sou · GXB350 · 2009-05-28 00:00:00 — Möjligheterna till det kan synas vara bättre om pen- sionerna är förmånsbestämda än om de är avgiftsbestämda. Men det gäller för dem som har en fast anställning och tror sig behålla den fram till pensionsåldern. För visstidsanställda är prognoser på en framtida förmånsbestämd pension inte mycket att ta fasta på, allra minst en antastbar pension före . Bättre och rakare med ett pensionskonto hos en försäkringsgivare som den enskilde själv valt, med årliga värdebesked om avsatt pensionskapital på liknade sätt som beskeden i den allmänna pensionens kuvert. En övergång till ett avgiftsbestämt pensionssystem ligger i linje med utvecklingen på andra områden, det allmänna pensionssyste- met och tjänstepensionssystemen på privat sektor. På den offentliga sektorn är fortfarande ålderspensionen till den del den beräknas på lön över 7,5 inkomstbasbelopp i huvudsak förmånsbestämd, men det är inte en alltför vågad gissning att även den delen kom- mer att gå samma väg. På det övriga scenkonstområdet är det, som framgår av avsnitt 5.1, i allt väsentligt avgiftsbestämda system som råder. För dem som rör sig mellan det statligt stödda området och utanför det är det en klar fördel om pensionssystemen är utfor- made efter samma principer. Jag har velat ge parterna, Svensk Scenkonst och PTKs förhand- lingsgrupp Svensk Scenkonst, så goda förutsättningar som möjligt att ha ett färdigt pensionsavtal . Från det att detta betän- kande presenteras har de på sig att förhandla fram de nya villkoren. Då återstår ett halvårs arbete med genomförandet, så att avtalet kan börja fungera 2012. Både förhandlingarna och genom- förandet underlättas av att avtalet om AIP finns. Det avtalet bör kunna vara en grund att bygga vidare på. För att underlätta för parterna har jag föreslagit att de ska kunna ligga kvar med risk- momenten sjukpension, efterlevandepension och avgiftsbefrielse i statlig regi hos SPV under som längst . På så sätt kan man i en första förhandlingsomgång koncentrera sig enbart på ålderspensionen. På lön upp till 7,5 inkomstbasbelopp, den del av lönen som all- män pension tjänas in på, kommer pensionsavgiften att vara enligt det statliga pensionsavtalet PA 03, det kommunala avtalet KAP-KL och den privata sektorns Avtals- pension SAF LO och ITP3. Det förefaller mot den bakgrunden när- mast självklart att pensionsavgiften enligt ska vara den- samma, men det innebär ändå en ökad kostnad jämfört med den avgift på som institutionerna betalar.4 Det kan tilläggas att PA 03 och därmed också PISA-förordningen innehåller en jämförelsevis förmånlig efterlevandepension, som det på den privata sektorn inte finns någon motsvarighet till. För lön över 7,5 inkomstbasbelopp är den etablerade pensionsavgiftsnivån på den privata sektorn. På ITP-området ersat- te en sådan pensionsavgift dels en förmånsbestämd pension på 65 3Gäller för dem som omfattas av ITP-planens helt avgiftsbestämda så kallade Avdelning 1. 4PTKs förhandlingsgrupp Svensk Scenkonst hävdar för sin del att avgiften på samma sätt som i PA 03 borde ha höjts till 2008, när nivån på sjukpensionen sänktes. procent av pensionsunderlaget, dels en pensionsavgift på av lönen. Det i PISA-förordningen som ska ersättas är i huvud- sak detsamma som det som ersattes på ITP-området. Det ligger därför nära tillhands att för föreslå en höjning från till på den del av lönen som inte allmän pension tjänas in på. Tabell 11.3 Antal och andel anställda med lön över 7,5 ibb Källa: SPV. I bilaga 3 Försäkringstekniska beräkningar jämförs förmånsutfallet av de föreslagna pensionsavgifterna med utfallet av nuvarande pen- sionsvillkor. Beräkningarna belyser betydelsen av löneutveckling och avkastning för vilka villkor som är förmånligast, de nuvarande eller de föreslagna. Resultatet är det förväntade. Den som har en löneutveckling i paritet med inkomstbasbeloppets utveckling får ett något bättre utfall av det avgiftsbestämda alternativet. Avkast- ningen är då satt till efter avdrag för skatt och kostna- der. En högre avkastning gynnar det avgiftsbestämda alternativet, som då framstår som än bättre. Om löneutvecklingen sätts till en procentenhet mer än inkomstbasbeloppets utveckling och lönen passerar gränsvärdet 7,5 inkomstbasbelopp, blir utfallet det omvända, det förmånsbestämda alternativet är bättre. Sena lönehöjningar gynnas naturligtvis av det förmånsbestämda alternativet. Det allmänna intrycket av beståndsstatistiken från SPV är att lönerna inom detta område är förhållandevis stabila. 