sou · GXB327 · 2009-03-16 00:00:00 — Anställningsformen minskar skillnaden mellan fast anställning och frilansanställning. Dansalliansen är ett bolag som ägs gemensamt av , Svensk Scenkonst, och . Verksamheten finansieras genom statligt bidrag Idén går ut på att dansarna har en anställning vid alliansen att falla tillbaka på mellan olika frilansuppdrag. På så sätt slipper de frilansande dansarna att gå ut och in i A-kassan. För att bli anställd i alliansen krävs att dansaren är etablerad som frilansare. var 61 personer anställda hos alliansen. På grund av anställningskriterierna är det endast en liten andel unga dansare som har lyckats få en anställning i dansalliansen.13 Ungdomskompanier är en kombination av utbildning och jobb, med kända koreografer och handplockade unga dansare. I finns ett ungdomskompani, Unga danskompaniet, UDK, som leds av . UDK är ett svensk-danskt samarbete som ger unga dansare möjlighet att jobba med professionella dansföreställningar. Projektet finansieras bland annat av i , Kultur och Dansk skauespillerforbund.14 Unga danskompaniet har dock kritiserats för att trots sitt syfte anställa alltför etablerade dansare.15 Flera unga svenska dansare söker sig till utländska ungdomskompanier efter yrkesdansarutbildningen. 15Intervju med företrädare för . 4.3.2Kungliga Svenska balettskolans statistik Kungliga har på utredningens anmodan redovisat var eleverna gått direkt efter avslutad Yrkesdansarutbildning. Skolans uppgifter är här sammanställda och indelade i sex kategorier; 1) arbete/studier utanför danssektorn 2) pedagogisk vidareutbildning eller arbete som danslärare 3) frilansande dansare i 4) anställning/praktik vid en svensk sceninstitution 5) arbete/ungdomskompani utomlands 6) vidareutbildning utomlands En trend är att fler och fler hamnar utomlands efter det att de avslutat utbildningen vid Kungliga . /1998 arbetade två av 27 examinerade elever utomlands medan det /2008 var 15 av 31 examinerade elever som studerade (12 elever) eller arbetade (3) utomlands. En anmärkningsvärd stod andel, , av avgångseleverna för /2008 studerade vidare utomlands. En annan tendens är att en större andel arbetar som frilans, relativt till andelen som är anställda vid institution (med undantag från avgångseleverna 2007/2008 där ingen uppges arbeta som frilansdansare). Generellt sett så är det ungefär två tredjedelar av en årskull som går vidare inom danssektorn enligt balettskolans egna siffror. Med undantag, för /05 då gick vidare, samt för /02 då det endast var som gick vidare inom danssektorn. arbete/studier utanför danssektorn arbete/ungdomskompani utomlands Sammantaget kan konstateras att det är svårt att få en bild av dansarnas arbetsmarknad och matchningen mellan antalet utbildade och antalet arbetstillfällen. Eftersom uppgifterna är hämtade ifrån olika håll är det dessutom problematiskt att jämföra sysselsatta, arbetslösa och utbildade. En grov uppskattning är dock att det finns cirka tre yrkesverksamma dansare för varje årsarbetstillfälle.16 Antalet utbildade dansare är dock sannolikt fler i relation till antalet årsarbetstillfällen. Flera uppgifter indikerar att den internationella utbildnings- och arbetsmarknaden blir alltmer betydelsefull inom dansområdet. Skolans egna redovisning visar till exempel att fler och fler söker sig utomlands efter gymnasiet. Många vidareutbildar sig utomlands eller arbetar vid ungdomskompanier. Efter utbildningen vid Kungliga återfinns cirka två tredjedelar av de examinerade eleverna inom danssektorn. Det kan diskuteras om denna siffra är acceptabel, både utifrån perspektivet om dansens kvalitet och framtid, och utifrån individperspektivet. Många dansare utanför institutionerna försörjer sig endast delvis på dansen. Fram har det funnits en möjlighet för dem att täcka upp utebliven inkomst genom att deltidsstämpla. Det är möjligt att en del dansare kommer att välja att omskola sig i och med de nya a-kassereglerna eftersom det kommer att bli svårt att upprätthålla den