sou · GXB366 · 2009-07-22 00:00:00 — Säkerhetshoten ska vara av det slag som nämns i 1 § andra stycket, dvs. samma förutsättningar som gäller för Säkerhetspolisens signalspaning i etern. Signalspaning i tråd får emellertid sättas in med anledning av grov organiserad brottslighet bara om brottsligheten utgör ett hot mot det demokratiska systemet i eller mot rättssystemet här. Det innebär att signalspaning i tråd mot grov organiserad brottslighet kommer att kunna användas endast i de undantagsfall då den brottsligheten är systemhotande. Det kan t.ex. vara fallet om grovt kriminella gäng hotar domare med våld mot deras familjer om inte domarna frikänner åtalade gängmedlemmar. Frågan har behandlats i avsnitt 7.5.3. För signalspaning i tråd och annan automatiserad inhämtning gäller i övrigt 3 § lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet. Utan hinder av vad som föreskrivs i första stycket får ett sökbegrepp vara direkt hänförligt till en fysisk person, om signalspaningen sker med stöd av 5 § eller om det annars finns särskilda skäl. Av första stycket framgår, genom en hänvisning till 3 § lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet, att inhämtning av signaler som sker automatiserat endast får avse signaler som identifierats genom sökbegrepp. Bestämmelsen träffar därmed all inhämtning i tråd och den signalspaning i etern som sker automatiserat. Vidare innebär hänvisningen att sökbegreppen ska utformas och användas på ett sätt som är förenligt med respekten för den personliga integriteten. Av andra stycket följer att förutsättningarna för att använda sökbegrepp som är hänförliga till en viss fysisk person skiljer sig åt mellan lagen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet och denna lag. För signalspaning enligt denna lag gäller att sådana sökbegrepp får användas dels om spaningen sker med stöd av 5 § (dvs. förutsättningar som gäller för hemlig teleavlyssning), dels om det annars finns särskilda skäl. Frågan om användning av sökbegrepp har behandlats i avsnitt 7.6.2. Hänvisningen till lagen om signalspaning i försvarsunderrättelse- verksamhet avser lagen i dess föreslagna lydelse i prop. 2008/09:201 (se bilaga 2). Signalspaning kräver tillstånd. Sådant tillstånd lämnas av Länsrätten i . Tillstånd till signalspaning i tråd ska begränsas till sådana signalbärare som behövs för att uppnå syftet med spaningen. Av domstolens tillstånd ska vidare framgå vilka uppgifter från signalspaningen som får lämnas till polisen. Tillstånd får ges . Domstolen får förlänga tiden med högst i taget. Vid handläggningen gäller vad som föreskrivs i 27 kap. 26–30 §§ . I första stycket slås fast att signalspaning alltid kräver tillstånd av domstol. Tillståndsfrågan avgörs av Länsrätten i . Frågan har behandlats i avsnitt 7.7. Domstolen ska begränsa tillstånden till sådana signalbärare som behövs för att uppnå syftet med spaningen. Frågan om signalbärare har behandlats i avsnitt 7.6.3. Av första stycket följer också att domstolen, när den meddelar ett tillstånd till signalspaning, i tillståndsbeslutet ska ange i vilken utsträckning det som inhämtats genom signalspaningen får av överlämnas till polisen. Avsikten är att begränsa polisens rätt att få del av det som inhämtats till sådan information som rör den fråga som föranlett tillståndet. Om exempelvis det beviljade tillståndet avsett att för polisens räkning i en viss signalbärare ska spana efter information som rör ett visst företags handel med ämnen som kan användas för tillverkning av massförstörelsevapen, bör i domstolens tillstånd anges att endast sådan information som rör detta företags handel får överlämnas till polisen. Dock bör domstolen, om inga särskilda skäl talar emot det, också kunna ange att överskottsinformation från signalspaningen under vissa förutsättningar (se nedan) ska kunna överlämnas till polisen. Vid tillämpning av bestämmelsen kommer kravet på precisering av i vilken utsträckning som får överlämna information till polisen att bli