sou · GXB347 · 2009-12-14 00:00:00 — Vi har övervägt att föreslå som en del i förslaget att endast de arbetsgivare som inte har åsidosatt arbetsmiljölagstiftningens krav på ett sådant sätt att de fått ett lagakraftvunna föreläggande eller förbud ska kunna konkurrerar om offentliga kontrakt, dvs. de som fått sådana tvångsmedelsbeslut skulle uteslutas. Vi anser att det vore rimligt att den som så påtagligt har åsidosatt arbetsmiljölagstiftningen och där bristen kvarstår borde uteslutas. I annat fall riskerar upphandlingar att ske på bekostnad av de gällande arbetsmiljökraven. Dessutom skulle strävan att främja att arbetsmiljön 77 Överväganden och förslag SOU 2009:97 blir ett konkurrensmedel i en konkurrens på lika villkor i samband med offentlig upphandling kunna motverkas. Vi konstaterar emellertid att ett sådant förslag kan innebära problem bl.a. i förhållande till utländska anbudsgivare. Om bestämmelsen endast skulle avse svenska myndighetsbeslut om förelägganden och förbud skulle leverantörer från andra länder inom EES-området så länge de inte utför arbete i få fördelar i upphandlingen i förhållande till svenska leverantörer, eftersom de inte kan träffas av svenska myndighetsbeslut. För att syftet med bestämmelsen skulle uppnås och den skulle bli neutral i förhållande till vilket land inom EES som leverantörerna kommer från skulle bestämmelsen även behöva omfatta motsvarande myndighetsbeslut inom arbetsmiljöområdet från något annat EES-land. Hänsyn måste tas till förbudet mot att diskriminera på grund av nationalitet i enlighet med de EG-rättsliga principerna om icke-diskriminering (se 1 kap. 9 § ). Regelsystemen vad gäller sanktioner och tvångsmedel ser olika ut i de olika EES-länderna. Det kan således vara svårt att jämföra besluten från olika länder och rättssystem och göra bedömningen vad som är motsvarande myndighetsbeslut. Det skulle eventuellt kräva omfattande utredningar och svåra bedömningar. Som vi har redovisat är inriktningen att kriterierna ska vara enkla att tillämpa och kontrollera för såväl den upphandlande myndigheten eller enheten som anbudsgivarna. Med hänsyn till dessa svårigheter har vi valt att avstå från att lägga fram ett förslag i enlighet med vad som har redovisats. Vi har i stället valt att enbart lägga fram ett förslag som är inriktat på ett grundläggande krav om riskbedömning som alltid ska ha gjorts även av utländska arbetssgivare som ska utföra arbete i . Förutom att kravet i sig är grundläggande och centralt indikerar efterlevnaden av det också att det finns en medvetenhet om arbetsmiljölagstiftningens krav och betydelsen av att följa dem. Kravet följer dessutom av EU:s ramdirektiv på arbetsmiljöområdet (rådets direktiv /391/EEG av om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetslivet) och ska därmed vara genomförd i nationell lagstiftning i samtliga EES-länder. Skyldigheten att fortlöpande undersöka riskerna i verksamheten anges i 3 kap. 2 a § arbetsmiljölagen. Närmare föreskrifter om denna skyldighet finns i 8 § föreskrifter om systematiskt arbetsmiljöarbete (AFS 2001:1) och lyder. SOU 2009:97 Överväganden och förslag 8 § Arbetsgivaren skall regelbundet undersöka arbetsförhållandena och bedöma riskerna för att någon kan komma att drabbas av ohälsa eller olycksfall i arbetet. När ändringar i verksamheten planeras, skall arbetsgivaren bedöma om ändringarna medför risker för ohälsa eller olycksfall som kan behöva åtgärdas. Riskbedömningen skall dokumenteras skriftligt. I riskbedömningen skall anges vilka risker som finns och om de är allvarliga eller inte. Förslaget innebär att de anbudsgivare diskvalificeras som inte har genomfört en relevant skriftlig riskbedömning i enlighet med dessa föreskrifter. Detta är som sagt ett för alla verksamheter grundläggande men också centralt krav när det gäller det systematiska arbetet med arbetsmiljön. Det följer också som sagt av EU-lagstiftning. En kompletterande bestämmelse i enlighet härmed behövs. Frågan är då var en sådan bestämmelse