sou · GWB3102 · 2009-01-01 00:00:00 — Utredningen har genomfört en mindre aktstudie bestående av 54 akter som inhämtats från tre försäkringskassekontor i landet. Akt- studien genomfördes för att undersöka vilka underlag som Försäk- ringskassan använder för att fatta beslut om aktivitetsersättning. Vidare var syftet att studera hur resonerar kring enskildas förmåga respektive oförmåga att arbeta samt att kartlägga om arbetslivsinriktad rehabilitering, aktiviteter och liknande aktua- liseras av myndigheten. Studien återfinns som bilaga 2 till detta betänkande. och genomförde utredningen hearingar med representanter för handikapprörelsens ungdomsförbund. Vid den första träffen diskuterades representanternas olika synpunkter på aktivitetsersättningen och vilka reformbehov som ansågs föreligga. Vid den andra sammankomsten presenterade utredningen sina preli- minära slutsatser och förslag. Sammanlagt träffade utredningen repre- sentanter från sju ungdomsförbund. Möten med enskilda, organisationer och myndigheter Utredningen har sammanträtt med en rad organisationer inom funk- tionshinderfältet samt med olika myndigheter och enskilda som kontaktat utredningen. Vidare har företrädare för utredningen prakti- serat på Arbetsförmedlingen Unga Funktionshindrade i , genomfört studiebesök vid gymnasiesärskola, samt besökt företrädare för olika kommunala verksamheter. Utredningen har också samrått med andra pågående utredningar av betydelse för uppdraget. Utredningen har haft en hemsida och genom denna uppmuntrat enskilda att ta kontakt med utredningen och berätta om sina erfaren- heter av aktivitetsersättningen. De brev som skickats till utredningen har kommit dels från mottagare av ersättningen, dels från anhöriga till ungdomar som uppbär ersättningen. Förutom detta kapitel består betänkandet av ytterligare åtta kapitel och två bilagor. I nästa kapitel ges en introduktion till aktivitets- ersättningen och hur den har utvecklats under de den funnits. Där beskrivs också ett antal möjliga orsaker till varför ersätt- ningens antalsutveckling varit så dramatisk. I kapitel tre presenteras utredningens förslag att aktivitetsersättning ska avskaffas och hur försörjningen för ungdomar med mycket omfattande funktions- nedsättningar bör ske istället. I kapitel fyra behandlas behovet av en mer omfattande reform när det gäller försörjningen till personer med mycket omfattande funktionsnedsättningar. I det femte kapitlet föreslår utredningen hur försörjningen ska se ut i samband med förlängd skolgång. Kapitel sex redovisar utredningens förslag om hur man ska underlätta för ungdomar med funktionsnedsättning att komma in på arbetsmarknaden. I det sjunde kapitlet presenteras utredningens förslag till övergångsbestämmelser för dem som har aktivitetsersättning. I det åttonde och näst sista kapitlet presen- teras förslagens konsekvenser, såväl ekonomiska som administrativa. Här presenteras också de övriga konsekvensanalyser som följer av Kommittéförordningen (1998:1474). Kapitel nio utgör utredningens författningskommentar. Utredningens direktiv återfinns som bilaga 1. Bilaga 2 är utred- ningens aktstudie. 2 Unga med aktivitetsersättning Aktivitetsersättningen och sjukersättningen infördes och ersatte förmånerna förtidspension och sjukbidrag för personer med långvarigt nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom eller funktionsnedsättning. Aktivitetsersättning, som är en del av sjuk- försäkringen, kan beviljas tidigast det år personen fyller . Denna tidpunkt är kopplad till när den grundläggande skolutbildningen normalt sett är avslutad och för- värvsarbete eller studier i allmänhet tar vid. Aktivitetsersättning kan beviljas längst till och med månaden före den månad då personen fyller . Sjukersättning kan beviljas till personer i åldersgruppen 30–. Det grundläggande villkoret för rätt till aktivitetsersättning är att den försäkrades arbetsförmåga är nedsatt med minst en fjärde- del på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan under . Aktivitets- ersättning är alltid tidsbegränsad och kan ges för mellan ett och i taget. En ny period av aktivitetsersättning ska föregås av en ny ansökan. Rätten till ersättning för en ny period ska i princip prövas förutsättningslöst. Rätt till aktivitetsersättning har också den person som på grund av funktionsnedsättning inte har avslutat sin utbildning på grund- skolenivå eller gymnasial nivå det år då han eller hon fyller . Någon prövning av arbetsförmågan görs inte i dessa fall. Aktivitetsersättning på grund av förlängd skolgång beviljas alltid som hel förmån (2008a). trädde nya regler i kraft inom sjukförsäkringen. I huvudsak påverkade dessa nya regler endast sjukpenningen och sjukersättningen. För aktivitetsersättningen innebär dock det nya regelverket att det ska göras en något annorlunda bedömning av Vid prövning av rätt till aktivitetsersättning ska arbetsförmågan numera prövas i förhållande till förvärvsarbete på hela arbetsmarknaden. Den tidigare formuleringen löd att arbets- förmågan skulle prövas i förhållande till arbeten som är normalt förekommande på arbetsmarknaden. Formuleringen förvärvs- arbete på arbetsmarknaden antas ha en vidare innebörd, det vill säga att det är fler arbeten som omfattas av denna formulering, än den tidigare formuleringen normalt förekommande arbete. Dess- utom innebär det nya arbetsförmågebegreppet att andra faktorer än just nedsatt arbetsförmåga till följd av sjukdom inte ska påverka rätten till ersättning. Vid bedömning av arbetsförmågans nedsätt- ning ska därför hänsyn inte tas till den försäkrades ålder, bosätt- ningsförhållanden, utbildning, tidigare verksamhet eller andra lik- nande omständigheter (2008a). har antalet nybeviljade förtidspensioner och sjukbidrag till unga, det som heter aktivitetsersättning, ökat avsevärt. beviljades 1 900 personer i åldrarna 16– förtidspension eller sjukbidrag. nybeviljades ungefär 6 700 personer i åldersgruppen 19–aktivitetsersätt- ning. Trots att aktivitetsersättningen alltid är tidsbegränsad och ska omprövas efter varje ersättningsperiod, är det sällsynt att någon lämnar ersättningen för att söka sig ut på arbetsmarknaden. siffror visar att endast lämnar sin aktivitetsersättning för att söka arbete eller börja arbeta (2007a). Vi menar att detta är ett tydligt tecken på att aktivitetsersättningen som ersättningsform har en inlåsnings- effekt. Antal nybeviljade aktivitetsersättningar/förtidspensioner/sjukbidrag per 1 000 i åldersgruppen 16–. ersätter förtidspension och sjukbidrag. Den nedre åldersgränsen höjs från 16 till 19 år av den arbetsföra befolkningen i åldrarna 30– har sjukersättning på hel eller deltid. Andelen har stigit fram till och med . I förhål- lande till andelen i befolkningen som har sjukersättning är dock andelen med aktivitetsersättning i åldersgruppen 19–låg (se tabell 2.2). Det är inte förvånande att fler äldre än yngre befinner sig i sjukförsäkringen. Risken för sjukdomar ökar med åldern och människor förvärvar skador och förslitningar under arbetslivets gång. Unga med aktivitetsersättning har ofta en funktionsnedsättning redan från födseln eller en allvarlig sjukdom eller skada som upp- stått . De flesta har liten erfarenhet av arbetslivet. har dock allt fler, framför allt kvinnor med erfarenhet av arbetsmarknaden och av långa sjukskrivningsperioder beviljats aktivitetsersättning/förtidspension. Gruppen med aktivitets- ersättning har som en konsekvens av ökningen blivit betydligt mer heterogen . Aktivitetsersättningen var tänkt för en mål- grupp som är i minoritet i ersättningen. Det är också en förklaring till att aktivitetsersättningen inte har kunnat fungera på avsett sätt. Antal personer med aktivitetsersättning Övergångsreglerna vid aktivitetsersättningens införande medförde att majoriteten av de personer som då hade förtids- pension eller sjukbidrag övergick till att få sjukersättning. Detta innebär att det kommer finnas personer som har sjuk- ersättning, och inte aktivitetsersättning, fram till och med . Tabell 2.1 Antal personer med sjukersättning/aktivitetsersättning/förtidspen- sion/sjukbidrag 20–24 år 25–29 år När aktivitetsersättningen infördes ändrades den nedre ålders- gränsen för rätt till ersättning från 16 till . De förändrade åldersreglerna förklarar i stort sett minskningen i antal och andel personer med aktivitetsersättning för gruppen (se tabell 2.1 och 2.2). Tabell 2.2 Andel av åldersgruppen i befolkningen med sjukersättning/aktivi- tetsersättning/förtidspension/sjukbidrag. 