starkare vid sådana tillstånd som domstolen ger med stöd av 5 §. I dessa fall bör domstolens tillstånd innehålla att endast sådan information som rör den misstänkte eller den misstanke som legat till grund för domstolens beslut bör – jämte överskottsinformation – få överlämnas till polisen. Vad gäller överskottsinformation bör emellertid domstolen ange att sådan får överlämnas med samma begränsningar som gäller för polisens användning av överskottsinformation i samband med hemlig teleavlyssning (se 27 kap. 23 a § ). Härigenom begränsas polisens rätt att få del av överskottsinformation kraftigt och får samma omfattning som vid hemlig teleavlyssning. Om tillståndet ges med stöd av 6 § kan däremot en vidare ram för överlämnandet föreskrivas av domstolen. I båda fallen måste dock utgångspunkten vara de syften för vilka tillståndet sökts, i den utsträckning som domstolen bifallit ansökan. I vissa fall kan domstolen ha anledning att ytterligare begränsa polisens rätt att få del av information. Det kan t.ex. vid tillstånd enligt 5 § vara fallet om den information som polisen får efter en sådan begränsning är tillräcklig för att polisen med hjälp av den informationen ska kunna utreda brottet vidare genom användning av de vanliga tvångsmedlen i . Ges tillståndet med stöd av 6 § kan också domstolen ha anledning att ge polisen en vidare rätt att ta del av överskottsinformation. Utöver de fall som motsvarar vad som gäller vid hemlig teleavlyssning bör även sådan överskottsinformation som rör frågor rörande rikets säkerhet av det slag som anges i 6 § kunna få lämnas till Säkerhetspolisen, om inte något särskilt skäl talar emot det i det enskilda tillståndsfallet. Vad som har anförts har främst avsett signalspaning i tråd. Bestämmelsen är emellertid generell och gäller därmed även för spaning i etern. Det anförda kan därför även tillämpas på motsvarande sätt vid tillstånd till eterspaning. Frågan om vilken information signalspaningsmyndigheten ska överlämna har behandlats i avsnitt 7.8.6. Av andra stycket följer att tillståndstiden får vara högst i taget. Vid varje omprövningstillfälle ska en granskning ske av de resultat som uppnåtts i syfte att bedöma om fortsatt tillstånd framstår som meningsfullt. Prövningen ska göras bl.a. mot bakgrund av bestämmelserna i 2 § andra stycket. Av hänvisningarna till i tredje stycket följer att offentliga ombud ska bevaka enskildas integritetsintressen i ärenden om signalspaning hos domstolen. Vad som i de angivna paragraferna i stadgas om offentliga ombud ska gälla även vid tillståndsprövningen enligt denna lag. Av 22 a § förvaltningslagen (1986:223) följer att länsrättens beslut kan överklagas till kammarrätten. Ansökan om tillstånd görs av polisen med biträde av signalspaningsmyndigheten. Ansökan ska innehålla uppgift om grunderna för ansökan. Beträffande sådan ansökan gäller i övrigt vad som anges i 4 a § 2–5 lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet. Domstolen får förena ett tillstånd med de villkor som behövs för att begränsa intrånget i enskildas personliga integritet. Om det för fullgörandet av ett inhämtningsuppdrag för vilket tillstånd redan givits uppstår behov av tillgång till ytterligare signalbärare eller användning av andra tillståndspliktiga sökbegrepp, ska särskilt tillstånd sökas. Ett sådant tillstånd ska ha samma varaktighet som tillståndet för det inhämtningsuppdrag inom vilket tillgång till signalerna behövs eller sökbegreppen är avsedda att användas. Av första stycket framgår att ansökan om tillstånd ska göras av polisen, dvs. i praktiken av antingen Säkerhetspolisen eller . ska biträda polisen i samband med ansökan i de delar det behövs, framför allt vad gäller de sökbegrepp som behövs vid signalspaningen och de signalbärare som är nödvändiga att få tillgång till för att utföra uppdraget. Som framgår av 3 § tredje stycket är bestämmelsen försedd med ett undantag. I de fall syftet med signalspaningen är begränsat till signalspaningsmyndighetens eget behov