sou · GXB327 · 2009-03-16 00:00:00 — Utgångspunkten var i många fall ett utforskande av människans hela rörelsepotential. Det kan hävdats att behovet av dansare i för den klassiska repertoaren är så begränsat, att det skulle vara rationellt att köpa utbildningsplatser vid någon eller några ledande institutioner i andra länder för det fåtal svenska ungdomar, som både har intresse av och förutsättningar för att dansa balett på elitnivå. Behovet av dansare inom detta område i skulle såväl kvantitativt som – i synnerhet – kvalitativt kunna tillgodoses genom rekrytering från andra länder. Från krasst ekonomiska utgångspunkter kan detta resonemang möjligen vara korrekt. De utbildnings- och kulturpolitiska förlusterna av en sådan ordning skulle dock vara kännbara. Utgångspunkten: Dansen i centrum långsiktigt avhända landet kompetens och utvecklingspotential inom ett konstnärligt område, som under mer än två sekel varit av stor betydelse i kulturlivet och som dessutom prioriterats av regering och riksdag (jfr. 1996/97:3). Avsaknad av en utbildning till yrkesdansare inom klassisk dans i skulle, i praktiken, i hög grad begränsa svenska ungdomars möjligheter att utbilda sig till dansaryrket. Publikintresset för den klassiska dansen har, såväl nationellt som internationellt, varierat och är lågt jämfört med intresset för samtida dans. Utan en nationell utbildning skulle intresse sannolikt minska ytterligare och möjligheterna att möta ett framtida ökat intresse försämras. Mina förslag i det följande utgår från att det ska finnas en svensk yrkesdansarutbildning för den klassiska repertoaren av internationell klass. 6.3Klassisk, modern och samtida dans Utredningsuppdraget omfattar formellt endast förutsättningarna för att en svensk utbildning i klassisk dans ska hålla en hög internationell klass. Arbetet ska därmed primärt belysa förutsättningarna att förbättra och förstärka utbildningen för den klassiska balettkonsten. Jag har emellertid inte bedömt som möjligt eller rimligt, att göra detta utan att beakta behoven av utbildning för den moderna dansen. Ett par av skälen för att också belysa utbildningen för den moderna dansen är, att utbildningen vid Kungliga omfattar båda inriktningarna samt att de elever som vid tidig ålder börjar en dansutbildning bör ha möjlighet att senare välja konstnärlig uttrycksform. Bland dem som företräder dansen har vi mött olika uppfattningar om sambanden mellan klassisk, neoklassisk, modern och samtida dans och hur dessa skall återspeglas i utbildningen. Enighet torde dock råda om att det endast finns en väg till internationell klass inom klassisk balett. Denna väg börjar med systematisk träning redan vid 10–12-årsåldern och fortsätter med ökande intensitet . För i alla fall delar av den moderna dansen och för den samtida dansen finns däremot flera andra vägar till hög internationell klass. Kravet att påbörja dansutbildningen i mycket unga år har där inte alltid samma relevans. Många framstående dansare inom modern och samtida dans har påbörjat sin utbildning än tiotill Utgångspunkten: Dansen i centrum Vissa bedömare anser t.o.m. att utbildning i klassisk dans skulle kunna vara kontraproduktiv för den som vill utveckla sig inom samtida dans. Andra menar, att utbildning i klassisk baletteknik lägger en god grund för, eller t.o.m. är nödvändig för, att möta krav som ställs inom andra sceniska dansriktningar. Daglig träning av den klassiska tekniken utgör ett viktigt inslag i verksamheten vid många internationellt uppmärksammade kompanier, som arbetar med modern dans. De internationellt framgångsrika svenska dansare, som jag haft förmånen att tala med under utredningsarbetet, har samfällt betonat betydelsen av daglig träning i den klassiska tekniken också för dem som dansar modern dans. Det finns bland en del av dem som verkar inom danskonsten i historiskt grundade föreställningar, att det skulle finnas en överresp. underordning mellan klassisk balett och modern dans. Någon saklig grund för rangordning mellan olika konstnärliga uttrycksformer inom dansen – eller någon annan konstart – finns självfallet inte. Föreställningarna som sådana – och de motsättningar som de uppenbarligen skapar – försvårar emellertid dialogen och motverkar utvecklingen av dansen och dansarutbildningen som helhet. Utgångspunkten i detta betänkande är, att det inom danskonsten finns flera likvärdiga uttrycksformer, som alla har att vinna på samarbete och