11.2.2Högre pensionsavgifter för konstnärlig personal Eftersom dansare och sångare även i fortsättningen förutsätts ha en betydligt kortare intjänandeperiod än övriga anställda behöver de en högre pensionsavgift än . För dansare betalas avgiften in från 18 till och för sångare från 23 till . För att pensionen ska bli lika stor som om pensionsavgiften hade varit på lön upp till 7,5 inkomstbasbelopp och 30 pro- cent på lön däröver och betalats från 23 till , behöver den vara av lönen för dansare och för sångare. Till nivån under 7,5 inkomstbasbelopp har jag lagt den förhöjning på som övrig konstnärlig personal får. Vid omställningsåldrarna ska alltså en full tjänste- pension vara intjänad. För den som då fortsätter som dansare eller sångare betalas samma förhöjda pensionsavgift, där- efter betalas samma avgift som för övrig konstnärlig personal. Det är generösare regler än de som gäller för förmånsbestämd pension. Efter pensionsålderns övre gräns sker inget ytterligare intjänande enligt PISA-förordningen. Från det att pensionen är intjänad fram till dess att den tas ut hinner det gå . Med normal avkastning på pensionskapita- let under den tiden kommer förmånsbeloppet att ha höjts mer än vad det skulle ha höjts om det varit en förmånsbestämd pension. En sådan brukar följa inflationens, prisbasbeloppets, utveckling. Skådespelare, musiker och annan konstnärlig personal Genom avvecklingen av PISA-förordningen förlorar den konstnär- liga personalen rätten till ålderspension före i statlig regi. Fri- breven i kapitel 9 ger dem värdet av det som de kan anses ha tjänat in i ålderspension enligt förordningen. Det fortsatta intjänandet bör enligt min mening bestå i en pensions- avgift som arbetsgivaren betalar till det försäkringsbolag som indi- viden väljer. För dansare och sångare är det normalt inte möjligt att utöva sitt yrke fram till dess att de kan avgå med pension – ta ut sin all- männa pension – tidigast . För deras del har jag där- för föreslagit att staten inför en omställningsersättning och efter- lön fram till . För övrig konstnärlig personal ser jag inte att något sådant behov föreligger. För dem finns det behov av ett tillförlitligt pensionsintjänande. All inbetalning ska gå till en pen- sion som inte är beroende av om anställningen innehas vid en viss ålder, med andra ord gå till en oantastbar pension. Det finns också behov av flexibilitet, en reell möjlighet att gå i pension före . De bör därför få en pensionsavgift på en nivå som är högre än de gängse . Det kan de också behöva som svar på utvecklingen mot att det blir allt vanligare med tids- begränsade anställningar och perioder utan anställning. De nivåer, enligt följande tabell5, som jag har föreslagit är satta så att de ska rym- mas väl inom ramen för de pensionskostnader som institutionerna har . Tabell 11.1 Förslag till pensionsavgift i procent av lön Avgift i % av lön =7,5 ibb De som har pensionsålder 59, 60 eller får alltså enligt mitt förslag en pensionsavgift som är högre än den gängse avgiften beräknad på lön upp till 7,5 inkomstbasbelopp och högre på lön däröver. Denna förhöjning ska även dansare och sångare få, utöver tidigare nämnda nivå , som kompensation för att de inte kommer att tjäna in pension under sin omställningsperiod. Det ska tilläggas att det för i första hand musiker kan vara svårt att bibehålla förmågan att utöva sitt yrke på en konstnärligt hög nivå ända till . Jag har därför föreslagit att medel sätts av till en fond för förtida avgång av konstnärliga skäl. Jag återkommer till det i avsnitt 11.2.4. 