sou · GWB358d5 · 2009-01-01 00:00:00 — Motsvarande situation gäller den tidsfrist som finns i 12 §. Där föreslår vi att kontrollmaterial som varit tillgängligt från utgången av beskattningsåret ska beaktas. Med avses en tolvmånadersperiod. Om beskattningsåret t.ex. går ut ska kontrollmaterialet vara tillgängligt . Tidsfristen i nu aktuell bestämmelse bör utformas på samma sätt. Se också 10 §. Hänsynen till kontrollmaterial vid beräkningen av skattetillägg i skönstaxeringssituationer infördes i 5 kap. 5 § TL vid översyn. Motsvarande bestämmelse finns inte i skattebetalnings- lagen. När vi nu för samman bestämmelserna i en paragraf blir bestämmelsen om hänsyn till kontrollmaterial formellt tillämplig även för skönsbeskattning som gäller skatt som ska redovisas i en skattedeklaration. I praktiken saknar det betydelse eftersom det i dessa fall inte finns något normalt tillgängligt kontrollmaterial som kan läggas till grund för beslut utan föregående utredning. I paragrafen finns särskilda beräkningsbestämmelser för fall då skönsbeskattningen påverkar ett underskott av en närings- verksamhet eller i inkomstslaget tjänst. Paragrafen motsvarar 5 kap. 6 § andra och tredje styckena TL som fick den nuvarande lydelsen vid översyn av de särskilda avgifterna (prop. 2002/03:106, s. 166, 167 och 236). Bestämmelserna tillkom 1991 och togs då in i 5 kap. 2 § första och andra styckena TL (prop. 1991/92:43, s. 76– 79, 111 och 112). De ändrades i samband med inkomstskattelagens tillkomst (prop. 1999/2000:2). Bestämmelserna i 5 kap. 6 § första stycket TL finns i 14 §. Om skönsbeskattningen inte bara innebär att ett underskott minskar eller utnyttjas utan också att skatt påförs, ska skattetillägg beräknas på två underlag. Enligt här aktuella bestämmelser ska skattetillägg beräknas på en fjärdedel av det underskott som minskats eller utnyttjats. Dessutom ska skattetillägg beräknas på den undandragna skatten enligt 15 §. Beräkning av skattetillägg vid omprövning av skönsbeskattningsbeslut Av paragrafen framgår att skattetillägg som under vissa förutsättningar ska tas ut enligt 8 § när ett skönsbeskattningsbeslut omprövas, ska beräknas till av den ytterligare skatt som tagits ut genom omprövningsbeslutet. Se författnings- kommentaren till 8 § och avsnitt 7.10. Paragrafen har ingen tidigare motsvarighet. Beräkning av skattetillägg när skatteavdrag inte gjorts Av paragrafen, som är ny, framgår att skattetillägg på icke avdragen skatt ska beräknas till av det belopp som borde ha dragits av. Se kommentaren till 9 § och avsnitt 7.8.5. Underlaget ska bestämmas utan hänsyn till andra frågor Paragrafen ersätter 5 kap. 7 § TL och 15 kap. 6 § SBL som båda fick sin nuvarande lydelse genom lagstiftning (prop. 2002/03:106, s. 159–161, 168, 169, 236, 237 och 247). fanns bestämmelserna i 5 kap. 2 a § TL (prop. 1991/92:43, s. 71–75 och 112) och 15 kap. 3 § SBL (prop. 1996/97:100, s. 601). När underlaget för skattetillägg bestäms ska hänsyn bara tas till förhållanden som rör samma fråga som den som föranlett Om skattetillägg exempelvis ska tas ut på grund av att en kapitalvinst vid försäljning av fastighet inte redovisats ska hänsyn tas till kostnader för inköp av fastigheten. Däremot ska hänsyn inte tas till förhållanden som rör annan fråga, det så kallade kvittningsförbudet (jfr kommentaren till 20 §). Det innebär t.ex. att underlaget för beräkning av skattetillägget inte påverkas av att den skattskyldige, sedan den oredovisade vinsten upptäckts, invänder att han haft kapitalförluster vid försäljning av aktier som motsvarar den oredovisade kapitalvinsten. De nuvarande bestämmelserna reglerar vilka invändningar som inte ska beaktas. För att bestämmelsen ska bli lättare att förstå formuleras den nu om så att den i stället anger vilka förhållanden som ska beaktas. Uttrycket invändning i dagens paragrafer ersätts här med förhållanden. Det sistnämnda beskriver bättre de olika situationer som avses. Hänsyn ska t.ex. tas till ett avdragsyrkande oavsett om det