sou · GXB345 · 2009-05-04 00:00:00 — I ett brett bälte i västra och södra finns av klass 8–10. med så hög produktionsförmåga kan konkurrera med de bästa jordarna i . Sedan århundraden har större delen av befolkning varit bosatt i dessa områden. har tätorterna vuxit kraftigt i hela , men framförallt i sydvästra och västra delen. Infrastrukturnätet, främst vägar, har byggts ut i stor omfattning. i län initierade ett projekt om den bästa åkerjorden i . Anledningen var en oro för att åkermarken används på ett för framtiden ohållbart sätt, varvid särskilt framhölls bristen på kunskap om hur mycket mark som gått åt för exploateringsändamål. Sammanfattningsvis konstaterades följande. Av 33 skånska kommuner har 23 kommuner konflikter mellan växande tätorter eller ny infrastruktur och den mest värdefulla jordbruksmarken inom sina gränser. Enligt en kommunvis sammanställning av tätortsytor, infrastrukturytor och utbyggnad på jordbruksmark i klass 8–10 –2000 har de redovisade tätortsarealerna fördubblats från ca 20 000 ha till ca 40 000 ha. Utbyggnaden av infrastrukturen har tagit ytterligare ca 2 000 ha i anspråk. Den mest värdefulla åker- marken i – som beräknades utgöra ca 200 000 ha – har därigenom minskat med drygt 13 000 ha. Minskningen motsvarar av den bästa åkermarken i och även i hela landet, eftersom 8–10 jordar endast finns i . i län har därefter gjort en uppföljning av åkerexploatering i och samt en analys av planerad exploatering i . Syftet med arbetet har varit att utveckla indikatorer för att förbättra uppföljningen av miljökvalitetsmålen 64 När det gäller följande framställning hänvisas till –Rapport 2001:45 värdefulla jordbruksmark – tätortsexpansion och utbyggnad av infrastruktur på högt klassad – till nutid utgiven av i län genom rapportserie i utveckling – I rapporten kartläggs rubricerade förhållanden i 23 skånska kommuner. –Rapport 2006:8 Hushållning med ? Uppföljning av åkerexploatering i och samt analys av planerad exploatering i utgiven av i län genom . –Publikationen Markanvändning i utgiven av . God bebyggd miljö och Ett rikt odlingslandskap avseende hushållningen med åkermarken som produktionsresurs. Både genomförd och planerad exploatering har studerats. Utgångspunkten har varit att uppföljning av genomförd exploatering ska kunna ske regelbundet för att möjliggöra trendanalyser. Metoden har tillämpats för län och för åren 2002–2004. Metoden är utformad för att kunna tillämpas på alla län i och presenteras på nationell, regional och lokal nivå. Exploatering för regionalt vägnät ingår inte i analyserna. Som ett mått på jordens värde från produktionssyn- punkt delas jorden in i och redovisas utifrån jordgraderingsintervall – klass 1–3, klass 4–5, klass 6–7 samt klass 8–10. Beräkningarna har genomförts med GIS-stöd. Uppföljningsmetoden innebär i korthet att ett startvärde för åkermarkens storlek fastslås. 65 Exploateringen beräknas i sänder utifrån nybildade fastigheter med taxering för annat ändamål än lantbruk. Av resultaten framgår att (ha) har exploaterats i och över de tre åren, dvs. 220 ha , 238 ha och 373 ha . Exploaterad i var 174 ha , 189 ha och 300 ha . Mer än hälften av den exploaterade åkermarken bestod av jordar av klass 8–10 och exploateringen innebar totalt sett en minskning av jordar av klass 8–10 i med 382 ha eller . Det finns en tydlig tendens att kommunerna i väster och söder exploaterar mer än kommunerna i nordost. Detta förklaras både av stor aktivitet i dessa kommuner och av att de till mycket stor del består av . I dessa kommuner är det svårt att exploatera utan att tas i anspråk. I är spridningen mycket stor mellan de enskilda kommunerna, allt från 0,02 till 1,24 %s minskning till följd av exploatering. och är två kommuner som exploaterar mycket och som inte har så stora arealer kvar. finns det andra kommuner, t.ex. , och , som inte behöver använda för bebyggelse och annan exploatering. Sedan finns det kommuner med ganska mycket exploatering av , men där de återstående åkerarealerna