sou · GWB358d3 · 2009-01-01 00:00:00 — En viktig uppgift för utredaren är därför att förtydliga och förenkla lagstiftningen på det skatteadministrativa området. Möjlighet till effektiv kontroll. Utredaren ska i sitt uppdrag beakta intresset av att begränsa möjligheterna till skatteundandragande. Utvärdering: Utredaren ska också utvärdera systemet med skattekonton samt tillämpningen av lagen (1989:479) om ersättningar för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. Uppdraget ska slutredovisas före utgången av . har i ett delbetänkande 2006, Tyst godkännande – ett nytt sätt att deklarera (SOU 2006:89) redovisat ett förenklat deklarationssystem. Uppdraget att överväga om tiden nu är mogen att slopa den allmänna deklarationsskyldigheten för sådana fysiska personer som beskattas endast efter förtryckta uppgifter i deklarationsblanketten är därmed slutfört. Regelverken för företagare är invecklade och omfattande och som går läggs nya regler till de gamla. För att förbättra företagsklimat bör man minska den administrativa bördan för företagen. bör reglerna göras mer rättssäkra. Redan i budgetpropositionen meddelade regeringen under . 2006/07:1 utg.omr. 3 s. 15) att den har för avsikt att besluta om tilläggsdirektiv till . Däremot sades inte något om vad dessa direktiv ska innehålla. Det anges i stället här. Administrativ börda och regelförenklingar Utvecklingen av det moderna samhället har medfört ett omfattande regelverk. Företagen i måste ha kunskap om och efterleva ett stort antal regler som de ständigt måste förbättra sin effektivitet och flexibilitet för att vara konkurrenskraftiga i en globaliserad värld. Allt fler länder har insett att även regelverken utgör ett konkurrensmedel. Genom att skapa bästa möjliga regelverk för de svenska företagen kan staten medverka till att företagens konkurrenskraft ökar internationellt. Dessutom underlättas företagandet. Ett sätt att ge företagen bättre konkurrenskraft är att reglerna utformas på ett enklare och mer ändamålsenligt sätt så att företagen kan ägna mer tid och resurser till att driva och utveckla sin verksamhet och därmed växa och anställa fler vilket leder till ökad tillväxt. Ett enkelt regelverk för att starta och driva företag tillvaratar dessutom individernas initiativförmåga och ger därmed ett tillskott till samhället. Krångliga regler och omfattande åtaganden gör att många företagare, särskilt små sådana, drar sig för att anställa nya medarbetare samt att alltför mycket tid och andra resurser ägnas åt att förstå reglerna och lämna inkrävda uppgifter. Därför bör det bli enklare att redovisa såväl egna skatter och avgifter som skatter och avgifter för anställda. Genomförandet av EU-direktiv innebär i flera fall en ökad regelbörda för företagen. Regeringen har i budgetpropositionen (prop. 2006/07:1, utg.omr. 24, avsnitt 3.10.2, s. 49) angett som mål att de svenska företagens administrativa kostnader för samtliga statliga regelverk ska minska av . Syftet är att regelförenklingsarbetet