av teknik- och kompetensutveckling är det signalspaningsmyndigheten som själv står för ansökan. Av 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen (1947:948) följer att inom ramen för en förundersökning har förundersökningsledaren ansvar för förundersökningen i dess helhet. För det fall en åklagare är förundersökningsledare i en utredning där tillstånd till signalspaning begärs måste därmed ansökan om tillstånd göras med åklagarens godkännande. Genom hänvisningen till 4 a § 2–5 lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet klargörs att ansökan till domstolen ska ha innehålla detsamma som vid en ansökan enligt den lagen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.7.7. Av andra stycket framgår att domstolen får förena ett tillstånd med sådana villkor som behövs för att begränsa intrånget i enskil- das personliga integritet. Av bestämmelserna i lagen framgår redan att domstolen dels ska godkänna de sökbegrepp som ska få användas, dels de signalbärare som signalspaningsmyndigheten ska få tillgång till. Domstolen kan med stöd av bestämmelsen i andra stycket förena tillståndet också med andra villkor för att begränsa intrånget i enskildas personliga integritet. Vilka villkor som aktualiseras är beroende av omständigheterna i det enskilda ärendet. Bestämmelsen motsvarar 5 a § första stycket 5 lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet i dess föreslagna lydelse i prop. 2008/09:201, se bilaga 2. När väl domstolen har beviljat tillstånd till signalspaning kan inom ramen för signalspaningsuppdraget uppkomma behov av ändringar i tillståndet, framför allt såvitt gäller vilka sökbegrepp som behöver användas och vilka signalbärare som signalspaningsmyndigheten behöver ha tillgång till. Av tredje stycket följer en möjlighet att göra en särskild ansökan om detta. Ansökan är inte fristående utan ska ha en anknytning till en redan beviljad ansökan. För en sådan ansökan och prövningen av den gäller samma regler som för den ursprungliga ansökan. Varaktigheten är knuten till det underliggande tillståndets varaktighet. Bestämmelsen motsvarar 5 a § tredje stycket lagen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet i dess föreslagna lydelse i prop. 2008/09:201, se bilaga 2. Hänvisningen till lagen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet avser lagen i dess föreslagna lydelse i prop. 2008/09:201 (se bilaga 2). Om det kan befaras att inhämtande av domstolens tillstånd skulle medföra sådan fördröjning eller annan olägenhet som är av väsentlig betydelse för något av de i 1, 5 och 6 §§ angivna ändamålen, får tillstånd till signalspaningen ges av den befattningshavare vid signalspaningsmyndigheten som regeringen föreskriver. Har tillstånd lämnats enligt första stycket ska åtgärden genast anmälas skriftligen till domstolen. I anmälan ska skälen för åtgärden anges. Domstolen ska då skyndsamt pröva ärendet och, om den finner att det inte finns skäl för åtgärden, upphäva beslutet. Om ett beslut enligt första stycket har upphört att gälla innan rätten har prövat ett ärende enligt andra stycket, ska åtgärden anmälas till . I paragrafen regleras den situationen att ett behov av signalspaning uppstår så brådskande att domstolens tillstånd inte kan inväntas utan att syftet med spaningen går förlorat. Bestämmelsen motsvarar 5 b § lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet i dess föreslagna lydelse i prop. 2008/09:201, se bilaga 2. Av första stycket framgår att signalspaning utan domstolens tillstånd är möjlig endast om inhämtande av ett tillstånd skulle innebära en sådan fördröjning eller annan olägenhet som är av väsentlig betydelse för något av de ändamål för vilka signalspaning enligt denna lag får användas. Att dröjsmålet ska vara av väsentlig betydelse innebär att det ska röra sig om situationer där själva syftet med spaningen riskerar att gå förlorat om domstolens tillstånd skulle avvaktas. En ansökan om signalspaning i en sådan situation ska göras av polisen till