sou · GWB358d6 · 2009-01-01 00:00:00 — SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, (SB PM 2003:2, reviderad ) – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Textbearbetning och layout har utförts av , FA/kommittéservice Författningskommentar – övriga lagar 1.2Förslaget till lag (0000:000) om redovisning, betalning och kontroll av mervärdesskatt för elektroniska tjänster från tredje land kan en beskattningsbar person som inte är etablerad i eller annat välja att redovisa och betala mervärdesskatt för sådana tjänster som är elektroniska enligt 5 kap. 7 § andra stycket 12 mervärdesskattelagen (1994:200), i det fall tjänsten tillhandahålls till en icke beskattningsbar person som är etablerad, bosatt eller stadigvarande vistas i eller ett annat . Denna särskilda ordning för redovisning och betalning av mervärdesskatt motsvarar den särskilda ordning som föreskrivs i artiklarna 357–369 i rådets direktiv /112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt av (mervärdesskattedirektivet). Beskattningsordningen ska enligt rådets direktiv /8/EG tillämpas till och med . Avsikten är att medlemsstaterna efter denna tidsperiod ska ha kommit överens om en ordning som bygger på långtgående tekniska lösningar. Den särskilda ordningen för redovisning och betalning av mervärdesskatt har genomförts i svensk lagstiftning och har hitintills reglerats i 10 a kap. skattebetalningslagen (1997:487, SBL). Skattebetalningslagen kommer att upphävas i samband med att skatteförfarandelagen införs. I förarbetena till skattebetalningslagen diskuterades aldrig om den särskilda ordningen borde regleras någon annanstans än i skattebetalningslagen. Att föra in reglerna i skattebetalningslagen kan ha varit en naturlig lösning eftersom de allmänna bestämmelserna om redovisning och betalning av mervärdesskatt finns där. Författningskommentar – övriga lagar All mervärdesskatt redovisas och betalas dock inte enligt bestämmelserna i skattebetalningslagen. Mervärdesskatt vid import av varor ska enligt 1 kap. 2 a § SBL betalas enligt tullagstiftningen. Sådan skatt föreslås inte heller omfattas av skatteförfarandelagen. Den som tillämpar den särskilda ordningen för att redovisa och betala mervärdesskatt berörs inte av de allmänna bestämmelserna om redovisning och betalning av skatt. Dessutom är det endast ett fåtal personer som använder den särskilda beskattningsordningen. Enligt uppgift från finns det fyra beskattningsbara personer som har meddelat identifieringsbeslut för. Mot denna bakgrund är det svårt att se några administrativa fördelar med att föra över bestämmelserna om den särskilda ordningen för redovisning och beskattning av mervärdesskatt till skatteförfarandelagen. Mot detta talar också att reglerna är tidsbegränsade. Den särskilda ordningen ska därför regleras i förevarande lag. Innehållet i denna lag motsvarar bestämmelserna i 10 a kap. SBL. Sedan kapitlet infördes har bestämmelserna varit i stort sett oförändrade. I samband med att bildades byttes dock ordet skattemyndighet i olika böjningsformer ut mot i motsvarande form.1 Därefter har en felskrivning i 10 a kap. 22 § rättats och 10 a kap. 22 § har justerats som en följd av att 20 kap. 7 § skattebetalningslagen upphävdes2. 10 a kap. skattebetalningslagen innehåller hänvisningar till andra kapitel i skattebetalningslagen. Dessa ersätts nu med hänvisningar till motsvarande bestämmelser i skatteförfarandelagen. Skatteförfarandelagens bestämmelser har på grund av den översyn som skett av skattebetalningslagen och andra förfaranderegler fått ett delvis ändrat innehåll. De paragrafer som inte har någon motsvarighet i 10 a kap. SBL och de som har fått ett i jämförelse med skattebetalningslagens bestämmelser ändrat innehåll, kommenteras nedan. Övriga paragrafer kommenteras endast genom en hänvisning till motsvarande lagrum i skattebetalningslagen. 2002/03:99. 