sou · GXB388 · 2009-11-02 00:00:00 — Enligt lagen (1997:1320) om kärnkraftens avveckling (avvecklingslagen), som trädde i kraft , får regeringen besluta att rätten att driva en kärnkraftsreaktor för att utvinna kärnenergi ska upphöra att gälla . 1986/87:24, s. 5. 1996/97:84, bet. 1996/97:NU12, rskr. 1996/97:272. ställningstaganden om kärnkraftens utnyttjande Regeringens beslut om avveckling ska fattas med utgångspunkt i att reaktorn ska ställas av som bäst gagnar syftet med omställningen av energisystemet och dess genomförande. Vid avgörande av när en reaktor ska tas ur drift ska hänsyn tas till reaktorns geografiska läge13. För varje reaktor ska i övrigt beaktas andra särskilda förhållanden såsom ålder, konstruktion och betydelse för energisystemet. Ett beslut om upphörande av rätten till reaktordrift ger enligt 5 § avvecklingslagen rätt till ersättning av staten för förlusten. Två kärnkraftsreaktorer har stängts av enligt avvecklingslagen nämligen , , och – se nedanstående avsnitt. Lagen beskrivs närmare i avsnitt 5.7. I enlighet med ställningstagande till den energipolitiska propositionen En uthållig energiförsörjning14 inledde regeringen förhandlingar med om stängning av reak- torerna och vid kärnkraftverk. Barsebäcksverkets lokalisering ansågs enligt ställnings- tagande vara olämplig. beslutade regeringen med stöd av avveck- lingslagen att rätten att driva reaktorn vid kärnkraftverk för att utvinna kärnenergi skulle upphöra vid utgången av . Regeringens beslut överklagades till regeringsrätten. Med anledning av regeringsrättens rättsprövning av regeringens beslut uppsköts reaktorns stängning. Sedan regerings- rätten i dom15 förklarat att regeringens beslut skulle stå fast och verkställas före utgången av , stängdes reaktorn . Samma datum träffades ett ramavtal mellan Staten, och om en förtida stängning av reaktor . Överenskommelsen godkändes av riksdagen16. behandlade bland annat frågan om merkostnader för avställnings- och servicedrift av de två reaktorerna. 13Jfr 3 § lagen (1997:1320) om kärnkraftens avveckling. 1996/97:84, bet. 1996/97:NU12, rskr. 1996/97:272. 15RÅ 1999 ref. 76. 1999/2000:63, Godkännande av avtal om ersättning i samband med stängning av , m.m. betänkande 1999/2000:NU11, rskr. 1999/2000:200. ställningstaganden om kärnkraftens utnyttjande mades så att samma principer som låg till grund för ersättningen för även skulle tillämpas för när den reaktorn skulle ställas av med stöd av avvecklingslagen. Som ett led i genomförandet av avtalet mellan Staten, och träffades vidare följande uppgörelser: överlåter kärnkraftsreaktorerna och till , Efter det att reaktorerna överlåtits apporteras samtliga aktier i genom apportemission till i utbyte mot nyemitterade aktier i , uppdrar genom ett avtal åt Barse- bäck att ombesörja driften av reaktorerna och . Den andra reaktorn i skulle enligt energi- politiska beslut ställas av före . För stängningen ställdes dock ett villkor att bortfallet av elproduktion kan kompen- seras genom tillförsel av ny elproduktion och minskad användning av el. Mot den bakgrunden omfattade energipolitiska program därför åtgärder för att stimulera användningen av förnybara energislag och en minskad elanvänd- ning. I skrivelse till riksdagen17 redovisade regeringen som sin bedöm- ning att villkor för en stängning av den andra reaktorn i före inte var uppfyllda. Enligt villkoren fick stängningen inte medföra påtagligt negativa effekter i fråga om elpriset, tillgången på el för industrin, effektbalansen eller miljön och klimatet. Regeringen bedömde dock att en stängning kunde genomföras senast före utgången av 2003 efter det att erforderliga åtgärder fått genomslag. delade regeringens bedömning och framhöll att det är som även fortsättningsvis prövar om nämnda villkor är tillgodosedda inför ett beslut att stänga den andra reaktorn i . I regeringens proposition Samverkan för en trygg, effektiv och miljövänlig energiförsörjning18 presenterade regeringen sin avsikt att söka nå en överenskommelse med industrin om en långsiktigt hållbar politik för den fortsatta kärnkraftavvecklingen och omställ- 17Regeringens skrivelse 2000/01:15. 