är så omfattande att exploateringen som andel av 65 Startvärdet för åkermarkens utbredning har beräknats utifrån Fastighetskartan . Enligt beräkningarna var åkerarealen i då 468 000 ha och i 123 000 ha. åkermarken totalt sett ändå blir ganska låg. Det gäller, t.ex. , och . I exploaterades 46 ha , 49 ha och 73 ha . Av exploaterad åkerjord med känd jordgradering i dominerar jordarna av klass 4–5. Därefter exploateras jordar av klass 6–7 och en obetydlig andel av klass 8–10. Till skill- nad mot finns det en stor andel exploaterad mark av okänd klassning, särskilt i de norra delarna av där landskapet till stor del består av berg. Den exploaterade åkermarkens rumsliga fördelning följer dock ett liknande mönster i jämfört med . Det är kustkommunerna i väster som står för de största exploaterade åkerarealerna. I finns det ingen kommun som har exploaterat av sin . har störst procentuell exploatering. Det beror på en ganska hög exploatering av i absoluta tal. har kommunen mindre åkerarealer än de övriga kustkommunerna. I är åkerarealerna inte heller särskilt omfattande och exploateringen på åker är också låg, vilket ger en låg procentuell åkerexploatering. För att få en uppfattning om planerad exploatering av har de skånska kommunernas översiktsplaner analyserats. Analys- erna visar att drygt 8 900 ha kan komma att exploateras, vilket motsvarar av de utpekade utbyggnadsområdena som uppgår till totalt 20 223 ha. Av de totala utbyggnadsområdena innefattar drygt 550 ha planerade golfbanor varav drygt 170 ha återfinns på . Det främsta hotet mot jordbruksmarken i är tätorts- utvecklingen. har bl.a. beskrivit hur lägesegenskaper och konjunkturcykler påverkar tätortsexpansionen vad gäller verk- samheter, handel och bostadsbebyggelse. Betydelsefulla faktorer för tätortens utveckling är boendepreferenser (dvs. var i livscykeln människor befinner sig och vilken typ av bostäder som efterfrågas), näringslivets lokaliseringspreferenser liksom kopplingen till transportinfrastrukturen och dess utveckling. Bilismen har medfört en glest liggande bebyggelse i tätorternas utkanter, vilket ofta skett på bekostnad av högklassig jordbruksmark. I en gles bebyggelse- struktur ökar graden av resbehov, varvid energiförbrukningen ökar och trängseln i trafiken förvärras. Priset på jordbruksmark och småhus har också stor betydelse. Marknadskrafter kommer att leda till högre priser och skapa förutsättningar för exploatering. Som exempel kan nämnas att profileringen av och det sydöstra hörnet av , som en plats för det goda livet, börjat visa sig i stigande försäljningspriser. exploaterades 3 430 ha jordbruks- mark. Detta framgår av rapporten av jordbruksmark vid bebyggelse och vägutbyggnad /98–2005 som tagit fram66. Jordbruksverket67 har dragit bl.a. följande slutsatser. Det är främst tätortsbebyggelse som står bakom exploateringen. Arealen jordbruksmark som har bebyggts är 2 700 ha. Utbyggnaden av vägar har tagit 730 ha i anspråk. Ur rapporten går att utläsa att har totalt av den utnyttjade jordbruksmarken varit . Övrig utnyttjad mark är betesmark och annan jordbruksmark. Det är främst i de utpräglade åkerlandskapen som utnyttjandet av åkermarken är mest påtaglig. Kommunerna i västra , runt och , i slättbygder och samt har inte så mycket annan mark att välja på vid bebyggelse. Det finns dock län där det trots omfattande tillgång till annan mark tillkommer bebyggelse på i högre grad än riksgenomsnittet. När det gäller vägar dominerar och den utbyggnad av vägar som gjordes efter att byggdes. gick 227 ha till vägbyggen i vilket är nästan en tredjedel av all areal som gått till vägar . Bebyggelse och vägar sammanfaller ofta i samma kommuner vilket gör att speciellt kommunerna runt är hårt exploaterade. Konkurrensen om marken gäller inte bara /jordbruks- mark utan berör även andra markslag68. I vissa fall kan markfrågor innebära att värdena på jordbruksmark och skogsmark kan komma i konflikt med varandra. Bebyggelse och vägar innebär en irreversibel förändring som gör att marken inte kan återtas till odling, vilket är möjligt om marken har växt igen. Åkermarken behövs bl.a. till djurhållning och som spridningsarealer. Förutom att inte enbart utan även bästa 66Jordbruksverkets rapport 2006:31. 