sou · GXB327 · 2009-03-16 00:00:00 — är cirka 6o gymnasieelever inackorderade eller har eget boende.5 I årskurserna 7–9 kommer cirka 60 elever från andra kommuner än Stockholm.6 Nästan alla är dock från och bor hemma. I avsnitt 10.3 föreslås ett system för godkännande av stöd till dansutbildningar för barn på mellanstadienivå i syfte att bredda rekryteringsbasen. Förslaget om uppsökande verksamhet i avsnitt 10.4 har samma syfte. För att dessa insatser ska få önskad effekt krävs att ett för ungdomar i nedre tonåren ordnat boende finns i anslutning till skolan. Det är ett stort steg för både barn och föräldrar att låta barnen bo hemifrån i långa perioder redan i de tidiga tonåren. Detta återspeglas bland annat i förhållandet mellan andelen högstadiebarn och gymnasieungdomar vid . Ett väl fungerande elevhem torde vara en första förutsättning för att rekryteringen till dansarutbildningen ska kunna breddas geografiskt och socialt. Också för några av de danselever som har restider på skulle ett elevhem kunna utgöra ett alternativ. I beräkningarna i det följande uppskattas antalet högstadieelever som väljer att bo på elevhem, om möjligheten finns, till cirka 20. Önskemålen om ett elevhem kommer i stor utsträckning från gymnasieeleverna. De allra flesta med behov av inackordering kan förväntas utnyttja ett erbjudande om plats på ett elevhem. Möjligheten att bo på ett elevhem kan dessutom antas öka antalet sökande från andra delar av landet. Drygt tre fjärdedelar av eleverna kan därmed antas utnyttja möjligheten till elevhemsboende. Enligt förslagen i avsnitt 10.1 beräknas antalet platser på yrkesdansarutbildningen till 66. Det innebär att knappt 50 gymnasieelever kan uppskattas utnyttja en möjlighet att bo på ett elevhem. Elevhemmet bör därför ha kapacitet att ta emot ett 70-tal elever. I det fall samtliga platser inte skulle tas i anspråk av elever vid dansarutbildningen bör outnyttjade platser kunna erbjudas gymnasieelever vid andra riksrekryterande utbildningar i . Behov av personal m.m. Andra skolor i med internatverksamhet för barn i åldersgruppen 13–har anställda som finns till för eleverna efter skoltid, s.k. husmor och husfar. Skolledare som utredningen intervjuat understryker att tillgängligheten till vuxna är en förutsättning för att verksamheten ska fungera, särskilt för den yngre åldersgruppen. För att elevhemmet ska bli ett tryggt boende för eleverna krävs en kontinuerlig vuxennärvaro utanför skoltid. Inte minst för de yngre tonåringarna krävs hög tillgänglighet till vuxna. Man bör räkna med att många elever stannar på elevhemmet över veckosluten och då behöver tillsyn och måltider. Vid sjukdomsfall kan vuxennärvaro krävas även . Även om eleverna kan förutsättas med- verka i samband med måltider, vid städning, tvätt m.m. krävs personal för dessa uppgifter. Att tillhandahålla rätt sammansatt kost till ett 70-tal växande ungdomar med en fysiskt mycket krävande utbildning kräver hög grad av professionalitet. Man bör räkna med att elevhemmet – utöver måltidsverksamhet och viss städning – kräver en personal motsvarande åtminstone 5 heltidstjänster, med huvuddelen av tjänstgöringen förlagd utanför skoltid och koncentrerad . Siffrorna nedan är grova värderingar baserade på de exempel som redovisats i föregående avsnitt. Antagandet om lokalkostnaden baseras på uppgifter från Löpargymnasiet i och får i brist på konkret underlag tjäna som en schablon. Övriga uppskattningar bör i högre grad stämma överens med faktiska kostnader eftersom kostnader för mat, personal och lokalvård rimligen inte varierar i någon större utsträckning mellan olika skolor. När det gäller matkostnaden beräknas den dock vara något högre för dansarna än på andra skolor på grund av lördagsträningen.7 Sammanlagt uppskattas kostnaden för elevhemmet uppgå till , enligt tabell 2. Kostnadsberäkning för ett elevhem Samtliga kostnader för ett elevhem/år (ungefärliga kostnader) 5 tjänster*29 000kr8 (lön+soc.avg. 1,5 tjänster*30 000kr9 (lön+soc.avg)*12 