ska leda till en märkbar förändring i företagens vardag. En del regler medför inte särskilt stora kostnader för företagen men kan ändå upplevas som irriterande. Det handlar ibland om regler som är ineffektiva och vars syfte är otydligt för dem som ska följa reglerna eller om regler som duplicerar informationskrav. I samband med att utredaren undersöker möjligheterna att utarbeta en förfarandelag – en uppgift som ges redan i huvuddirektiven – ska utredaren undersöka och använda sig av de möjligheter som finns att inom ramen för regelsystemet göra förenklingar för de skattskyldiga. I detta arbete ska utredaren särskilt ha det av regeringen angivna målet för en minskning av företagens administrativa börda i åtanke. Reglerna om skatte- och tulltillägg har varit föremål för översyn , (prop. 2002/03:106). Syftet med de ändringar som skedde då var att de rättssäkerhetskrav som ställs i artikel 6 i och som har bäring på skatte- och tulltilläggsprocessen skulle komma till uttryck direkt i lagtexten. Trots att möjligheterna att göra nyanserade bedömningar i varje enskilt fall har utökats och förbättrats är reglerna fortfarande föremål för viss kritik. Denna kritik handlar bl.a. om långa handläggningstider. Genom de ändringar i reglerna som genomfördes infördes bl.a. en möjlighet att medge befrielse från skatte- eller tulltillägg när det förflutit oskäligt till dess att tillägget ska bestämmas. Vidare har regeringen tillsatt en utredning för att se över möjligheterna för den enskilde att påskynda handläggningen i domstol (dir. 2007:23). I denna utredning ingår redan att ge förslag till hur handläggningstiderna för omprövningsbeslut av i samband med ett överklagande ska kunna förkortas. Det kan inte uteslutas att det skulle kunna finnas andra åtgärder än sådana som avser handläggningstider som kan vidtas för att regelverket ska uppfylla högt ställda rättssäkerhetskrav utan att effektiviteten i sanktionssystemet eftersätts. Det finns också skäl att utvärdera och analysera tillämpningen av regelverket 2003. Utredaren ska därför, med utgångspunkt i en sådan genomgång av tillämpningen av reglerna, undersöka om det finns skäl att ytterligare justera bestämmelserna om skatte- och tulltillägg i syfte att förstärka rättssäkerhetsaspekterna. Skadestånd i samband med skattebrott Ett skattebrott kan leda till undandragande av skatt eller till att skatt felaktigt tillgodoräknas eller återbetalas till gärningsmannen eller annan. Gärningsmannens avsikt med att begå ett skattebrott är att få behålla en summa pengar i stället för att betala in dessa i skatt till staten eller att få tillbaka pengar. Den som gärningsmannen gör genom brottet utgör den undandragna eller felaktigt tillgodoräknade eller återbetalda skatten. Om den skattskyldige och gärningsmannen är en och samma person, kan med stöd av taxeringslagen (1990:324) ompröva det aktuella taxeringsbeslutet och påföra gärningsmannen skatt. En motsvarande möjlighet till omprövning finns enligt skattebetalningslagen (1997:483). Därigenom får gärningsmannen inte behålla förtjänsten av brottet och staten får in det rätta skattebeloppet. Om den skattskyldige däremot är en juridisk person uppkommer frågan om hur staten ska kunna kräva in den undandragna eller felaktigt tillgodoräknade eller återbetalda skatten av gärningsmannen. Även i de fallen kan taxeringsbeslutet omprövas, men den juridiska personen torde ofta sakna medel för att betala den påförda skatten. Frågan behandlades i betänkande SOU 1965:23. Utredningen avvisade tanken på att konstruera ansvarigheten för skattebelopp som ett bolag hållit inne och som den juridiska personen saknade möjlighet att betala, som ett skadeståndsansvar och föreslog i stället särskilda bestämmelser om ställföreträdares ansvarighet som i huvudsak motsvarar nuvarande 12 kap. 6 och 6 a §§ i skattebetalningslagen. I några äldre underrättsdomar har staten ändå ansetts kunna föra en skadeståndstalan mot gärningsmannen i målet om skattebrott. () har emellertid i avgörandet NJA 2003 s. 390 slagit fast att den som dömts för skattebrott eller medhjälp till sådant brott inte är skyldig att utge skadestånd till staten för undandragen skatt enligt 2 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207). I domskälen har HD mot bakgrund av uttalanden anfört att dagens regler om företrädaransvar får anses uttömmande reglera statens möjligheter att utkräva undandragen skatt av annan än den skattskyldige. HD:s dom innebär att medel som någon har tillskansat sig genom att begå ett skattebrott inte kan utkrävas från honom eller henne genom en skadeståndstalan. Det är inte heller – enligt en uttrycklig bestämmelse i 13 a § skattebrottslagen (1971:69) – möjligt att tillämpa regler om förverkande. har i en hemställan till (dnr Fi2006/1589) anfört att en möjlighet för det allmänna att föra talan om skadestånd på grund av skattebrott bör införas . En möjlighet för staten att föra skadeståndstalan av det slag som efterfrågar förutsätter ingående överväganden som lämpligen bör ske i samband med översynen av förfarandereglerna på skatteområdet. En ytterligare uppgift för utredaren ska därför vara att undersöka om det är lämpligt och ändamålsenligt att införa en möjlighet för staten att kräva skadestånd i de fall någon annan än den skattskyldige, normalt en juridisk person, tillskansat sig medel genom skattebrott. De komplikationer som kan uppkomma när samma skattefordran kan krävas in från en ställföreträdare för en juridisk person både genom en talan om företrädaransvar, som prövas av förvaltningsdomstol, och en skadeståndstalan i allmän domstol, ska därvid särskilt analyseras. Utredaren ska också överväga om problemet ska lösas på något annat sätt t.ex. genom bestämmelser om förverkande. hemställan överlämnas till utredningen för att övervägas i detta sammanhang. Utredaren ska lämna förslag till hur den valda lösningen ska författningsregleras. Utredarens förslag enligt dessa tilläggsdirektiv ska – i likhet med vad som gäller enligt huvuddirektiven – sammantagna vara neutrala för den offentliga sektorns finanser eller innebära kostnadsminskningar. Utredaren ska vidare ange vilka administrativa konsekvenser förslagen får för såväl som företag och enskilda medborgare. Om förslagen medför kostnadsökningar för ska utredaren föreslå hur dessa ska finansieras. Enligt de ursprungliga direktiven (dir. 2005:129) ska uppdraget slutredovisas före utgången av . Med hänsyn bl.a. till de ytterligare uppgifter som tillkommit bör tiden innan slut- redovisning ska ske förlängas. Utredaren ska, med ändring av den beslutade tiden, redovisa sitt uppdrag med undantag för de delar som rör en eventuell justering av bestämmelserna om skatte- och tulltillägg samt skadestånd i samband med skattebrott. Dessa delar av uppdraget ska utredaren redovisa i ett slutbetänkande . (Fi 2005:10) Förlängd tid för uppdraget Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att föreslå reformerade förfaranderegler på såväl det direkta som det indirekta beskattningsområdet (dir. 2005:129). Uppdraget omfattar dock inte sådan skatt som ska tas ut enligt mervärdesskattelagen (1994:200) vid import av varor eller punktskatt och som ska betalas till . Fastighetstaxeringen omfattas inte heller. Utredningen har antagit namnet . Utredningen har i ett delbetänkande , Tyst godkännande – ett nytt sätt att deklarera (SOU 2006:89), redovisat ett förenklat deklarationssystem. beslutade regeringen om tilläggsdirektiv till utredningen (dir. 2007:165). Utredaren fick då – utöver vad som angavs i de ursprungliga kommittédirektiven – i uppgift att undersöka och använda sig av de möjligheter som finns att inom ramen för regelsystemet göra förenklingar och därigenom minska den administrativa bördan för de skattskyldiga. Utredaren ska också utvärdera och analysera tillämpningen av regelverket för skatte- och tulltillägg 2003 och, med utgångspunkt i en sådan genomgång av tillämpningen av reglerna, undersöka om det finns skäl att ytterligare justera bestämmelserna om skatte- och tulltillägg i syfte att förstärka rättssäkerhetsaspekterna. Utredaren ska dessutom utreda om det bör införas en möjlighet för staten att kräva skadestånd i de fall någon annan än den skattskyldige, normalt en juridisk person, tillskansat sig medel genom skattebrott eller om problemet ska lösas på något annat Utredaren ska också lämna förslag till hur den valda lösningen ska författningsregleras. Utredaren ska redovisa sitt uppdrag med undantag för de delar som rör en eventuell justering av bestämmelserna om skatte- och tulltillägg samt skadestånd i samband med skattebrott. Dessa delar av uppdraget ska utredaren redovisa i ett slutbetänkande . I en skrivelse hemställer utredaren om förlängd utredningstid på så sätt att uppdraget får redovisas i ett slutbetänkande . Skälet för detta är att det, på grund av utredningsarbetets mycket stora omfattning, inte är möjligt att redovisa uppdraget inom de tider som angetts i tilläggsdirektivet. Utredaren ska i stället redovisa sitt uppdrag i ett slutbetänkande . 