signalspaningsmyndigheten. Rätten att besluta om signalspaning i ett sådant fall tillkommer endast en av regeringen särskilt utsedd befattningshavare vid signalspaningsmyndigheten. Enligt andra stycket ska en sådan åtgärd anmälas till domstolen. Härmed avses att ett beslut om att tillåta signalspaning och anmälan härom till domstolen ska göras i ett sammanhang. Skyldigheten bör lämpligen åligga den befattningshavare vid signalspaningsmyndigheten som av regeringen har medgetts rätt att fatta besluten och denne ska i anmälan till domstolen ange skälen för åtgärden. Domstolen ska skyndsamt pröva ärendet och ska, om den finner att det inte har funnits skäl för åtgärden, upphäva beslutet. I sådant fall ska verksamheten naturligtvis genast avbrytas. Möjligheten att besluta om signalspaning i brådskande fall gäller såväl ordinarie tillstånd som kompletterande tillstånd för tillgång till andra signalbärare eller användning av andra sökbegrepp än sådan som omfattas av ordinarie tillstånd. Den situationen kan uppstå att signalspaning inleds på grund av ett beslut i brådskande fall, men att spaningen avbryts innan domstolen har hunnit pröva ärendet. Någon prövning av om de åtgärder som vidtagits varit lagligt grundade kommer i de fallen inte att göras av annan än den befattningshavare vid signalspaningsmyndigheten som fattade beslutet att inleda signalspaning. För att upprätthålla tillförlitligheten i systemet ska enligt tredje stycket åtgärden i sådana fall därför anmälas till . Skyldigheten att göra en sådan anmälan bör lämpligen tillkomma den befattningshavare vid signalspaningsmyndigheten som av regeringen givits rätt att fatta beslut om signalspaning i brådskande fall. Frågor om beslut i brådskande fall har behandlats i avsnitt 7.7.6. ska utöva tillsyn över signalspaning som sker enligt denna lag. Nämnden är skyldig att på begäran av en enskild kontrollera om hans eller hennes kommunikation har inhämtats i samband med signalspaning enligt denna lag eller om uppgifter om den enskilde har inhämtats genom den signalspaningen och lämnats till polisen och bevaras hos polisen eller om polisen i övrigt bevarar sådana uppgifter om den enskilde som inhämtats genom signalspaning. Kontrollen ska särskilt inriktas på om förfarandet skett i enlighet med lag eller annan författning. Nämnden ska underrätta den enskilde om att kontrollen har utförts. För tillsynen gäller i övrigt vad som föreskrivs i 2, 4 och 6 §§ lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet. Nämnden får besluta att viss inhämtning genom signalspaning ska upphöra eller att upptagning eller uppteckning av inhämtade uppgifter ska förstöras, om det vid kontroll framkommer att inhämtningen inte är förenlig med lag eller författning eller med tillstånd enligt denna lag eller annars utgör ett intrång i enskildas rättigheter som inte står i rimlig proportion till syftet med verksamheten. I denna paragraf regleras tillsynen över polisens signalspaningsverksamhet. Frågorna har behandlats i avsnitt 7.11.1. Liksom när det gäller polisens användning av hemliga tvångsmedel och andra hemliga arbetsmetoder, t.ex. kvalificerade skyddsidentiteter, ska enligt första stycket tillsynen över signalspaningsverksamheten handhas av . Av andra stycket följer att nämnden, liksom när det gäller polisens användning av hemliga tvångsmedel, på begäran av en enskild ska kontrollera om denne har varit utsatt för signalspaning och om det har skett lagenligt. Nämnden ska också på samma sätt som när det gäller hemliga tvångsmedel underrätta den enskilde om att kontrollen har skett. brukar därvid också ange om det har upptäckts något olagligt. I tredje stycket hänvisas till vissa bestämmelser i lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet. Av de bestämmelserna följer bl.a. att nämnden utövar sin tillsyn genom inspektioner och andra undersökningar. Vidare framgår att nämnden av de myndigheter som omfattas av tillsynen – såvitt här är av intresse Säkerhetspolisen, och polismyndigheterna