sou · GXB313 · 2009-02-18 00:00:00 — Prognoser byggda på förklaringsvariabler har också svårigheter att förutse trendbrott. Trendbrott kan förekomma i förklarings- variablerna och de historiska sambanden kan förändras. Utredningen avstår från att ha någon uppfattning om vilken prognos som är den mest sannolika. Utredningen vill med dessa jämförelser enbart framhålla svårigheterna med att göra prognoser och att det är vanskligt att lägga dessa till grund för en långsiktig planering av det framtida behovet av platser i häkte och anstalt. Antalet brottsanmälningar har ökat, särskilt under 1970- och 1980- talen. har utvecklingen varit relativ stabil. ägde en kraftig uppgång rum, men det är för tidigt att säga om det är en utveckling som kommer att bestå. Antalet fängelsedömda ökade med stigande antal anmälningar . Men kan utredningen se en långsiktig tendens att antalet fängelsedömda minskar trots att anmälningsfrekvensen är relativt stabil. Se figur 5.4. Brottsanmälningar och fängelsedömda åren 1975–2007 Källa: Brottsanmälningar: Rättsstatistisk årsbok för tiden –1974; därefter Kriminalstatistik 2007, Tabell 1.1 Fängelsedömda: Maskintabeller från SCB (1973–2006), därefter Kriminalstatistik 2007, Tabell 4.11. Alla som döms till fängelse tas inte in på anstalt. Det kan t.ex. bero på köbildning, avflyttning, sjukdom eller på att straffet verkställs på annat sätt. infördes, som har nämnts, möjlig- heten att avtjäna kortare fängelsestraff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll, IÖV. Det medförde att andelen av de fängelsedömda som togs in på anstalt sjönk till en avsevärt lägre nivå . Se figur 5.5. Antal fängelsedömda och antal intagna i fängelse åren 1966– Källa: Fängelsedömda: RS-promemoria 1987:2 (1966–1972), Maskintabeller från SCB (1973– 2006); 2007: Kriminalstatistik 2007, Tabell 4.11, Intagna på anstalt: Kriminalvårdens offentliga Trots att antalet intagna i fängelse har sjunkit har fångpopulatio- nen, dvs. antalet inskrivna i kriminalvårdsanstalter vid en och samma tidpunkt, inte minskat. Förklaringen förefaller vara föränd- rade strafftider, vilket åskådliggörs i figur 5.6. Se också bilaga 3. Figur 5.6 Antal intagna kort- och långtidsfångar åren 1965–2007 Källa: Kriminalvårdens offentliga statistik. De intagna med korta fängelsestraff, dvs. fängelse mindre än , dominerar fortfarande. Andelen har dock gått ned från år . Den stora nedgången skedde . Andelen med långa fängelsestraff som vid en och samma tidpunkt sitter på anstalt har ökat från 43 pro- cent år (se figur 4.2 ). Att antalet intagna i anstalt har minskat vägs således upp av att de som tagits in har haft längre strafftider . Tre faktorer pekas ibland ut som betydelsefulla för utvecklingen av brottsligheten och därmed fångpopulationen på lång sikt (, PM Långsiktiga prognoser av platsbehovet i svenska fängelser, slutrapport ): 1.Förändringar av anmälningsbenägenheten för olika typer av brott. 2.Lagändringar som utvidgar eller inskränker det straffbara områ- det och som skärper eller mildrar straffen. 3.Förändringar i upptäcktsrisken. Dessa faktorer kan alltså i varierande grad ha bidragit till att succes- sivt allt fler personer avtjänar straff i brottslig- het. 1) Förändringar av anmälningsbenägenheten för olika typer av brott har konstaterat att förändringarna i benä- genheten att anmäla brott varit liten åren 1978–2001. Anmälnings- benägenheten synes inte ha förändrats i någon stor utsträckning, även om attityderna till vissa brott, t.ex. sexual- och kvinnofrids- brott, har skärpts (, Offer för vålds- och egendomsbrott, åren 1978–2002, Rapport nr. Angående atti- tyderna, jfr bl.a. SOU 2008:81 och SOU 2008:85). 