framställs som en invändning mot övervägande om att ta ut skattetillägg eller av annan anledning (givetvis under förutsättning att avdraget rör samma fråga som skattetillägget). Den uppgiftsskyldige kan ju t.ex. ha framställt yrkandet i en begäran om omprövning redan innan uppmärksammat en oriktig uppgift. Enligt nuvarande bestämmelsers ordalydelser är det beräkningen av skattetillägget som inte ska påverkas av invändningar som gäller en annan fråga än den som ligger till grund för tillägget. Intill lagändring tog bestämmelserna sikte på underlaget och inte direkt på skattetillägget. Av förarbetena att döma var avsikten inte att göra någon ändring i denna del. Invändningar som gäller annan fråga kan nämligen påverka det faktiska uttaget av skattetillägg utan att för den skull påverka underlaget för beräkning av skattetillägg, se 20 §. justeras bestämmelsen så att det klart framgår att det är underlaget för skattetillägg som ska bestämmas utan hänsyn till förhållanden som gäller en annan fråga. Med underlag avses den beloppsmässiga storleken på den oriktiga uppgiften eller den skönsmässiga höjningen. Genom lagstiftning kompletterades paragrafen med ett exempel på vad som är en annan fråga, nämligen invändning som går ut på att skatten ska påverkas först . Av förarbetena framgår att det som avses är yrkande om uppskov med beskattningen enligt 47 kap. inkomstskattelagen när en oredovisad fastighetsavyttring uppmärksammas och yrkande om avsättning till periodiseringsfond eller expansionsfond när oredo- visade intäkter uppmärksammas. Bestämmelsens innebörd är att yrkanden som rör en annan fråga än den skattetilläggsgrundande inte ska påverka underlaget för skattetillägg. Det gäller oavsett om yrkandet påverkar skatten det innevarande året eller ett annat år. Exemplet tillför inget och slopas därför här. Det bör dock noteras att ett yrkande om avsättning till periodiseringsfond eller expansionsfond i vissa fall kan röra samma fråga som den som föranlett skattetillägget. Så kan vara fallet när skattetillägg tas ut vid skönsbeskattning av en helt oredovisad näringsverksamhet. Saken utgörs då i normalfallet av alla de inkomst- och avdragsposter som ingår i det belopp som uppskattas. I en sådan situation ska underlaget för skattetillägg justeras med anledning av yrkandet. Paragrafen innehåller en ny bestämmelse som kompletterar det så kallade kvittningsförbudet i 19 §. Av 19 § framgår att underlaget för skattetillägg inte ska påverkas av någon annan fråga än den som har föranlett skattetillägget. Förevarande paragraf reglerar nästa steg i beräkningen av skatte- tillägget, dvs. i vilket inkomstskikt skattetillägget ska beräknas. Det sker genom så kallad rätträkning. Rätträkning innebär att hänsyn tas till sådana förändringar av underlaget för inkomstskatt (exempelvis ett avdragsyrkande från den uppgiftsskyldige som gäller en annan fråga än den som ligger till grund för skattet- illägget) som hade kunnat göras redan vid deklarationstillfället. Uppenbara felskrivningar och felräkningar av den typ som inte är oriktiga uppgifter ska också rättas. Rätträkning kan bli aktuell vid beräkning av såväl skattetillägg på grund av oriktig uppgift som skattetillägg på grund av sköns- mässig avvikelse från deklarerade uppgifter. Denna paragraf gäller bara ändringar som avser en annan fråga än den som ligger till grund för skattetillägget. Om ändringen avser samma fråga som den som föranlett skattetillägget, ska underlaget för skattetillägg i stället minskas enligt 19 §. Följande två exempel får illustrera hur bestämmelsen ska tillämpas. Skiktgränserna för statlig inkomstskatt antas vara och . I exemplet har vi bortsett från egenavgifter. En enskild närings- idkare deklarerar och beskattas för inkomst av näringsverksamhet med . Härefter upptäcker en oredovisad inkomst på . Näringsidkaren invänder då att han vill göra värdeminskningsavdrag med . Avdraget, som gäller en annan fråga än den oredovisade inkomsten och som hade kunnat göras redan vid