2001/02:143. ställningstaganden om kärnkraftens utnyttjande ningen av energisystemet. beslutade regeringen att utse en förhandlingsman med uppdrag att för statens del genomföra överläggningar med industrin i syfte att förbereda en sådan överenskommelse. En förnyad prövning av om villkoren för en stängning av var uppfyllda genomfördes . I proposi- tionen Vissa elmarknadsfrågor m.m.19 presenterade regeringen sin bedömning vad avser villkorsuppfyllelsen för en stängning av den andra reaktorn i . Regeringen ansåg då att villkor för en stängning inte var helt uppfyllda vad avser effekt- balanssituationen och påverkan på miljön och klimatet. Regeringen ansåg att frågan om stängningen av borde hanteras tillsammans med förhandlingarna om de övriga kvarvarande reak- torerna och frågan om energiomställningen i sin helhet. Därvid borde möjligheterna till en snabb stängning av reaktor inom ramen för en förhandlingslösning särskilt prövas. tillkännagav i sitt beslut med anledning av reg- eringens proposition att det bör vara regeringen som på grundval av den eventuella överenskommelse som uppnås i förhandlingarna med kraftindustrin, eller i annat fall i enlighet med lagen om kärnkraftens avveckling, som avgör när en stängning av reaktor är möjlig. framhöll dock att de av uppställda villkoren för en stängning alltjämt var gällande. Reg- eringen beslutade om tilläggsuppdrag till för- handlingsmannen i denna del. En särskild redovisning avseende skulle lämnas . beslutade regeringen med stöd av avvecklingslagen att rätten att driva reaktorn vid kärnkraftverk för att utvinna kärnenergi skulle upphöra vid utgången av . 4.8Förbudet mot vissa förberedelseåtgärder slopas Förbudet mot att vidta sådana förberedelseåtgärder som direkt syftar till att uppföra kärnkraftsreaktorer inom landet ledde till vissa missuppfattningar om förbudets innenbörd och slopades därför genom en ändring av kärntekniklagen som trädde i kraft den 19 (prop. 2002/03:85, bet. 2002/03:NU11, rskr. 2002/03:233) ställningstaganden om kärnkraftens utnyttjande I förarbetena till lagändringen angavs att trots att förbudet uttryckligen inte skulle rikta sig mot t.ex. tekniskt utvecklingsarbete på kärnsäkerhetsområdet synes paragrafens enda praktiska effekt ha varit, i strid mot intentionerna vid dess införande, att man inkräktade på möjligheterna att fortlöpande bedriva sådant arbete. Förbudet ansågs också ha hämmat en kontinuerlig kompetens- uppbyggnad vid de institutioner som bedriver sådan verksamhet genom bl.a. nyrekrytering av forskare och tekniker och deltagande i internationellt samarbete. Ett slopande av förbudet, som gavs den nedsättande benäm- ningen tankeförbudsparagrafen, ansågs enligt förarbetena ge en tydlig signal om att kärnteknisk forskning och utveckling är såväl tillåten som efterfrågad och markera den positiva inställningen till kärnteknisk forskning20. 20 Se prop. 2005/06:76, s. 15 f. LAGSTIFTNINGEN PÅ KÄRNTEKNIK- OCH STRÅLSKYDDSOMRÅDET 5Allmän beskrivning av de lagar som är av betydelse Den kärntekniska verksamheten i styrs främst av följande lagar: Lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen), (1998:808), Strålskyddslagen (1988:220), Lagen (2006:647) om finansiella åtgärder för hanteringen av restprodukter från kärnteknisk verksamhet (finansieringslagen), Atomansvarighetslagen (1968:45). Även följande lagar är relevanta: lagen (1997:1320) om kärnkraftens avveckling (avvecklings- lagen), lagen (1988:1597) om finansiering av hanteringen av visst radio- aktivt avfall m.m. (Studsvikslagen), ellagen (1997:857), elberedskapslagen (1997:288), säkerhetsskyddslagen (1996:627), lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverk- samhet. De generella principerna för säkerhet och strålskydd i den kärn- tekniska verksamheten läggs fast i kärntekniklagen, och