8 kap. 17 § Skyldighet att lämna särskild 2 kap. 7 § självdeklaration – INK 2 3 kap. 21 § inkomst från andelar i Skyldighet att lämna särskild 2 kap. 7 § självdeklaration – INK 1 10 kap. 9, 21, 25 §§, 4 kap. 1–5 §§, 16 kap. 2 § 1 kap. 2 och 2d §§, 10 kap. 1 och 11 e §§, 11 kap. 8 §, 13 kap. 6, 8, 14 och 18a och 18b §§ ML. Fakturering, innehåll företag 7 kap. 1 § 19 kap. 2a § transaktioner med företag som 7 kap. 1 § Fakturering, innehåll företag Skyldighet att lämna särskild 2 kap. 7 § självdeklaration – INK 4 8 kap. 13 § verksamhet är avdragsrätten för ingående moms är begränsad till vad som medför skattskyldighet Källa: Databasen , /malin kostnaderna administrativa största De område på 2009 uppdatering efter Beslut om skattetillägg; totala belopp (tkr) -1 317 062 -1 343 881 -1 242 296 Källa: verksamhetsstatistik. belopp totala – Skattetillägg Antal beslut om skattetillägg 2001–2008 Andel sänk/påförda vid föreg. års tax: Källa: verksamhetsstatistik. skattetillägg om beslut Antal Konsekvens av preskriberade skatter i kombination med nedsättningsbeslut 1.Under 1999 påförs NN en slutlig skatt avseende på . Den påförda skatten medför att NN:s skattekonto får ett underskott på motsvarande belopp. 2.Någon betalning för att täcka underskottet inkommer inte, utan beloppet restförs. Efter det att underskottet överförts till KFM för indrivning är saldot på NN:s skattekonto . 3.Den 31 december 2005 preskriberas skulden hos KFM och NN har således inte någon skuld längre. 4.Under år 2006 fattar ett omprövningsbeslut som innebär att skatten undanröjds helt. Omprövningsbeslutet innebär en nedsättning med . 5.NN:s skattekonto har ett överskott på som kan betalas ut. - 3 500 000 skulden överförs till KFM - 3 500 000 saldo skattekonto att betala ut Kommentar: Effekterna av den preskriberade skatten i kombination med nedsättningsbeslutet innebär att luftpengar har skapats och att pengarna kan komma att betalas ut eller tas i anspråk för andra skulder. Konsekvens av preskriberade skatter i kombination med skattebyte 1.Skatt 1: att betala debiteras (preskriberas ). 2.Skatt 1 förfaller och restförs till KFM. Efter restföring är saldot på skattekontot . 3.Skatt 2: att betala debiteras (preskriberas ). 4.Skatt 2 förfaller och restförs till KFM. Efter restföring är saldot på skattekontot . 5.Summa skuld hos KFM . Skuld 1: med preskription . Skuld 2: med preskription . 6.Skatt 2 sätts ned via omprövningsbeslut till . Överskottet på skattekontot, , överförs till KFM. 7.Hos KFM avräknas beloppet mot den äldsta skulden först. innebär att skuld 1 kommer att betalas i sin helhet och kommer att avräkna skuld 2. skulden överförs till KFM skulden överförs till KFM summa skuld hos KFM skuld 1: 750 000 preskriberas 041231 skuld 2: 850 000 preskriberas 081231 skatt 2 (850 000 ) undanröjs summa skuld hos KFM skuld 1: 0 skuld 2: 750 000 preskriberas 081231 Kommentar: Hos KFM kvarstår en skuld på avseende skuld 2 . KFM kommer således att driva på denna