sou · GXB355 · 2009-06-10 00:00:00 — Den kostnaden uppgår till av det beviljade beloppet. Detta överstiger de faktiska administrativa kostnaderna som har. Detta får till följd att om externa medel beviljas så innebär det en möjlighet att få finansiering till andra verksamheter. Denna finansieringsmöjlighet har kunnat utnyttja för sin expansion . Ett problem med externfinansieringen är att har använt dessa medel för löpande verksamhet trots att de inte kan ses som varaktiga medel i samma mening som myndig- hetens förvaltningsanslag. Det här innebär att organisationen öppnar sig för risken att starta verksamheter som inte får fortsatt finansi- ering och det innebär en sårbarhet för strategiska verksamheter inom organisationen. Den interna styrningen bygger i huvudsak på projektstyrning. I princip all verksamhet, således även den fortlöpande, är organiserad i projekt. Det enda undantaget från denna regel är den administrativa verksamheten. En sådan långtgående projektstyrning leder till en fragmentering av verksamheten. De långsiktiga målen för verksam- heten – och därmed huvuduppgiften – får svårt att hävda sig mot andra prioriteringar. försvagas sett i förhållande till den tydliga prioriteringen av forskningen. Den långtgående organisatoriska sam- verkan mellan och bidrar till att göra verksamheten ogenomskinlig. Externfinansieringens möjligheter att göra påslag som överstiger de faktiska kostnaderna riskerar leda till att externfinansierade forskningsprojekt prioriteras framför andra. Prestigeprojekt där den externa finansieringen inte täcker kostnaderna innebär att ramanslagsmedel finansierar sådan Ett effektivare smittskydd – en sammanfattning Huvuduppgiften – den epidemiologiska verksamheten – har inte internt lyckats hävda sina intressen. Vad Smittskydds- utredningen har kunnat utröna så har inte detta förhållande upp- märksammats i regeringens styrning av institutet. Smittskyddsfrågorna utgör totalt sett en liten del av Social- styrelsens verksamhet. Smittskyddsenheten vid är ett nav i smittskyddsarbetet för hela myndigheten och förstärker med sin kunskap andra delar av organisationen. Exempelvis svarar smittskyddsenheten för aktiviteter inom vårdhygienområdet och frågor kring antibiotikaresistens och hälso- och sjukvårdsavdelningen deltar enligt uppgift inte i det arbetet. Smittskyddsenheten bistår också med kompetens i tillsynsaktiviteter. Samordningsuppdraget förefaller att innebära mycket kontakter med smittskyddsorganisa- tionen inom landstingen. Det breda uppdrag har enligt smittskyddslagen och det växande ansvaret inom EU och för genomförandet av det internationella hälsoreglementet, förefaller i sin helhet tas omhand av smittskyddsenheten inom som enheten även stödjer andra delar av organisationen med kompetens inom smittskyddsområdet. Det innebär också att smittskyddsenheten inom ramen för sin organisation ska hantera så skiftande uppgifter som tillsyn, normering och utveckling/stödjande insatser vid sidan av samordningsuppgiften samt beredskaps- relaterade frågor inom smittskyddet. uppgifter inom smittskyddet – som de framgår av myndighetens instruktion – är otydliga. Det vidgade ansvar styrelsen fått enligt smittskyddslagen ges inte förtydliganden i instruktionen och styrelsen har inte fått förtydliganden vad ansvaret innebär i relation till ansvar på området. har genom smittskyddsenheten fått uttolka inne- börden själv utan närmare vägledning. Traditionella förvaltningsuppgifter såsom tillsyn och normering har haft och dess smittskyddsenhet var endast bemannad av ett fåtal personer. När ansvaret växte sedan smittskyddslagen ändrats och dess tillägg rörande extra- ordinära händelser och det nya ansvaret enligt lagen om skydd mot internationella hot mot människors hälsa tillkommit ges enheten ansvar för fler frågor. Tillsynsansvar och normering utförs inom Ett effektivare smittskydd – en sammanfattning samma avdelning som även ansvarar för uppföljning och utvärdering samt det svårpreciserade ansvaret