67Jordbruksverkets rapport 2007:15. I behandlas kortfattat frågan om styrmedel för att bevara värdefull jordbruksmark. Bl.a. nämns reglerna om områden av riksintresse. Det sägs att reglerna inte helt hindrar från exploatering av tätorter och lokalt näringsliv. Enligt rapporten är det för ett totalt skydd reglerna i 7 kap. om naturreservat som gäller. 68Jordbruksverkets rapport 2007:15 s. 59–61. försvinner, hotas även åkrar som p.g.a. bevattningsteknik går att klassa som lika högt avkastande jordar. På kort sikt har exploateringen ingen betydelse om man ser till produktiviteten på nationell nivå. På lång sikt måste man dock titta på effekterna eftersom exploateringen har irreversibel effekt på åkermarken. Utöver jordbruksnäringen och livsmedelsproduktionen påverkar exploateringen också biologisk mångfald, kulturmiljön och det öppna landskapet. Detta gäller inte bara betesmarker utan i hög grad även åkermarken. Bebygger man i områden där åker- mark är en bristvara kan detta få negativa följder för den biologiska mångfalden eftersom fragmenteringen i landskapet ökar. Risken är stor att kulturspåren tas bort eller mister sitt sammanhang. Exploatering av kan även försvåra pågående mark- användning på marker som inte direkt berörs av en utbyggnad. Genom bl.a. försämrad arrondering kan flytt av betesdjur mellan olika områden försvåras. En utbyggnad av tätorter kan också leda till sämre möjlighet till rekreation om det öppna landskapet försvinner och vägar kan förhindra åtkomst till naturen. Skälen för utredningens bedömning och förslag I utredningens direktiv anges att områden med jordbruksmark skulle kunna tänkas bli föremål för riksintresseavvägning. De förhållanden som belysts i skrivelserna och rapporterna från LRF, och i län avspeglar de frågor som bör bedömas i detta sammanhang. Reglerna om skogsmark och jordbruksmark i 3 kap. 4 § miljö- balken är en följd av riksdagsbehandlingen av propositionen Förslag till NRL m.m. (1985/86:3). Redan då tog LRF upp frågan om jordbruksmarkens ställning i hushållningsbestämmelserna. I yttrande till (se BoU 1986/87:3, s 17 ff.) framhöll vikten av ett tillfredsställande skydd för jord- och skogsbruket. anförde vidare att jord- och skogsbruket såvitt avser de grundläggande hushållningsbestäm- melserna bör behandlas inbördes lika. Om de båda näringarna skulle behandlas olika i detta hänseende torde enligt Jordbruks- utskottet inte sällan gränsdragningsproblem bli följden och skapa osäkerhet för den enskilde markägaren, för kommunen, och övriga myndigheter m.fl. som deltar i planprocessen. Utskottet ansåg att det fanns skäl att betona, utöver vad som föreslagits i propositionen, vikten av att vederbörlig hänsyn, inom ramen för ett decentraliserat synsätt, togs till jord- och skogsbrukets intressen och att så långt möjligt näringarnas berättigade intressen kunde tillgodoses. Ett nytt stycke enligt vilket jord- och skogsbruket är näringar av nationell betydelse infördes därför i lagtexten. Detta innebar att dessa näringars ställning inte borde tillmätas mindre vikt än de näringar och intressen vilka kunde ges ställning som områden av riksintresse, dock utan att principen om ett till kommunerna decentraliserat planeringsansvar avstås. , som anslöt sig till uppfattning, framförde att väsentliga utgångs- punkter, inte minst beträffande PBL, inte skulle kunna hävdas om jordbruksmark och skogsmark kunde ges ställning som områden av riksintressen. För att ytterligare garantera att de areella näringarnas anspråk alltid beaktas förordade att lantbruks- nämndens och yttranden alltid skulle inhämtas i ärenden enligt PBL och naturvårdslagen som berör jordbruksmark och skogsmark. framhöll också att det vid överklaganden av kommunala beslut att anta detaljplaner