20–24 år 25–29 år Antalet personer i åldersgruppen 16–som hade förtidspension eller sjukbidrag (motsvarande aktivitetsersättning) 1998 var cirka 16 000. hade antalet vuxit till nästan 27 000 personer, en ökning . Den största ökningen finns i åldersgruppen 20–där andelen mer än fördubblats mellan 1998–2007. Sedan det nuvarande systemet infördes är ökningen i antal personer för åldersgruppen 20–. Tabell 2.3 visar endast personer som har förmånen aktivitets- ersättning. uppgick gruppen till drygt 22 000 personer. Den består dels av nybeviljade personer – 2007, dels av personer som haft en tidsbegränsad sjukersättning (sjukbidrag) som löpt ut och till följd av övergångs- regler trätt in i aktivitetsersättningen. Tabell 2.3 Antal personer med aktivitetsersättning 20–24 år 25–29 år En elev som på grund av en funktionsnedsättning inte blivit klar med sina grundläggande studier kan beviljas aktivitetsersättning för att kunna slutföra sina grundskole- eller gymnasiestudier. var av dem som beviljades aktivitetsersätt- ning ungdomar som fick ersättningen till följd av så kallad förlängd skolgång (se kapitel 5). Tabell 2.4 Antal nybeviljade aktivitetsersättningar. I genomsnitt beviljas aktivitetsersättning för förlängd skolgång i 18–19 månader, cirka tre skolterminer, och nästan alla som får ersättningen är . Utredningens uppfattning är att aktivitetsersättning för förlängd skolgång har fungerat som en olycklig inkörsport till att senare få ersättningen till följd av nedsatt arbetsförmåga. Kapitel 5 redogör för dessa problem och för utred- ningens förslag om hur försörjningen vid förlängd skolgång bör förändras. Kön, utbildningsnivå, etnisk bakgrund och regionala aspekter Kvinnor har generellt sett högre sjukfrånvaro än män och beviljas också sjukersättning i högre grad. Bland dem som får aktivitets- ersättning är skillnaderna mellan könen inte lika uppenbara. De skillnader som finns är att unga män är något överrepresenterade bland de allra yngsta och underrepresenterade bland de något äldre. En förklaring till detta är att män oftare får diagnoser såsom utvecklingsstörning, Aspergers syndrom och ADHD. Att andelen kvinnor är högre bland dem i åldersgruppen 25–beror till stor del på att kvinnor i högre grad män är långvarigt sjukskrivna och efter sjukskrivningen beviljas aktivitetsersättning. Kvinnorna har även ett annat diagnosspektrum än männen. Tabell 2.5 Antal nybeviljade aktivitetsersättningar efter kön och ålder. 20–24 år 25–29 år SOU 2008:102 Unga med aktivitetsersättning Befolkningen 20–29 år 20–29 år Förgymnasial kortare än 9 år Förgymnasial 9–10 år Eftergymnasial kortare än 2 Personer med aktivitetsersättning har betydligt lägre utbildnings- nivå jämfört med unga i allmänhet. Av personer i åldersgruppen 20–i befolkningen har en eftergymnasial utbild- ning (i huvudsak högskola/universitet). Av dem med aktivitets- ersättning har eftergymnasial utbildning. De flesta personer med aktivitetsersättning för vilka det saknas uppgift om utbildnings- nivå har gått i särskola eller specialskola. Ingen individstatistik har funnits att tillgå för dessa skolformer. Sjukfrånvaron i uppvisar stora regionala variationer. Sjukfrånvaron är överlag högre i glesbygd samt i landets norra delar än i övriga regioner (se 2006a). När det gäller aktivitetsersättning finns det däremot inte några påtagliga regionala variationer. I förhållande till folkmängden i de olika länen i landet är fördelningen av antalet personer med aktivitetsersättning för- hållandevis jämn. Inte heller finns några skillnader vad gäller etnisk bakgrund. 