ska placeras. Mycket talar för att den ska placeras i eftersom den avser den offentliga upphandlingen. Vi finner emellertid att den bättre passar i arbetsmiljölagen, eftersom syftet med den i första hand är att förstärka incitamenten för arbetsmiljöarbetet och att garantera att arbetsmiljökrav uppfylls. Bestämmelsen har därmed mer av offentligrättslig karaktär. Intresset av att bestämmelser om offentlig upphandling är samlade och lätt kan hittas av de som deltar i en upphandling kan tillgodoses genom att i ta in en hänvisning till bestämmelsen i arbetsmiljölagen. Förslaget avser den som lämnar anbud i en offentlig upphandling på vilken är tillämplig. Det handlar alltså om den som tillhandahåller tjänster på marknaden. I anges dessa subjekt som leverantörer. I arbetsmiljölagen finns bestämmelser om skyddsansvar för leverantörer av tekniska anordningar och farliga ämnen (3 kap. 8 och 9 §§). Vissa av de skyldigheter som angivna skyddsansvar innebär inträder redan vid marknadsföringen. Det nu föreslagna ansvaret för anbudsgivare i en offentlig upphandling är snarlikt det befintliga leverantörsansvaret i arbetsmiljölagen. Avsikten är liksom när det gäller det befintliga leverantörsansvaret att arbetsmiljöhänsyn ska beaktas på ett tidigt stadium. Överväganden och förslag SOU 2009:97 Avsikten är också att genom anknytningen till begränsa anbudsgivares skyldighet till offentliga upphandlingar över tröskelvärdet enligt 3 kap. 1 § . Mot den angivna bakgrunden föreslår vi att det förs in en kompletterande bestämmelse i arbetsmiljölagen om uteslutning av den som lämnar anbud om tjänstkontrakt (leverantörer enligt LOU:s terminologi) i den angivna situationen. Eventuella arbetsgivare som inte har genomfört en relevant riskbedömning ska inte kunna konkurrera om tilldelningen av offentliga kontrakt. Syftet med bestämmelsen är att förhindra en otillbörlig konkurrens på bekostnad av arbetsmiljön och att främja att arbetsmiljön blir ett konkurrensmedel i en konkurrens på lika villkor i samband med offentlig upphandling. Förslaget kommer dessutom om det genomförs, enligt vår uppfattning, att öka kvalitén på utförda tjänster. Proportionalitetskravet har beaktats. Vi vill betona att avsikten inte är att det ska göras en särskild riskbedömning för just den aktuella upphandlingen. En genomförd riskbedömning kommer naturligtvis normalt att avse ett arbete som faller inom anbudsgivarens vanliga verksamhetsområde. En gjord riskbedömning är också relevant genom att den visar att anbudsgivaren har kompetens och förmåga att göra en riskbedömning på ett adekvat sätt. Vi har övervägt att begränsa bestämmelsen till statliga upphandlingar. Eftersom vi anser att det som uttryckligen regleras genom den föreslagna bestämmelsen i princip redan är möjligt för den upphandlande myndigheten med stöd av den refererade bestämmelsen i finner vi inte anledning att göra en sådan avgränsning. Vi vill också erinra om den möjlighet som enligt 6 kap. 12 § finns för den upphandlande myndigheten att i förfrågningsunderlaget upplysa om vilka organ som kan lämna en anbudssökande eller anbudsgivare information bl.a. om de bestämmelser om arbetarskydd och arbetsvillkor som kommer att gälla vid de tjänster eller byggentreprenader som ska omfattas av det kontrakt som ska slutas. Om den upphandlande myndigheten gör detta ska den begära att anbudssökanden eller anbudsgivaren bekräftar att hänsyn har tagits till sådana bestämmelser vid utformningen av anbudet. Det innebär att ett informationskrav bör åtföljas av ett redovisningskrav, dvs. något slags bekräftelse på att kraven uppfyllts. Detta överensstämmer också med den princip som 80 SOU 2009:97 Överväganden och förslag finns i den offentliga upphandlingen att det både ska vara möjligt att kontrollera att krav uppfylls och att kontroll faktiskt sker. I 9 § lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare (utstationeringslagen) som genomför det s.k. utstationeringsdirektivet (och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster) anges