deklarationstillfället, godtas av . Det ursprungliga beskattningsbeslutet är alltså beloppsmässigt riktigt. Den oriktiga uppgiften är . Rätträkningsmetoden ger följande resultat. Först justeras den ursprungligen beslutade inkomsten med värdeminskningsavdraget på eftersom detta avdrag hade kunnat göras vid deklarationstillfället. Det ger en utgångspunkt för skattetilläggs- beräkningen på . Härpå läggs den oriktiga uppgiften. Skattetillägg beräknas av skatten i skiktet 215 000–. Grovt räknat innebär det ett skattetillägg på . Om rätträkning inte görs blir utfallet ett annat. Den oriktiga uppgiften läggs direkt på den ursprungligen beslutade inkomsten. Skattetillägg beräknas av skatten i skiktet 315 000– . Det innebär att den nedre skiktgränsen för statlig inkomstskatt passeras. Skattetillägg kommer därmed att beräknas på statlig skatt trots att sådan skatt inte ska betalas. Skattetillägget beräknas i ett inkomstskikt som är högre än den beskattade inkomsten. Det kan också beskrivas som att beräkning görs på fiktiv skatt. Skattetillägget blir grovt räknat . Ett bolag deklarerar och beskattas för inkomst av närings- verksamhet med . Härefter upptäcker en oredovisad inkomst på . Bolaget invänder då att bolaget vill göra ett avdrag med . Avdraget, som gäller en annan fråga än den oredovisade inkomsten och som hade kunnat göras redan vid deklarationstillfället, godtas av . Det ursprungliga beskattningsbeslutet är alltså beloppsmässigt riktigt. Den oriktiga uppgiften är . Rätträkningsmetoden ger följande resultat. Först justeras den ursprungligen beslutade inkomsten med avdraget på eftersom detta avdrag hade kunnat göras vid deklarations- tillfället. Det ger en utgångspunkt för skattetilläggsberäkningen på -. Härpå läggs den oriktiga uppgiften. Underskotts- skattetillägg beräknas på en fjärdedel av . Om rätträkning inte görs utan beräkning i stället görs på fiktiv skatt blir utfallet ett annat. Den oriktiga uppgiften läggs direkt på den ursprungligen beslutade inkomsten. Skattetillägg beräknas av skatten i skiktet 0–. Skattetillägg kommer därmed att beräknas på statlig skatt trots att ingen skatt ska betalas.10 Skattetillägget blir . Som exemplen ovan visar innebär rätträkningen att skattetillägget beräknas på faktisk skatt (eller underskott) i stället för på fiktiv skatt. Det får betydelse för skattetilläggets storlek i situationer då någon av skiktgränserna passeras eller då inkomsten rör sig mellan underskott och överskott. För de uppgiftsskyldiga är rätträkningen så gott som uteslutande positiv eftersom den nästan undantagslöst 10 Vi har i exemplet utgått från en skattesats på . leder till ett lägre skattetillägg.11 Det skulle också av praktiska skäl vara svårt för att hantera en annan ordning eftersom det ställer krav på att verket i ett stort antal fall håller reda på dels den korrekta beskattningen, dels den fiktiva beskattningen som legat till grund för skattetillägget. Rätträkningen ger också ett mer korrekt resultat än en beräkning på fiktiv skatt. tillämpar i praktiken redan rätträkning även om det saknas uttryckligt lagstöd för detta. Utredningens bedömning är att rätträkning bör användas och att det bör framgå av lagen. Bestämmelsen avser inte ändringar som blir möjliga först genom att har avvikit skönsmässigt från lämnade uppgifter eller rättat den oriktiga uppgiften. Det innebär att den inte kan tillämpas om den uppgiftsskyldiges begäran om avdrag är direkt beroende av höjningsbeslut. Så är t.ex. fallet om den som ertappats med en oredovisad fastighetsavyttring yrkar uppskov med kapitalvinsten. Yrkandet om uppskovsavdrag hade inte kunnat begäras före höjningen (kapitalvinsten var ju inte redovisad). Först genom att den oriktiga uppgiften rättas och kapitalvinsten tas upp blir yrkandet om uppskovsavdrag möjligt. Rätträkning ska därför inte göras. Den oriktiga uppgiften (i beloppsmässig mening) får då läggas på toppen av inkomsterna, vilket innebär att skattetillägget beräknas på fiktiv skatt. Andra exempel på ändringar