strålskyddslagen. Bestämmelserna i dessa lagar kompletteras av förordningar och myndighetsföreskrifter som innehåller mer detaljerade bestämmelser. En kärnteknisk anläggning får inte innehas eller drivas utan tillstånd utfärdade enligt kärntekniklagen och . Det krävs alltså två separata tillstånd, utfärdade Allmän beskrivning av de lagar som är av betydelse enligt två olika lagar, för att få inneha och driva en kärnteknisk anläggning Kärntekniklagen är inriktad på att dels ta tillvara säkerheten vid den kärntekniska verksamheten, dels ta tillvara åtaganden på icke-spridningsområdet samt på tillsyn över och insyn i denna verksamhet. Kärntekniklagen innehåller också de centrala bestäm- melserna som rör omhändertagande och slutförvaring av kärnavfall och använt kärnbränsle. Regeringen har bemyndigat Strålsäkerhets- myndigheten att utfärda föreskrifter enligt kärntekniklagen. syftar till att skydda miljön och människors hälsa mot miljöfarlig verksamhet. Kärnteknisk verksamhet är enligt balken definierad som miljöfarlig verksamhet. Bestämmelserna i balken omfattar bestämmelser om såväl anläggningssäkerhet som strålskydd samt buller, ljus och annat som kan ha skadlig inverkan. Strålskyddslagen syftar till att skydda människor, djur och miljön från skadliga effekter till följd av strålning. Strålskyddslagen är därmed inte bara viktig när det gäller att skydda anställda som är sysselsatta i verksamhet med strålning utan även allmänheten i omgivande miljö och patienter i sjukvården. Regeringen har bemyndigat att utfärda föreskrifter enligt strålskyddslagen. Finansieringslagen innehåller bestämmelser som rör finansie- ringen av framtida kostnader för slutförvaring av använt kärn- bränsle, avveckling och rivning av kärnkraftverk och andra kärntek- niska anläggningar. Tillståndshavarna ska betala avgifter till staten som fonderar medlen i en särskild fond, Kärnavfallsfonden, för att kunna användas när de behövs för tillgodoseende av lagens syften. Atomansvarighetslagen reglerar den civilrättsliga ansvarigheten för skador som uppkommer till följd av en radiologisk olycka i kärntekniska anläggningar och under transport av kärnämne. Inne- havaren av en kärnteknisk anläggning har ett strikt ansvar för skador till följd av en radiologisk olycka, dvs. oberoende av vållan- de. Anläggningsinnehavarnas ansvar är begränsat till cirka 3,3 mil- jarder kronor. Ansvaret ska vara täckt av en försäkring. Avvecklingslagen innehåller bestämmelser om upphörande av rätten att driva kärnkraftsreaktorer för att utvinna kärnenergi till följd av omställningen av energisystem i , se närmare av- snitt 4.6 och 5.7. Studsvikslagen reglerar skyldigheten för den som har tillstånd att inneha och driva en kärnkraftsreaktor att betala en särskild avgift till staten. Avgiften utgör ett kostnadsbidrag för slutlig hantering Allmän beskrivning av de lagar som är av betydelse av restprodukter från kärnteknisk verksamhet som har ett samband med framväxten av det svenska kärnkraftsprogrammet. Ellagen reglerar bl.a. verksamheter inom produktion, överföring och användning av el. Elberedskapslagen innehåller bestämmelser om beredskap vid produktion och överföring av el samt vid handel med el. Bestäm- melserna reglerar ansvaret för den planering och de övriga åtgärder som behövs för att tillgodose elförsörjningen i landet vid höjd beredskap enligt lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap. Säkerhetsskyddslagen trädde i kraft då den ersatte personalkontrollkungörelse. Lagen innehåller bestäm- melser om det säkerhetsskydd som ska finnas vid verksamhet hos framförallt staten, kommunerna och landstingen, men även hos statliga bolag och hos vissa enskilda, om verksamheten är av betydelse för rikets säkerhet eller särskilt behöver skyddas mot terrorism. Med säkerhetsskydd avses enligt lagen skydd mot spioneri, sabotage och andra brott som kan hota rikets säkerhet, skydd i andra fall av uppgifter som omfattas av sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och