2003/04:133 respektive prop. 2007/08:21. Författningskommentar – övriga lagar I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. Av bestämmelsen framgår att lagen gäller vid redovisning, betalning och kontroll av mervärdesskatt för elektroniska tjänster. För att lagen ska vara tillämplig föreskrivs dessutom att tjänsten ska tillhandahållas av en näringsidkare som inte är etablerad i eller i ett annat EG- land samt att tjänsten ska förvärvas av en person som inte är näringsidkare men som är etablerad, bosatt eller stadigvarande vistas i ett . I skattebetalningslagen används begreppet näringsidkare i stället för det i mervärdesskattedirektivet förekommande begreppet beskattningsbar person för att beskriva vem som omfattas av bestämmelserna. Ett avgörande kriterium i mervärdesskattedirektivets definition av begreppet beskattningsbar person är att denne bedriver ekonomisk verksamhet. Europeiska kommissionen har i två formella underrättelser anfört att den svenska lagstiftningen enligt kommissionens uppfattning inte stämmer överens med mervärdesskattedirektivet avseende definitionen av beskattningsbar person. Regeringen har med anledning härav initierat en översyn av reglerna om yrkesmässig verksamhet i mervärdesskattelagen (1994:200).3 I väntan på utredningens betänkande förefaller det lämpligt att även fortsättningsvis använda begreppet näringsidkare för att ange vem som kan omfattas av denna lag. Paragrafen har inte någon direkt motsvarighet i 10 a kap. SBL. Paragrafen innehåller definitioner av begreppen motsvarande bestämmelser i ett annat och näringsidkare m.m. Motsvarande bestämmelser i ett annat definieras i skattebetalningslagen genom en hänvisning till rådets direktiv /38/EG av om ändring och ändring för begränsad tid av direktiv /388/EEG vad gäller mervärdesskatteordningen för radio- och televisionssändningar samt vissa tjänster som tillhandahålls på elektronisk väg. Detta direktiv, som 3 Diarienr Fi2008/7469/SKA/S2. Författningskommentar – övriga lagar genomfördes när bestämmelserna om den särskilda ordningen för redovisning och betalning av mervärdesskatt för elektroniska tjänster infördes i svensk lag, har upphört att gälla. Motsvarande bestämmelser finns numera i mervärdesskattedirektivet. Begreppet kan därför definieras genom en hänvisning till mervärdesskattedirektivet, såsom nu gällande EG-rättslig lagstiftning. Begreppet näringsidkare ska tolkas i enlighet med bestämmelserna i mervärdesskattedirektivet. Av artikel 9.1 i mervärdesskattedirektivet avses med beskattningsbar person den som, oavsett på vilken plats, självständigt bedriver en ekonomisk verksamhet, oberoende av dess syfte eller resultat. Med ekonomisk verksamhet avses varje verksamhet som bedrivs av en producent, en handlare eller en tjänsteleverantör, inbegripet gruvdrift och jordbruksverksamhet samt verksamhet inom fria och därmed likställda yrken. Utnyttjande av materiella eller immateriella tillgångar i syfte att fortlöpande vinna intäkter därav ska särskilt betraktas som ekonomisk verksamhet. Offentligrättsliga organ ska enligt artikel 13 i mervärdesskattedirektivet inte anses som beskattningsbara personer när det gäller verksamheter som de bedriver eller transaktioner som de utför i sin egenskap av offentliga myndigheter, även om de i samband härmed uppbär avgifter, arvoden, bidrag eller betalningar. Under vissa förutsättningar ska dock även offentligrättsliga organ anses som beskattningsbara personer. Enligt artikelns andra stycke ska offentligrättsliga personer i sådana fall ändå anses som beskattningsbara personer om det skulle leda till en betydande snedvridning av konkurrensen ifall de behandlades som icke beskattningsbara personer. Paragrafen ersätter i övrigt 10 a kap. 1 § SBL. I paragrafen anges att fattar beslut enligt denna lag. Paragrafen har inte någon motsvarighet i 10 a kap. SBL. Författningskommentar – övriga lagar I paragrafen anges förutsättningarna för att fatta