som bestämmelsen ofta inte kan tillämpas på är avsättning till periodiseringsfond eller expansions- fond. Om den som har underlåtit att redovisa en inkomst i näringsverksamheten redan i deklarationen har gjort (i förhållande till redovisade inkomster) maximal avsättning till periodiserings- fond leder ett yrkande om ytterligare avdrag inte till rätträkning. Den oriktiga uppgiften läggs på toppen av inkomsterna och skattetillägget beräknas delvis på fiktiv skatt. Har däremot inte maximalt avdrag för avsättning till periodiseringsfond gjorts i deklarationen, kan ett så stort belopp som motsvarar utrymmet för det ytterligare avdrag som förelåg vid deklarationstillfället rätt- räknas. Skattetillägget kommer i en sådan situation att räknas dels på faktisk skatt, dels på fiktiv skatt. 11 Rätträkning kan leda till ett något högre skattetillägg i undantagsfall. Så kan bli fallet om den uppgiftsskyldige medges ett grundavdrag som han inte skulle ha tillgodoförts om deklarationen följts. Mer än en procentsats I paragrafen finns bestämmelser om hur beräkningen av skattetillägg ska göras om tillägget ska tas ut enligt mer än en procentsats. Paragrafen ersätter 5 kap. 23 § TL som ändrades senast vid översyn av de särskilda avgifterna (prop. 2002/03:106, s. 245). fanns bestämmelserna i 5 kap. 13 § andra– fjärde styckena (prop. 1989/90:74, s. 412, prop. 1991/92:43, s. 113 och prop. 1999/2000:2). Bestämmelserna arbetas nu om redaktionellt. Av första stycket framgår att paragrafen är tillämplig när skattetillägg på slutlig skatt ska beräknas enligt flera procentsatser. Andra stycket reglerar hur beräkningen ska göras om skattetilläggen ska beräknas på undan- dragen skatt. Skatten på det sammanlagda undandragna beloppet ska då fördelas på de respektive undanhållna delbeloppen efter den kvotdel som vart och ett av de undanhållna beloppen utgör av de sammanlagda undanhållna beloppen. Följande exempel får illustrera bestämmelsen: A har underlåtit att deklarera två inkomster i inkomstslaget tjänst, en på och en på . Skattetillägg ska tas ut på den första oriktiga uppgiften och på den andra. Det sammanlagda undandragna beloppet är . Vi kan anta att skatten på beloppet är . (20 000/50 000 25 000). (av 10 000). (30 000/50 000 x 25 000). Detta skattetillägg blir alltså (av 15 000). Skattetillägg som tas ut på minskning av underskott ska enligt tredje stycket beräknas på motsvarande sätt. Det är dock av förklarliga skäl inte skatten utan minskningen av underskottet som ska proportioneras. De ovan angivna beräkningsreglerna tillämpas även i de fall skattetillägg ska beräknas både på undandragen skatt och minskning av underskott. Då ska beräkningen enligt fjärde stycket göras på de båda underlagen var för sig. Paragrafen definierar kontrollavgifterna som särskilda avgifter och anger kapitlets innehåll. Kontantbranschen samt restaurang- och frisörverksamhet I paragrafen finns grunderna för att ta ut kontrollavgift av den som inte fullgör skyldigheten att använda kassaregister. Bestämmelserna är hämtade från 24 § första stycket kassaregisterlagen (prop. 2006/07:105, s. 95 och 96). Bestämmelsen är ändrad en gång i samband med att ett krav på återkommande teknisk kontroll av kassaregister slopades (prop. 2008/09:113, s. 15). I kassaregisterlagen anges grunderna för kontrollavgift i fem punkter. Här finns två punkter. Punkten 1, som motsvarar punkterna 1, 2, 4 och 5 i den nuvarande paragrafen, avser skyldig- heten att använda kassaregister. Häri innefattas skyldigheten att ha ett kassaregister som uppfyller föreskrivna krav. Kontrollavgift ska alltså tas ut av den som överhuvudtaget inte har något kassaregister trots att ett sådant ska användas enligt 39 kap. 4–6 §§. Den som använder ett kassaregister som inte uppfyller föreskrivna krav ska också påföras en kontrollavgift. Samtliga kassaregister som finns i verksamheten ska med andra ord vara certifierade eller ha en tillverkardeklaration enligt 39 kap. 9 § och får inte ha förändrats på ett otillåtet