500kr*67pers*10mån (inräknad årskostnad) 700kr*67pers*10 mån Avsaknaden av en internattradition i gör att det finns få jämförbara exempel där frågan om det statliga ansvaret vid elevhemsverksamhet har utretts. För utlandssvenska barn subventione- 7Konsumentverket beräknar att kostnaden för livsmedel (förutom vardagslunch) uppgår till /mån för pojkar mellan 14–och /mån för flickor 14–. Utredningen uppskattar att kostnaden blir något högre för elitidrottare såsom dansare. Detta bekräftas också av den avgift som löpargymnasier tar ut. 85 tjänster innebär t.ex. att 2 personer är tillgängliga , två skift . är endast en person tillgänglig, två skift . 91,5 tjänster innebär t.ex. att 2 kockar arbetar mellan på vardagar och 7 och 11 . rade staten tidigare en del av riksinternatens kostnader. I sammanhanget kan nämnas att elevhemmen för barn i sameskolan totalsubventionerades av staten fram tills de, på grund av en låg efterfrågan, lades ner . Vidare subventionerar staten elevhemmen vid specialskolorna. Med hänvisning till principen om en avgiftsfri och obligatorisk grundskola föreslår jag, att staten ska svara för merparten av elevhemskostnaden för högstadieeleverna. Det är dock rimligt att föräldrarna betalar en avgift som motsvarar kostnaderna för livsmedel. Enligt uppgår livsmedelskostnaden för ett barn till i månaden.10 När det gäller elever vid yrkesdansarutbildningen är den principiella grunden för kostnadsfördelningen mellan staten och eleverna en annan. Gymnasieskolan är en frivillig skolform, det är också utbildningen inom dansarskolan. Dansarutbildningen är inte unik i så måtto att det finns många riksrekryterande gymnasieutbildningar, varav flera bedriver elevhemsverksamhet. Dessutom finns ett generellt system för bidrag till kostnader för inackordering, se vidare avsnitt 10.6. Det är därför rimligt att eleven svarar för merparten av kostnaderna för mat och boende. Däremot behöver kringkostnader för personal och lokalvård subventioneras så att inte merkostnaderna för att bo på elevhem jämfört med att bo hemma blir för stora. Sammantaget bör gymnasieeleverna betala för elevhemsboendet. Det innebär en nettokostnad om efter det att inackorderingsbidraget räknats av. Sammanlagt uppskattas att den statliga subventionen till elevhemsverksamheten uppgår till , enligt tabell 3. Kostnaderna kan komma att reduceras något genom att elevhemmet ferietid utnyttjas i samband med kurser eller som vandrarhem. Till de redovisade löpande kostnaderna kommer sannolikt en uppstartskostnad. Det är svårt att hitta lokaler som passar exakt för ändamålet, ett behov av viss ombyggnad kan förutses. Dessutom tillkommer inköp av inredning, m.m. 10 beräknar att kostnaden för livsmedel (förutom vardagslunch) uppgår till /mån för pojkar mellan 14–och /mån för flickor 14–. Dimensionering och rekrytering SOU 2009:27 Finansiering av ett elevhem Finansiering av elevhemsverksamhet (tot. Statlig subvention 3 034 000 exkl. uppstartskostnad 10.3Godkännande av och stöd till dansskolor Mitt förslag: Dansarskolan ska kunna godkänna förberedande kommunala och privata dans- och balettskolor. Dansarskolan ska också kunna erbjuda fortbildning för lärare vid dansskolor som godkänts eller önskar komma i fråga för godkännande. En breddad rekrytering till yrkesdansarutbildningen är angelägen. Att kunna utnyttja hela landet som rekryteringsbas ökar möjligheterna att fånga upp intresserade och lämpade barn och ungdomar i en förberedande dansarutbildning. Med en bredare bas ökar förutsättningarna för att utbildningen ska leda till att dansare av internationell klass kan examineras. Rekryteringsbasen för den förberedande dansarutbildningen är, som framgått, i praktiken begränsad till Stockholms- och Göteborgsregionerna samt i någon mån sydöstra . Det innebär att för barn och ungdomar i större delen av landet kan vägen till dansaryrket te sig orealistisk. Det finns däremot ingen anledning att anta att intresset för dans skulle vara geografiskt begränsat till storstadsområdena. Såväl kommunala kulturskolor som privata dansskolor i hela landet anordnar förberedande dans- och balettutbildning för barn. Verksamheten har en betydande omfattning. Utbildningens kvalitet, inriktning och metod varierar dock kraftigt. Bland de sökande till Kungliga möter skolan regelmässigt barn och ungdomar som lärts att träna på ett sätt som försvårar en fortsatt utbildning till yrkesdansare. 