2.3Nya diagnosgrupper med aktivitetsersättning Psykisk funktionsnedsättning är den vanligaste orsaken till att unga beviljas aktivitetsersättning. av dem som beviljas aktivitetsersättning har en psykisk diagnos. I princip består hela ökningen av antalet mottagare av aktivitetsersättning av personer med olika typer av psykiska diagnoser. personer i åldrarna 16–förtidspension på grund av psykisk sjukdom eller funktionsnedsättning. var antalet 5 000. Antal nybeviljade aktivitetsersättningar/förtidspensioner bland personer i åldersgruppen 16–efter diagnosgrupp. Psykiska sjukdomar/syndrom Vilka psykiska diagnosgrupper har då ökat under de senaste 10–15 åren? Figurerna 2.3 och 2.4 visar fördelningen av diagnoser inom den stora psykiska diagnosgruppen för kvinnor respektive män. Det finns numera diagnoser bland personer med aktivitetsersätt- ning som inte existerade för 10–. Det rör sig framför allt om neuropsykiatriska diagnoser, i huvudsak Aspergers syndrom och hyperaktivitetsstörningar (ADHD). Det är först under 1990- talet som unga människor börjar diagnostiseras för dessa syndrom och störningar. Figur 2.3 Nybeviljade aktivitetsersättningar (förtidspensioner/sjukbidrag) fördelat efter undergrupp inom den psykiska diagnosgruppen. 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 Förstämningssyndrom (depression) Neurotiska syndrom (stress, ångest, fobi) Hyperaktivitetsstörning (ADHD) Genomgripande utvecklingsstörning (autism, Aspergers syndrom) Figur 2.4 Nybeviljade aktivitetsersättningar (förtidspensioner/sjukbidrag) fördelat efter undergrupp inom den psykiska diagnosgruppen. 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 Förstämningssyndrom (depression) Neurotiska syndrom (stress, ångest, fobi) Hyperaktivitetsstörning (ADHD) Genomgripande utvecklingsstörning (autism, Aspergers syndrom) Det finns tydliga skillnader mellan kvinnor och män i fördelningen av psykiska diagnoser. Det visar sig att unga män får aktivitetsersättning för Aspergers syndrom och hyperaktivitetsstörningar (ADHD) i högre grad än kvinnor. Kvinnor beviljas istället aktivitetsersättning för ångestsyndrom och depressioner i högre grad än män. Parallellt med att de neuropsykiatriska diagnoserna tillkom differentierades diagnoserna inom området depression, ångest och stressyndrom. Personer med neuropsykiatriska syndrom, ångestsyn- drom och depressioner står för större delen av ökningen av antalet mottagare av aktivitetsersättning . 2.4Ohälsoskuld för personer med aktivitetsersättning betalade ut i ersättning till personer med aktivitetsersättning. Beloppet mot- svarar av utgifterna för de cirka 555 000 personer som hade sjuk- eller aktivitetsersättning. Att beloppet endast mot- svarar beror på att gruppen med aktivitetsersättning ändå är liten i förhållande till dem med sjukersättning. Ökningen av antalet unga med aktivitetsersättning innebär emellertid en kraftig ökning av det framtida betalningsåtagandet för staten. beräknar sjukförsäkringens framtida betalningsåtagande i form av sjukpenning och sjuk- och aktivitets- ersättning – den så kallade ohälsoskulden (2006b & 2007b). Beräkningen bygger på de personer som finns i sjukförsäkringen och som har en ersättning av en viss storlek. Ersättningsbeloppet multipliceras sedan med det genomsnittliga antalet år under vilket ersättningen förväntas bli utbetalad. Beräkningen utgår från det utflöde och den genomsnitt- liga tid i ersättning som kunde uppmätas för beräk- ningen (för information om beräkningen, se 2006b). var ohälsoskulden (mot- svarar av BNP) för dem med sjuk- och aktivitets- ersättning. Skulden ökade markant mellan 1996–2004. har den minskat något (se 2007b). Det finns två huvudsakliga förklaringar till den kraftiga ökningen. Dels steg antalet som beviljades ersättning , dels har den förväntade tiden som personerna förblir i systemet