för samordning. Tillika svarar samma avdelning för utvecklingsarbetet. Från smittskyddsläkarhåll betraktas denna kombination av uppgifter och det operativa inne- håll samordningsansvaret getts av styrelsen som otydligt. Smitt- skyddsenheten har byggt upp ny kompetens och expanderat snabbt. Det har av landstingens smittskyddsläkare uppfattats både som positivt men också som ett top-down-perspektiv. Smitt- skyddsläkaren reduceras till uppgiftslämnare men får inte resultaten återförda till den egna vardagen. Det är en tydlig bild att har fått flera tunga regeringsuppdrag som krävt samverkan både med smittskydds- läkare och med . Det finns också olika synsätt på smittskyddsarbetet och vad utvecklingen kräver mellan de två ansvariga myndigheterna, skillnaderna redovisas öppet och skapar osäkerhet bland dem som ska hantera smittskyddsfrågor och bidrar också till bilden av otydlig ansvarsfördelning. bedömning är att nuvarande ansvarsfördelning inte medför något dubbelarbete. Det styrelsen gör är det som behöver göras och som inte utförs av någon annan. Icke desto mindre kan det konstateras att det sker på informationsområdet aktiviteter från båda myndigheterna. Det har också riktats kritik mot bristande samverkan kring beredningen av pneumokockvaccineringen. Smittskyddsenheten har fått en ökad börda i och med det samarbete som ska göras inom EU och i andra internationella sammanhang. Detsamma gäller det ökade ansvaret för pandemi- planering och implementeringen av det internationella hälsoregle- mentet. Delar av uppgifterna har klarats av genom extra medel från regeringen men dessa är tidsbegränsade. Det skapar en sårbarhet och finansieringen bör ändras till en långsiktig sådan mot bakgrund av att dessa uppdrag inte kan ses som tillfälliga. De behov som landsting och kommuner gett uttryck för kan samman- fattas i att det behövs en stark myndighet på området. En aktiv epidemiologisk övervakning och analys som kan ge snabba och tillförlitliga besked är det viktigaste kravet och det är också kravet från . Ett effektivare smittskydd – en sammanfattning Ett tydligt ansvar för laboratoriefrågorna för humansmitt- skyddet är också ett viktigt krav från de verksamhetsansvariga inom landstingen. Det ansvaret innebär att utveckla samverkan både inom landet och internationellt. Nationella referens- laboratorier med ansvar för vissa diagnoser är ett viktigt steg i den riktningen. Ett tydligt regelverk som klargör gränssnittet mellan ett nationellt ansvar och ett vårdgivaransvar måste utvecklas. Staten måste ta sitt ansvar och ekonomiska incitament ska stödja ett effektivt smittskyddsarbete. Likvärdigheten behöver stärkas och därför behövs en aktiv tillsyn och normering. Andra önskemål är en myndighet för råd och stöd och goda rutiner för att förmedla vad som är best practice. Det behövs också en central myndighet som kan driva frågor om kompetensutveckling och kompetensförsörjning inom sektorn. Vid sidan av dessa krav behövs en stark och breddad kompetens för samarbetet inom EU och det internationella samarbetet. Sårbarheten är stor då endast ett fåtal personer är engagerade i detta arbete. Den forskning som bedrivs på behöver förändras. Det gäller både forskningens omfattning och innehåll men också de former i vilken den bedrivs. Den långtgående organisa- toriska samverkan med har varit mycket fram- gångsrik och väl uppfyllt de mål som sattes när bildades. De framgångar som nåtts bör kunna ligga till grund för fortsatt utveckling. Därför ser jag det som angeläget att sådan forskning som vanligen bedrivs inom universitet bör föras dit för att fortsatt kunna få goda betingelser. Den starka forsknings- prägel som kommit att få har lett till att andra myndighetsuppgifter fått stå tillbaka. Givet den utveckling smittskyddsfrågor fått med en ökad internationalisering och epide- miologins starka roll så behövs nu en annan prioritering där dessa frågor lyfts fram. Forskning behövs och är nödvändig men den ska stödja huvuduppgiften och formerna