gemensamt resursutnyttjande. Medan det sålunda i utbildningshänseende endast finns en väg att nå internationell klass inom klassisk dans, kan man som nämnts nå en sådan nivå inom modern eller samtida dans på flera olika vägar. Starka skäl talar dock för att en utbildning, som ska förbereda och färdigutbilda eleverna för en yrkesmässig verksamhet som dansare inom klassisk balett, organisatorisk knyts samman med en yrkesutbildning för verksamhet inom modern konstnärlig dans. En utbildning i modern dans finns vid Kungliga och behövs även fortsättningsvis. En utbildning till yrkesdansare som ska leda till elitnivå omfattar med nödvändighet få elever. Vinsterna av en samordning av utbildningsresurserna är betydande och bör medverka till att båda utbildningarna stärks kvalitativt. Ett annat viktigt skäl för en organisatorisk samordning är att kunna erbjuda eleverna alternativ när det gäller konstnärlig uttrycksform. Ytterligare ett är, som antytts, den klassiska teknikens betydelse inom stora delar av den moderna dansen. Vidare behöver den som specialiserat sig inom klassisk balett också Utgångspunkten: Dansen i centrum behärska modern dans för att vara konkurrenskraftig på arbetsmarknaden. Förslagen utgår från att utbildning för modern och samtida dans också sker i andra former och vid andra skolor. Såväl som ger utbildning med sådan inriktning. En förberedande dansutbildning förekommer inom gymnasieskolans estetiska program. Härtill kommer ett stort antal, främst privata, dansskolor med olika inriktning, som riktar sig till barn och ungdomar, samt utbildningar i utlandet. Den yrkesdansarutbildning som här föreslås ska utformas med syfte att utbilda dansare för den klassiska balettrepertoaren och dansare inom modern dans. Eleverna förutses bli verksamma såväl inom de offentliga institutionerna som utanför dessa, i kompanier och fristående grupper, som arbetar med dansen som konstform. Genom utbildningen ska deltagarna också få en god grund för fortsatt utveckling också inom andra sceniska dansformer. Utbildningen ska emellertid inte utformas eller dimensioneras med utgångspunkt i behoven av dansare inom t.ex. musikaler, operetter och populärmusik. Fokus ska ligga på den klassiska baletten och på modern dans som har den klassiska tekniken som en väsentlig grund. Utbildningen bör således omfatta såväl klassisk balett som modern dans. Båda inriktningarna ska ha samma vikt utan över- eller underordning. Elevernas förutsättningar, intresse och egna val ska avgöra fördelningen av successivt ökande delar av utbildningstiden. Optimalt skulle de elever som vill nå elitnivå inom klassisk balett, enligt många bedömare, sannolikt behöva fokusera på den klassiska träningen senast när de börjar i årskurs 7. För lite träning av klassisk baletteknik på högstadiet har nämnts som ett skäl till att få svenska elever når toppnivå internationellt. En sådan specialisering sker i andra jämförbara länder. Man kan emellertid, enligt min mening, ifrågasätta om eleverna redan ska behöva göra ett i praktiken slutgiltigt val av konstnärlig uttrycksform. En möjlighet till specialisering under senare delen av högstadiet skulle dock vara ett betydelsefullt led i kvalitetsförstärkningen av utbildningen i klassisk dans och kan vara nödvändig om utbildningen skall hålla internationell klass. En sådan möjlighet till Utgångspunkten: Dansen i centrum specialisering bör kunna förverkligas också inom en sammanhållen utbildning. Denna princip bör kunna vidareutvecklas på gymnasienivå. Mina förslag i det följande innefattar resursförstärkningar för att göra en successivt alltmer långtgående individualisering av utbildningen möjlig. Genom en sammanhållen utbildning med stora möjligheter till individuella val skulle också föreställningarna om en överrespek- tive underordning av dansformerna kunna motverkas. Värderande påståenden av typ den som inte är framgångsrik inom klassisk balett kan alltid flytta över till den moderna grenen medverkar till att rangordna konstformerna och konserverar konstlade motsättningar. Med en sammanhållen utbildning med i hög grad individualiserad undervisning skulle de sakna organisatorisk grund. En ökad individualisering av utbildningen skulle således kunna medverka till både högre kvalitet och ett bättre psykologiskt klimat. 