att ska vara förbindelsekontor och tillhandahålla information om de arbets och anställningsvillkor som kan bli tillämpliga vid en utstationering i . Regeringen har i en lagrådsremiss med anledning av förslag föreslagit att verkets roll som förbindelsekontor ska förstärkas. För information om kollektivavtal som kan komma att bli tillämpliga ska verket hänvisa till berörda kollektivavtalsparter. är alltså det organ som det kan hänvisas till i förfrågningsunderlaget. Verket har på sin webbplats () uppgifter om sin roll som förbindelsekontor samt om tillämpliga bestämmelser vid utstationering. I bestämmelserna i 10 kap. 2 § lagen (2007:1091) om offentlig upphandling () om uteslutning av leverantörer anges dessutom att en leverantör för uteslutas om denne i något väsentligt hänseende har låtit bli att lämna begärda upplysningar eller har lämnat felaktiga upplysningar. Det är enligt vår mening relativt enkelt för en upphandlande myndighet eller enhet att kontrollera om den föreslagna uteslutningsgrunden föreligger. Uppgifter om genomförd riskbedömning bör kunna begäras i förfrågningsunderlaget. Om så sker är anbudsgivaren skyldig att lämna uppgiften. Förslaget bygger på att efterlevnaden av den föreslagna bestämmelsen omfattas av tillsyn enligt 7 kap. arbetsmiljölagen. Privat upphandling Vårt förslag som har redovisats ovan avser endast den offentliga upphandlingen. Vårt resonemang om vikten av att utnyttja marknadskrafterna i samband med offentlig upphandling för att främja en god arbetsmiljö är naturligtvis gångbara även när det gäller privat upphandling i betydelsen upphandling utanför det allmännas verksamhet. Det skulle därför kunna övervägas att införa krav även vid den privata upphandlingen. Vi har dock stannat för att endast 81 Överväganden och förslag SOU 2009:97 föreslå en tilläggsreglering till lagstiftningen om offentlig upphandling, dvs. ett område där det redan finns en särskild reglering av upphandlingsförfarandet. Vi vill emellertid när det gäller den privata upphandlingen erinra om det förslag som Utredningen om arbetsmiljölagen lämnade i sitt slutbetänkande Bättre arbetsmiljöregler II (SOU 2007:43) om att införa en ny bestämmelse i 3 kap. arbetsmiljölagen om att den som inhämtar anbud på utförandet av en tjänst över ett visst kontraktsvärde ska i förfrågningsunderlaget (se avsnitt 4.7) ange viss arbetsmiljöinformation. 4.4 Arbetsmiljö i utbildningen Förslag: Ett arbete påbörjas för att föra in arbetsmiljökunskap i högskoleutbildningen. Som ett första steg förs sådana kunskapskrav in som obligatorium på civilingenjörs- och civilekonomutbildningarna Bakgrund och överväganden Integreringsprincipen, som kan sägas ligga bakom kravet på ett systematiskt arbetsmiljöarbete, kan även tillämpas på utbildningen, dvs. arbetsmiljökunskap behöver föras in i och integreras med funktions- och verksamhetsinriktad utbildning. Kunskaper och medvetenhet om arbetsmiljö behöver föras in i utbildningen på olika nivåer. Detta behöver ske redan i den grundläggande utbildningen i grund- och gymnasieskolan, som en förberedelse för arbetslivet. Arbetsmiljökunskaper behövs naturligtvis även hos eleverna för att kunna hantera skolans egna arbetsmiljöfrågor. Vi har i avsnitt 3.3 om socialt ansvarstagande redovisat hur innehållet i utbildningen i det aktuella avseendet har betydelse för kunskaperna, medvetenheten och attityderna. Det framgår där (enligt en undersökning av Universum) att en relativt stor andel av svenska högskolestudenter värderar företagens CSR-arbete högre än unga yrkesaktiva och att etik- och moralfrågor är viktiga vid valet av framtida arbetsgivare. Som god moral räknas bl.a. att hantera de anställda bra, och att företaget har goda arbetsförhållanden. av högskolestudenterna anser att socialt ansvarstagande är viktigast vid valet av framtida arbetsgivare. SOU 2009:97 Överväganden och förslag framgår att det finns nationella skillnader och mellan könen. En slutsats i rapporten är