för hur den ska bedrivas behöver övervägas noga i samverkan med berörda. Ambitionsnivån och utformningen av den immunologiska be- vakningen behöver diskuteras i samverkan. Otydligheten gällande ansvaret för vacciner på den nationella myndighetsnivån behöver ut. Direktiven tar särskilt upp frågan om informationsfrågor. Jag konstaterar att de bedrivs förhållandevis ambitiöst på båda myndigheterna. Vilken ambitionsnivå som är den rätta i förhållande Ett effektivare smittskydd – en sammanfattning till landstingen och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap behöver ut. Här ser jag möjligheter till effektiviseringar. Beredskapsfrågorna har blivit en central del av smittskydds- frågorna och därför ser jag också att de måste vara en huvuduppgift för myndighetsnivån. har en hög kapa- citet när det gäller säkerhetslaboratorier och dessa behöver fortsatt utgöra en central del av myndigheten. Frågan om samverkan kring dessa beredskapskrav på laboratoriekapacitet rymmer en samverkans- möjlighet med andra sektorer inom landet och inom EU. Sammantaget visar problemanalysen att ansvarsfördelningen mellan tre myndigheter behöver förtydligas. Dessa är , och . Jag vill göra denna förändring genom att renodla rollerna och i huvudsak bygga på de starka sidor myndigheterna har. Det leder till att forskning som kvalificerar sig för att höra hemma på ett universitet också ska föras dit. Detta är inte en ovillkorlig princip men en huvudlinje i enlighet med de riktlinjer som gäller. Undantag från denna behöver särskilt motiveras. Jag kan se att det finns skäl att bedriva forskning på smittskyddsområdet på myndighetsnivå men med annan inriktning och i andra former jämfört med . Myndigheter bör ha tydliga uppdrag som inte i sig innebär oför- enliga roller. Detta leder till att den kombination av uppgifter som har behöver förändras. Den decentraliserade modell vi har i för smittskyddet kräver en institutionaliserad samverkan mellan smittskyddet regionalt och den nationella myndighetsnivån. En ny smittskyddsmyndighet som ges ett samlat ansvar för smittskyddet med undantag av tillsyn och normering skulle kunna fylla dessa behov. En sådan myndighet ska ges en tydlig samverkansprofil och vara främjande i kon- takterna med den professionella nivån i landsting och kommuner som behöver råd och stöd i vardag och i kris. Myndigheten ska ha den breda och djupa kompetens som krävs nu och för att kunna hantera smittskyddsfrågor nationellt och internationellt. Det bör vara en förvaltningsmyndighet med kompetens att ge och andra berörda de underlag de behöver inom sitt sakområde. Forskningen behöver få en annan inriktning i en sådan ny myndighet. Den ska även fortsättningsvis ses som en nöd- vändig del av smittskyddet men stödja det huvuduppdrag myndig- heten har. Ett effektivare smittskydd – en sammanfattning En ny myndighet inrättas – Vägledande för mina förslag om en förändrad ansvarsfördelning är att skapa goda betingelser för den myndighet som ska axla de utmaningar som smittskyddsarbete innebär och . Den ansvariga myndigheten behöver mot denna bakgrund ett brett, tydligt och sammanhållet uppdrag som lätt kan förstås av de ansvariga inom smittskyddet i landet och som tillgodoser deras behov av myndighetsstöd. Mot denna bakgrund föreslår jag att det inrättas en ny förvaltningsmyndighet – . Huvuduppgiften för den nya myndigheten är epidemiologisk övervakning och analys inom smittskyddsområdet. Den kräver hög kompetens inom det epidemiologiska området och särskilt inom infektionsepidemiologin. Jag ser också behov av att knyta laboratorie- verksamheten närmare den epidemiologiska verksamheten för att nå en bättre samverkan mellan dessa delar. Uppgiften kräver enligt min bedömning också att kompetenser som statistiker, beteende- vetare, jurister och veterinärer m.fl. tillförs myndigheten. Vidare kräver den epidemiologiska analysuppgiften att myndigheten prio- riterar registeranalys och registerkvalitet inom smittskyddsområdet. Jag föreslår