som rör rikets säkerhet, samt skydd mot terroristbrott. Lagen innehåller även bestämmelser om registerkontroll beträffande den som ska delta i säkerhetskänslig verksamhet i utlandet eller i sådan verksamhet i en mellanfolklig organisation där är medlem. Vattenverksamhet regleras i och i lagen med sär- skilda bestämmelser om vattenverksamhet. En fullständig defini- tion av vattenverksamhet finns i 11 kap. 2 § . För vattenverksamhet krävs tillstånd enligt , om inte något annat följer av de undantag från tillståndsplikten som anges i miljö- balken. Ansökan om tillstånd för vattenverksamhet prövas av miljödomstolen. Bestämmelserna är tillämpliga på intag och utsläpp av kylvatten från kärnkraftsreaktorer. 5.2Euratomfördraget och andra EU-regler Fördraget om upprättandet av den europeiska atomenergigemen- skapen, Euratom, undertecknades som fördraget om Europeiska ekonomiska gemenskapen (EG-för- draget) undertecknades. Euratom är alltså en av de gemenskaper som utgör den Europeiska gemenskapen, EG. Allmän beskrivning av de lagar som är av betydelse Euratoms centrala uppgift är enligt fördraget att skapa de förutsättningar som behövs för en snabb organisation och tillväxt av kärnenergiindustrierna och därigenom bidra till en höjning av levnadsstandarden i medlemsstaterna och till utvecklingen av för- bindelserna med övriga länder.1 Medlemsstaterna åtar sig genom fördraget en serie förpliktelser om utveckling och gemensam kontroll av kärnenergiproduktionen inom gemenskapen. Euratom har endast atomenergins fredliga användning som verksamhetsfält. Att avtalet inte direkt utsäger detta och förbjuder atomenergins militära bruk, vilket var den ursprungliga avsikten, beror på att beslutat sig för ett eget militärt atomprogram. Det väntades att den franska national- församlingen skulle vägra att ratificera Euratomfördraget om detta direkt vände sig mot atomenergins militära användning, varför avtalet modifierades och fick sin nuvarande lydelse.2 Euratomfördraget utgör en del av medlemsstaternas rättsord- ningar och gäller i i enlighet med lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska unionen. De för- ordningar som beslutats under Euratom är direkt tillämpliga i medlemsländerna. Det behövs alltså inte någon ytterligare lagstift- ning för att Euratomfördraget och de förordningar som utfärdas med stöd av fördraget ska gälla i medlemsländerna. Däremot behövs kompletterande lagstiftning, t.ex. i de fall då fördraget ställer krav på att medlemsländerna ska vidta någon särskild åtgärd som inte regleras i detalj i fördraget. Vidare behövs givetvis regler för att genomföra bestämmelserna i direktiven under Euratom, som inte blir direkt tillämpliga i medlemsländerna. Euratomfördraget har betydelse för kärnteknik- och strål- skyddsområdet främst genom att det uppställer krav på enhetliga normer för strålskydd och genom att gemenskapen övervakar tillämpningen av dessa.3 Euratomfördraget har också betydelse när det gäller deponering av radioaktivt avfall, vilket innefattar slut- förvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall. Enligt fördragets artikel 37 är varje medlemsstat skyldig att underrätta kommis- 1Art 1 Euratomfördraget. 2Se J.G. Polach, Euratom, its Background, Issues and Economic Implications, 1964, samt Redogörelser utarbetade inom , , , – Euratom, 1962. Jfr även 2 § punkten h Euratomfördraget. 3Se bl.a. Rådets direktiv /29/Euratom av om fastställande av grund- läggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning samt Rådets direktiv /43/Euratom av den 30juni 1997 om skydd för personers hälsa mot faror vid joniserande strålning i samband med medicinsk bestrålning. Allmän beskrivning av de lagar som är av betydelse sionen om sina planer för deponering av radioaktivt avfall. Infor- mationen ska vara sådan att det blir möjligt för kommissionen att fastställa om planens genomförande kan medföra en radioaktiv kontamination av vatten, jord eller luft i en annan medlemsstat. Innan en