6.5Yrkesdansarutbildning – utbildning för ett fåtal Yrkesdansarutbildningen är unik i det svenska utbildningssystemet. Inte någon annan yrkesutbildning inom gymnasieskolan har ambitionen att eleverna ska vara färdigutbildade och konkurrenskraftiga på en internationell arbetsmarknad vid 18–. Utbildningen ställer stora krav på såväl fysiska förutsättningar som psykisk styrka och musikalitet. Elevens målinriktning måste vara ytterst stark och obruten . För att han eller hon ska kunna nå målen för klassisk dans, måste en adekvat träning normalt påbörjas i 10–och konsekvent fullföljas med successivt stegrad intensitet. Under gymnasie- och högstadieåren innebär detta kraftiga begränsningar av elevernas fritid under eftermiddagar, och somrar jämfört med jämnåriga på andra utbildningar. förslag till reform av dansarutbildningen syftade till, att så långt möjligt anpassa denna till de bestämmelser som då gällde för och gymnasieskolan. Man lade stor vikt vid elevernas sociala utveckling och betydelsen av kontakter med elever med andra intressen än dansen betonades. Särskilda dansklasser borde undvikas i . Reformen präglades av en strävan att infoga utbildningen i det system som skapats genom läroplan för och den sammanhållna gymnasieskolan. I fråga om framhölls t.o.m. i direktiven Utgångspunkten: Dansen i centrum till dansarutredningen: att det är betydelsefullt att undervisningen i dans medför minsta möjliga störning av den ordinarie skolgången (DsU 1976:8, s. 38). Detta är – enligt min mening – inte en fruktbar utgångspunkt, om man vill utveckla en internationellt konkurrenskraftig utbildning till yrkesdansare. De befintliga regelverken inom skolsystemet har inte konstruerats för att härbärgera en elitinriktad yrkesutbildning för unga. Det uttalade målet i det offentliga skolväsendet är att alla ska kunna uppnå målen i grund- och gymnasieskolan, oavsett individens förutsättningar. Detta skapar svårigheter för en utbildning vars syfte är att de som lämnar utbildningen alla ska ha nått en internationell elitnivå. En sådan utbildning behöver redan från början anpassas till de elever som har reella förutsättningar att klara de prestationskrav som definierar yrket. Det är uppenbart att det är ett fåtal elever som har dessa förutsättningar. Utbildningen till yrkesdansare hämmas av att utgöra en del av respektive och gymnasieskolan. I en rad avseenden tvingar skolförfattningarna och – inte minst – den kommunala skolans organisation fram kompromisser, som inte gagnar dansutbildningen och som bidrar till de kvalitetsbrister som redovisas i direktiven. Redovisningen i kapitel 2 ger ett starkt stöd för denna bedömning. Redan på grundskolenivå krävs betydande hänsynstaganden till utbildningens särart. Av redovisningen i kapitel 3 och bilaga 4 framgår, att man i ett antal studerade länder valt lösningar, som innebär att yrkesdansarutbildningen helt eller delvis lagts utanför det reguljära utbildningssystemet. Yrkesdansarutbildningen har – och kommer alltid att ha – en mycket begränsad omfattning. Antalet intresserade elever är jämförelsevis litet och de som är lämpade är än färre. Om det i ska finnas en internationellt konkurrenskraftig dansarutbildning krävs, att dessa få elever ges extraordinära förutsättningar att utveckla sin talang. Målet för den nya utbildningen ska vara att dansarna ska bli direkt anställningsbara för en krävande balett- och dansrepertoarer, eftertraktade av både inhemska som internationella balettscener och scener och kompanier för modern, konstnärlig dans. Utbildningen ska rekrytera och utveckla de elever som har talang och fysiska förutsättningar för och är beredda att satsa på en yrkeskarriär som klassisk eller modern dansare, med den klassiska baletttekniken som grund. Utgångspunkten: Dansen i centrum Mina förslag i det följande innebär att den svenska utbildningen av yrkesdansare på både grundskole- och gymnasienivå ska ha staten som huvudman och ge dansens företrädare förutsättningar att ta ett gemensamt ansvar. Kommunernas ansvar för utbildningen föreslås därmed bli avvecklat. Den förberedande dansarutbildningen och yrkesdansarutbildning ska samlas i en organisation, som har nationellt ansvar för en statligt finansierad dansarutbildning. Såväl de offentliga dansscenerna som enskilda kompanier förutsätts medverka för att förverkliga utbildningen och ska ha ett påtagligt inflytande över denna. Den nya organisationen för utbildning till yrkesdansare ska borga för kontinuitet, varaktighet och utveckling av utbildningen och ska skapa det sammanhang inom dansutbildningen