att namnet på den nya myndigheten ska vara Smitt- skyddsmyndigheten. Härigenom markeras att den ska ha förvaltnings- kompetens och förse regeringen, och andra berörda myndigheter med erforderligt kunskaps- och beslutsunderlag. Den nya myndigheten ska ha ett tydligt uppdrag när det gäller ett nationellt ansvar för laboratoriefrågor på smittskyddsområdet för humansmittskydd. I det ansvaret ingår att utforma ett system för nationella referenslaboratorier för vissa diagnoser. Jag föreslår att myndigheten ska inrätta ett rådgivande organ för laboratorie- frågor. Detta ska underlätta samverkan kring laboratoriefrågor med ansvariga inom smittskyddet på landstingsnivå och inom andra viktiga sektorer som exempelvis djursmittskydd eller ansvariga för beredskapsfrågor. ska vidare ha ett tydligt ansvar för vaccinfrågor och vara ansvarig för att följa immunitets- läget. ska vara en myndighet som står för en samlad kompetens inom smittskyddsområdet. Därför lägger jag också ansvaret på för samverkan inom EU och för den internationella samverkan som ligger på myndighetsnivå inom området. Av detta följer också att ansvaret för att vara kontakt- punkt för det internationella hälsoreglementet förläggs till myndig- Ett effektivare smittskydd – en sammanfattning Likaså föreslår jag att ansvaret för den centrala fältepidemi- ologiska gruppen placeras på myndigheten. Min bedömning är att detta effektiviserar arbetet och att det förenklar kontakterna inom smittskyddsområdet nationellt och internationellt. Jag anser också att de ökade krav som dessa uppgifter ställer nu och bättre kan tillgodoses om de placeras i en sammanhållen myndighet för smittskyddsfrågor jämfört med dagens situation då ansvaret är delat. ska bedriva egen forskning som stöder myndighetens centrala uppgifter. ska också samarbeta med universitet inom landet och i andra länder på smittskyddsområdet. Jag föreslår att ett rådgivande organ in- rättas för att bl.a. delta i beredningen av en flerårig strategi för forskning inom området. Rådet ska bidra till en ökad legitimitet och relevans för de behov den operativa nivån har av forskning. I strategin ska också regler för extern finansiering regleras. Jag föreslår även att det organisatoriska nära samarbete som finns mellan och ska upphöra i sin nuvarande form. Detta innebär att de s.k. donationsprofessurerna i sin helhet övergår till som är huvudman för verksamheten. Jag föreslår också att de forskningsprojekt vilka har en sådan karaktär att de kan ges bättre betingelser inom ramen för ett universitet som också förs dit. Det är angeläget vid genom- förandet att forskningen inom smittskyddsområdet fortsatt kan ges goda förutsättningar. Detta bör dock ske inom ramen för universitets- forskning för att bättre överensstämma med de principer som gäller för s.k. sektorsforskning. ska också fort- sätta att samverka med universiteten kring forskning och utveckling inom smittskyddsområdet. Här ser jag alltså möjligheter till ett breddat samarbete med fler universitet inom och utom landet. ansvar för smittskyddsfrågor renodlas Jag föreslår att roll tydliggörs genom att ansvaret för tillsyn och normering inom smittskyddslagens område ligger kvar på myndigheten. De uppgifter som myndigheten har av s.k. främjandekaraktär exemplifierat av utvecklingsfrågor samt det svårpreciserade samordningsansvaret föreslås överflyttas till Smitt- skyddsmyndigheten. får härigenom en tydlig roll Ett effektivare smittskydd – en sammanfattning som vilar i det nationella ansvaret för hälso- och sjukvårdsfrågor och lagstiftningen kopplad till det området. har en tydlig nationell roll som tillsyns- och normeringsansvarig myndig- het inom hälso- och sjukvården och det finns fördelar med att lägga tillsyn och normering för smittskyddslagen inom samma organisation eftersom insatserna riktas mot landstingens hälso- och sjukvårds- ansvariga respektive smittskyddsläkare. Ansvaret för patient- säkerhet påverkas inte av mina förslag, något som innebär att frågor kring