dagliga träningen och dessutom lönearbeta i en annan sektor. De fria grupperna erbjuder cirka 80 årsverken men de sysselsätter många fler dansare . Detta kan dock också komma att förändras i och med att det blir svårare att deltidsdansa. Institutionerna har tillsammans cirka 150 anställda dansare. Men utvecklingen pekar mot att fler anställs på korttidskontrakt även inom institutionerna. Det tycks enklare för unga dansare att komma in på arbetsmarknaden som frilansande i de fria grupperna än att bli anställda vid institutionerna. Institutionerna nyanställer tillsammans endast cirka tiotalet dansare . Arbetsmarknaden verkar mycket osäker för de unga dansarna som ofta inte har tillräcklig erfarenhet för att tillsvidareanställas eller anställas i dansalliansen. 16 150 st. (institution), 80 st.(fria grupper) ger 230 årsarbeten av cirka 600 i teaterförbundet. 5 Sambanden med kulturpolitiken Dansen är ett konstområde som innefattas i den svenska kulturpolitiken. De kulturpolitiska besluten påverkar på olika sätt förutsättningarna för danskonsten på och utanför institutionerna, möjligheterna för allmänheten att ta del av danskonst och möjligheterna för yrkesdansarna att utöva och utveckla sin konst. De kulturpolitiska mål och ambitioner som regering och riksdag lagt fast ger också en bild av vad det är för behov som på ett eller annat sätt kan behöva uppmärksammas och tillgodoses inom utbildningssystemet. Eftersom uppgift är att utreda förutsättningarna för att bedriva en svensk yrkesdansarutbildning med inriktning på klassisk dans är de kulturpolitiska beslut och ambitioner som rör just den klassiska dansen givetvis av särskilt intresse. Som i all annan konstnärlig verksamhet står emellertid inte utvecklingen inom danskonsten stilla. Den moderna och samtida dansen tar en stor plats på den svenska och internationella dansscenen. Detta påverkar i sin tur förväntningarna och kraven på dansarnas kompetens och förmåga i stilar och danstekniker som inte har sina grunder i den klassiska baletten. I de kultur- eller utbildningspolitiska målsättningar som har lagt fast finns det inte särskilt mycket skrivet om svensk yrkesdansarutbildning. När dansens ställning i samhället har blivit föremål för överväganden har fokus mestadels legat på hur dansföreställningar och arrangemang ska göras tillgängliga regionalt, värdet av dansen i skolan sett ur ett socialt och hälsovårdande perspektiv eller anställningsformerna för dansare.1 Nationalscenernas roll och ansvar har varit föremål för beslut, men om utbildningsfrågorna har berörts i olika rapporter eller utredningar, har de sällan lett till några ytterligare insatser. Ett par undantag är riksdagsbeslutet om inrättandet av en Danshögskola som föregicks av en utredning om sceniska utbildningar samt när regeringen tillsätter ett antal sakkunniga för att utreda frågor om utbildningen av dansare, vilket närmare har berörts i kapitel 1. I propositionen 1977/78:100 betonades att det var angeläget att dansarutbildningen bör dimensioneras så att blir självförsörjande på dansare. fattade beslut i enlighet med förslaget.2 Några avvikande uppfattningar har inte redovisats av regering eller riksdag . Dagens dansarutbildning såväl i som på gymnasiet bygger i huvudsak på samma principer som då lades fast. för statens insatser för kulturpolitiken fastställdes genom kulturpolitiska beslut, den s.k. Kulturpropositionen.3 Där presenterades danskonsten som ett självständigt konstområde. Dansen var ett relativt litet konstområde i . kunde i princip bara ses i våra tre storstäder, statens satsning på dansen var relativt begränsad och den hade små möjligheter att få fotfäste i hela . Statens insatser ansågs i propositionen vara en förutsättning för mycket av danskonsten i . Med utgångspunkt i nämnda proposition beslutade att statens insatser för danskonsten bör syfta till att -ge danskonsten en regional förankring -utveckla intresset för dansen som konstform -stödja ett brett dansutbud av hög kvalitet -främja dansens förnyelse och utveckling 1996/97:3, bet. 1996/97:KrU1, rskr. 1996/97:129; satsningar på dans i skolan efter uppdrag från samt det nationella utvecklingsprogrammet i skolan 2005 tillsammans med Nationellt centrum för främjande av god hälsa hos barn och ungdom (NCFF), och Myndigheten för skolutveckling. 