som har saknats i det svenska utbildningssystemet. Den ska utgöra en sammanhållen, nationellt enhetlig utbildningsväg med ett eget regelverk, som ett alternativ till grundskola och gymnasieskola. Utbildningen ska förbereda och färdigutbilda eleverna för en yrkesmässig verksamhet som dansare inom klassisk balett och modern, konstnärlig dans. Yrkesdansarutbildningen i får – i likhet med sina motsvarigheter i andra länder – på detta sätt en utformning som ger den en tydlig plats i utbildningssystemet. Dansen ska stå i centrum, men danseleverna ska – i likhet med andra barn och ungdomar – ges förutsättningar och stöd nå målen för de teoretiska ämnena i respektive få grundläggande högskolebehörighet. Utbildningen ska regleras i särskild ordning på ett sätt som tydligt definierar den i förhållande till grundskole- eller gymnasieförordningarna. Detta innebär i viss mening en återgång till förhållandena års reform. På så sätt skulle även de nackdelar kunna elimineras, som hänger samman med att såväl den förberedande dansutbildningen i som yrkesdansarutbildningen i gymnasieskolan är beroende av de berörda kommunernas varierande engagemang och ekonomiska åtaganden. Förslag till en särskild lag och särskild förordning om utbildning till yrkesdansare har därför utarbetats. gällande regler i förordningen (1999:250) om förberedande dansutbildning i innebär att en modifierad timplan får tillämpas inom , som syftar till att skapa utrymme för dansträningen. En danselev anses ha fullgjort vad som krävs för att på lika villkor kunna konkurrera med andra grundskoleelever om Utgångspunkten: Dansen i centrum Mina förslag innebär att den förberedande dansutbildningen, liksom sameskolan och specialskolan, ska erbjuda en alternativ väg att fullgöra skolplikten. Nuvarande bestämmelser om avvikelser från timplanen m.m. avses i sak gälla även i den nya ordningen. Utbildningen i dans förutsätts emellertid bli reglerad utan anknytning till kurs- och timplaner. Dansutbildningen på den gymnasiala nivån ska inte omfattas av regelverket för gymnasieskolan. Utbildningen ska inte heller utgöra ett program eller en del av ett program i gymnasieskolan. gäller att kärnämnen omfattande 750 poäng utgör en obligatorisk del av yrkesdansarutbildningen. Flertalet elever läser dock ett utökat program, som ofta ansluter till samhällprogrammet. Utbildningen på gymnasienivå bör även i den nya ordningen i sak utformas så att samtliga elever får en ämnesteoretisk utbildning, som minst motsvarar den som ger grundläggande högskolebehörighet. Möjligheter till ett utökat program bör självfallet behållas. Eftersom barns och ungdomars fysiska och psykiska utveckling i hög grad påverkar möjligheterna till framgång, måste man räkna med att många elever väljer att avbryta dansutbildningen. Andra kommer att avbryta utbildningen på grund av brist på motivation och/eller brist på framgång. Möjlighet till övergång till grundskola respektive en gymnasieutbildning måste därför alltid föreligga, utan andra svårigheter än dem som byte av klass eller skola och yrkesinriktning alltid medför. Det ställer krav att den enskilde elevens övergång till annan skola underlättas. Yrkesdansarutbildningens särart kommer sannolikt att göra det svårt att direkt gå över till samma årskurs inom ett nationellt program i gymnasieskolan. Man får räkna med att byte av utbildningsinriktning innebär en förlängning av studietiden. Med hänsyn till dansarnas korta och osäkra yrkeskarriär, är det viktigt att eleverna får en gedigen grundläggande skolutbildning, som ger dem förutsättningar att påbörja högskolestudier senare i livet. Utbildningen måste emellertid organiseras så att ämneskurserna inte onödigtvis försvårar undervisningen i dans. Också detta torde vara en förutsättning för att utbildningen ska nå internationell klass. Ämnesundervisningen motsvarande och gymnasiets kursplaner bör kunna genomföras på olika sätt. Den statliga skolan ska kunna tillhandahålla den undervisning som krävs för såväl dansen som övriga ämnen. Detta bör vara möjligt i . På andra orter kan det vara ändamålsenligt att handla Utgångspunkten: Dansen i centrum upp den teoretiska utbildningen från kommunen eller en fristående skola på villkor som överensstämmer med det uppdrag som dansarskolan har. Detta bör kunna vara fallet i och , varvid den erfarenhet av undervisning av danselever som finns vid och Christinaskolan kan tas tillvara. Förebilder för en sådan