identifieringsbeslut. Paragrafen ersätter 10 a kap. 2 § SBL. Vilka uppgifter en ansökan ska innehålla bör regleras i förordning. I paragrafen anges att skatteförfarandelagen inte gäller för den som omfattas av ett identifieringsbeslut. Paragrafen ersätter 10 a kap. 3 § SBL. I paragrafen anges hur mervärdesskatten ska redovisas och betalas av den som omfattas av ett identifieringsbeslut i ett annat . Paragrafen ersätter 10 a kap. 4 § SBL. I paragrafen anges att ska ge ett identifieringsnummer till den som har fått ett identifieringsbeslut. Paragrafen ersätter 10 a kap. 5 § SBL. I den paragrafens andra stycke anges särskilt att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om identifieringsnumrets utformning. Något sådant bemyndigande behövs emellertid inte. Sådana föreskrifter kan regeringen meddela som verkställighetsföreskrifter eller med stöd av sin s.k. restkompetens i 8 kap. 13 § RF. Bestämmelsen förs därför inte över till denna lag. I paragrafen anges att näringsidkaren ska underrätta om verksamheten upphör eller ändras eller om något annat förhållande som har tagits upp i ansökan om identifiering har ändrats. Paragrafen ersätter 10 a kap. 6 § SBL. Författningskommentar – övriga lagar I paragrafen anges grunderna för att återkalla ett identifieringsbeslut. Paragrafen ersätter 10 a kap. 7 § SBL. Redovisning och betalning av mervärdesskatt I paragrafen regleras skyldigheten att redovisa mervärdesskatt. Paragrafen ersätter 10 a kap. 8 § SBL. I paragrafen anges redovisningsperiodens längd. Paragrafen ersätter 10 a kap. 9 § SBL. I paragrafen anges vilka uppgifter som ska framgå av en e- handelsdeklaration. Paragrafen ersätter 10 a kap. 10 § SBL. I paragrafen sägs att belopp som redovisas i en e-handels- deklaration ska anges i euro. Paragrafen ersätter 10 a kap. 11 § SBL. Dagens bestämmelse innehåller också närmare upplysningar om valutaomräkning. En sådan konkretistering av lagens bestämmelser behöver inte regleras i lag. Andra stycket i 10 a kap. 11 § bör därför fortsättningsvis regleras i förordning. I paragrafen anges när en e-handelsdeklaration senast ska ha kommit in till . Paragrafen ersätter 10 a kap. 12 § SBL. I paragrafen anges att ett beslut om mervärdesskatt anses ha fattats i enlighet med lämnad deklaration. Paragrafen ersätter 10 a kap. 13 § SBL. I paragrafen anges när och hur mervärdesskatt som redovisas i e- handelsdeklaration ska betalas. Paragrafen ersätter 10 a kap. 14 § SBL. Författningskommentar – övriga lagar I paragrafen regleras omprövning av beslut om identifiering eller återkallelse. Paragrafen ersätter 10 a kap. 15 § SBL. I 10 a kap. 15 § SBL sägs att den som vill begära omprövning får göra detta på elektronisk väl. Denna reglering kan ge uttryck för att uppgiftslämnande på papper är huvudregeln. Lagens formkrav bör emellertid så långt som möjligt vara teknikneutrala. Mot denna bakgrund bör en annan lösning än den nuvarande väljas. Den bästa läsningen är enligt vår bedömning en teknikneutral lag som inte innehåller några bestämmelser som reglerar förutsättningarna för elektroniskt uppgiftslämnande. I stället kan genom verkställighetsföreskrifter precisera i vilken utsträckning och på vilket sätt uppgifter kan lämnas elektroniskt. I paragrafen anges de tidsfrister som gäller när på eget initiativ omprövar beslut om identifiering eller återkallelse. Paragrafen ersätter 10 a kap. 16 § SBL. I paragrafen anges vilka bestämmelser i skatteförfarandelagen som gäller vid omprövning av beslut om mervärdesskatt som redovisas enligt denna lag. Paragrafen ersätter 10 a kap. 17 § SBL. I paragrafen regleras överklagande av beslut om identifiering eller återkallelse. Paragrafen kompletteras med en hänvisning till 67 kap. 27 § skatteförfarandelagen, en ny bestämmelse om att beslut om förlängning av tidsfrist för att fastställa betalningsskyldighet som är betalningssäkrad, eller beslut om ersättning för kostnader