och områdesbestämmelser skulle bli möjligt att bl.a. bedöma om bestämmelserna avseende skydd för jord- och skogsbruket blivit tillbörligen beaktade. I propositionen Miljöbalk (prop. 1997/98:45 del 1 s. 243) hänvisades till angivet betänkande av . Det kan i sammanhanget påpekas att yttrande ska inhämtas från Skogs- styrelsen när ett planarbete rör skogsmark, se 10 och 11 §§ plan- och byggförordningen (1987:383). har också olika uppgifter enligt förordningen (1998:1252) om områdesskydd. Lantbruksnämnderna har gått upp i länsstyrelserna. Som har nämnts har man vid tidigare riksdagsbehand- ling av frågan ansett att skogsmarken och jordbruksmarken bör likställas. Om man, som LRF förespråkar, prioriterar av klass 8-10 för att ange områden av riksintresse för jordbruk framstår det måhända inte som lika viktigt att likställa de olika markslagen. Dessutom påkallar varken utredningsdirektiven eller vad som framkommit under utredningen att skogsmarken berörs i detta sammanhang. I fortsättningen behandlas därför i huvudsak endast jordbruksmarken. LRF har i skrivelsen till utredningen berört frågan om den grundlagsskyddade äganderätten. Denna fråga regleras när det gäller skyddet mot statliga ingrepp i äganderätten genom 2 kap. 18 § regeringsformen. Enligt bestämmelsen avser skyddet i princip bara ingrepp i pågående markanvändning. Bestämmelserna i 3 kap. är enligt 2 kap. 6 § inte tillämpliga i sådana fall. En ändrad status för jordbruksmark i enlighet med LRF:s förslag skulle därför sannolikt inte medföra någon ersättningsskyldighet för staten. Det framgår dock av förbundets inlaga att ett förslag som skulle anses innebära en inskränkning i den enskilde fastighetsägarens dispositionsmöjligheter skulle framkalla en debatt i ersättningsfrågan. Det finns naturligtvis ingen anledning att ifrågasätta jordbruks- markens betydelse i de avseenden som anges i LRF:s skrivelse. Frågan om en verksamhets klimatpåverkan bör dock övervägas i ett sammanhang som när det gäller lagstiftningen omfattar i dess helhet. Det finns annars en viss risk för en inkonsistent lagstiftning. Som exempel kan nämnas att en miljökonsekvens- beskrivning enligt 6 kap. 3 § ska avse klimatpåverkande effekter trots att den i sammanhanget centrala bestämmelsen i 9 kap. 1 § inte anger klimatpåverkan som en olägenhet som omfattas av definitionen för miljöfarlig verksamhet. LRF har föreslagit att bindande föreskrifter om kriterier för uppgifter om områden av riksintresse ska utfärdas. Ett bemyndig- ande om bindande föreskrifter bör dock inte föras in i 3 kap. miljö- balken då sådana regler kan motverka de möjligheter till avväg- ningar mellan olika intressen som det fortfarande bör ankomma på de beslutande myndigheterna och kommunerna att göra. Begreppet brukningsvärd jordbruksmark måste ifrågasättas som kriterium när det gäller att ange vilken mark som skulle anses omfatta områden av riksintresse. Det finns annars en risk för att så omfattande områden anges att begreppet område av riksintresse urholkas. Under utredningen har det framkommit att endast begränsade områden, främst i , i praktiken har det skydds- behov som reglerna om områden av riksintresse kan ge. i län har i sin analys undantagit exploatering för regionala vägnät. Detta synes bygga på tanken att ett riksintresseskydd för jordbruksmarken inte skulle kunna hävdas i samband med större infrastrukturprojekt. Förutom bebyggelse- ändamål torde vägutbyggnad ändå vara det ändamål som i första hand reducerar arealen jordbruksmark. Om jordbruksmarken gjordes till föremål för riksintresseavvägning skulle ett vägprojekt avseende sådan mark kunna ifrågasättas med stöd av 3 kap. 10 § . Redan 3 kap. 4 § första stycket ställer dock kravet att Områden av riksintresse SOU 2009:45 annan mark ska tas i anspråk för sådana anläggningar. Enligt utred- ningens bedömning har dessutom den regionala vägutbyggnaden inte sådan inverkan på landets areal av brukningsvärd jordbruks- mark att enbart behovet av en prövning av