1977/78:100, bil 12, UbU 1977/78:16, rskr 1977/78:18. 1996/97:3, bet. 1996/97:KrU1, rskr. 1996/97:129. I denna proposition konstaterade föredraganden att Kungl. Operan var den enda institution i som hade kapacitet att sätta upp klassiska baletter i full skala, men utan statligt stöd skulle många av de klassiska baletterna försvinna ur repertoaren. Det framhölls att Kungliga baletten hade ett stort ansvar att föra den klassiska baletttraditionen vidare i , såväl vad gäller historiska baletter som traditionella och moderna klassiska baletter. Föredraganden ansåg det vara av stor betydelse att Kungliga baletten som enda balettensemblen i sitt slag fick fortsätta utvecklas med nödvändiga resurser. För att öka tillgängligheten och möta den efterfrågan på klassisk balett som finns i övriga delar av landet, borde och Kungliga baletten samverka för att möjliggöra en utökad turné- planering för den Kungliga baletten. Målen för Kungl. Operans verksamhet fastställdes genom riksdagsbeslut 19934 och de borde i allt väsentligt fortsätta gälla, enligt föredraganden. Nationalscenerna var hela nationens angelägenhet och skulle vara föredömen för andra teatrar i när det gäller förnyelse, utveckling och konstnärlig kvalitet inom sina respektive områden, vilket för Kungl. Operan innebar konstområdena opera och balett. Man skulle ha en bred repertoar som gestaltade både svenska och utländska klassiker såväl som modern svensk och utländsk opera och balett. Uppgiften både som kulturbärare och som nyskapare betonades. Operan skulle som en av nationalscenerna genom hög kvalitet och bevarad nationell egenart kunna hävda sig i jämförelse med de främsta scenerna utomlands och i det internationella samarbetet. De kulturpolitiska målen och ambitionerna som lades fast genom besluten om Kungl. Operans uppdrag 1993 och senare i den s.k. kulturpropositionen 1996 kopplades emellertid inte till någon analys av eller diskussion om huruvida den svenska dansutbildningen på grundskole- eller gymnasienivå var anpassad till de nu uppställda målen. Detta hänger sannolikt ihop med dels att och gymnasieskolan nu hade kommunaliserats5 och dansutbildningarna infogats i dessa skolformer, dels att det var olika politikområden. Att det inte längre var staten utan kommunerna som ansvarade för dansutbildningen kan ha bidragit till att de nationella kultur- 4bet.1992/93 KrU:20, rskr. 1990/91: 18, bet. 1990/91:UbU 4, rskr 1990/91:76 samt prop. 1990/91:85, bet. 1990/91:UbU 16, rskr 1990/91:356. politiska målen för bl.a. Kungl. Operan inte hade någon avgörande betydelse för dansutbildningens utformning. Det blev uppenbarligen heller aldrig aktuellt för de kommunala huvudmännen att skapa någon balettskoleprofil av det ambitiösare slag som många motsvarande utbildningsinstitutioner i andra länder har. 5.5Handlingsprogram för den professionella dansen Ett annat tillfälle då utbildningsfrågorna om yrkesdans berördes var när regeringen gav i uppdrag att sammanställa ett förslag till ett handlingsprogram för den professionella dansen i Sverige.6 En av utgångspunkterna i arbetet skulle vara den inriktning av statens insatser som gavs kulturpolitiska beslut.7 Handlingsprogrammet skulle omfatta hela dansområdet och spänna över flera samhällssektorer, exempelvis kultur, utbildning och arbetsmarknad och utarbetas i samråd med dansområdets centrala aktörer. I uppdraget ingick att föreslå mål för de danspolitiska insatserna på kortare och . fick lämna förslag på konkreta åtgärder inom olika politikområden. Roll- och ansvarsfördelningen på dansområdet mellan staten, landstingen och kommunerna skull uppmärksammas särskilt. Förslag som innebär kostnader för staten skulle medföljas