vårdhygien kan hanteras inom ansvar för tillsyn och hälso- och sjukvård. Beredskapsfrågorna regleras enligt den s.k. ansvarsprincipen, vilket innebär att övertar beredskaps- ansvaret för de frågor myndigheten har ansvar för i vardagen. Social- styrelsen har emellertid ett övergripande ansvar för planläggning när det gäller krisberedskapsfrågor och min bedömning är att detta ansvar inte påverkas av mina förslag gällande Smittskydds- myndigheten utan ligger kvar ograverat. Mina förslag påverkar främst smittskyddsenheten på och de verksamheter som ligger inom enhetens ansvar föreslår jag övergår till Smitt- skyddsmyndigheten. Den renodling av rollerna jag föreslår för myndigheterna vilar på den behovsbild utredningen tidigare redovisat. Smittskydds- myndighetens samlade ansvar leder till en ökad effektivitet och skapar utrymme för utveckling i den riktning som krävs mot bak- grund av smittskyddsfrågornas utveckling nationellt och globalt. I det följande redovisas några ytterligare förslag. Merparten av dessa följer logiskt av de huvudförslag bl.a. i fråga om en ny tydligare ansvarsfördelning som jag lagt fram i det föregående. Den verksamhet som bedrivs vid och minskad antibiotikaresistens (Strama) inordnas i den nya smittskyddsmyndighetens linjeorganisation. Ett viktigt skäl för detta är att antibiotikaresistensen är ett problem som har kommit för att stanna och därför kommer att vara en betydelsefull del av smittskyddsarbetet. Vidare anser jag att den nya myndigheten med sin tydligt främjande roll och nära kontakter med ansvariga för smittskyddet inom lands- tingen väl kan ta hand om verksamheten. Jag bedömer också att Ett effektivare smittskydd – en sammanfattning Strama-verksamheten kan få en mer stabil grund för sin verksamhet och bättre utvecklingsmöjligheter. Rådet för samordning mot hiv/aids överförs från till ska såsom beslutsmyndighet pröva frågor om statsbidrag inriktat mot hiv/aids och vissa andra smittsamma sjukdomar. Det är viktigt att tydliggöra att arbetet med att förhindra sprid- ning av sexuellt överförbara och blodburna sjukdomar är en del av det övriga smittskyddsarbetet och att det nationella ansvaret därför i hög grad hör hemma på den nya . Jag har under utredningsarbetet mottagit synpunkter på utform- ningen av smittskyddslagen. Den snabba utveckling som skett inom smittskyddsområdet återspeglas inte i dagens lagstiftning. Exempelvis ges inte vikten av förebyggande insatser och arbetet med antibiotika- resistens och andra växande hot som ingår i ett breddat smitt- skyddsbegrepp ett tillräckligt uttalat stöd i lagstiftningen. Andra synpunkter gäller utformingen av smittskyddsläkarens ansvar som behöver preciseras. Sammantaget innebär synpunkterna att smitt- skyddslagen skulle behöva moderniseras för att fullt ut kunna möta dagens krav. Vidare har jag sett det som intressant att lyfta fram hur man i några andra länder har inordnat såväl smittskyddet som annat folk- hälsoarbete i en gemensam organisation. Min bedömning är att en sådan ordning skulle kunna vara intressant att pröva även i . De förslag jag lägger om inrättandet av den nya smittskydds- myndigheten kan ses som ett tänkbart första steg mot en sådan utveckling. Förslaget om en ny smittskyddsmyndighet innebär omfattande förändringar i fråga om inriktning, arbetsuppgifter och ansvars- områden jämfört med verksamheten vid dagens . Ny kompetens behöver tillföras myndigheten, befintlig kompetens reduceras och andra delar bör helt kunna avvecklas. Det är tre myndigheter som påverkas av mina förslag: , och . Genomförandet kräver ett omfattande arbete där samtliga projekt inom ska gås igenom och prövas mot upp- gifter. Flera förändringar kräver lagändring och är beroende av Ett effektivare smittskydd – en sammanfattning Mot bakgrund av att genomförandet kommer att kräva grannlaga bedömningar av pågående forskning och att mina förslag berör många anställda i myndigheterna anser jag att genom- förandefrågorna bör tas om hand av en organisationskommitté