5Samma som i avsnitt 11.1. 6Avser från och med den månad då följande ålder uppnås. 7Avser till och med den månad då följande ålder uppnås. 11.2.3Kompensation för växlingen från förmånsbestämt till avgiftsbestämt I ett förmånsbestämt pensionssystem kostar pensionsintjänandet mer ju äldre arbetstagaren är. För en person och en person med samma lön och samma lönehöjning måste arbetsgivaren göra en betydligt större avsättning för den senares pension. Det beror på att det med högre ålder är kvar att fördela kostnaden för en pensionshöjning på. I ett avgiftsbe- stämt system är pensionsavgiften normalt en viss procent av lönen, densamma oavsett ålder. För att den generation som är med om en systemväxling inte ska gå miste om värdet av de högre förmåns- bestämda avsättningar som den skulle ha fått om systemväxlingen inte hade ägt rum, behöver den generationen högre pensionsav- gifter än de normala eller annan motsvarande kompensation. När det gäller PISA-förordningen och påbörjades en växling från förmånsbestämt till avgiftsbestämt på den del av pensionen som tjänas in på lön upp till 7,5 inkomstbasbelopp. Den kompensation som ges i det fallet är ett fortsatt intjänande av förmånsbestämd pension på en lägre nivå än de ursprungliga . Nivån beror på födelseår, ju senare en person är född desto lägre är nivån. Det är den förmånstrappan som jag föreslår ska ersättas av tilläggsavgifter som trappas av med senare födelseår. Den del av pensionen som tjänas in på lön över 7,5 inkomstbas- belopp växlades 2003 endast ner från 65 till som av pensionsunderlaget. Resterande del försvinner 2012 i och med avvecklingen av PISA-förordningen. Det är alltså en betydligt större del av den ursprungliga pensionsnivån över 7,5 inkomstbas- belopp som ersätts med tilläggsavgifter än pensionsnivån under den lönen. De i tabell 11.2 föreslagna tilläggsavgifterna syftar till att ge övergångsgenerationen samma pension som de skulle ha haft om de fortsatt att tjäna in förmånsbestämd pension enligt de pensions- nivåer som gäller enligt PISA-förordningen för respektive pensions- ålder. Tilläggsavgifterna ska alltså tillsammans med de reguljära pensionsavgifterna enligt avsnitt 11.2.2 (4,) och fribrevet för ålderspension från och med – men inte övergångsfribrevet – ge samma pension som PISA-förordningen och nuvarande . Det är naturligtvis omöjligt att åstadkomma detta på individnivå, men generellt, med de antaganden som är gjorda, blir resultatet det. Beroende på olikheter i löneutveckling, ålder då pensionen börjar intjänas, eventuella avbrott i anställningen etc. kommer fribrevet för ålderspension från och med att variera mellan olika individer. För lön upp till 7,5 inkomstbasbelopp är problemet mindre eftersom pensionsintjänandet sker . För lön däröver börjar pensionsintjänandet först när pensionsunderlaget överstiger de 7,5 inkomstbasbeloppen, vil- ket betyder att ett antagande måste göras om när så sker. I de fall det verkliga fribrevet per över- stiger det generellt beräknade fribrevet kommer tilläggsavgifterna att ge en högre pension än vad PISA-förordningen skulle ha gett. Omvänt skulle i de fall ett verkligt fribrev per är lägre än det generella fribrevet, tilläggsavgifterna ge en lägre pension än PISA-förordningen, allt under förutsättning att övriga antaganden stämmer med verkligheten. Det gäller till exempel antag- anden om en avkastning på efter avdrag för avkast- ningsskatt och kostnader, en inflation på , en årlig höj- ning av inkomstbasbeloppet och en ökning av pen- sionsunderlaget, lönen, upp till 7,5 inkomstbas- belopp och däröver. Mer om hur tilläggsavgifterna är beräknade finns i bilaga 3, Försäkringstekniska beräkningar. Mitt förslag till avtalsparterna är att tilläggsavgifterna ska betalas för alla anställda, inte bara för dem som är anställda över –2012. Den något generösa regeln gäller för de förmåns- trappor som infördes i PISA-förordningen 2003, då växlingen från förmånsbestämt till avgiftsbestämt inleddes. Regeln kan sägas vara generös för de personer som börjar omfattas av det nya 2012 eller senare efter att ha tjänat in pension i ett avgiftsbestämt system, som till exempel Avtalspension SAF-LO. De har i princip inte behov av några tilläggsavgifter eftersom de inte övergår från ett förmånsbestämt system till . Det kan tilläggas att tilläggsavgifterna ska betalas utöver de avgifter som föreslås i tabell 11.1. 