sätt. Detaljkraven framgår av verkställighets- föreskrifter. Av 39 kap. 7 § framgår att all försäljning ska registreras. Registreringskravet omfattar även annan löpande användning av kassaregister. Vid varje försäljning ska ett kvitto tas fram och erbjudas kunden. Den som underlåter att registrera en försäljning eller annan användning har alltså inte fullgjort sin skyldighet att använda kassaregister. Detsamma gäller den som inte tar fram och erbjuder kunden ett kvitto. Brister i dessa avseenden utgör alltså grund för kontrollavgift. Skyldigheten att använda kassaregister innefattar vidare ett krav på att bevara de registrerade uppgifterna, se kommentaren till 39 kap. 7 §. Den som underlåter att göra det har inte fullgjort skyldigheten att använda kassaregister och ska därför påföras kontrollavgift. I punkten 2, som motsvarar den nuvarande punkten 3, sägs att kontrollavgift tas ut av den som inte har lämnat uppgift om de kassaregister som finns i verksamheten. Enligt 7 kap. 3 § ska en anmälan om registrering innehålla uppgift om de kassaregister som finns i verksamheten. En underrättelse om förändringar ska lämnas till enligt 7 kap. 4 §. Kontrollavgiftens syfte är att verka för att skyldigheten att använda kassaregister efterlevs. Avgiften ska tas ut för brister som konstateras när denna skyldighet kontrolleras, dvs. brister som kommit fram till följd av tillsyn eller kontrollbesök. Det är däremot inte meningen att kontrollavgift ska tas ut om det vid en revision framgår att kassaregisterkravet inte har efterlevts. I sådana fall ska utreda vilken skatt den kontrollerade rätteligen ska betala och, om det finns grund för det, påföra skattetillägg. Att kontrollavgiften är knuten till brister som framkommit vid tillsyn eller ett kontrollbesök sägs nu uttryckligen i bestämmelsen. Kontrollen vid ett kontrollbesök kommer i många fall att avslutas genom att efter en kundräkning eller ett provköp, begär ut uppgifter från kassaregistret. Dessa uppgifter stäms av mot observationerna från kontrollbesöket. Om slutsatsen blir att kravet på registrering i kassaregister inte har följts finns det grund för kontrollavgift. Den efterföljande avstämningen är bara en avslutande del av kontrollen och bristen har i paragrafens mening framkommit vid kontrollbesöket. Av paragrafen framgår kontrollavgiftens storlek. Innehållet är hämtat från 24 § andra stycket, 25 och 26 §§ kassaregisterlagen (prop. 2006/07:105, s. 96). 25 § kassaregisterlagen är ändrad en gång i samband med att ett krav på återkommande teknisk kontroll av kassaregister slopades (prop. 2008/09:13, s. 15). Enligt första stycket är kontrollavgiften . Endast en kontrollavgift ska tas ut vid varje kontrolltillfälle, oavsett om en eller flera överträdelser har konstaterats (prop. 2006/07:105, s. 96). Det sägs nu uttryckligen i lagen. I andra stycket finns en särskild bestämmelse om avgiftsnivån för det fall en avgift redan har tagits ut och ytterligare en avgift ska tas ut för en överträdelse som har inträffat . Författningskommentar – skatteförfarandelagen SOU 2009:58 avgiften är i sådana fall . Tillsammans med 7 § ersätter bestämmelsen 25 och 26 §§ kassaregisterlagen. 25 och 26 §§ kassaregisterlagen innehåller båda bestämmelser om när kontrollavgiften ska vara i stället för . Enligt 25 § kassaregisterlagen är förutsättningarna för förhöjd avgift att avgift tagits ut enligt 24 § första stycket 1–3 och att ett föreläggande om att göra rättelse inte följts. Förhöjd avgift enligt 26 § kassaregisterlagen kan tas ut om en kontrollavgift tagits ut för en överträdelse och näringsidkaren därefter gjort sig skyldig till ytterligare en överträdelse. Gränserna mellan de båda bestämmelserna är inte helt tydlig. 