke framgår att skatter och avgifter ska betalas in till särskilda konto för skattebetalningar. Enligt andra stycket är en skatt eller avgift betald den dag då betalningen har bokförts på detta konto. Paragrafen ersätter 16 kap. 2 och 3 §§ SBL (prop. 1996/97:100, s. 604 och 605). Dessa paragrafer har ändrats när ersatte skattemyndigheterna och (prop. 2002/03:99). När ska skatter och avgifter som redovisas i en skattedeklaration betalas? Paragrafen ersätter 16 kap. 4 § SBL (prop. 1996/97:100, s. 605 och 606). Den paragrafen är ändrad fem gånger. gjordes mindre justeringar av ordalydelsen (prop. 1997/98:33, s. 46). Tillämpningsområdet utvidgades till att även gälla mervärdesskatt som avser en redovisningsperiod på ett helt beskattningsår och som ska redovisas i skattedeklaration enligt bestämmelserna i 10 kap. 22 a §. I samma lagstiftningsärende togs en hänvisning till 10 kap. 12 § in för att klargöra att den som genom nämnda paragraf fått möjlighet att redovisa arbetsgivar- avgifter vid någon annan tidpunkt än som anges i kapitlet ska betala avgifterna senast som deklarationen ska ha kommit in (prop. 1997/98:134, s. 67). Paragrafen justerades 2002 när punkt- skatterna infogades i skattekontosystemet (prop. 2001/02:127, s. 177). ändrades paragrafen på grund av att bildades (prop. 2002/03:99). Den senaste ändringen gjordes 2007 för att bestämmelsen om betalningstidpunkt vid redovisning i särskild skattedeklaration även skulle omfatta felaktigt debiterad mervärdesskatt som angivits på en faktura och som ska redovisas i en sådan deklaration (prop. 2007/08:25, s. 270). I paragrafens första stycke finns huvudregeln för betalning av skatter och avgifter som redovisas i skattedeklaration; skatten ska vara betald senast den dag då deklarationen ska ha kommit in till . Det handlar alltså om betalningstidpunkten för avdragen skatt, arbetsgivaravgifter, mervärdesskatt och punktskatt. Bestämmelsen omfattar samtliga skattedeklarationer, även de särskilda skattedeklarationerna, och ersätter 16 kap. 4 § första och tredje styckena SBL. När skattedeklarationen ska ha kommit in till framgår av bestämmelserna i 26 kap. 27–31 §§ och 33– Paragrafens andra stycke innehåller ett undantag från huvud- regeln att betalningstidpunkten styrs av redovisningstidpunkten. Undantaget avser avdragen skatt och arbetsgivaravgifter för en viss kategori skattskyldiga. Det gäller skattskyldiga med mervärdesskatt på beskattningsunderlag som, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import för beskattningsåret, beräknas sammanlagt överstiga . Dessa skattskyldiga ska ha betalat avdragen skatt och arbetsgivaravgifter senast den 12, senast den 17, efter redovisningsperioden. Betalningen ska alltså i dessa fall ske innan redovisningen. Redovisningstidpunkten regleras i 26 kap. 31 §. Den bestämmelsen omfattar arbetsgivar-, mervärdes- skatte- och punktskattedeklaration, dvs. redovisning av avdragen skatt, arbetsgivaravgifter, mervärdesskatt och punktskatt. Här aktuellt undantag gäller endast betalning av avdragen skatt och arbetsgivaravgifter. Redovisning och betalning av mervärdesskatt och punktskatt ska alltså ske som anges i 26 kap. 31 §. När ska F-skatt och särskild A-skatt betalas? I paragrafen finns huvudregeln för betalning av F-skatt och särskild A-skatt. Sådan skatt ska betalas med lika stora belopp fr.o.m. beskattningsårets andra månad t.o.m. månaden efter beskattningsårets utgång. Vi föreslår alltså att betalningen av preliminär skatt ska följa beskattningsåret, och inte som nu Skälen för förändringen redovisas i avsnitt 5.2.5. För den som har kalenderåret som beskattningsår innebär det ingen förändring, betalning ska fortfarande göras februari–januari. Fysiska personer anses alltid ha kalenderåret som beskattningsår i dessa sammanhang (3 kap. 4 § andra stycket). Förfallodagarna är den 17 och den 12 . gäller dock den 12 som förfallodag för en skattskyldig som redovisar mervärdesskatt på beskattningsunderlag som exklusive gemenskapsinterna förvärv och import för beskatt- ningsåret beräknas sammanlagt överstiga . Undantag från huvudregeln finns i 5–7 §§. I 5 § finns undantag från betalningsperiodens längd. I 6 § finns för säsongsverksamhet ett undantag från bestämmelsen att betalning ska ske . För nystartad verksamhet finns i 7 § möjlighet att skjuta på den första betalningen. Paragrafen ersätter 16 kap. 5 § första stycket SBL som har kvar sin ursprungliga lydelse (prop. 1996/97:100, s. 606 och 607). Kortare betalningsperiod för skatt som beslutas sent Paragrafen ersätter 16 kap. 5 § andra–fjärde styckena SBL som aldrig har ändrats (prop. 1996/97:100, s. 606 och 607). Huvudregeln är enligt 4 § att F-skatt och särskild A-skatt ska betalas fr.o.m. beskattningsårets andra månad t.o.m. månaden efter beskattningsårets utgång (vanligen ). I den nu aktuella paragrafen finns ett undantag från den bestämmelsen för de fall då skatten beslutas efter den 20 i beskattningsårets första månad. Enligt första stycket ska den första betalningen då inte göras under beskattningsårets andra månad utan . Vilken månad som blir den första då betalning ska ske beror på när under en