11 Beräkningen grundar sig på 1500*47 Gymnasieelever*10mån+1400*20 Grundskoleelever*10mån. Att sprida den förberedande dansarutbildningen i dansarskolans regi till fler orter än dem där utbildning anordnas, undantaget, är inte realistiskt. Att anordna utbildning i internatform för barn i mellanstadieåldern är uteslutet. Däremot kan det vara rimligt att pröva om man kan organisera ett systematiskt samarbete mellan den nya yrkesdansarutbildningen å ena sidan och å den andra kommunala och privata dansskolor, som riktar sig till mellanstadiebarn. Förebilder för en sådan ordning finns i andra länder. Syftet med samarbetet skulle vara att stärka kvaliteten på den utbildning som erbjuds och så vitt möjligt förhindra träning och inlärning, som försvårar fortsatt utbildning vid dansarskolan. På så sätt bör ett större antal, väl förberedda elever kunna konkurrera om platserna på högstadieutbildningen. I det följande förs därför fram förslag om en ordning med godkännande av och stöd till dans- och balettskolor. Förslaget ska ses i kombination med förslaget i avsnitt 10.2 om ett elevhem för högstadie- och gymnasieungdomar i anslutning till Kungliga i . Förslagen utgör inte en i alla avseenden optimal lösning av rekryteringsproblematiken. Barn och deras föräldrar, som inte bor inom pendlingsavstånd från utbildningarna i , och , tvingas till betydande uppoffringar. Såväl de kommunala som de privata utbildningarna är avgiftsfinansierade, medan utbildning inom ramen för dansarskolan är avgiftsfri. För ungdomar som vill fortsätta på högstadiet och gymnasiet väntar inackordering eller elevhem. Denna brist på rättvisa utgör dock inte skäl för att avstå från att pröva en möjlig väg till breddad rekrytering till yrkesdansarutbildningen. Innebörden av ett godkännande bör vara att skolans utbildning är lämplig som förberedelse för fortsatt utbildning på högstadienivå vid dansarskolan. Utbildningsmålen, utbildningens innehåll, träningsmetoder och pedagogik ska vara utformade så att de ansluter till vad som tillämpas vid utbildningen av barn i klasserna 4 till 6 vid dansarskolan. Godkännandet kan däremot inte avse utbildningens omfattning eller antalet lektioner. Godkännandet innebär inte heller att utbildningen är likvärdig med dansarskolans, bara att den har samma inriktning. Det är självfallet betydelsefullt att godkännandets art och begränsningar kommuniceras tydligt. Ett godkännande ska kunna lämnas efter det att utbildningen granskats och en dialog upprättats mellan skolorna. Den syllabus för dansarutbildningen, som i annat sammanhang föreslås bli utvecklad, bör vara en viktig utgångspunkt vid granskningen och vid den återkommande tillsyn, som behöver vara en del av systemet. Man kan räkna med att ett godkännande kommer att ge berörda dansskolor en konkurrensfördel på den ort där de verkar. Verksamheten bör därför väsentligen finansieras genom att en avgift tas ut av de skolor som granskas. Den föreslagna ordningen kommer att behöva förberedas noga innan den kan förverkligas. Medel behöver beräknas för detta förberedelsearbete. I det fall antalet skolor som önskar godkännande blir stort, är det rimligt att prioritera skolor på orter med ett potentiellt stort elevunderlag. Om godkännande av dansskolor för mellanstadiebarn får de önskvärda effekterna kan man överväga att utveckla systemet till att omfatta också något äldre dansintresserade ungdomar. Många föräldrar tvekar säkert att placera sin 13/14-åring i en internatutbildning i . Att kunna fortsätta utbildningen på hemorten ytterligare skulle sannolikt upplevas