av förslag på finansiering och rymmas inom befintliga utgiftsramar för statsbudgeten. redovisade uppdraget för regeringen med rapporten jag lov – förslag till handlingsprogram. Där konstaterades att flera aktuella frågeställningar diskuterats under många decennier och att många problem var desamma, då som . I rapporten refereras Svensk Teaterunions uppfattning att det finns en rad problem förknippade med att en del av den professionella dansarutbildningen är förlagd till grundskola/gymnasienivå. som det är nödvändigt att börja dansarutbildningen redan i tidig ålder finns det många problem med anpassningen till den vanliga skolans regelsystem, bland annat beträffande timplaner och beroendet av skolpeng. Förutsättningarna är därmed betydligt sämre ekonomiskt och organisatoriskt än för andra konstnärliga utbildningar, förlagda till högskolenivå. Svenska balettskolans förberedande dansarutbildning inom och avslutande yrkesutbildning i gymnasiet är endast delvis finansierade av statliga 6Regeringsbeslut Ku 2003/2414/Kr. 1996/97:3, bet. 1996/97:KrU1, rskr. 1996/97:3. På arbetsmarknaden möter professionella dansare en ökad internationell konkurrens. måste kunna erbjuda fullgoda utbildningar på området för dansare på högskolenivå. Handlingsprogrammet reviderades och konkretiserades i Handlingsprogram för den professionella dansen 2006. Man lanserade där visionen att danskonsten i ska vara av hög kvalitet och erbjuda ett brett utbud som når medborgare i hela landet. Vidare anfördes i programmet att dansen ska ha goda villkor för konstnärlig utveckling och vara en del av det internationella kultursamarbetet. Koreografer och dansare behöver ett kreativt arbetsklimat med ett flöde av impulser och idéer från olika delar av världen. Nationellt behövs bl.a. institutioner, fria dansscener och gästspelsscener där dansen både kan fördjupas och hitta nya former. Danskonsten måste ges förutsättningar till kontinuerlig utveckling såväl när det gäller traditionella, historiska uttryck som nyskapande dans och genreövergripande samtidskonst. Utbildningen av professionella dansare och koreografer ska vara av högsta kvalitet, inspirera till konstnärlig utveckling och förbereda koreografer och dansare för den arbetsmarknad de kommer att möta i och utomlands. I programmet pekade man på att dansen som konstform genomgår en stark utveckling på alla plan och kvalitetskraven på konstnärerna ökar. En grundlig utredning av utbildningarna för yrkeskonstnärer inom dansområdet borde därför genomföras i syfte att höja kvaliteten och anpassa den till nya krav och behov. Vad gäller insatser på utbildningsområdet resulterade till regeringen i att till 1997 fick 20 nya utbildningsplatser för yrkesdansare.8 Den avslutade kulturutredningen9 hade i sina direktiv inga explicita uppdrag att behandla frågor om yrkesdansen. Utredningens uppdrag var att pröva om de nationella kulturpolitiska målen behövde ändras med hänsyn till den samhällsutveckling som ägt rum och för att de skall överensstämma med de förslag om kulturpolitikens inriktning som kommittén redovisar. De förslag utredningen har lämnat har ingen direkt bäring på yrkesdansarnas utbildning eller därtill hörande frågor. 1996/97:1. 5.7Operans uppdrag och yrkesdansarna Den enda sceninstitution som f.n. har ett av staten direkt uttalat uppdrag att utföra på den klassiska balettrepertoarens område är . En förutsättning för att detta ska kunna förverkligas är att det finns kontinuerlig tillgång till dansare och annan personal med danskonstnärlig kapacitet på högsta nivå. Så länge ambitionen att ska vara självförsörjande på dansare är aktuell så behövs det en svensk yrkesdansarutbildning av tillräckligt hög klass som kan bidra till att den klassiska balettraditionen förs vidare i och att såväl den klassiska som moderna balettrepertoaren kan dansas. Alternativet är att inte bedriva någon balettutbildning alls och i stället uppmana alla unga som är intresserade av klassisk balett att utbilda sig utomlands. Detta