att ungdomar i större utsträckning än tidigare vill jobba på ett företag som står för samma eller liknande värderingar som man har själv och man vill vara stolt över sin arbetsgivare Vidare konstateras det att god etik, moral och socialt ansvarstagande hos företag värderas ungefär lika högt bland ekonomer, teknologer och data/it-folk. Ett förhållande som antas påverka situationen är att numera finns CSR som akademiskt ämne på en mängd universitet och högskolor i . En fråga är hur arbetsmiljöutbildning ska kunna föras in som ett led i yrkesutbildningarna. Viktiga utbildningar i det avseendet är utbildningarna av civilingenjörer och civilekonomer. Detta är ingen ny upptäckt. , som deltog i reformarbetet inom arbetsmiljöområdet , föreslog att det i civilingenjörsutbildningen infördes en obligatorisk grundutbildning i arbetsmiljö på 10 poäng. Kommissionen angav dessutom de allmänna ämnesområden som borde ingå. Kommissionen valde ut ingenjörer och tekniker som yrkesgrupp, eftersom de i särskilt hög grad genom sitt kunnande och sin yrkesroll påverkar andras arbetsmiljö. Civilingenjörer blir ofta chefer och arbetsledare och de är med och konstruerar arbetsmiljön som konstruktörer och designers m.m.. Några andra viktiga yrkesgrupper är ekonomer och lärare. När arbetsmiljöarbetet skall integreras i verksamheten räcker det inte längre med att bara några få arbetsmiljöexperter har goda arbetsmiljökunskaper, utan kunskaper behövs hos väldigt många fler. Alla chefer och arbetsledare måste ha goda kunskaper bl.a. om hur arbetsmiljöarbetet skall utföras, I princip alla på en arbetsplats bör ha åtminstone grundläggande arbetsmiljökunskaper. Alla har ju en roll i arbetsmiljöarbetet. När det gäller arbetsmiljöutbildning för arbetsplatserna har arbetsmarknadens parter, dvs. de fackliga organisationerna och arbetsgivarna och deras organisationer, en avgörande roll. Parterna har slutit en del kollektivavtal som innehåller krav på arbetsmiljöutbildning av chefer och skyddsombud. Sådana krav finns emellertid inte för hela arbetsmarknaden. När det gäller högskoleutbildningarna är läget ett annat. Högskolorna bestämmer kurser och kursinnehåll. Enligt uppgift deltar av de studerande på civilingenjörsutbildningen i frivilliga kurser i arbetsmiljö. Överväganden och förslag SOU 2009:97 Det kan konstateras att antog en konvention (nr 187) och en rekommendation (nr § 197) om ett ramverk för att främja arbetarskydd och arbetsmiljö. I artikel 4 i konventionen anges i fråga om ett Nationellt system för arbetsmiljöfrågor att i det nationella systemet ska ingå bl.a. tillhandahållande av utbildning. I rekommendationen (II.5) anges att varje medlem ska sträva efter att införa occupational safety and health concepts and, where appropriate, competencies in educational and vocational training programmes. Konventionen har ratificerats av . I högskoleförordningen (1993:100) finns som bilaga 2 intaget en examensordning som för de olika högskoleutbildningarna anger vilka krav som ska uppfyllas för att få en viss högskoleexamen. För civilingenjörsexamen anges följande: Färdighet och förmåga För civilingenjörsexamen skall studenten /---/ visa förmåga att utveckla och utforma produkter, processer och system med hänsyn till människors förutsättningar och behov och samhällets mål för ekonomiskt, socialt och ekologiskt hållbar utveckling, /---/ Värderingsförmåga och förhållningssätt För civilingenjörsexamen skall studenten visa förmåga att göra bedömningar med hänsyn till relevanta, vetenskapliga, samhälleliga och etiska aspekter samt visa medvetenhet om etiska aspekter på forsknings- och utvecklingsarbete, visa insikt i teknikens möjligheter och begränsningar, dess roll i samhället och människors ansvar för hur den används, inbegripet sociala och ekonomiska aspekter samt miljö- och arbetsmiljöaspekter, och visa förmåga att identifiera sitt behov av ytterligare kunskap och att fortlöpande utveckla sin kompetens. /---/ För civilingenjörsexamen skall också de preciserade