25 § kassaregisterlagen avser ytterligare en kontrollavgift för samma brist medan 26 § kassaregisterlagen avser ytterligare en kontrollavgift för en ny brist. Huruvida det är fråga om samma brist eller en ny brist kan vålla gränsdragningsproblem. I 25 § kassaregisterlagen ligger en underförstådd begränsning i möjligheterna att ta ut kontrollavgift för de fall en kontrollavgift tidigare tagits ut; det krävs ett formligt föreläggande om rättelse som inte följts. Av beslutet om kontrollavgift ska framgå vilka brister som ligger till grund för avgiften. Näringsidkaren är skyldig att följa bestämmelserna om kassaregister och är därför också skyldig att åtgärda dessa brister. Att vid sidan av beslutet om kontrollavgift också utfärda ett föreläggande om att dessa brister ska åtgärdas förefaller därför vara en onödig omgång. Vi föreslår att det i stället införs en bestämmelse som anger att en andra kontrollavgift inte får tas ut förrän näringsidkaren fått skälig tid på sig att åtgärda bristerna, se 7 §. Härigenom tydliggörs att ansvaret för att reglerna följs ligger hos näringsidkaren även efter det att en kontrollavgift har tagits ut. Vid sidan av beslutet om kontrollavgift kommer det inte att behövas något formligt föreläggande. bör givetvis informera om denna skyldighet vid tillsynen eller kontrollbesöket och en upplysning kan lämpligen tas in i en bilaga till beslutet om kontrollavgift. Dagens två bestämmelser om i vilka fall kontrollavgiften ska vara i stället för bör ersättas av en gemensam bestämmelse som motsvarar dagens 26 §. Förhöjd avgift kommer att gälla för kontrollavgifter som tas ut på grund av överträdelser som inträffar räknat från den senaste kontrollavgiften. Det gäller oberoende av om överträdelsen avser samma brist eller om det är fråga om nya brister. Ska kontrollavgift tas ut på grund av samma brist är dock enligt 7 § förutsättningen för att överhuvudtaget ta ut kontrollavgift att näringsidkaren fått skälig tid att åtgärda bristen. Av 24 § andra stycket kassaregisterlagen framgår att kontroll- avgiften tillfaller staten. Det följer nu av 3 kap. 15 §. Paragrafen ersätter 12 § första stycket branschkontrollagen som har kvar sin ursprungliga lydelse (prop. 2005/06:169, s. 128). I branschkontrollagen anges grunderna för kontrollavgift i fyra punkter. Här sammanfattas grunderna i två punkter. Punkten 1, som ersätter punkterna 1–3 i den nuvarande paragrafen, avser den som inte har fullgjort skyldigheten att dokumentera identifika- tionsuppgifter. Så är fallet om personalliggare överhuvudtaget inte förs. Bestämmelsen avser också den situationen att personal- liggaren är bristfällig. Enligt punkten 2 i nuvarande bestämmelse ska kontrollavgift tas ut om näringsidkaren för en personalliggare, men denna är så bristfällig att den inte kan ligga till grund för kontroll. Det finns alltså ett visst utrymme för brister utan att kontrollavgift för den skull ska tas ut. Exempel på när avgift ska tas ut är enligt regeringen att det inte finns några personer antecknade eller att de personer som anges där är så bristfälligt antecknade att det inte går att kontrollera vilka de är (prop. 2005/06:169, s. 128). Vid bedömningen av om skyldigheten att föra personalliggare är fullgjord bör på motsvarande sätt det avgörande vara om personalliggaren kan ligga till grund för kontroll. Om bristerna har liten betydelse för kontrollen bör skyldigheten anses fullgjord och ingen avgift ska tas ut. Skyldigheten att föra en personalliggare innefattar ett krav på att bevara de dokumenterade uppgifterna. Om uppgifterna inte bevaras ska alltså kontrollavgift tas ut enligt punkten 1. Det är bevarande- kravet som sådant och inte de bevarade uppgifternas riktighet som kontrolleras och som är sanktionerat genom kontrollavgift, se författningskommentaren till 39 kap. 13 §. ska däremot givetvis kontrollera de aktuella uppgifterna och om dessa är så ofullständiga eller felaktiga att skyldigheten att föra personalliggare inte kan anses fullgjord ska som ovan sagts kontrollavgift tas ut. Personalliggaren ska enligt 40 kap. 13 § finnas tillgänglig för i verksamhetslokalen. Skyldigheten följer direkt av lagen och förutsätter inte någon begäran från . Det innebär att vid ett kontrollbesök alltid ska kunna granska personalliggaren.