skulle innebära att den svenska klassiska balettscenen fortsättningsvis skulle sakna en nationell förankring. Dansens arbetsmarknad är internationell. De flesta danskompanier söker dansare med tidigare erfarenhet och med distinkt kompetens eller potential. Det gör att den nyutbildade dansaren med ringa erfarenhet från kompanier och scener möter en hård konkurrens. Den enskilde dansaren behöver praktisk erfarenhet från olika sammanhang för sin konstnärliga och danstekniska utveckling. Det är också viktigt att få fortbilda sig på andra skolor, i andra miljöer. I de flesta länder finns stipendiesystem som gör det möjligt för danselever att få medel till bl.a. sitt uppehälle och även för att vidareutbilda sig utomlands eller för att vara aspiranter på institutioner. I många fall är stipendierna tillkomna efter privata donationer till den skola där eleven går eller genom olika blandsystem där offentlig finansiering utgör en del. Även i finns olika stipendier för dansare att söka. Ett urval finns listade på t.ex. webbplats.10 , som ger stipendier för kompetensutveckling inom alla de sköna konstarter som kan inräknas i ett aktivt kulturliv till personer eller grupper. fick sex stipendiater dela på . ger företrädesvis stipendier till postgymnasial utbildning åt personer . Normalt stipendiebelopp är 30 000 eller . I enstaka fall kan högre belopp utgå. Flera dansare har fått stipendier ur denna fond. ger stipendier till unga dansare som bör vara , svensk medborgare och befinna sig i slutet av sin dansutbildning i eller utomlands. Svenska dansare som arbetar i ensembler i utlandet kan också söka. Utländska medborgare kan komma i fråga, om de har arbetat i med dans , eller om de är anställda i en svensk dansensemble och kan förväntas så förbli. Stipendier till unga dansare, som sökt medel att förkovra sig utomlands, gavs av 2008 till 22 sökande. Ytterligare 19 stipendier gavs till dansare mellan för deras förkovran på en sommarakademi i . Stipendiesumman uppgick till . Även ger stipendier till dansare och koreografer, men vänder sig framför allt till redan verksamma. Arbetsstipendierna syftar till att ge professionella konstnärer med väl dokumenterad verksamhet ekonomisk trygghet av konstnärlig yrkesutövning. Man ger inte bidrag till utbildning utan stipendier för studie- och arbetsvistelser avser i första hand kortare kurser eller någon form av kortare auskultation/praktik i utlandet. Bildkonstnärsfondens stora stipendium på delas ut till en bild- eller formkonstnär som spelat en viktig roll för utvecklingen inom sitt verksamhetsområde. är det stora stipendium som delas ut av arbetsgruppen för teater-, dans- och filmkonstnärer. Det är på och tilldelas en ung koreograf. Långtidsstipendium kan ges en yrkesverksam konstnär som dokumenterat konstnärlig verksamhet av god kvalitet för att ge en arbetsmässig trygghet för att utveckla denna verksamhet. delar ut vissa bidrag men endast till organisationer och inte till enskilda individer. Det finns således vissa, men begränsade möjligheter för svenska unga dansare att få del av stipendier för att förkovra sig på olika sätt. Det saknas emellertid ett mer förutsägbart stipendiesystem som är användbart för såväl den unga dansaren under utbildning som för den nyutbildade dansaren, och hans eller hennes möjligheter att skaffa sig den önskvärda och nödvändiga praktik som behövs efter yrkesutbildningen. De diskussioner utredningen haft med företrädare för enskilda danskompanier, med och har visat att man är positivt inställd till att ta hand om aspiranter på ett organiserat sätt. I de flesta fall saknar man dock saknar ekonomiskt utrymme att göra det, ibland också fysiskt utrymme. En annan förekommande modell som ger unga dansare praktik är att vara verksamma i ungdomskompanier vilket förekommer i flera andra länder. De är då emellertid vanligtvis nära eller helt knutna till en institution, som t.ex. /Australian Ballet eller /New Ballet, och fungerar ofta som en karriärväg in i