krav gälla som varje högskola själv bestämmer inom ramen för kraven i denna examensbeskrivning. Det är uppenbart att arbetsmiljöaspekter finns med i examenskraven. Enligt uppgift omfattas emellertid arbetsmiljökunskap endast av frivilliga kurser på högskolan. Enligt vår mening bör tillräcklig arbetsmiljöutbildning vara obligatorisk i civilingenjörsutbildningen och även i civilekonomutbildningen. Det är nödvändiga kunskaper för den som ska vara chef och den som ska ha en funktion som konstruktör av väsentliga delar av arbetsmiljön. ILOkonvention nr 187 innebär också som framgår ovan ett åtagande att 84 SOU 2009:97 Överväganden och förslag när det är relevant och lämpligt föra in sådana kompetenskrav i yrkesutbildningen. Enligt vår uppfattning kan inte kravet på Värderingsförmåga och förhållningssätt i examensordningen för civilingenjörsexamen anses vara uppfyllt om inte insikter i arbetsmiljöaspekter på ett konstaterbart sätt har erhållits genom direkta utbildningsmoment. Arbetsmiljökunskapen bör emellertid kunna erhållas i en utbildning som är bredare och där arbetsmiljö har integrerats med andra frågor. Det är snarare en fördel om arbetsmiljöaspekter kan förenas med andra aspekter på ett mer övergripande sätt. Det är de funktionella kraven på kunskaper som är avgörande och inte utbildningen i sig. är det enligt vår mening inte möjligt att erhålla sådana kunskaper utan att få en adekvat och konkret utbildning. Det gäller att få lära sig vad arbetsmiljö är, vilken betydelse den har för verksamheterna, hur arbetsmiljöarbetet ska utföras och integreras samt vilket skyddsansvar som finns. För civilekonomexamen bör kraven i examensordningen kompletteras så att de överensstämmer i den här aktuella delen med kraven i civilingenjörsexamen. Som vi ser det är vårt förslag i den här delen ett viktigt inslag i den övergripande tanken att göra arbetsmiljön till en strategisk verksamhetsfråga och till ett konkurrensmedel. Som vi har framhållit tidigare är kunskaper, medvetenhet och attityder hos ledningen och andra strategiska befattningshavare i en verksamhet viktiga för att arbetsmiljön på detta sätt ska få en mer strategisk betydelse som ett konkurrensmedel. 4.5 Obligatorisk redovisning av sjukfrånvaro i årsredovisningen Vår bedömning: Kravet på obligatorisk redovisning av sjukfrånvaron i årsredovisningarna i enlighet med årsredovisningslagen (1995: 1554) m.fl. lagar bör behållas. Bakgrund och överväganden Vi har i avsnitt 3.6 redovisat det krav som finns på obligatorisk redovisning av sjukfrånvaron i årsredovisningarna och de skäl som 85 Överväganden och förslag SOU 2009:97 86 fanns för att föra in detta krav. Vi har vidare där redovisat förslaget från utredningen om enklare redovisning i delbetänkandet Enklare redovisning (SOU 2008:67) om att ta bort det angivna kravet. Vi avslutar avsnitt 3.6 med att ifrågasätta den utredningens uppfattning om att sjukfrånvaron inte säger särskilt mycket om företagsledningens förmåga att driva verksamheten. Även om ohälsa hos en enskild individ har sin grund i helt andra omständigheter än arbetet har höga totala sjuktal inom en verksamhet ofta samband med förhållanden i arbetet. Vi hänvisar bl.a. till de uppskattningar som gjordes i promemorian Långsiktig verksamhetsutveckling ur ett arbetsmiljöperspektiv (Ds 201:28) om huruvida och i vilken utsträckning sjukskrivningar är arbetsrelaterade. Flera uppgifter indikerade att åtminstone hälften av långtidssjukfrånvaron var att betrakta som arbetsrelaterad (se promemorian sid. 182–184 samt 206–207). Enligt vår uppfattning är det dessutom uppenbart att sjukfrånvaron innebär höga kostnader och dessutom hinder mot en effektiv verksamhet och att den därför är en betydelsefull indikator på företagets intjäningsförmåga och framtida utvecklingsmöjligheter. Enligt vår uppfattning vore det olyckligt om kravet på obligatorisk redovisning av sjukfrånvaron i årsredovisningarna togs bort. Det som sägs av utredningen om enklare redovisning talar möjligen i stället för att redovisningen av ohälsan och hälsan utvecklas. Vi är övertygade om att uppgifter om sjukfrånvaron kan, i enlighet med de överväganden som låg bakom redovisningskravet, vara av betydelse, bl.a. som en indikator för arbetsmiljöförhållandena, för presumtiva kunder, leverantörer eller arbetssökande, dvs. ha betydelse som ett styrmedel på marknaden. 