2) Lagändringar som utvidgar eller inskränker det straffbara området och som skärper eller mildrar straffen Statsmakterna förändrar ofta förutsättningarna för Kriminalvården genom att genomföra kriminalpolitiska åtgärder. har t.ex. följande förändringar genomförts: Avräkning av häktningstid införs Speciella satsningar mot narkotikabrott Omorganisationer inom polis- och åklagarväsendet Skärpningar av straff för ett stort antal brott Intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV) som alternativ till fängelse införs på försök i vissa delar av landet IÖV som alternativ till fängelse införs i hela riket Samhällstjänst permanentas och utvidgas . SOU 2009:13 Kriminalvårdens lokalförsörjning 2001 Försöksverksamhet avseende utslussning med intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV-utsluss) 2005 IÖV-utsluss och IÖV som alternativ till fängelse utvidgas Ny sexualbrottslagstiftning 3) Förändringar i upptäcktsrisken Risken för upptäckt, dvs. risken för att den som begår brott ska identifieras och lagföras för brottet, påverkas av vilka prioriteringar som görs inom rättskedjan och hur Polisens spanings- och utred- ningsresurser används. Myndigheternas prioriteringar bestäms, vid sidan av de straffrättsliga reformerna, i hög grad av den politiska styrningen som t.ex. uttrycks i myndigheternas regleringsbrev och genom att regeringen meddelar inriktningsbeslut eller ger särskilda uppdrag till myndigheterna. Ett aktuellt exempel är den nuvarande regeringens uppdrag till och Åklagarmyndighe- ten m.fl. avseende bekämpningen av den grova organiserade brotts- ligheten. Sammanfattningsvis har anmälningsbenägenheten i inte förändrats avsevärt. Däremot genomförs det kontinuerligt straff- rättsliga och andra reformer samt beslutas om kriminalpolitiska prioriteringar som påverkar upptäcktsrisken. Dessa förändringar har en långsiktig påverkan på Kriminalvården. De kan också leda till oförutsedda trendbrott som begränsar möjligheten att göra tillförlitliga prognoser. På lång sikt, eller längre, har kriminalpolitiken och de kriminalpolitiska besluten en avgörande betydelse för hur många häktes- och anstaltsplatser som det bör finnas inom Kriminal- vården. Införande eller utvidgning av IÖV, straffskärpningar samt Polisens och prioriteringar av sin verksamhet är exempel på förhållanden som i hög grad påverkar det framtida behovet av häktes- och anstaltsplatser. 5.4.1Kriminalvårdens bedömda behov av platser Bedömning: Kriminalvården har angett att det krävs ytterligare ett stort antal anstaltsplatser. Prognoserna varierar mellan ca 1 400– 2 000 fler anstaltsplatser på 3–. Utredningen kan inte dra någon annan slutsats om träffsäkerheten i Kriminalvårdens prognoser och bedömning av det totala behovet av anstaltsplatser än att det faktiska behovet i hög grad påverkas av kriminalpolitiska förhållan- den som inte kan förutses av Kriminalvården. Kriminalvården har aktivt arbetat med att utveckla sina prognoser. I förhållande till de prognoser som Kriminalvården har angett som mest sannolika överskattades platsbehovet för i förväg och i förväg . Behovet för överskattades med 20, 13, fyra, tre, två respektive i förväg. –2004 underskattades utfallet år . Att det är svårt att prognostisera platsutvecklingen även framgår redan av att Kriminalvården lämnar alternativa prognoser i budgetunderlaget för med en variation om 1 500 fängelsedömda till utgången av . Redan det år som prognosen gjordes var spannet 1 000 inskrivna, alltså en osäkerhets- marginal på så pass mycket som . Kriminalvården har angett en av de högsta prognoserna som den mest sannolika. Myndigheten har inte utförligt motiverat varför man har valt en viss prognos. Utredningen har visat att alternativa prognoser som bygger på rimliga antaganden leder till andra slutsatser än den prognos som Kriminalvården har redovisat. Kriminalvården har dessutom vid sidan av sin prognos angett ett ytterligare behov av 1 000 anstaltsplatser pga. politiska signaler. Utredningen menar för det första att sådana bedömningar bör ingå i prognosen. För det andra anser utredningen att det tilläggsbehov som Kriminalvården har angett ger anledning till en fördjupad diskussion: En ökad befolkning med 70 000 fler ungdomar i åldern 21–fram leder enligt Kriminalvården till ökad brottslig- het och ett behov av ytterligare hundra platser. Mot