som utsetts för ändamålet. Jag bedömer att mina förslag tidigast kan träda i kraft . Efficient and effective communicable disease control is currently a task that is the concern of many government agencies and authori- ties within different sectors and at all levels. Communicable disease control issues have changed and now require new working methods and collaboration inside and outside the borders of the country. New threats brought about by increased travelling, climate change, zoonoses and increased migration in combination with the deve- lopment of new communicable diseases as well as old communi- cable diseases that have developed into new threats have created totally new challenges for communicable disease control. Resi- stance to antibiotics is also an important, growing threat. My assess- ment is that it works well on a general level. During the course of this study I have identified problems but I have also come across high levels of competence and professional activities that see the development opportunities that become available when communi- cable disease control changes. In my proposals I would like to build on the strengths I have observed and establish good preconditions for cooperation between different government agencies and county councils and municipalities, which bear the operative responsibility. My proposals will bring a clearly-defined division of responsibility for the national government agencies which are to lead the way to more efficient and effective communicable disease control, capable of responding to the challenges of the future. Tasks and working methods The main task of this government Commission concerns how the future responsibility for communicable disease control issues best can be distributed between fare and (SMI), both of which currently carry out extensive tasks within this field. Research issues at are to be evaluated according to the Commission Directives. Current collaboration between the Institute and is to be assessed and any necessary clarify- cation proposed. The responsibility borne by county councils and municipalities for communicable disease control issues are not affected by my task but proposals should strengthen their pre- conditions for efficient cooperation. Primarily the responsibilities stated in the Communicable Diseases Act form the point of departure for my analysis and my proposals.1 Consequently the interplay between county council responsibility for communicable disease control and will receive special examination. Municipalities responsibility for communi- cable disease control issues in accordance with other legislation will be paid less attention. I have implemented a review of the operations currently under- way at part of that is respon- sible for communicable disease control issues. This mapping has also included collaboration with the former. In this part, three eminent Nordic researchers have carried out a special peer review study with the aim of assessing the Institutes research emphases, quality and relevance to the communicable dis- ease control field. The report submitted by these researchers, which is in English, is given in full in 2 of this report. In order to be able to assess the necessity of changes to the responsibilities and content of the national government agencies, the sections responsible for communicable disease control issues in county councils and municipalities have submitted their views. A similar request was also made to the officials responsible for these issues at the Government Offices. The needs and wishes submitted have been awarded considerable weight in the design of these pro- posals. As concerns evaluation research at , the previously mentioned researchers report has played a vital role. The Communicable Disease Control Commission has also carried out study visits to , the and and information gathered at these places 1 The Communicable Diseases Act (2004:168). have contributed to several of the proposals.