medlemsstat beslutar om att uppföra en ny anläggning ska kommissionen ha haft möjlighet att yttra sig. Euratomfördraget innehåller också regler som gäller transport av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Fördraget kompletteras på detta område av Rådets förordning (EURATOM) nr 1493/93 av om transport av radioaktiva ämnen mellan med- lemsstater och direktivet 2006/117/Euratom av om tillsyn och kontroll av transport av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle vilka båda syftar till kontroll av gränsöver- skridande transporter. Vidare utövar Euratomgemenskapen kontroll av att , råmaterial och speciella klyvbara material inom medlemsstaternas territorier inte används för andra ändamål än som uppgetts av förbrukarna samt att föreskrifterna om försörjning iakttas, liksom alla särskilda kontrollförpliktelser som gemenskapen har avtalat om med ett tredje land eller en internationell organisation. För upp- giften finns ett särskilt kontrollorgan inrättat inom kommissionen.4 När det gäller kärnämneskontrollen medför Euratomfördraget direkt verkande förpliktelser för den enskilde att lämna vissa bestämda uppgifter till kommissionen.5 Reglerna innebär att det är verksamhetsutövaren i medlemslandet som ansvarar direkt mot Euratomgemenskapen i fråga om säkerhetskontrollen. 5.3Lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen) Lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen) innehåller grundläggande bestämmelser om säkerheten i samband med kärnteknisk verksamhet och är speciellt inriktad på att ta tillvara säkerheten vid den kärntekniska verksamheten samt på tillsyn och insyn i sådan verksamhet. Lagen har karaktären av ramlag som får sitt konkreta innehåll genom myndighetsföre- skrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som 4Jfr Artiklarna 77–85 Euratomfördraget. 5Se Kommissionens förordning (Euratom) nr 302/2005 av om genomförande av Euratoms kärnämneskontroll. Allmän beskrivning av de lagar som är av betydelse Regeringen har bemyndigat Strålsäkerhets- myndigheten att utfärda föreskrifter. Kärntekniklagen innehåller bestämmelser om tillstånd, definitioner, ansvar m.m. avseende kärnteknisk verksamhet. Kärntekniklagen använder begreppet kärnteknisk verksamhet som ett samlings- begrepp för vad lagen omfattar. Begreppet är av central betydelse för lagens systematik och avgränsning. Med kärnteknisk verksamhet avses uppförande, innehav eller drift av kärntekniska anläggningar, avställning och rivning av en kärnteknisk anläggning förvärv, innehav, överlåtelse, hantering, bearbetning, transport av eller annan bearbetning med kärnämne eller kärnavfall, införsel till riket av kärnämne eller kärnavfall, utförsel ur riket av kärnavfall6. De anläggningar som avses med begreppet kärnteknisk anläggning enligt kärntekniklagen är kärnkraftsreaktorer, forskningsreaktorer, bränslefabriker, anläggningar för hantering, bearbetning m.m. av kärnämne eller kärnavfall, och anläggningar för lagring eller slut- förvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall. Till begreppet anläggningar för hantering och bearbetning av kärnämnen och kärnavfall hör bland annat anläggningar för inkapsling av använt kärnbränsle. Förutom anläggning för utvinning av kärnenergi (kärnkrafts- reaktor) anges särskilt annan anläggning i vilken kärnreaktion kan ske, som forskningsreaktor. Anläggning i vilken en kärnreaktion kan ske avser den förekommande fissionsreaktorn men definitionen omfattar också den så kallade fusionsreaktorn. Någon fusionsreaktor finns ännu inte uppförd någonstans i världen, men forskning om utveckling av en sådan reaktor pågår. Utanför lagen faller anläggningar där kärnomvandling sker på annat sätt, exempelvis i acceleratorer för produktion av radioaktiva isotoper. I anläggningar av detta slag sker inte någon självunder- 6 Jfr 1 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Allmän beskrivning av de lagar som är av betydelse hållande kärnreaktion och de innehåller