positivt. Kraven på dansskolornas utbildning behöver då skärpas och rutinerna för antagning till högstadieutbildningen vid dansarskolan anpassas. Ett viktigt sätt att stärka kvaliteten vid de kommunala och privata dansskolorna är att erbjuda dem som verkar som lärare vid dessa skolor fortbildning. Syftet är då inte att konkurrera med den fortbildning för danslärare i allmänhet som anordnas av . Kurserna bör primärt utformas för att öka deltagarnas kunskap om hur den förberedande dansarutbildningen utformas och genomförs vid dansarskolan. Också denna fortbildningsverksamhet bör väsentligen finansieras genom avgifter som betalas av deltagarna eller deras arbetsgivare. Av redovisningen i kapitel 3 framgår att många av de beskrivna dansarutbildningarna arbetar aktivt för att locka barn och ungdomar att söka sig till utbildningarna. Ett centralt inslag är ofta att genom turnéer i respektive land sprida kunskap om dansen och om skolan. Också Kungliga har haft möjlighet att ge föreställningar utanför den egna scenen. Dessa har dock förutsatt extern finansiering och ideella insatser och har naturligtvis endast haft begränsad räckvidd. Det allmänna intresset för modern dans är relativt stort. Området dans har haft viss prioritet inom kultur- politiken och det finns relativt många fria kompanier och grupper. Möjligheterna att ta del av dansföreställningar i olika delar av landet är jämförelsevis god. Insatser av , regionala och lokala teatrar och har därvid varit betydelsefulla. Utbudet av klassisk dans är betydligt mer begränsat. Endast Operan i sätter regelbundet upp verk ur den klassiska repertoaren. Möjligheten att ta del av klassisk och modern dans kan dock antas ha stor betydelse för att locka barn och ungdomar till en utbildning, som syftar till verksamhet som yrkesdansare. I flera andra länder gör elever från dansarutbildningarna, i en del fall månadslånga, turnéer runt om i landet, vilka erbjuder barn och ungdomar möjlighet att ta del av klassisk balett. Turnéerna tjänar också syftet att ge de deltagande eleverna erfarenhet av och vana vid scenframträdande med publik. Verksamheten bedöms som viktig för att få ett brett urval sökande till skolorna. Enligt min bedömning bör även Kungliga regelmässigt genomföra elevförställningar på olika platser i landet i syfte att stimulera intresset för dans i allmänhet och dansaryrket i synnerhet. Föreställningarna bör kunna planeras som ett viktigt inslag i utbildningen och utgöra en stimulans för eleverna. Skolan bör inom sin budget för information kunna sätta av resurser för verksamhet av detta slag. Den nuvarande Kungliga i har sitt namn sedan tiden efter det att utbildningen vid upphörde och överfördes till regi . Beteckningen kunglig används av skolan i med godkännande av hovet och får ses som ett tecken på att skolan uppfattas som arvtagaren till den balettelevskola som bedrevs inom den i . tillkom balettelevskolor vid de två stora teatrarna i respektive , vilka också lades ner i samband med kommunaliseringen av balettutbildningen. Dessa två utbildningar bedrevs vidare som förberedande dansutbildning inom ram under det självtagna paraplynamnet . Skolan i är som har framgått i tidigare sammanhang dock under avveckling. tillkom också en förberedande dansutbildning årskurs 7–9 i som också är en del av paraplyet . Skolorna är kommunala och marknadsför sig var för sig och framstår av den externa informationen som om de inte har något närmare samband med varandra, vilket de strikt formellt sett inte heller har. När en ny huvudman tar över yrkesdansarutbildningen, inklusive den förberedande delen, kan man överväga att presentera utbildningen under ett nytt namn för att markera dess nystart i annan regi. Jag bedömer det emellertid som tveksamt om ett namnbyte vare sig kan förväntas skapa det mervärde som skulle krävas i relation till de resurser som skulle gå åt till att sälja in det. Även den nya form som utredningen föreslår som ram för den svenska balettutbildningen i