denna bedömning kan invändningen resas att ungdomars självrapporterade kriminalitet har minskat (Brå, Rapport 2006:7). Vidare är allt färre personer kriminellt aktiva i befolkningen sett över de senare trettio åren (Kriminalstatistik 2007, tabell 6.2). Sambandet mellan befolkning och fängelsedömda har tidigare visat sig vara svagt (Blumstein, A. (2002): Crime Modeling, , Vol. 50, No. 1, 16-24). Regeringens beslut att öka antalet poliser leder enligt Kriminal- vården till 350–450 fler 2011. Effekten av 1 500 fler poliser innebär enligt Kriminalvårdens bedömning att ett större antal brott kommer att upp och leda till straff, vilket ger ett behov av ytterligare 350–450 anstaltsplatser. Utredningen anser att sambandet mellan en ökning av antalet poliser och intagna personer i anstalt inte är självklar, eftersom det är en fråga om hur Polisen använder sina resurser. Längre straff leder enligt Kriminalvården till 200–600 fler perso- ner i anstalt. Straffskärpningar för vissa brott i enlighet med förslag (SOU 2008:85) leder enligt Kriminalvården till ett ökat behov av 200–600 anstaltsplatser fram . beräkning är 620 plat- ser. Reformen avses träda i kraft och får enligt utredningens (Utredningen effektivitet) bedömning möjligen en begränsad effekt på behovet av platser . Det beror på att en förlängning av strafftiden i huvud- sak infaller . redovisar också en stor osäkerhet beträffande effekten av sina förslag. Möjligen har domstolarna redan anteciperat förlängningen av strafftiderna, vilket kan förklara varför strafftiderna har ökat markant . I så fall skulle den nya lagstiftningen bara kodifiera den praxis som redan har vuxit fram. Det är också möjligt att färre livstidsdomar kommer att utdömas om möjligheten öppnas för längre tidsbestämda fängelsestraff. Nya utslussningsåtgärder leder enligt Kriminalvården till att behovet av anstaltsplatser minskar med 150 platser. menar att det finns en förhållandevis stor outnyttjad potential att öka utslussningen (Brå, Rapport 2008:19). En ökad utslussning med tillämpning av gällande regelsystem innebär att behovet av anstaltsplatser skulle minska ytterligare. Utredningen vill härutöver notera möjligheten att fler fängelse- dömda kan komma att överföras till andra länder till följd av att det internationella samarbetet om straffverkställighet förbättras och ökar, i synnerhet inom EU. Omfattningen av denna utväxling har dock inte kunnat beräknas. Kriminalvården har angett att det krävs ytterligare 1 400–2 000 anstaltsplatser . Utredningen kan inte dra någon annan slutsats om träffsäkerheten i Kriminalvårdens prognoser och bedömning av det totala behovet av anstaltsplatser än att det faktiska behovet i hög grad påverkas av kriminalpolitiska förhållanden som inte kan förutses av Kriminalvården. 5.4.2Rättskedjans myndigheter ansvariga för de kortsiktiga prognoserna Bedömning: Det arbete som myndigheterna i rättskedjan bedriver för att ta fram prognoser kan bli av stort värde för Kriminalvårdens kortsiktiga planering av sin verksamhet. Det arbete som myndigheterna i rättskedjan bedriver tillsammans med Brå har förutsättningar att förbättra de kortsiktiga progno- serna för rättsväsendet. Prognoserna avser , men utredningen bedömer att det största värdet ligger i progno- serna för de närmaste ett till två åren. Genom att systematiskt i hela rättskedjan undersöka ärendebalanser, resurs- och arbetssitua- tion, verksamhetsplanering och prioriteringar, effekten av föränd- ringar i processordning och av straffskalor m.m. bör det vara möj- ligt att förutse handläggningstider, produktivitet och ärende- genomströmning bättre än . Just i dessa avseenden behöver arbetet dock utvecklas. Resultatet av arbetet med den första rapporten förefaller inte ha beaktat begränsningar vad gäller resur- ser och effektiviseringsmöjligheter i tillräcklig grad. Detta bör kunna leda till att prognosförutsättningarna blir bättre och leder till ett säkrare underlag för den kortsiktiga planeringen. innebär det små möjligheter för myndigheterna att anpassa sig då planeringsförutsättningarna i stort är fastställda för innevarande och de närmast påföljande åren. Utredningen bedömer dock att möjligheterna att ta fram tillför- litliga prognoser avtar när perspektivet blir längre. Som utred- ningen visat blir prognoserna allt mer osäkra ju fler år prognoserna omfattar. 