samt – ska få det biträde och de uppgifter som nämnden begär. Även myndigheter som inte omfattas av tillsynen, t.ex. den domstol som beviljar tillstånd till signalspaning, är skyldiga att lämna de uppgifter som nämnden begär. Slutligen framgår att nämndens beslut inte får överklagas. Av fjärde stycket följer att i enskilda fall får besluta att signalspaningen ska upphöra. Det kan ske om det vid nämndens kontroll framkommer att inhämtningen inte är förenlig med lag eller författning eller annars utgör ett intrång i enskildas rättigheter som inte står i rimlig proportion till syftet med verksamheten. Bestämmelsen lär få sin största betydelse i sådana fall då tillstånd till signalspaning i tråd beviljats på goda grunder, men där situationen förändrats därefter genom att nya omständigheter tillkommit eller tidigare föreliggande omständigheter ändrats eller fallit bort. Nämnden har också enligt fjärde stycket möjlighet att besluta att upptagning eller uppteckning av inhämtade uppgifter ska förstöras. Ett sådant beslut ska grundas på motsvarande förutsättningar som när det gäller beslut om att signalspaning ska upphöra. Vad som föreskrivs i 11 § lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet ska tillämpas även för signalspaning enligt denna lag. Vad som där sägs om kontrollmyndigheten ska dock i stället avse . Av 11 § lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet följer att det inom signalspaningsmyndigheten ska finnas ett särskilt råd med uppgift att utöva fortlöpande insyn i de åtgärder som vidtas för att säkerställa integritetsskyddet i signalspaningsverksamheten. Av hänvisningen till den bestämmelsen följer att rådets verksamhet ska omfatta även den signalspaning vid signalspaningsmyndigheten som bedrivs enligt denna lag. Rådet ska enligt den angivna bestämmelsen i lagen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet rapportera sina iakttagelser till signalspaningsmyndighetens ledning och, om rådet finner att det finns skäl för det, till den kontrollmyndighet som utövar tillsyn enligt den lagen. Rådets skyldigheter att rapportera sina iakttagelser gäller även enligt denna lag, med den skillnaden att i de fall rådet anser att det finns skäl att underrätta kontrollmyndigheten ska underrättelsen lämnas till . Frågan har behandlats i avsnitt 7.11.2. Hänvisningen till lagen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet avser lagen i dess föreslagna lydelse i prop. 2008/09:201 (se bilaga 2). Upptagningar, uppteckningar eller rapporter som gjorts vid signalspaning ska granskas av polisen möjligt. De ska, i de delar de är av betydelse från brottsutredningssynpunkt, bevaras till dess förundersökningen lagts ned eller avslutats eller, om åtal väckts, målet har avgjorts slutligt. I de delar upptagningarna, uppteckningarna eller rapporterna är av betydelse för att förhindra förestående brott ska de bevaras så länge det behövs för att förhindra brott. De ska därefter förstöras. Beträffande upptagningar, uppteckningar eller rapporter som gjorts vid signalspaning gäller i övrigt vad som föreskrivs i 7 § 2–4 lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet. Vad som i 7 § 4 den lagen sägs om syften med behandling av uppgifter ska dock i stället avse de syften som följer av 1, 5 och 6 §§ denna lag. Trots vad som sägs i första stycket får polisen behandla uppgifter från upptagningar, uppteckningar och rapporter i enlighet med vad som är särskilt föreskrivet i lag. Vad som av signalspaningsmyndigheten inhämtas vid signalspaning kan från signalspaningsmyndigheten delges polisen på olika sätt. Möjligheten för signalspaningsmyndigheten att över huvud taget delge polisen sådant material är begränsad till vad som medgetts av domstolen i samband med tillståndsgivningen (se ovan kommentaren till 8 § första stycket). Delgivningen kan ske genom att s.k. råmaterial överlämnas eller genom underrättelserapporter där materialet varit föremål för signalspaningsmyndighetens bearbetning och analys. Vilken