11.2.4Fond för förtida avgång av konstnärliga skäl Musiker och andra med konstnärliga anställningar som inte kom- mer att omfattas av mitt förslag till omställningsersättning och efter- lön kan av fysiska skäl behöva sluta sin karriär före . Det kan också vara arbetsgivaren som har intresse av att en viss musiker av konstnärliga skäl avgår före . För att möta den anställdes behov av flexibilitet har jag före- slagit högre pensionsavgifter än vad som på arbetsmarknaden i övrigt gäller för en ålderspension från . De som inte kommer att ha haft en sådan avgift kommer i stället att kunna använda sig av övergångsfribrevet i kapitel 9 för att kunna gå i pension före . Arbetsgivarens behov av en flexibel pensionsålder föreslår jag ska tillgodoses med en kollektiv avgift som ska gå till en gemensam fond. Ur den fonden ska institu- tionerna kunna söka medel för förtida pensionering. Tanken är att institutionerna ska kunna erbjuda en så kallad avgångspension när en anställd fysiskt och konstnärligt in klarar sin uppgift på ett nöjaktigt sätt. Beslut om tilldelning av medel ur fonden ska fattas av en partssammansatt nämnd. Fonden blir ett sätt för kollektiv- avtalsparterna att ta ansvar för kvaliteten i den svenska scenkonsten. En tanke med avsättningar till en eller flera fonder är också att medel ska gå till stöd och handledning åt dansare och sångare , då de ska vidareutveckla sig i sitt yrke eller växla karriär. Jag lämnar inga förslag om formerna för det, jag är övertygad om att Svensk Scenkonst och de fackliga organisatio- nerna kommer att kunna lösa det på bästa sätt. De allianser som nämns i avsnitt 3.1.1 och skulle kanske kunna medverka till en bra lösning. En avgift på av lönesumman skulle inne- bära en årlig avsättning på . Det kan jämfö- ras med att en pension på (av en månads- lön på ) i runda tal kostar om den utbetalas och om den utbeta- las . Slutsatsen blir kanske att den aktuella insti- tutionen i vissa fall får skjuta till egna medel. Jag ska tillägga att menar jag en kostnad som motsvarar kostnaden för en pensionspremie. Det tillkommer alltså ett påslag motsvarande särskild löneskatt på pensionskostnader. 11.2.5Annan pensionslösning för institutionschefer Jag har i avsnitt 7.1 föreslagit att inga institutionschefer som anställs 2012 eller senare ska omfattas av PISA-förordningen. Det gäller inte bara de som är födda eller senare utan alla, oavsett ålder. Institutionschefer bör inte heller omfattas av eller bör i vart fall kunna ha en helt eller delvis annan pensions- lösning än den som följer av avtalet. Pensionerna är en del i de vill- kor som institutionen och chefen ska komma överens om vid anställ- ningstillfället. Så ser det ut på andra avtalsområden och jag ser ingen anledning till att det ska vara på något annat sätt på detta område. Det kan också finnas behov av en öppning i avtalet för att även andra än institutionschefen, i särskilda fall, ska kunna träffa överens- kommelse om en annan pensionslösning än den som gäller enligt . 