ianspråktagandet av jordbruksmark för vägändamål motiverar en ändring av bestämmelserna. Även om de förarbetsuttalanden som ligger bakom gällande lag har drygt på nacken menar utredningen att tillämp- ningsområdet för PBL och kommunernas bestämmanderätt i fråga om markanvändning är kärnfrågorna när det gäller att bedöma om jordbruksmark ska kunna ingå i begreppet område av riksintresse. Det är alltså främst vid tillämpningen av PBL som den nu behandlade frågan är av betydelse. Enligt 2 kap. 1 § PBL ska bl.a. 3 kap. 4 § tillämpas vid planläggning och i ärenden om bygglov och förhandsbesked. Det innebär att bl.a. en detaljplan som medger bebyggelse eller uppförande av andra anläggningar på brukningsvärd jordbruksmark får antas bara om det behövs för att tillgodose väsentliga samhällsintressen och detta behov inte kan tillgodoses på ett från allmän synpunkt tillfredsställande sätt genom att annan mark tas i anspråk. Utredningen har i betänkandet En ny instansordning för mål enligt (SOU 2007:111) föreslagit att bl.a. beslut om detaljplaner ska få överklagas till miljödomstol. Om beslutet avser detaljplan för sådant ändamål som avses i 5 kap. 18 § tredje stycket PBL får beslutet överklagas inte bara av den som är sakägare utan också av en sådan ideell förening som avses i 16 kap. 13 § . Däremot kan inte pröva en detaljplan eller områdes- bestämmelser enligt 12 kap. 1 § på den grunden att planen inte tillgodoser jordbruksmarkens intressen enligt 3 kap. 4 § miljö- balken. Hittillsvarande praxis avseende 3 kap. 4 § är när det gäller jordbruksmark sparsam. Det finns dock flera rättsfall där bestämmelsen har tillämpat69 och det finns inte anledning att anta att bestämmelsen inte skulle beaktas vid domstolsprövning. Om beslut enligt PBL i större utsträckning prövas av domstol ökar förutsättningarna för en mer ingående bedömning av en plan eller ett bygglov mot bestämmelserna i 3 kap. 4 § PBL. 69 för miljöskydd, , dnr 84/98, , mål nr M 1906-06 och Kammarrätten i mål nr 1890-00. Se dock Regeringsrättens dom , mål nr 3490-03. som framgår av det tidigare återgivna utskottsyttrandet, i linje med vad ursprungligen förutsatte. Den angivna bestämmelsen i 2 kap. 1 § PBL ska tillämpas även när översiktsplaner upprättas. I 4 kap. PBL finns visserligen särskilda regler som ska tillämpa för att bevaka skyddet för områden av riksintresse. Denna bevakning ska ske även om motstående intressen enligt 3 kap. 10 § inte är för handen. Även i fråga om översiktsplaner innebär dock bestäm- melsen i 2 kap. 1 § PBL att 3 kap. 4 § måste tillämpas. För att säkerställa att 3 kap. 4 § beaktas i ärenden enligt PBL bör det i plan- och byggförordningen föreskrivas att alternativt under förfarandet ska se till att tillräcklig utredning finns tillgänglig för den bedömning som ska göras enligt detta lagrum. Utredningen vill också peka på att en kommun enligt 8 § jordförvärvslagen (1979:230) inte får vägras tillstånd till förvärv av sådan lantbruksegendom som med hänsyn till den framtida utvecklingen till någon del krävs för tätbebyggelse eller därmed sammanhängande anordning. 1978/79:85 s. 18 framgår att 8 § jordförvärvslagen anknyter till utformningen av numera 3 kap. 4 § . Därför bör även utformningen av jordförvärvs- lagen övervägas om man vill ändra förhållandet mellan stat och kommun när det gäller beslut om hushållningen med jordbruks- mark. Sådana överväganden omfattas inte av utredningsuppdraget. Utredningen anser att de bestämmelser som finns 3 kap. 4 § bör vara tillräckliga för att förhindra att värdefull jordbruksmark går förlorad för areell produktion. Jordbruks- markens alltmer ökande betydelse för produktion av råvaror till mat och energi samt det faktum att jordbruksmark är en resurs som endast obetydligt går att förmera ger anledning att överväga utformningen av de regler som ska säkerställa en god hushållning med denna mark. En förbättrad tillämpning av reglerna kan främjas genom en särskild föreskrift i plan- och byggförordningen med den innebörd