skuld, trots att NN kan uppvisa ett beslut där just denna skatt är nedsatt till . Denna skuld preskriberas . Hade omprövningsbeslutet för skuld 2 först krediterat den ursprungliga debiteringen skulle denna skuld vara undanröjd i sin helhet. Hos KFM skulle det fortfarande kvarstå en skuld på men avseende skuld 1 som preskriberas . Konsekvens av preskriberade skatter i kombination med skattebyte och nedsättningsbeslut 1.Skatt 1: att betala debiteras (preskriberas ). 2.Skatt 1 förfaller och restförs till KFM. Efter restföring är saldot på skattekontot . 3.Skatt 2: att betala debiteras (preskriberas ). 4.Skatt 1 undanröjs i sin helhet via omprövningsbeslut . När skattekontot stäms av görs nedsättning i första hand mot skuld 2 (från ) eftersom båda besluten är under samma avstämningsperiod. Avstämningen visar sedan ett överskott på som överförs till KFM. 5.Skuld 1 sätts ned med hos KFM. kommer resterande del av skuld 1 att preskriberas. skulden överförs till KFM - 750 000 preskriberas 041231 skatt 1 (750 000) undanröjs avräkning mot underskott på skattekontot, 650 000. resten förs till KFM summa skuld hos KFM skuld 1: 650 000 preskriberas Fortsättning av exempel 3 6.Skuld 1 preskriberas , kvarstår, och NN har inte någon skuld till vare sig eller KFM. 7.Skatt 2 omprövas 2005, efter ursprungsdebiteringen, och sätts ned till , nedsättning med . 8.Efter nedsättningsbeslutet har skattekontot ett överskott med som betalas ut trots att NN aldrig har betalat in några pengar till sitt skattekonto. skulden överförs till KFM - 750 000 preskriberas 041231 skatt 1 (750 000 ) undanröjs avräkning mot underskott på skattekontot 650 000. resten förs till KFM summa skuld hos KFM skuld 1: 650 000 preskriberas 041231 skuld 1: 0 Paragrafnyckeln anger för varje paragraf i skatteförfarandelagen vilken eller vilka bestämmelser som paragrafen ersätter. Skatteförfarandelagens namn har genomgående utelämnats efter paragrafangivelsen. Skatteförfarandelagens två inledande kapitel innehåller för denna lag specifika bestämmelser om innehåll och tillämpningsområde och lämnas därför utanför sammanställningen. Bestämmelser som endast innehåller en hänvisning till den paragraf som ersätts framgår inte av paragrafnyckeln. Undantag från denna regel görs dock för skattebetalningslagens hänvisningar till taxeringslagen. Av utrymmesskäl används i vissa fall andra förkortningar än de som framgår av förkortningslistan. Här används förkortningen BtSL för lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter och TvL för lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet. 1 kap. 3 § TL, 1 kap. 5 § LSK, 1 kap. 3 § SBL och 3 § branschkontrollagen 1 kap. 6 § LSK och 1 kap. 3 § SBL SBL och 21 § SINK § SBL och 1 kap. 5 § LSK 3 kap. 11 § TL och 3 § TvL 22 kap. 1 a § SBL 1 kap. 3 § TL, 1 kap. 5 § LSK och 9 § 1 kap. 4 § SBL 10 § 1 kap. 6 § SBL 11 § 1 kap. 6 § SBL 12 § 1 kap. 1 § SBL 5 kap. 20 § TL 1 § 3 § lagen om deklarationsombud 2 § 7 kap. 3 § TL och 23 kap. 6 § SBL 2 § 23 kap. 3 c § SBL