offentlig regi kan ses som en ny arvtagare till den ursprungliga utbildningen. Med tanke på att namnet Kungliga – som efterföljare till nationalscenens balettelevskola – är ett varumärke som är väl inarbetat och känt inom den nationella och internationella dansvärlden, gör jag bedömningen att det bör behållas som namn på själva utbildningsverksamheten. Namnet ska beteckna den utbildningsenhet som den förberedande dansutbildningen och yrkesdansarutbildningen ska utgöra. Förutsättningen är givetvis att hovet även fortsättningsvis ger sitt tillstånd till detta. Organisationer vars verksamhet och framgång är beroende av att deras kunder och konsumenter kan hitta dem, att de kan förstå vad som tillhandahålls eller erbjuds samt uppfattar erbjudandet som intressant och förtroendeingivande måste lägga ned arbete på att ha och kommunicera en tydlig identitet, produkt- eller tjänsteprofil och en verksamhetsidé. Detta gäller också yrkesdansarutbildningen, inklusive den förberedande delen på grundskolenivå. Utbildningen i sin helhet vänder sig till barn och unga vilka, liksom deras föräldrar, ska vara eller ska uppmuntras att bli motiverade att ägna sig åt en mycket speciell spetsutbildning som ställer stora krav på den enskilde eleven . Då bör det unika med denna utbildning kommuniceras. Det som karaktäriserar det speciella i att vara yrkesdansare på yppersta nivå måste föras ut liksom att höga krav ställs också på utbildningen som sådan och dess personal. ciella är dessutom att denna utbildning, för elevernas och för sin egen skull, inte bara måste vara nationellt bekant och trovärdig utan också ha eller skaffa sig ett internationellt renommé, som gör att avnämarna litar på att de som gått igenom utbildningen dels har blivit utbildade av de bästa lärare, dels håller högsta klass när de lämnar skolan. Detta åstadkommer man på många sätt och genom olika kanaler men i grund och botten måste det givetvis finnas en reell kvalitet i utbildningen, som på ett trovärdigt sätt kan kommuniceras med omvärlden. Att vårda sitt varumärke är en nödvändighet. Inom dansutbildningarna finns många exempel på den vikt som läggs vid detta. Parisoperans balettskola anser att dess framgång och renommé bl.a. ligger i omvärldens tilltro till att balettdansarna är väl förberedda för de extraordinära krav som ställs på professionella dansare, att det är känt att antagningskraven är strikta, att endast de bästa går färdigt utbildningen och att man hellre erbjuder färre dansare till baletten på Parisoperan om det visar sig nödvändigt än att sänka standarden. På liknande sätt presenterar exempelvis i , , , och Det Balletskole utbildningens professionella profil och plats på den nationella och internationella arenan. De uttrycker alla på olika sätt att man ser sig som elitskolor med fokus på viktiga aspekter av danskonsten och elevernas individuella utveckling. Många lägger också ner stort arbete på att tillhandahålla presentation på sina hemsidor. Ballettschule , Det Balettskole, liksom i har t.ex. producerat filmer om utbildningen. De flesta presenterar var eleverna är verksamma efter utbildningen, hur utbildningen organiseras, många beskriver hur ser ut, boendet osv. Det är helt klart att marknadsföringen spelar en stor roll när det gäller rekryteringen av elever, där även olika outreach aktiviteter är viktiga. Uppfattningen om en verksamhets och organisations professionalitet präglas i stor utsträckning av dess ambitioner, omsorg och kvalitet vad gäller information och kontaktvägar. Dansarskolan har en viktig uppgift i att se till att information, marknadsföring och skolans närvaro markeras i samhället och dansvärlden, nationellt som internationellt på ett professionellt sätt. Organisationen behöver disponera resurser för detta ändamål. På grund av sin särart är dansutbildningarna riksrekryterande. Detta innebär att många elever bor hemifrån större delen av läsåret eller har långa restider mellan hem och skola. Dubbelt boende och resor medför extra kostnader för familjen. Under utredningsarbetet har det framkommit att det i vissa fall är kostnaderna som förhindrat elever från att börja eller fortsätta sin dansutbildning. Det är därför angeläget att belysa danselevernas studiefinansiering. 