månad, t.o.m. den 20 eller efter den 20, debiteringsbeslutet fattas. Om beslutet t.ex. fattas , ska den första betalningen göras därefter, dvs. Fattas beslutet efter den 20 i en månad ska den första betalningen inte göras i utan först i efter beslutet. Det innebär att den första betalningen till följd av ett beslut som fattas , ska göras . Bestämmelserna gör endast undantag från 4 § när det gäller under vilken månad den första betalningen ska göras. Författningskommentar – skatteförfarandelagen SOU 2009:58 bestämmelser i 4 § ska med andra ord gälla även i dessa fall. Betalning ska alltså ske med lika stora belopp t.o.m. månaden efter beskattningsårets utgång på de förfallodagar som anges i 4 §. I andra stycket finns en betalningsbestämmelse för de riktigt sena debiteringarna av F-skatt och särskild A-skatt, efter den 20 i beskattningsårets sista månad (vanligen ). Hela skatten ska i dessa fall betalas . ska betalning ske på 12 och 26 i månaderna februari–juli samt ) som infaller närmast efter det att har gått från beslutsdagen. Vi föreslår av förenklingsskäl att betalningsfristen och de särskilda förfallodagarna ska slopas. I stället ska de vanliga förfallodagarna för F-skatt och särskild A-skatt gälla, dvs. den 12 eller 17. I vilken månad betalningen ska göras ska bestämmas på motsvarande sätt som enligt första stycket. När beslutet fattas så sent som efter den 20 i beskattningsårets sista månad innebär det att betalning ska göras efter utgången av den normala betalningsperioden för preliminär skatt enligt 4 §. Om t.ex. beslutet fattas beskattningsåret ska skatten i sin helhet betalas på förfallodagen i efter beslutet, dvs. året efter beskattningsåret. Förändringen kommer i vissa fall att påverka betalningsfristen. Beroende på när i en månad beslutet fattas kan fristen bli längre eller kortare. I många fall blir det ingen skillnad. Den kortaste betalningsfrist som en skattskyldig kommer att kunna få är och det gäller endast beslut som fattas . Här finns det anledning att notera att en skattskyldig som i rätt tid lämnar preliminär självdeklaration inte får beslutet så sent som efter den 20 i beskattningsårets sista månad. Den skattskyldige har i sådana fall själv tagit sig en skattekredit genom att inte lämna preliminär deklaration . Ett sent beslut kan också avse en höjning av tidigare debitering. Det är då inte årets sammanlagda preliminära skatt som ska betalas på en gång. I bägge fallen är det fråga om skatt på inkomster för det passerade beskattningsåret som egentligen redan borde ha betalats. kan enligt paragrafen besluta om undantag från regeln i 4 § att F-skatt och särskild A-skatt ska betalas . Paragrafen är tillämplig om näringsverksamheten pågår under endast en del av kalenderåret. Möjligheten att besluta att skatten ska betalas endast under vissa kalendermånader var en nyhet i skattebetalningslagen. Bestämmelsen finns i 11 kap. 5 § andra stycket SBL (prop. 1996/97:100, s. 406, 407 och 580). I denna del är 11 kap. 5 § SBL bara ändrad när kom till (prop. 2002/03:99). Enligt 11 kap. 5 § SBL krävs för ett beslut att det också finns särskilda skäl. Förarbetena klargör inte vilka skäl som skulle krävas vid sidan av grundförutsättningen att verksamheten endast pågår under en del av beskattningsåret (prop. 1996/97:100, s. 580). I praktiken kräver inte heller några särskilda skäl för ett beslut om säsongsbetalning. Det finns inte någon anledning till en restriktivare tillämpning. Bestämmelsen justeras därför nu så att den motsvarar praktiken. Övriga bestämmelser i 4 § gäller även om beslutat om en kortare betalningsperiod än . Skatten ska alltså betalas med lika stora belopp i senast på de ordinarie förfallodagarna för sådan skatt. En annan bestämmelse som kan underlätta för näringsidkare med säsongsbetonad verksamhet finns i 26 kap. 4 § andra stycket. Enligt den bestämmelsen behöver en näringsidkare som varken har arbetsgivaravgifter eller skatteavdrag att redovisa inte lämna arbetsgivardeklarationer under förutsättning att har upplysts om detta. Enligt paragrafen kan nystartade företag få uppskov med att betala F-skatt eller särskild A-skatt . Paragrafen ersätter 11 kap. 5 § tredje stycket SBL. Stycket infördes (prop. 2002/03:5, s. 115 och 116) och har bara ändrats i samband med tillkomst (prop. 2002/03:99). Paragrafen innebär en avvikelse från regleringen i 4 § om när den första betalningen ska göras. Övriga bestämmelser i 4 § ska gälla även om beslutat om uppskov. Skatten ska alltså betalas med lika stora belopp i senast på de ordinarie förfallodagarna enligt 4 §. Enligt bestämmelsen i skattebetalningslagen gäller inte bestämmelsen om näringsverksamheten har övertagits från någon annan. Motsvarande framgår här i stället genom att det i första stycket sägs att paragrafen gäller en skattskyldig som startar en ny näringsverksamhet. Enligt skattebetalningslagen ska betalningen påbörjas året efter inkomståret. Denna begränsning ersätts här med en ny bestämmelse i andra stycket punkten 1. Där sägs att möjligheten att senarelägga betalningen inte gäller om beslutet om F-skatt eller särskild A-skatt fattas efter beskattningsårets utgång.