och 2 kap. 7 § LSK 3 § 23 kap. 3 § SBL 4 § 23 kap. 3 a § SBL 5 § 23 kap. 3 d § SBL 2 § 23 kap. 4 § SBL 3 § 23 kap. 4 § SBL 4 § 2 § lagen om deklarationsombud 5 § 2 § lagen om deklarationsombud 6 § 5 § lagen om deklarationsombud 7 § 4 § lagen om deklarationsombud 8 § 6 § lagen om deklarationsombud 1 § 3 kap. 1 § SBL 2 § 3 kap. 2 § SBL 3 § 11 § kassaregisterlagen 4 § 3 kap. 3 § SBL och 11 § kassaregisterlagen 5 § 3 kap. 4 § SBL 6 § 7 § SBF 1 § 4 kap. 1 § SBL 2 § 4 kap. 2 § SBL 3 § 4 kap. 4 § SBL 4 § 4 kap. 3 § SBL 5 § 4 kap. 5 § SBL 1 § 4 kap. 7, 10, 11 och 13 §§ SBL 2 § 4 kap. 13 § SBL 3 § 4 kap. 9 § SBL 4 § 4 kap. 13 och 14 §§ SBL 5 kap. 1 § SBL 5 kap. 2 §, 8 kap. 19 och 20 §§ SBL 5 kap. 3 § SBL 5 kap. 3 § SBL 5 kap. 4 § SBL 5 kap. 4 § SBL 5 kap. 4, 10 och 11 §§ SBL 5 kap. 4, 10 och 11 §§ SBL 10 § 5 kap. 5 § SBL 11 § 5 kap. 5 § SBL 12 § 5 kap. 6 § SBL 13 § 5 kap. 7 § SBL 5 kap. 8 § SBL 5 kap. 9 § SBL 5 kap. 9 § SBL 5 kap. 9 § SBL 5 kap. 12 § SBL 5 kap. 14 § SBL 5 kap. 15 § SBL 8 kap. 7 § SBL 8 kap. 14 § SBL 8 kap. 14 § SBL 8 kap. 14 § SBL 8 kap. 14 § SBL 8 kap. 14 § SBL 8 kap. 17 § SBL 8 kap. 15 och16 §§ SBL 8 kap. 16 § SBL 8 kap. 23 § SBL 8 kap. 24 § SBL 8 kap. 25 § SBL 8 kap. 22 § SBL 8 kap. 1 § SBL 8 kap. 2 och 8 §§ SBL 8 kap. 4 § SBL 8 kap. 5 § SBL 8 kap. 8–9 §§ SBL 8 kap. 6 § SBL 8 kap. 7 § SBL 8 kap. 26 § SBL 8 kap. 8 § SBL 8 kap. 10 § SBL 8 kap. 10 § SBL 5 kap. 13 och 16 §§ SBL SOU 2009:58 Bilaga 8 1 § 8 kap. 1 § SBL 2 § 8 kap. 3 § SBL 3 § 8 kap. 3 § SBL 4 § 8 kap. 4 § SBL 5 § 8 kap. 5 § SBL 1 § 8 § SINK 2 § 10 § SINK 3 § 9 § SINK 4 § 9, 12 och 14 §§ SINK 5 § 9 b § SINK 1 § 1 kap. 4 § LSK 6 kap. 1 och 7 §§ LSK 6 kap. 2 § LSK 6 kap. 2 § LSK 6 kap. 2 § LSK 6 kap. 3 § LSK 6 kap. 4 § LSK 6 kap. 5 § LSK 6 kap. 6 § LSK 10 § 6 kap. 8 § LSK 11 § 6 kap. 9 § LSK 12 § 6 kap. 10 § LSK 7 kap. 1 och 3–5 §§ LSK 7 kap. 2, 4 och 5 §§ LSK 7 kap. 2, 4 och 5 §§ LSK 1 § 8 kap. 1 § LSK 2 § 8 kap. 2 § LSK 3 § 8 kap. 2 § LSK 4 § 8 kap. 4 § LSK 5 § 8 kap. 5 § LSK 6 § 8 kap. 6 § LSK 1 § 8 kap. 7 § LSK 2 § 8 kap. 8 § LSK 3§ 8 kap. 8 § LSK 4 § 8 kap. 11 § LSK 5 § 8 kap. 10 § LSK 6 § 8 kap. 12 § LSK 1 § 8 kap. 1 § LSK 2 § 9 kap. 2 § LSK 3 § 9 kap. 4 § LSK 4 § 9 kap. 5 § LSK 5 § 9 kap. 6 § LSK 6 § 9 kap. 7 § LSK 1 § 10 kap. 1 § LSK 2 § 10 kap. 2 § LSK 3 § 10 kap. 3 § LSK 4 § 10 kap. 4 § LSK 5 § 10 kap. 5 § LSK 6 § 10 kap. 6 § LSK 1 § 10 kap. 7 § LSK 2 § 10 kap. 8 § LSK 3§ 10 kap. 8 § LSK 4 § 10 kap. 5 § LSK 5 § 10 kap. 9 § LSK 6 § 10 kap. 10 § LSK 7 § 10 kap. 11 § LSK 11 kap. 2 § LSK 11 kap. 2 a § LSK 11 kap. 3 § LSK 11 kap. 4 § LSK 11 kap. 5 § LSK 11 kap. 6 § LSK 11 kap. 7 § LSK 11 kap. 7 a § LSK 10 § 11 kap. 7 b § LSK 11 § 11 kap. 7 c § LSK 12 § 11 kap. 8 a § LSK 13 § 11 kap. 9 § LSK 14 § 11 kap. 13 § LSK 15 § 11 kap. 15 § LSK 1 § 12 kap. 1 § LSK 2 § 12 kap. 2 och 3 §§ LSK 3 § 12 kap. 2 och 3 §§ LSK 4 § 12 kap. 4 § LSK 5 § 13 kap. 1 § LSK 6 § 13 kap. 2 § LSK 1 § 14 kap. 1 och 2 §§ LSK 2 § 14 kap. 1 § LSK 4 § 14 kap. 8 § LSK 10 kap. 9 och 9 a §§ SBL 10 kap. 13 § SBL 10 kap. 13 a § SBL 10 kap. 13 § SBL 10 kap. 9 a och 13 §§ SBL 10 kap. 32 § SBL 32 a och 32 b §§ SBL 10 § 17 § SINK 11 § 10 kap. 14 § SBL 12 § 10 kap. 14 a, 15 och 31 §§ SBL 13 § 10 kap. 14 a § SBL 14 § 10 kap. 11 och 14 b §§ SBL 15 § – 16 § 10 kap. 14 § c SBL SOU 2009:58 Bilaga 8 10 kap. 16 a § SBL 10 kap. 17–17 b §§ SBL 10 kap. 17 § SBL 10 kap. 17 a § SBL 10 kap. 17 § SBL 10 kap. 17 b § SBL 10 kap. 30 a § SBL 10 kap. 18 § SBL 10 kap. 18 § SBL 10 kap. 18 § SBL 10 kap. 18 § SBL 10 kap. 19 § SBL 10 kap. 21 § SBL 10 kap. 22 § SBL 10 kap. 22 a § SBL 10 kap. 23 § SBL 10 kap. 32–32 b §§ SBL och 17 § SINK 10 kap. 32–32 b §§ SBL och 17 § SINK 10 kap. 32–32 b §§ SBL och 17 § SINK 10 kap. 12 § SBL 10 kap. 28 § SBL 1 § 10 kap. 8 a § SBL 2 § 10 kap. 8 a § SBL 3 § 25 a kap. 11 § och 49 kap. 13 § IL 4 § 10 kap. 8 c § SBL 5 § 10 kap. 8 b § SBL 2 § 10 kap. 1 och 6 §§ SBL 3 § 10 kap. 1 och 6 §§ SBL 4 § 10 kap. 1, 3, 4 och 6 §§ SBL 5 § 10 kap. 7 § SBL 1 § 1 kap. 2 § LSK 2 § 4 kap. 2 § LSK 3 § 3 kap. 3 § LSK 2 § 2 kap. 2 § LSK 2 kap. 5 § LSK 4 § 2 kap. 4 § LSK 5 § 2 kap. 7 § LSK 6 § 2 kap. 8 § LSK 3 kap. 1 § LSK 3 kap. 1 och 5 §§ LSK 3 kap. 4 § LSK 3 kap. 9 § LSK 3 kap. 5 § LSK 3 kap. 6 § LSK 3 kap. 7 § LSK 3 kap. 7 a § LSK 10 § 3 kap. 8 § LSK 11 § 3 kap. 9 a § LSK 12 § 3 kap. 9 b § LSK 13 § 3 kap. 10 § LSK 14 § 3 kap. 11 § LSK 15 § 3 kap. 11 a § LSK 16 § 3 kap. 12 § LSK 17 § 3 kap. 13 § LSK 18 § 3 kap. 15 § LSK 19 § 3 kap. 15 a § LSK 20 § 3 kap. 16 § LSK 21 § 3 kap. 16 a § LSK 22 § 3 kap. 17 § LSK 23 § 3 kap. 20 § LSK 24 § 3 kap. 22 § LSK 25 § 3 kap. 21 § LSK 26 § 3 kap. 21 § LSK 27 § 3 kap. 23 § LSK 28 § 3 kap. 25 § LSK 29 § 3 kap. 26 § LSK 1 § 4 kap. 5 § LSK 2 § 4 kap. 5 § LSK 1 § 1 kap. 3 § LSK 2 § 5 kap. 1 § LSK 3 § 18 kap. 2 § LSK 4 § 3 kap. 18 och 19 a §§ samt 5 kap. 2 § LSK 5 § 5 kap. 2 a § LSK 6 § 5 kap. 3 § LSK 7 § 15 kap. 8 § LSK 8 § 5 kap. 4 § LSK 9 § 5 kap. 4 § och 15 kap. 8 § LSK 10 § 5 kap. 4 § LSK 2 § 15 kap. 2 § LSK 3 § 15 kap. 3 § LSK 4 § 15 kap. 4 § LSK 5 § 15 kap. 4 § LSK 6 § 15 kap. 4 § LSK samt 9 kap. 2 och 3 §§ FSK 7 § 15 kap. 7 § LSK 8 § 5 kap. 4 § LSK 9 § 5 kap. 4 § och 15 kap. 8 § LSK 1 § 10 kap. 33 § SBL 2 § 10 kap. 35 § SBL 3 § 10 kap. 36 § SBL 2 § 16 kap. 1 och 3 §§ LSK 3 § 16 kap. 2 § LSK 4 § 16 kap. 1 och 3 §§ LSK 5 § 10 kap. 24 10 kap. 27 och 36 a §§ SBL samt 17 kap. 1 § LSK 7 § lagen om deklarationsombud 10 kap. 5 och 10 §§ SBL samt 17 kap. 2 § LSK 3 kap. 5 § TL och 14 kap. 3 § SBL. § SBL och 17 kap. 4 § LSK 10 § 14 kap. 4 § SBL och 17 kap. 5 § LSK 1 § 4 kap. 1 § LSK 2 § 4 kap. 1 §, 13 kap. 3 §, 14 kap. 7 § och 15 kap. 8 § LSK samt 10 kap. 34 § SBL 3 § 4 kap. 3 § LSK och 10 kap. 25 § SBL 4 § 4 kap. 3 § LSK och 10 kap. 25 § SBL SOU 2009:58 Bilaga 8 § kassaregisterlagen, 1 § torgkontrollagen, och 2 § branschkontrollagen. 14 kap. 2 § SBL och 19 kap. 2 § LSK 2 och 6 §§ kassaregisterlagen 12 § kassaregisterlagen och 14 § föreskrifter om krav på kassaregister 5–7 §§ branschkontrollagen 14 kap. 1 a § SBL 19 kap. 2 a och 2 b §§ LSK