5.4.3Regeringen bör besluta om platsantalet Förslag: Regeringen bör inom ramen för sina kriminalpolitiska ställningstaganden ansvara för och fastställa platsantalet på häkten och anstalter eller längre. Utredningen har visat att det är svårt att göra tillförlitliga progno- ser för antalet intagna vid häkten och anstalter. Prognosarbetet är mycket svårt och kan ge godtyckliga resultat. Enligt utredningens uppfattning kan inte Kriminalvården eller någon annan myndighet förutse de trendbrott som i hög grad påverkar platsbehovet. Det är statsmakterna som i första hand avgör och förfogar över de viktigaste kriminalpolitiska besluten och därigenom också kan bestämma och påverka förutsättningarna för Kriminalvårdens verk- samhet. De flesta trendbrott som har påverkat behovet av häktes- och anstaltsplatser har varit av kriminalpolitisk art. Enligt utred- ningens uppfattning bör därför kriminalpolitiska ställningstagan- den ha en avgörande betydelse när platsantalet bestäms. När det finns anledning att anta att fångpopulationen kommer att öka eller minska kraftigt är det också statsmakterna som har möjlighet att avgöra vilka kriminalpolitiska reformer som kan behövas för att möta utvecklingen. Med hänsyn härtill och då statsmakterna även förfogar över de ekonomiska styrmedlen inne- bär utredningens förslag att styrningen av Kriminalvården blir både mer förutseende och konsistent. I flera av de länder som utredningen har studerat ger stats- makterna tydligare förutsättningar för kriminalvårdsmyndigheterna genom att bestämma antalet anstaltsplatser. Följden av en sådan ordning blir att statsmakterna genom kriminalpolitiska åtgärder tar ansvar för att antalet anstaltsplatser kommer att vara tillräckligt. Genom kriminalpolitiska åtgärder kan statsmakterna ta initiativ som innebär att fler eller färre häktas eller ska avtjäna fängelse- Så har tidigare skett, t.ex. genom reformer om villkorlig fri- givning och intensivövervakning med elektronisk kontroll, IÖV. Dessutom kan kriminalpolitiska instrument och beslut användas för att reglera oönskade förändringar av behovet av häktes- och anstaltsplatser. Om regeringen beslutar om antalet platser som Kriminalvården ska tillhandahålla blir kostnaderna för verksamheten enklare att förutse, eftersom platsantalet blir ett planeringsunderlag för Kriminalvården. Regeringen bör inom ramen för sina kriminalpolitiska ställ- ningstaganden ansvara för och fastställa platsantalet på häkten och anstalter eller längre. 6Kriminalvårdens arbete med att fullgöra regeringens uppdrag angående lokalförsörjningen Som har beskrivits ansvarar Kriminalvården bl.a. för verk- ställigheten av påföljder i anstalt och frivård samt för verksamheten vid häktena. Om man bortser från häktesverksamheten är myndig- heten den sista länken i rättskedjan. Myndigheten påverkas därför i stor grad av skeenden som myndigheten själv inte har någon kon- troll över, händelser tidigare i rättskedjan. Utredningen har pekat på Kriminalvårdens planeringsproblem. Myndigheten har små möj- ligheter att påverka inflödet av intagna och det är svårt att göra säkra långsiktiga prognoser. För att möta det växande platsbehovet har regeringen tillfört Kriminalvården extra resurser . Kriminalvården redovisade trots det i budgetunderlaget för ett behov av ytterligare ca 2 000 nya anstaltsplatser och knappt 200 häktesplat- ser . 