som angetts. Dessutom kan det finnas anledning att särskilt utreda hur kommunerna har tillämpat 3 kap. 4 § miljö- balken i planering och vid lovgivning samt om det finns behov av att göra ändringar i skyddet av åkermarken. Under förarbetena till innehöll lagrådsremissens lagförslag ordet näringar i 3 kap. 4 § första stycket . Ordet togs bort efter påpekande från Lagrådet att det var de ifråga- varande naturresurserna som sådana och inte näringarna som borde åtnjuta lagligt skydd. När det gäller paragrafens sista stycke bör i konsekvens med ställningstagandet vid tillkomst orden som har betydelse för skogsnäringen utgå. Detta medför ingen saklig ändring eftersom annan skogsmark än sådan som har betydelse för skogsnäringen knappast torde komma i fråga för ett rationellt skogsbruk. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att områden som är av riksintresse för fisket ska skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra verksamhetens bedrivande. I 3 kap. 5 § första stycket byts ordet näringarnas mot ordet verksamheternas. Utredningens bedömning: Rennäringens ställning enligt miljö- balken bör utredas. har numera ansvaret för att lämna uppgifter enligt 2 § hushållningsförordningen i fråga om områden av riksintresse för rennäringen. Det framgår bl.a. av förarbetena till NRL att betyd- ande svårigheter föreligger att precisera områdena. Ett särskilt problem i det avseendet har angetts i ett svar från på utredningens förfrågan till ansvariga myndigheter. Skogsbruket vållar stora störningar på rennäringen, men dessa störningar regleras inte i . Avvägningsregeln i 3 kap. 10 § miljö- balken är därför inte tillämplig. Ett nytt skogshygge kan ändra förutsättningarna för rennäringen t.ex. genom att förändra möjligheterna till renbete. Om det dessutom på hygget planteras Contorta kan skogen, när träden växer upp, bli så tät att det blir omöjligt att flytta med renarna genom detta område. I ett sådant fall kan redovisningen av den tidigare flyttleden som riksintresse bli inaktuell. framhåller att det inom överskådlig tid är synnerligen väsentligt för rennäringen att reglerna om rennäringens riksintressen finns kvar och om möjligt utvecklas på ett sätt som mer tar hänsyn till näringens speciella förutsättningar. Eventuellt kan det behövas en studie över förutsättningarna att samordna skyddsregler för rennäringen. Detta bl.a. mot bakgrund av att skogsbruket numera avsevärt påverkar vilka områden som rennäringen kan använda under olika tidsperioder. Det har sagts70 att det finns en omfattande brist på kunskap kring syftet med riksintresset rennäring. Denna kunskapsbrist skulle finnas både hos de myndigheter som ansvarar för att fatta beslut i sådana ärenden och inom samebyarna. Oklarhet kring vad riksintresset rennäring syftar till att skydda skapar också osäkerhet kring frågan om vem som företräder intresset. I rättspraxis har intresset hävdats av enskilda samebyar och även gjorts till föremål för förhandlingar mellan intressenterna. Genom att reducera ett riksintresse till ett civilrättsligt avtalsobjekt upphävs syftet som uppbär bestämmelsen om det aktuella riksintresset eftersom riksintresse per definition ska vara något annat än ett enskilt intresse. har reviderat områden av riksintresse för yrkesfisket i en rapport (2006:1) tillställd . Av rapporten framgår sammanfattningsvis följande. Sedan områdena angavs vara av riksintresse 1991 har svenskt fiske genomgått stora förändringar som fiskarenas skyldigheter att lämna fångstuppgifter gjort det möjligt att bättre analysera fiskets rumsliga fördelning. Vid en översyn av de uppgifter om områden av riksintresse som lämnades konstaterades att grunderna för bedömningen var oklara, att tillämpning och avgränsning skiljde sig mellan länen samt att motivet omfattande fiske inte kunde försvaras i flera områden mot bakgrund av dagens situation. I havsområdet har förstahandsvärdet för perioden –2003 använts som indikator för att identifiera de viktigaste fångstområdena.