10.6.2Nuvarande reglering och konsekvenser för danseleverna Staten bidrar till studerandes finansiering av utbildningen genom studiestödssystemet. Studiehjälp lämnas till elever som är . Studiehjälpen innefattar studiebidrag som lämnas till alla elever, inackorderingstillägg som lämnas till dem som läser vid en utbildning utanför det offentliga skolväsendet och som behöver bo inackorderade på skolorten samt ett extra tillägg till dem vars familj har låga inkomster.12 Studiebidraget lämnas med ett belopp om . Inackorderingstilläggets storlek beror på avståndet mellan hem och skola och lämnas med lägst och högst . Storleken på det extra tillägget beror på familjens samlade inkomster och lämnas med lägst och högst . Danslever i årskurs 4–9 har, under förutsättning att övriga villkor uppfylls, rätt till statligt inackorderingstillägg. Bidrag till inackordering – statligt eller kommunalt ansvar När det gäller grundskoleelever som till följd av skolgången måste bo utanför det egna hemmet ska enligt skollagen 4 kap. 7 § hemkommunen svara för att de utan extra kostnad får tillfredsställande förhållanden. Skyldigheten omfattar dock inte sådana elever som 12 Ett villkor för att få extra tillägg är att familjen har en inkomst som är lägre än före skatt. väljer att gå i en annan grundskola än den som kommunen annars skulle placerat dem i om något önskemål om en viss skola inte framställts. När det gäller elever i gymnasieskolan som behöver inackordering till följd av skolgången är, enligt 5 kap. 33 § skollagen, hemkommunen skyldig att – givet vissa förutsättningar – lämna ekonomiskt stöd. Till exempel har elever som studerar vid en riksrekryterande utbildning rätt till stöd från hemkommunen. Stödet ska avse boende, fördyrat uppehälle och resor till och från hemmet. Om stödet ges kontant ska det enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring utgå med i månaden.13 Elever utanför det offentliga skolväsendet (ex. fristående gymnasieskolor och riksinternatskolor) kan få statligt inackorderingstillägg. Statligt inackorderingstillägg kan lämnas om det program och den nationella inriktning som eleven ska gå inte finns på hemorten. Detta gäller givet att restiden, tur och retur, mellan hem och skola är längre än och att eleven är inackorderad. Om kostnaden för uppehälle helt eller till en väsentlig del betalas av stat, kommun eller landsting ska inackorderingstillägg inte lämnas. Resor – ett kommunalt ansvar med ett undantag För elever i är hemkommunen, enligt skollagen 4 kap. 7 §, skyldig att erbjuda kostnadsfri skolskjuts om sådan behövs. Skyldigheten omfattar dock inte sådana elever som väljer att gå i en annan grundskola än den som kommunen annars skulle placerat dem i om något önskemål om en viss skola inte framställts. För elever i gymnasieskolan som behöver inackordering är hemkommunen, enligt 5 kap. 33 § skollagen, skyldig att lämna ekonomiskt stöd. Stödet ska bland annat avse resor till och från hemmet. Därutöver bidrar många kommuner med skolkort till gymnasieelever som är folkbokförda i kommunen och som har längre än till skolan. Elever som stadigvarande får utbildning vid någon av specialskolans enheter eller vid ett resurscentrum har rätt till ersättning för resor. Specialskolorna är regionala eller nationella och riktar sig till barn med funktionsnedsättning. Majoriteten av skolorna erbjuder en möjlighet för barnen att bo på ett elevhem i anslutning till 13 1/30 av prisbasbeloppet . Finansieringen för resor mellan skola, elevhem och hem subventioneras således av staten. Rätten till ersättning regleras i en särskild förordning (SKOLFS 1991:39) och bidraget lämnas av skolans styrelse. Stödet till inackordering och resor hanteras på olika sätt av kommunerna.