6.2Regeringens uppdrag till Kriminalvården avseende lokalförsörjningen beslutade regeringen att ge Kriminalvården ett uppdrag avseende den långsiktiga lokalförsörjningen. Regeringens uppdrag innebär i huvudsak följande. De utgångspunkter avseende om- och nybyggnation som regeringen lade fast i ett uppdrag till Kriminalvården om den framtida lokalförsörjning ska även fortsättningsvis gälla för tillskapandet av fler platser. Det innebär att platserna ska utformas Kriminalvårdens arbete med att fullgöra regeringens uppdrag så att de i största möjliga utsträckning medger en flexibel använd- ning i fråga om säkerhet och beläggning. Kriminalvården ska fortsätta arbetet med att tillskapa fler häktes- och anstaltsplatser. Anstaltsstrukturen ska bestå av färre och större enheter. Utbyggnaden bör ske vid redan befintliga enheter där det är lämp- ligt och ekonomiskt motiverat. I de fall det finns förutsättningar för samlokalisering med andra myndigheter i rättsväsendet är det att föredra framför andra lös- ningar. För att tillgodose det kortsiktiga platsbehovet ska en avveckling av äldre anstalter ske med beaktande av i vilken takt nya platser kan färdigställas. I regeringens beslut anförs vidare att Kriminalvården ska vid beslut om lokalisering överväga förutsättningar för samver- kan med andra huvudmän och det omgivande näringslivet vilket kan leda till ett utvecklat verksamhetsinnehåll och förbättrade utslussningsmöjligheter för Kriminalvårdens klienter. I regeringens beslut anges också att Kriminalvården vid utform- ningen av häktes- och anstaltsplatserna ska lägga vikt vid resurs- och kostnadseffektiviteten i valda lösningar. Kriminalvården ska löpande – vid varje prognostillfälle – redovisa hur utbyggnaden fram- skrider samt bedöma hur denna förhåller sig till klienttillströmningen och det tilldelade anslaget. Vid en uppföljning av Kriminalvårdens lokalförsörjning kan man konstatera att det ständigt har skett förändringar i lokalbeståndet. Ett stort antal anläggningar har försvunnit, andra har tillkommit. –1999 öppnades t.ex. två anstalter och två häkten som 31 anstalter och fyra häkten lades ned. Det finns sex anläggningar som är mer än . Den äldsta, , inrättades . Riksmottagningen på , den ombyggda anstalten i och anstaltsfilialen i , invigdes . Enligt finns det 55 anstalter (inklusive den tillfälligt evakuerade anstalten Saltvik och två anstaltsfilialer) samt 31 häkten och 7 häktesfilialer. fanns det 5 176 ordinarie anstaltsplatser och 1 931 ordinarie häktesplatser. Kriminalvårdens arbete med att fullgöra regeringens uppdrag 6.4Kriminalvårdens infriande av regeringsbeslutet Utredningen har i uppdrag att granska effektiviteten i Kriminal- vårdens arbete med att tillgodose sitt lokalförsörjningsbehov i förhållande till de riktlinjer som regeringen beslutade om . Redovisningen av hur detta arbete uppfyllts kommer att knyta an till de inriktningar som regeringen har angett i sitt beslut: Kriminalvården ska kontinuerligt bedöma klienttillströmningen. Fler häktes- och anstaltsplatser ska inrättas. Anstaltsstrukturen ska bestå av färre och större enheter. Utbyggnaden bör ske vid redan befintliga enheter där det befinns lämpligt och ekonomiskt motiverat. I de fall det finns förutsättningar för samlokalisering med andra myndigheter i rättsväsendet är detta att föredra framför andra lösningar. Vid om- och nybyggnation ska platserna i största möjliga ut- sträckning medge en flexibel användning i fråga om säkerhet och beläggning. Den tid som har gått sedan regeringen meddelade sitt beslut är utan tvivel kort särskilt med beaktande av att Kriminal- vården har uppgett att det tar ca sex till att bygga en ny anstalt. Av är själva byggtiden enbart en liten del. Denna föregås bl.a. av projekteringsarbete, offentlig upphandling och en beslutsprocess. Det tar inte att bygga nytt, det är också kostsamt och mödosamt att ersätta de gamla anlägg- ningarna med nya. Även ombyggnationer är svåra att genomföra då det vanligen innebär att de intagna måste evakueras. En omflyttning av många intagna kräver ett omfattande planerings- arbete och förutsätter en betydande överkapacitet i systemet. Det har inte ens gått regeringen meddelade sitt beslut . Det därför självklart att det praktiska resultatet av Kriminalvårdens arbete med att fullgöra