11.2.6Varför inte kollektivavtalsreglering fullt ut? Läsaren kan, trots min argumentation i kapitel 8, fråga sig varför jag inte föreslår att villkoren ska vara kollektivavtalsreglerade fullt ut. Den principfaste har naturligtvis svårt att acceptera att staten ska stå för en del av pensionsvillkoren. Svaret att omställnings- ersättning och efterlön inte ska ses som en del av pensionsvillkoren är kanske inte helt nöjaktigt. Det finns emellertid komplikationer som man undviker om staten tar ansvar för dessa förmåner. Jag vill uppmärksamma dem genom att beskriva hur det skulle kunna se ut om staten väljer att införa omställningsersättning men inte efterlön åt dansare och sångare. Mina förslag till avveckling av PISA-förordningen kan förefalla fristående från utformningen av det pensionssystem som ska träda i dess ställe. Frågan är emellertid om avvecklingen skulle kunna genomföras enligt förslagen även för det fall efterlönen till dansare och sångare inte förverkligas i statlig regi. Problemet är att avveck- lingen har ett samband med omställningsersättningen och efter- lönen. Jag har föreslagit ett övergångsfribrev för ålderspension från och med beräknat efter avräkning med värdet av omställ- ningsersättning och efterlön. Från den avräkningen skulle därför efterlönen behöva avskiljas och övergångsfribrevet skulle behöva höjas med värdet av efterlönen. Om parterna finner att det finns skäl för, och avtalar om, en förmån motsvarande efterlön som ska följa på omställningsersätt- ningen, skulle övergångsfribrevet för dansarna och sångarna behöva reduceras och kompletteras med något slags fribrev för ålderspen- sion före . Den statliga finansieringen av efterlönen, med dess fördelar, skulle naturligtvis gå förlorad. och sång skulle fort- sätta att vara belastad med höga kostnader på grund av den förmån motsvarande efterlön som arbetsgivaren skulle få sätta av till. skulle också uppstå med att få den kollektivavtalade efterlöneför- månen och fribrevet för ålderspension före och den statliga omställningsersättningen att vara avpassade till varandra. Ska rätten till den kollektivavtalade förmånen vara beroende av rätten till omställ- ningsersättning eller ska den i likhet med fribrevet vara oantastbar? Svaret är enligt min uppfattning att staten inte gärna kan stå enbart för omställningsersättningen. 12Frågan om pensionsförbättring från och med 65 år Parterna på scenkonstområdet framförde för- slag om en garanti för dansare och sångare att inte få sin totala pen- sion sänkt efter . Det är en fråga som de fackliga organi- sationerna har återkommit till vid upprepade tillfällen . Problematiken att den allmänna pensionen blir för låg – för den som går i pension vid tidig ålder – för att vid kunna ersätta den del av tjänstpensionen som då faller bort, är beskriven i kapitel 4. Där redovisas också en undersökning av i vilken utsträckning personer som avgått vid en låg pensionsålder parallellt med tjänste- pensionen har haft inkomster som grundar rätt till pensionsförmån och vilken inverkan detta kan ha på den totala pensionen . 12.1Aktiva dansare och sångare För de scenkonstnärer som kommer att omfattas av de nya pen- sionsvillkoren och den omställningsersättning och efterlön som jag föreslår, är frågan om sänkt pension enligt min mening löst. Dansare och sångare har tack vare övergångsfribrev och högre pensionsavgifter, och beträffande dansare ett tidigt intjänande av allmän pension, ett ganska bra utgångsläge när de börjar lyfta sin omställningsersättning. De går då inte i pension utan ges möjlighet till karriärutveckling eller karriärväxling och kommer fram till normalt att ha arbetsinkomster som genererar både allmän pension och tjänstepension. Livsinkomstprincipen, att pen- sionen baseras på värdet av alla under yrkeslivet inbetalda pensions- avgifter, gäller för dem som för alla andra på svensk arbetsmarknad. Jag ser det mot den här bakgrunden som obefogat och, i vart fall i Frågan om pensionsförbättring från och med 65 år statlig regi, helt orealistiskt att tänka sig en garanti mot sänkt pen- sion vid . 