respektive danskompani. I fungerar Unga Danskompaniet/Det Unge Dansekompagni som ett projekt i . Dess mål är att skapa en stabil plattform för unga nyutbildade dansare i deras framtida yrkesliv genom att ge möjlighet till praktik och att arbeta med koreografer på högsta professionella nivå och möta publiken som första klassens dansare. Det är ekonomiskt stött av ett flertal fonder, stiftelser, regionala och nationella medel från båda sidor av sundet. Ett fast ungdomskompani på nationell nivå bygger emellertid på att en varaktig finansiering kan ordnas. Det förutsätter att resurser, utöver vad en reformerad yrkesdansarutbildning i sig skulle behöva, tillförs inom kulturpolitikens ram. 6Utgångspunkten: Dansen i centrum Enligt direktiven omfattar uppdraget att utreda förutsättningarna för en svensk yrkesdansarutbildning med inriktning på klassisk dans. Utbildningen ska ha sådan kvalitet att eleverna blir anställningsbara i och internationellt. Utredningen ska belysa om utbildningen håller samma nivå som motsvarande utbildning i andra länder. Om så inte är fallet ska utredningen belysa om resurstilldelningen är tillräcklig eller om eventuella brister har andra orsaker. Jag har i arbetet tagit fasta på det internationella perspektiv som anläggs i direktiven. En sådan ansats motiveras också i hög grad av att i utbildade dansare även på hemmaplan konkurrerar med dansare från hela världen. Utgångspunkterna för denna utredning skiljer sig alltså radikalt från dem som präglade det utredningsarbete som föregick den nuvarande utbildningen, nämligen förändringarna av den svenska skolan . Som framgått av kapitel 3 och den mer detaljerade redovisningen i bilaga 4 är yrkesdansarutbildningen vid det dussintal institutioner i andra länder som beskrivs, elitutbildningar med utpräglat selektiv antagning och förhållandevis osentimental utslagning av de elever som inte gör tillräckliga framsteg. Min bedömning är att den svenska yrkesdansarutbildningen betydande grad måste närma sig de utländska modellerna. Det är en förutsättning för att eleverna ska bli konkurrenskraftiga internationellt, även om det innebär avsteg från eljest vägledande principer i den svenska skolan. Avstegen innebär dock inte, att den värdegrund och de principer om individens okränkbarhet och om ett demokratiskt arbetssätt, som kommer till uttryck i läroplanerna, ska överges. En äldre tradition inom dansarutbildningen gör det särskilt angeläget att betona detta. Det är bl.a. av detta skäl som redovisningen i kap. 3 Utgångspunkten: Dansen i centrum SOU 2009:27 och bilaga 4 inte omfattar ett antal framgångsrika dansarutbildningar i östra och . Den nuvarande Kungliga Svenska balettskolans föregångare, , syftade huvudsakligen till att försörja Kungliga baletten med dansare. I och hade utbildningarna motsvarande syfte. Den utbildning som infördes på grundval av förslag (DsU 1976:8) skulle, enligt utredningens förslag, ha ett bredare mål och omfatta – förutom dansare till balettensembler – dansare för musikaler och operetter, dansare i fria grupper samt förbereda för annan utbildning eller verksamhet där danskunskaper är nödvändiga eller önskvärda. Riksdagsbeslutet tog emellertid inte uttryckligen ställning till frågan om utbildningens syfte (Prop. 1977/78:100, bil 12, UbU 1977/78:16, rskr 1977/78:18). Dansen, liksom andra konstformer, utvecklas och förändras. Denna utveckling har varit påtaglig inte minst under de senaste 30– 40 åren. Dansen präglas av såväl tradition som av sin samtid. Den klassiska baletten och den klassiska balettrepertoaren handlar i hög grad om att förvalta ett gemensamt kulturarv, men också om att utveckla och att sätta in detta kulturarv i vår egen tid. Den moderna och samtida dansen har delvis utvecklats ur – men också som ett uppror mot – den klassiska baletten, som ett alternativ till dess form och estetik. Den har formats av olika koreografer och danskonstnärer i en strävan att hitta andra fysiska uttryck än dem som den klassiska baletten erbjöd.