blivit längre. Till den sistnämna förklaringen bidrar det faktum att medelåldern har sjunkit bland dem som får sjuk- och aktivitetsersättning. En växande del av skulden avser därmed yngre personer. Figuren nedan visar skulden till personer med aktivitetsersättning (förtidspension/sjukbidrag) i åldrarna 19––2007. var ohälsoskulden nästan 69 miljarder för gruppen med aktivitetsersättning. Det är en kraftig ökning då motsvarande siffra var drygt 26 miljarder. Ohälsoskuld för personer med aktivitetsersättning 19–. Miljarder kronor priser. Anm. Skuld vid årens slut, exklusive ålderpensionsavgifter och bostadstillägg. För en 25-åring med aktivitetsersättning är statens betalnings- åtagande cirka 2,6 miljoner, vilket är 3 gånger så mycket som för en 55-åring med sjukersättning. Skälet till skillnaden är som nämnts att en yngre person antas ha ersättningen under en betydligt än en äldre person. De mest verkningsfulla åtgärderna för att minska ohälsoskulden är att minska inflödet och öka utflödet av unga personer ur systemet. Det finns inte bara mänskliga utan även stora samhällsekonomiska vinster med att få fler unga människor i arbete. 2.5Vad kan förklara utvecklingen? Varför blir då antalet unga människor med aktivitetsersättningen fler och fler? Mot bakgrund av den tämligen konstanta frekvensen av omfattande funktionsnedsättningar i befolkningen borde inte en förmån som aktivitetsersättningen kunna öka så mycket . Det är svårt att ge ett heltäckande svar på frågan om vad som ligger bakom antalsutvecklingen. Vi anser dock att vi lyckats skapa oss en förhållandevis god bild av möjliga orsaker till utvecklingen. Ett förhållande som skulle kunna motivera en ökning av antalet personer med aktivitetsersättning vore att det blivit vanligare med svåra och omfattande funktionsnedsättningar hos ungdomar. Det finns inga belägg för att det skulle vara så. () undersökningar av levnadsförhållanden () visar emellertid att självrapporterad sjuklighet har blivit vanligare i ungdoms- grupperna. Unga rapporterar ökade problem med psykosomatiska besvär såsom sömnsvårigheter, trötthet, ångest och oro (SCB 2005). Förklaringar till denna utveckling, som tidigare studier har diskuterat, är att unga upplever ett alltmer komplext vuxenblivande i en postindustriell tid och att det har blivit svårare att hitta arbete efter 90- talskrisen (SOU 2006:77; 2006c). ULF-undersökningens mätningar av ungas hälsa är baserad på egenrapporterad sjuklighet vilket gör det svårt att veta om den ökande rapporterade sjukligheten beror på objektiva förändringar, reviderad diagnostisering av tillstånd eller på ökad kunskap om den egna hälsan. Det kan mycket väl vara så att ökad kunskap och en förändrad diagnostisering av sjukdomstillstånd i samspel med andra faktorer haft betydelse för antalet unga med sjukförsäkrings- förmåner. Kunskapen kring neuropsykiatriska syndrom har ökat markant, även bland allmänheten, under de senaste 10–15 åren. Sammantaget bedömer dock utredningen att förändringar i hälso- läge eller andra levnadsförhållanden i sig inte räcker särskilt långt för att förklara ökningen av antalet personer med aktivitetsersätt- ning. Ungas situation i skolan och särskolan har ofta kommit upp som en delförklaring till ökningen av personer med aktivitetsersättning i samtal med myndigheter, organisationer och i intervjuer under utredningens gång. Vi gav () i uppdrag att samköra utbildningsdata och data från . Utredningens analyser visar att av dem som nybeviljades aktivitetsersättning för nedsatt arbetsförmåga hade gått i den vanliga gymnasieskolan. Figuren nedan visar dock att av dem fullföljde sina gymnasiestudier (med fullföljd gymnasieutbildning menas att en person erhållit slutbetyg från gymnasieskolan). I jämförelsegruppen var motsvarande siffra . Figur 2.6 Andel som fullföljt sina gymnasiestudier. Nybeviljade aktivitetsersättningar för nedsatt Källa: SCB och . Att gruppen personer med aktivitetsersättning uppvisar en lägre andel med