regeringens uppdrag regeringens uppdrag är begränsat. Kriminalvården har inte heller för utredningen kunnat peka exakt på vilka resultat som regeringens uppdrag lett till då vissa av Kriminalvårdens beslut ännu inte har hunnit omvandlas till konkreta resultat, t.ex. färdig- byggda anstalter. Som tidigare nämnts gav regeringen Kriminalvården ett uppdrag avseende den långsiktiga lokalförsörjningen. Detta beslut liknar det som fattades . Utredningen har, vid sidan av att studera resultatet , även beaktat Kriminalvårdens arbete med lokalförsörjning . Om det tar så att uppföra en ny kriminalvårdsanstalt som Kriminalvården uppger bör kriminalpolitiken vara långsiktig och konsistent. Kriminalvården måste också ha en förmåga att hantera lokalförsörjningsfrågorna med stor flexibilitet. 6.4.3Bättre bedömningar och prognoser Bedömning: Regeringens beslut om ett myndighetsöverskridande prognosarbete inom rättskedjan har påbörjats. Arbetet ligger väl i linje med regeringens uppdrag till Kriminalvården . Enligt regeringens uppdrag till Kriminalvården ska arbetet med lokalförsörjningen ske med utgångspunkt i kontinuer- liga bedömningar om klienttillströmningen. Kriminalvården har arbetat med sådana prognoser . Utfallet och tillförlit- ligheten av Kriminalvårdens prognosarbete har beskrivits i kapitel 5 i betänkandet. Det finns en koppling mellan regeringens uppdrag till Kriminal- vården och till rättsväsendets myndigheter i deras respekt- ive regleringsbrev för . Kriminalvården, , Riks- polisstyrelsen och har fått regeringens uppdrag att samverka, samordna och utveckla prognosarbetet för att förbättra möjligheterna att bedöma rättsväsendets kapacitetsbehov. Brotts- förebyggande rådet (Brå) fick i uppdrag att ge myndig- heterna stöd i det arbetet. redovisade myndigheternas chefer till regeringen hur arbetet ska utformas och permanentas. Målet för det gemen- samma arbetet är bl.a. att samarbetet ska resultera i årliga gemen- samma rapporter med samordnade prognoser som ska ge bästa möjliga bild av myndigheternas framtida kapaci- Kriminalvårdens arbete med att fullgöra regeringens uppdrag Myndighetscheferna ska samråda om prognosarbetet. Prognoserna ska underställas myndighets- cheferna för beslut och redovisas till regeringen. Arbetet med prognoserna ska bedrivas av en arbetsgrupp med företrädare för de berörda myndigheterna och samordnas av Brå. Arbetsgruppen ska ta fram prognoser avseende kapacitetsbehovet i hela rättskedjan för de närmast tre till fyra åren. En första rapport har redovisats . Utredningen har i kapitel 5 i detta betänkande behandlat Kriminal- vårdens arbete med prognoser. Utredningen har där också bl.a. pekat på behovet av att systematiskt ta sin utgångspunkt i skeenden som påverkar hela rättskedjan. Det arbete som Kriminalvården nu deltar i tillsammans med övriga myndigheter inom rättsväsendet syftar till att förbättra prognoserna. Det utvecklade prognosarbetet innebär att Kriminalvården är på väg att uppfylla regeringens uppdrag i denna del. Det finns flera fördelar med att myndigheterna inom rätts- väsendet samverkar och förbättrar förståelsen för varandras arbete. Som utredningen visat kan dock prognoserna inte ensamt ligga till grund för Kriminalvårdens planering av lokalförsörjningen. Trend- brott och andra förhållanden som inte låter sig prognostiserats har sådan betydelse att behovet av häktes- och anstalter måste bestämmas också utifrån kriminalpolitiska överväganden och ställ- ningstaganden. 6.4.4Fler häktes- och anstaltsplatser1 Bedömning: Antalet anstaltsplatser är i stort sett oförändrat . Kriminalvården har således inte uppfyllt regeringens beslut att öka antalet anstaltsplatser. Kriminalvården har uppfyllt regeringens beslut och och utökat antalet platser i häkte. Kriminalvården har påbörjat ett antal om- och nybyggnadsprojekt som kan innebära en omfattande utökning av antalet häktes- och anstaltsplatser . 1 Kriminalvården har vid olika tillfällen under utredningens gång redovisat statistik om antalet platser.