för biträde, i vissa fall får överklagas innan målet avgörs. Paragrafen ersätter i övrigt 10 a kap. 18 § SBL. I paragrafen regleras överklagande av beslut om mervärdesskatt som redovisas enligt denna lag. Även denna paragraf kompletteras Författningskommentar – övriga lagar med en hänvisning till 67 kap. 27 § skatteförfarandelagen (se kommentar till 20 §). Paragrafen ersätter i övrigt 10 a kap. 19 § SBL. I paragrafen anges att skatteförfarandelagens bestämmelser om uppgifter som lämnas för någon annans räkning, deklarationsombud, begäran om omprövning som lämnas i rätt tid till domstol samt besluts verkställighet gäller vid identifiering och återkallelse av sådant beslut. Paragrafen ersätter 10 a kap. 20 § SBL. I 10 a kap. 20 § hänvisas dessutom till följande paragrafer i skattebetalningslagen: 1 kap. 1 och 3 §§, 2 kap. 5 § och 7 § första stycket samt 23 kap. 9 §. Dessa hänvisningar får ingen motsvarighet här. Hänvisningarna till 1 kap. 1 och 3 §§ fyller inte någon funktion i förevarande lag och slopas därför. Bestämmelserna i 2 kap. 5 och 7 §§ SBL om beskattningsverksamhetens organisation är upphävda.4 Bestämmelsen i 23 kap. 9 § SBL anger hur skattedeklarationer och andra handlingar ska förvaras och gallras hos . Detta bör fortsättningsvis regleras i förordning. Dagens hänvisning till 23 kap. 9 § SBL bör därför ersättas med en hänvisning i förordning. Paragrafen innehåller hänvisningar till de bestämmelser i skatteförfarandelagen som gäller vid redovisning, betalning och kontroll av mervärdesskatt enligt denna lag. Paragrafen ersätter 10 a kap. 21 § SBL. Även i 10 a kap. 21 § hänvisas till 1 kap. 1 och 3 §§, 2 kap. 5 § och 7 § första stycket samt 23 kap. 9 §. Dessa hänvisningar ersätts inte (se kommentar till 22 §). Översynen av skatteförfarandereglerna har, som tidigare nämnts, lett till att bestämmelserna i skattebetalningslagen i viss mån har ändrats eller helt slopats. Så är fallet med följande bestämmelser som omfattas av hänvisningarna i 10 a kap 21 § SBL. –10 kap. 37 §, –11 kap. 1 §, –11 kap. 20 §, –14 kap. 6 §, 2002/03:99. Författningskommentar – övriga lagar –14 kap. 8 §, –17 kap. 10 §, –23 kap. 7 §, och –23 kap. 9 §. Bestämmelserna kommenteras nedan. 10 kap. 37 § SBL handlar om redovisningsskyldighet vid avveckling. Bestämmelsen fördes över från mervärdesskattelagen när skattekontosystemet infördes. Bestämmelsen är en kvarleva som hänger samman med att redovisningsskyldighet uppkom först när den skattepliktiga omsättningen för kalenderår översteg . I samband med reformering av mervärdesskatten slopades begreppet redovisningsskyldig som självständigt begrepp och i fortsättningen skulle i princip samtliga skattskyldiga vara redovisningsskyldiga (prop. 1989/90:111, s. 132–135). Eftersom den tidigare årsomsättningsgränsen var det direkta skälet till att aktuell bestämmelse om redovisningsskyldighet vid avveckling infördes slopas bestämmelsen i skatteförfarandelagen. Hänvisningen till 10 kap. 37 § SBL i denna lag utgår på samma grund. Av 11 kap 1 § SBL följer vad som anses utgöra ett beskattningsbeslut. Begreppet beskattningsbeslut används inte i skatteförfarandelagen. I stället används uttrycket beslut om skatt med olika preciseringar, som t.ex. beslut om arbetsgivaravgifter. Att definiera vad som avses med uttrycket bedöms inte som nödvändigt. Motsvarande lagtekniska metod används i denna lag. I 11 kap. 20 § SBL sägs bl.a. att om ett beslut om omprövning har meddelats och beslutet är av betydelse för debiteringen av skatt, avgift eller ränta, ska göra den debitering eller den ändring i debiteringen som föranleds av beslutet. Detsamma gäller om en domstol har meddelat ett beslut enligt SBL. I fortsättningen ska både underlag och skatt fastställas i ett och samma beslut. De beräkningar och åtgärder som ska göras på grund av en omprövning kommer därför i fortsättningen alltid att ingå i omprövningen. Bestämmelser om taxerings- och