heller inte några upp- lagrade energimängder. Det ligger i sakens natur att till den kärntekniska anläggningen hör enbart byggnader i vilka den kärntekniska verksamheten bedrivs. Även om olika anordningar för till exempel fysiskt skydd av en kärnteknisk anläggning är en del av och en förutsättning för den kärntekniska verksamheten, kan inte själva anordningarna i sig – staket, detektorer, byggnader för kontroll av passage in eller ut från anläggningen m.m. – sägas utgöra en kärnteknisk anläggning. En fråga som uppkommer är hur en kärnkraftsreaktor som varaktigt stängts av och är under avveckling ska definieras. Enligt Rådets direktiv /11/EG av om ändring av direktiv /337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (MKB-direktivet), bilaga 1, punkt 2, upphör kärnkraftverk och andra kärnreaktorer att vara sådana anläggningar när allt kärnbränsle och annat radioaktivt kontamine- rat material varaktigt har avlägsnats från anläggningsplatsen. 5.3.3Begreppet drift av en kärnteknisk anläggning Innebörden av begreppet drift av en kärnteknisk anläggning är centralt vid tillämpningen av kärntekniklagen. För att driften av en kärnteknisk anläggning ska kunna utföras på ett säkert sätt krävs det att en mängd olika uppgifter utförs utöver det rent tekniska handhavandet av anläggningen. Det är fråga om organisatoriska, administrativa och personella uppgifter. De grundläggande bestämmelserna i kärntekniklagen enligt 3 och 4 §§ ger tillsammans med de allmänna skyldigheterna för till- ståndsinnehavare enligt 10 § en adekvat bestämning av begreppet drift av en kärnteknisk anläggning. Enligt dessa bestämmelser ska tillståndsinnehavaren vid drift av en kärnteknisk anläggning vidta de åtgärder som krävs för att förebygga fel i eller felaktig funktion hos utrustning, felaktigt handlande eller annat som kan leda till radiologisk olycka (kärn- säkerhet), på ett säkert sätt hantera och slutförvara i verksamheten upp- kommet använt kärnbränsle och kärnavfall (avfallshantering), avveckla och riva de kärntekniska anläggningar i vilka verk- samheten inte längre ska bedrivas (rivning och avveckling), Allmän beskrivning av de lagar som är av betydelse förhindra olovlig befattning med kärnämne eller kärnavfall (fysiskt skydd), samt se till att de förpliktelser efterlevs som följer av överenskommelser i syfte att förhindra kärnsprängningar och spridning av kärnvapen (kärnämneskontroll). har bemyndigats att besluta om när- mare föreskrifter om de åtgärder som avses enligt dessa bestäm- melser. Mot den bakgrunden bör med begreppet drift av en kärnteknisk anläggning bland annat avses alla de åtgärder eller uppgifter som föreskrivs i myndighetens föreskrifter som utfärdats med stöd av detta bemyndigande. Åtgärderna gäller såväl tekniska, organisatoriska, administrativa som personella uppgifter. Självfallet finns det även andra åtgärder än de som framgår av Strålsäkerhets- myndighetens föreskrifter som kan komma att omfattas av begreppet drift av en kärnteknisk anläggning. Avgörande är om åtgärderna syftar till att förebygga fel i eller felaktig funktion i den kärntekniska verksamheten. 5.3.4Innebörden av begreppet säkerhet Innebörden av begreppet säkerhet anges i 4 § kärntekniklagen. Av bestämmelsen framgår att säkerheten vid kärnteknisk verksamhet ska upprätthållas genom att de åtgärder vidtas som krävs för att förebygga fel i eller felaktig funktion hos utrustning, felaktigt handlande eller annat som kan leda till en radiologisk olycka. Kraven avser också haveribekämpande och konsekvenslindrande åtgärder. Genom de på detta sätt angivna kraven framhålls att säkerheten vid kärnteknisk verksamhet bestäms inte bara av utformningen av tekniska system m.m. utan också av organisa- toriska, administrativa och personella faktorer. I förarbetena till lagen anges att med radiologisk olycka avses händelse eller förhållande som medför strålningsrisker utöver vad som accepteras vid normaldrift och som skulle kunna komma att beröra allmänheten.