slutbetyg från gymnasiet än ungdomsgruppen som hel- het är möjligtvis inte så förvånande. En del funktionsnedsättningar och sjukdomstillstånd (ex. depressioner och ångestsyndrom) visar sig ofta först under högstadie- eller gymnasietiden. Av dem som fick ett slutbetyg är det en fjärdedel som också hade grundläggande behörighet till högskola. För jämförelsegruppen, unga i befolk- ningen i samma ålder, är det två tredjedelar av dem med slutbetyg som är behöriga till högskolestudier. Vi vet att ungdomar med låg utbildningsnivå, och särskilt de som inte har en slutförd gymnasieutbildning, har svårt att klara sig på arbetsmarknaden. En studie från Statistiska central- byrån (SCB) visar att förekomsten av sjuk- eller aktivitetsersätt- ning var försumbar bland dem som fullföljt gymnasieskolan, medan av dem som inte slutfört studierna hade haft en sådan ersättning efter gymnasietiden. Gruppen som hoppar av gymnasiet är även överrepresenterad bland dem med ekonomiskt bistånd (SCB 2007). Ungdomar som behöver extra tid för att slutföra sina grund- läggande studier och de som går i särskola, särvux, specialskola, riksgymnasierna för döva och hörselskadade samt rh-anpassad utbildning har rätt till aktivitetsersättning. Andelen elever i de sär- skilda skolformerna har ökat markant . Under –1996 gick av grundskoleeleverna i särskola. –2005 var motsvarande andel , en 40-procentig ökning . I gymnasiesärskolan var antalet elever cirka 4 300 /98 och nästan 8 700 (2008a), med andra ord en fördubbling. Många av dem som beviljas aktivitetsersättning för förlängd skolgång övergår sedan till att få ersättningen för nedsatt arbetsförmåga (se kapitel 5). I särskolan går i huvudsak barn och ungdomar som har en utveck- lingsstörning, ett begåvningsmässigt funktionshinder, autism eller ett autismliknande tillstånd. Nästan hälften av landets kommuner uppgav –2000 att elever med autism har ökat. Detta är en diagnosgrupp som även ökar i aktivitetsersättningen. En större andel pojkar än flickor får diagnosen utvecklingsstörning, och pojkarna är därmed också fler än flickorna i särskolan (2006). Mot denna bakgrund är det inte förvånande att det är fler män än kvinnor bland de allra yngsta med aktivitetsersättning. Det finns enligt flera förklaringar till ökningen av andelen elever i särskolan. Stora årskullar och samhällsekonomisk kris innebar generellt sett större undervisnings- grupper. ändrades arbetssätten i skolan, där kunskaps- förmedlingen blev mer individualiserad, projektinriktad och mindre lärarstyrd. Elever med ADHD, Aspergers syndrom och lindriga utvecklingsstörningar och som inte klarade skolans mål synlig- gjordes tydligare i den nya skolmiljön. Förändringarna verkar även ha inneburit en ökad benägenhet att diagnostisera elever som upp- fattas som avvikande i skolan. Särskolan kommunaliserades senare än den ordinarie skolan. När även särskolan kommunaliserats blev de båda skolformerna mer lika organisatoriskt och övergången för elever mellan formerna blev mindre dramatisk. Kommunaliseringen innebar även föränd- rade bedömningar och utredningsrutiner av rätten till att gå i sär- skola. skriver i sin utvärdering att detta troligtvis inne- bar att personer som egentligen inte hade rätt till särskola ändå erbjöds plats (2006). Det finns en hel del som tyder på att unga arbetslösa, med behov av omfattande stöd och hjälp för att ta sig in på arbetsmarknaden, inte får tillgång till sådan hjälp. En del personer med aktivitetsersättning har deltagit i arbetsmarknadspolitiska program men sällan kommit vidare till arbete, med eller utan lönesubvention. Andelen som är arbetssökande för beviljande av aktivitetsersättning har ökat kontinuerligt sedan ersättningen infördes . Personer med aktivitetsersättning har mer erfarenhet av arbetslös- het än sina jämnåriga i befolkningen. Tabell 2.7 Andel som var arbetssökande vid beviljandet av aktivitetsersätt- ning för nedsatt arbetsförmåga. 19–24 år 25–29 år Källa: och Arbetsförmedlingen.