debiteringsåtgärder efter beslut skulle därför vara helt överflödiga. Även när det gäller beslut fattade av domstol kan behovet av bestämmelser om taxerings- och debiteringsåtgärder ifrågasättas. Givetvis är det uppgift att vidta de verkställighetsåtgärder som föranleds av domen. Det är en självklarhet som gäller Författningskommentar – övriga lagar utan att det särskilt sägs i lagen. Skatteförfarandelagen innehåller därför ingen motsvarighet till 11 kap. 20 § SBL. I 14 kap. 6 § SBL finns bestämmelser om att och skattskyldiga får komma överens om att träffas för att diskutera oklarheter i ett aktuellt ärende. infördes ursprungligen 1978 som ett smidigt och informellt komplement till revisionsinstitutet (prop. 1977/78:131, s. 254). Redan i förarbetena till besöksinstitutet framhölls att den omständigheten att det saknades bestämmelser om besök inte hindrade att tjänstemän och skattskyldiga träffades för att reda ut oklarheter i ett aktuellt ärende utan att det snarare var önskvärt att sådana besök kom till stånd. Skälet till regleringen var alltså inte att frivilliga besök kräver författningsstöd. Det som motiverade en reglering var i stället att det inom skatteförvaltningen fanns en osäkerhet om det var tillåtet att använda frivilliga besök för att reda ut oklarheter i ett ärende (prop. 1977/78:131, s. 149–153, 158–160 och 247–256). är läget helt annorlunda och bestämmelsen framstår därför som onödig och förvirrande i den meningen att det kan uppfattas som oklart om frivilliga besök som inte omfattas av bestämmelsen är tillåtna. Med hänsyn härtill och till att det ur rättsskyddssynpunkt saknas skäl att ha en bestämmelse om besök slopas den i skatteförfarandelagen. 14 kap 8 § SBL handlar om myndighets skyldighet att lämna ut uppgifter. Det rör sig dels om bestämmelser som bryter sekretessen hos myndigheter så att de kan lämna uppgifter som behövs för skattekontrollen till , dels om under vilka förutsättningar får lämna sekretessbelagda uppgifter till utländska myndigheter. Bestämmelser i dessa ämnen bör i fortsättningen ges i förordning. Dagens hänvisning till 14 kap. 8 § SBL bör därför ersättas med en hänvisning i förordning. Hänvisningen till 17 kap. 10 § SBL ersätts inte, se kommentaren till 24 §. Hänvisningen till 23 kap. 7 och 8 §§ SBL ersätts av en gemensam hänvisning till 68 kap. 1 § skatteförfarandelagen. Härav följer att ett beslut gäller . Laga kraft krävs alltså inte för att besluten ska bli gällande. Det innebär t.ex. att skyldigheten att betala en beslutad skatt inte påverkas av en begäran om omprövning eller ett överklagande. I 23 kap. 8 § SBL sägs att verkställighet enligt utsökningsbalken får äga rum innan det aktuella beslutet fått laga kraft. Av 70 kap. 3 § framgår att verkställighet enligt utsökningsbalken får ske. Att det gäller även om beslutet inte fått Författningskommentar – övriga lagar laga kraft följer av att beslut gäller enligt här aktuell bestämmelse. 23 kap. 9 § SBL anger hur skattedeklarationer och andra handlingar ska förvaras och gallras hos . Detta bör fortsättningsvis regleras i förordning. Dagens hänvisning till 23 kap. 9 § SBL bör därför ersättas med en hänvisning i förordning. Bestämmelserna om bevissäkring och betalningssäkring finns i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet och lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter. Ersättning för kostnader för biträde regleras i lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. Dessa lagar upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Bestämmelserna om bevissäkring, betalningssäkring och ersättning för kostnader för biträde regleras därefter i skatteförfarandelagen. För att ersättning ska kunna beviljas och åtgärder i form av bevis- och betalningssäkring ska kunna vidtas även fortsättningsvis hänvisas här till 40 och 45– 46 kap. skatteförfarandelagen. Paragrafens innehåll motsvarar bestämmelsen i 17 