form som väljs är naturligtvis beroende av de behov som polisen har och de alternativ som i varje fall är möjliga att åstadkomma. Valet av redovisningsform kan också ha sin grund i behovet hos signalspaningsmyndigheten att i olika avseenden hemlighålla sina metoder och sin förmåga. får som nämnts ovan självfallet inte redovisa annan information än vad som medges av domstolens tillstånd. I paragrafen behandlas vad som ska ske med upptagningar, uppteckningar eller rapporter som härrör från signalspaning och som överlämnats av signalspaningsmyndigheten till polisen. Bestämmelserna i första och tredje styckena motsvarar vad som gäller enligt reglerna om polisens användning av hemlig teleavlyssning (jfr 27 kap. 24 § ). Genom den hänvisning till lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet som följer av andra stycket kommer emellertid förstöringsskyldigheten enligt denna lag att bli mer omfattande än vad som följer av bestämmelserna om hemliga tvångsmedel. Dessa särskilda grunder för förstöring har behandlats i avsnitt 7.9.2. Hänvisningen till lagen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet avser lagen i dess föreslagna lydelse i prop. 2008/09:201 (se bilaga 2). Om underrättelser som inhämtats genom signalspaning enligt denna lag kan antas vara av särskild betydelse för svensk utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitik, får uppgifterna överlämnas till regeringen, eller Försvarsmakten. Om uppgifterna inhämtats inom ramen för en förundersökning får ett sådant överlämnande ske endast om förundersökningsledaren medgivit det. Bestämmelserna i paragrafen reglerar den situationen att det vid signalspaning som utförs för polisen räkning framkommer information som kan antas vara av särskild betydelse för svensk utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitik. Uppgifter som bedöms ha sådan betydelse får, utan hinder av sekretess, överlämnas till de myndigheter som föreslås få inrikta signalspaningen inom försvarsunderrättelseverksamheten. Eventuell sekretess hindrar självfallet inte att uppgifter överlämnas till regeringen. Regeringen nämns i bestämmelsen därmed enbart i ett tydliggörande syfte. Av bestämmelser i förordning bör framgå att frågan om att överlämna sådan information avgörs av signalspaningsmyndigheten efter samråd med . För det fall informationen har inhämtats inom ramen för en förundersökning får den inte överlämnas utan tillstånd av förundersökningsledaren. Det kan nämnas att i det omvända fallet, dvs. att det vid signalspaning inom försvarsunderrättelseverksamheten inhämtas information som visar sig ha betydelse för polisen, finns möjlighet att med stöd av 2 § första stycket lagen (2000:130) om försvarsunderrättelseverksamhet överlämna sådan information till polisen. Frågan har behandlats i avsnitt 7.9.4. Vad som föreskrivs i 9 § andra stycket lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet ska gälla även för verksamhet som signalspaningsmyndigheten bedriver enligt 3 § tredje stycket denna lag. Av 3 § tredje stycket denna lag följer att signalspaningsmyndigheten får bedriva signalspaning med syftet att tillgodose myndighetens egna behov av teknik- och kompetensutveckling. Av 9 § lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet följer att signalspaningsmyndigheten för sådan verksamhet får, enligt regeringens närmare bestämmande, etablera och upprätthålla samarbete i signalspaningsfrågor med andra länder och internationella organisationer. Genom hänvisningen till den paragrafen ges signalspaningsmyndigheten en möjlighet till sådant samarbete även beträffande den verksamhet som myndigheten bedriver enligt denna lag. Hänvisningen till lagen om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet avser lagen i dess föreslagna lydelse i prop. 2008/09:201 (se bilaga 2). I lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation finns bestämmelser om operatörers skyldighet att överföra signaler för att möjliggöra inhämtning enligt denna lag.