12.2Dansare och sångare som gått i pension I mitt uppdrag att genomföra en översyn av regleringen av tjänste- pensioneringen för de anställda vid statsunderstödda teater-, dans- och musikinstitutioner ingår inte att lämna förslag på ändringar av pensionsvillkoren för dem som redan har gått i pension. Eftersom mina förslag inte får medföra ökade nettokostnader för staten ser jag inte heller hur jag skulle kunna utnyttja möjligheten att – som det står i utredningens direktiv – behandla andra aspekter än det som nämns i uppdraget. Utan att kunna lämna något konkret för- slag väljer jag ändå att ta upp frågan om pensionsförbättring från och med för redan pensionerade dansare och sångare. gällde för statsanställda och icke-statligt anställda med statlig pensionsrätt ett så kallat bruttosystem för samordning med allmän pension. Tjänstepensionen garanterade en totalnivå inklusive allmän pension av den innebörden att ett bortfall av all- män pension kompenserades med motsvarande höjning av tjänste- pensionen. När avtalsparterna på det statliga området genom 91 avstod från den bruttogarantin – vars utfall blev noll i tjänstepension – mot en nettopension på av pen- sionsunderlaget, kom det att få ett genomslag även på scenkonstområdet. Någon hänsyn till att det skulle kunna innebära avsevärda försämringar för anställda med mycket låga pensions- åldrar togs inte, möjligen beroende på att det på det statliga avtals- området inte fanns grupper med mycket låga pensionsåldrar att ta hänsyn till. Dessutom gällde fortfarande ATP-syste- met enligt vilket pensionen baserades på individens 15 bästa inkomstår. För hel pension krävdes därutöver med endast en minimiinkomst på ett basbelopp, motsvarande 2009. Så länge det gällde behövde inte slopandet av brutto- systemet innebära några större försämringar för scenkonstområ- dets dansare och sångare. Försämringen kom när det allmänna pensionssystemet reforme- rades och ATP-systemet ersattes av livsinkomstprincipen. Effek- terna av det visar sig successivt som ATP-systemet fasas ut och det reformerade systemet fasas in. Per- soner som är födda och alltså blir 2009 får hälften av sin Frågan om pensionsförbättring från och med 65 år pension från ATP-systemet. De första före detta dansare som inte har en garanterad total pension enligt bruttosystem vid är de som har avgått med pension 1992, vid . De blir 2016. För före detta sångare kan det ha inträffat första gången . De före detta sångare som gått i pension 1992 eller senare och hun- nit fylla får huvuddelen av sin allmänna pension från ATP- systemet. Värre blir det framöver för dem som som pensionär inte har haft någon pensionsgrundande inkomst. Man kan tycka att framför allt de dansare och sångare som gick i pension har råkat illa ut. Under större delen av den tid de utövade sitt yrke och tjänade in tjänstepension gällde bruttosystemet och livsinkomstprincipen hade ingen hört talas om. Att då, ett eller innan pensioneringen drabbas av ett helt annorlunda pensionssystem är inte helt rimligt, speciellt inte som den avgörande förändringen, reformeringen av det allmänna pen- sionssystemet, inträffar efter pensioneringen. Fråga för Statens tjänstepensions- och grupplivnämnd? För den som anser sig drabbad av orimliga konsekvenser på grund av övergången 1992 från brutto- till nettopensionssystem finns enligt min bedömning en möjlighet att få sin sak prövad av en sär- skild nämnd. I punkt 6 övergångsbestämmelserna till PA-91 regle- ras skälighetsfrågor med anledning av införandet av det nya pen- sionsavtalet. Punkten avslutas med följande generalklausul: Även i övrigt får pensionsfall prövas där övergången till ett nytt pensions- avtal får orimliga konsekvenser för arbetstagaren. Detta skall gälla pensionsfall som inträffar efter ikraftträdandet. Den särskilda nämnden var statliga pensionsfrågor. Den hade till uppgift att pröva frågor om högre tjänstepension när // övergången till /PA-91/ medför orimliga konsekvenser för pensionstagaren. Det // gäller pensionsfall som inträffar efter pensionsplanens ikraftträdande. Nämn- den beslutar också om pensionsförbättring // för sådana arbets- tagare som har pensionsrätt enligt /PISA-förordningen 1991:1427/.1 statliga pensionsfrågor lades ner 1997 och dess uppgifter togs över av Statens tjänstepensions- och gruppliv- nämnd. Då reglerades i en övergångsbestämmelse till den senare 1 SFS 1992:78. Frågan om pensionsförbättring från och med 65 år