kap. 10 § SBL. Enligt 17 kap. 10 § SBL får indrivning inte begäras av ett belopp som omfattas av anstånd. Någon motsvarande bestämmelse förs inte in i skatteförfarandelagen. Anledningen är att bestämmelsen – i fråga om de skatter och avgifter som registreras på skattekontot – blir helt överflödig i och med att anstånd, som har beviljats före skattens eller avgiftens förfallodag, föreslås bli registrerat på skattekontot på förfallodagen. Mervärdesskatt som redovisas och betalas enligt denna lag och motsvarande bestämmelser i ett annat , ska inte registreras på skattekontot. Det finns därför skäl att i förevarande lag föra in en bestämmelse som förhindrar indrivning av skatt som omfattas av anstånd. I paragrafen regleras näringsidkarens skyldighet att presentera och dokumentera erforderligt underlag för beskattningen. Paragrafen ersätter 10 a kap. 22 § SBL. Författningskommentar – övriga lagar Lagen förslås träda i kraft . Utgångspunkten är att den ska tillämpas på mervärdesskatt hänförlig till redovisningsperioder som påbörjas efter ikraftträdandet. Äldre föreskrifter ska alltså fortfarande gälla för redovisningsperioder som påbörjats före ikraftträdandet. Lagen (1978:881) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter och lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. I punkterna 13 och 16 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser anges att nämnda lagar fortfarande ska gälla för betalningssäkring och tvångsåtgärder som avser redovisningsperioder före den tidpunkt då skatteförfarandelagen ska tillämpas. Ersättning för biträdeskostnader regleras fr.o.m. i skatteförfarandelagen. De nya reglerna om kostnadsersättning är delvis ändrade. För att förutsättningarna för ersättning ska vara lika i alla rättsliga instanser och för att möjligheten att överklaga ersättningsbeslut ska vara den samma genom samtliga instanser, sägs här att bestämmelserna om ersättning i 23 § ska tillämpas i ärenden och mål som har väckts efter ikraftträdandet. Före ikraftträdandet reglerades ersättningsfrågan i lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. Denna lag gäller fortfarande i fråga om ärenden och mål som har inletts före utgången av 2010, vilket särskilt anges i punkten 14 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser. Författningskommentar – övriga lagar 1.3Förslaget till lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624) Ändringen är föranledd av att lagen (1994:446) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet (tvångsåtgärdslagen), lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter (betalningssäkringslagen) samt lagen (1989:479) om ersättning i ärenden och mål om skatt, m.m. (ersättningslagen) ska upphävas och ersättas med bestämmelser i skatteförfarandelagen. Lagarna gäller för kupongskatt. Skatteförfarandelagen gäller dock inte för kupongskatt. För att bibehålla dagens ordning hänvisas här till skatteförfarandelagens bestämmelser om ersättning för kostnader för biträde, bevissäkring och handlingar och uppgifter som inte får granskas samt betalningssäkring. I paragrafens andra stycke hänvisas till 6 kap. 2 § samt 7 kap. 1 och 2 §§ taxeringslagen (1990:324, TL). Taxeringslagen kommer att upphävas och ersättas av skatteförfarandelagen. Hänvisningarna till taxeringslagen måste därför ersättas med hänvisningar till motsvarande bestämmelser i skatteförfarandelagen. Bestämmelsen i 6 kap. 2 § TL om att föreläggande vid vite inte får överklagas förs inte över till skatteförfarandelagen. I fortsättningen ska nämligen vitesförelägganden få överklagas. Skälen för förslaget redovisas i avsnitt 9.5. Bestämmelsen i 7 kap. 1 § TL om att vite inte får föreläggas staten, kommunen eller tjänsteman i tjänsten slopas också. Denna ändring behandlas i kommentaren till 44 kap. skatteförfarandelagen. I första stycket anges vilken länsrätt som är behörig att pröva en ansökan om utdömande av vite.