5 Konsekvenser av utredningens förslag 5.1 Samhällsekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag Arbetsmiljöcertifiering Ett förslag om ett undantag från tillsynsmetoden genomgång genom besök av samtliga arbetsställen (ibland kallat screening) i den i delbetänkandet föreslagna nya tillsynsmodellen lämnas i avsnitt 4.2. Förslaget innebär att det företag som har blivit arbetsmiljöcertifierat inte ska omfattas av genomgången genom besök. Förslaget innebär att resursbehovet i den offentliga tillsynen minskar. genomgång ersätts av en genomgång av det privaträttsliga certifieringsorganet. De frigjorda tillsynsresurserna kan bl.a. användas för en mer effektiv tillsyn av övriga verksamheter. Certifieringen är frivillig men genom undantaget blir certifieringen ett alternativ till delar av tillsynen och det uppstår administrativa lättnader i tillsynen. En certifiering är relativt kostsam men det föreslagna undantaget medför att de administrativa kostnaderna för företagen med anledning av tillsynsverksamheten totalt blir lägre än de annars skulle bli. Det blir upp till arbetsgivaren att avgöra om de fördelar som certifieringen innebär i det här avseendet och även i övrigt t.ex. i konkurrenshänseende motiverar de kostnader och insatser som certifieringen innebär. Vi har i avsnitt 3.2 redovisat kostnadsberäkningar för företag av olika slag och storlek vid arbetsmiljöcertifiering. Dessa kostnader är som sagt dock inte en direkt konsekvens av utredningens förslag men måste av arbetsgivaren vägas mot de besparingar som görs på de administrativa kostnaderna genom undantaget från genomgången genom besök. Konsekvenser av utredningens förslag SOU 2009:97 Som vi har angivit är ca 600 arbetsställen arbetsmiljöcertifierade enligt AFS 2001:1 eller OHSAS 18001. Jämför vi med , ca 2 200 med arbetsmiljöcertifierade verksamheter, men med färre arbetsställen och arbetsgivare än och tar hänsyn till att arbetsmiljöcertifiering får en offentligrättslig betydelse kommer antalet certifierade arbetsställen med stor sannolikhet att öka relativt kraftigt i . Av figur 3.1 i avsnitt 3.2 framgår den fördelning som finns när det gäller arbetsmiljöcertifikat för olika företagsstorlekar. När det gäller fördelningen av de tillkommande certifikaten till följd av vårt förslag finns det anledning tro att de mindre företagens andel ökar. administration av undantaget från tillsynen och en eventuell tilldelning av en särskild märkning inom ramen för den föreslagna nya tillsynsmodellen kan komma att kräva vissa resurser som vi dock bedömer som marginella i förhållande till tidigare angivna minskade kostnaderna för tillsynen. Avsikten är att ett genomförande av förslaget ska påverka konkurrensförhållandena för företagen. Arbetsmiljökrav i upphandlingen Förslaget om arbetsmiljökrav i upphandlingen innebär att den möjlighet som redan finns enligt upphandlingslagstiftningen att utesluta verksamheter vid ett fel i yrkesutövningen, som utgörs av att arbetsmiljölagstiftningen inte följs, görs obligatorisk såvitt gäller det grundläggande kravet om en skriftlig riskbedömning. Det krav som vi föreslår ska gälla vid offentlig upphandling gäller redan för samtliga arbetsgivare enligt arbetsmiljölagen och föreskrifter till den. Således uppstår i princip inga ökade kostnader för att uppfylla kravet för sådana anbudsgivare. De måste ändå följa dessa krav. Företagen får här göra en avvägning mellan möjligheten att vinna en upphandling och de administrativa kostnaderna för att delta i upphandlingen. För den upphandlande myndigheten uppstår eventuellt en mindre kostnad för kontrollen av att kravet upprätthålls.