modell finns i , men även i andra länder som granskats. Det väsentliga är att samarbetet organiseras så att dansutbildningens behov står i förgrunden och övrig undervisning anpassas efter den. Den nuvarande grundskoleförordningen ger inte skolledningen befogenheter att anordna prov för uppflyttning till nästa årskurs eller att avråda en elev från att fortsätta dansutbildningen. I gymnasieskolan sker antagning till dansarutbildning en gång för hela studietiden. Det är inte möjligt att ställa godkänd uppdansning som villkor för att få fortsätta till nästa årskurs av dansarutbildningen. Det är heller inte möjligt att låta enbart färdighetsprov avgöra vem som ska bli antagen till yrkesdansarutbildningen. Den begränsade och utpräglat internationaliserade arbetsmarknaden för yrkesdansare är – som nämnts – starkt elitistisk: urval mellan sökande till en anställning avgörs normalt vid auditions, dvs. uppdansning inför en jury. En dansare som inte uppnår god internationell standard har små möjligheter att finna försörjning inom yrket. För individen ger utbildning visserligen, som nämnts, en god teknisk grund för ett antal andra dansformer, men utbildningen behöver utgå från och anpassas till de elever som har förutsättningar att nå internationell standard i klassisk eller modern dans. Detta innebär att den gängse principen i svensk skola, att den som antagits till en yrkesutbildning också ska ges stöd att efter sina förutsättningar fullfölja den, inte är rimlig att tillämpa. Enligt min mening bör endast de elever som vid vissa givna åldrar nått en på förhand angiven färdighetsnivå få fortsätta utbildningen. I andra länder sker detta genom uppdansning inför jury vid återkommande tillfällen . En sådan ordning bör i modifierad form tillämpas även i . Den behöver naturligtvis kompletteras med en väl utvecklad, kontinuerlig återkoppling från lärarna till elever och föräldrar samt med vägledning och rådgivning. Utgångspunkten: Dansen i centrum måste stå helt klart för både föräldrar och elever, att denna utbildning endast vänder sig till dem som har som mål att verka som yrkesdansare på internationell elitnivå. Frågorna om avrådan och avskiljande inom dansutbildningen är svåra och väcker debatt. Det är ett kraftfullt ingripande i en ung människas liv att genom avrådan eller avskiljande avbryta en förmodligen starkt eftertraktad utbildning. Dansträningen är så krävande, att det krävs att eleven är mycket starkt motiverad. Att då inte få fortsätta utbildningen kan då upplevas som ett hårt slag. Det är emellertid, enligt min mening, cyniskt och orätt mot eleven, att inte avbryta en fysiskt och psykiskt ytterst krävande utbildning, som vederbörande inte bedöms kunna fullfölja med tillfredsställande resultat. Därutöver utgör mindre väl presterande elever en broms för de övrigas utveckling. Ett elittänkande av detta slag är främmande för det svenska skolväsendet. Det går längre i hänsynstagande till behovet av specialisering än vad som brukar anföras i fråga om idrottsgymnasierna. Det som skiljer dansutbildningen från idrottsträningen är att det handlar om en yrkesutbildning, som av fysiologiska skäl måste förberedas från 10–och slutföras vid 18–. Den som inte förvärvat den klassiska balettekniken under tonåren har, med få undantag, ingen möjlighet att göra detta senare i livet. Den allmänna värdegrunden i läroplanerna ska, som nämnts, självfallet gälla även för dansarutbildningen. Man måste emellertid beakta, att utbildningsmålet och därmed utbildningens innehåll, i synnerhet för den klassiska dansen, är hårt styrt av en internationell standard. I detta avseende skiljer sig utbildningen emellertid inte från en del yrkesutbildningar inom det tekniska området. Även om utbildningen med nödvändighet ofta har mästar/lärling-karaktär, måste respekten för elevens integritet upprätthållas. Det är enligt min mening motiverat att göra dessa avsteg från några av grundvalarna för den svenska skolan. I andra jämförbara länder har man dragit liknande slutsatser och tillämpat insikten i utbildningen. Det är en förutsättning för att en internationellt konkurrenskraftig dansarutbildning ska kunna utvecklas. Utgångspunkten: Dansen i centrum 6.8Hela landet som bas Rekryteringen till yrkesdansarutbildningen grundläggs bland de små barnen. Övningar i rytmik, dans och gymnastik från förskoleåldern stödjer en fortsatt utveckling till dansare. Redan under mellanstadieåren behöver den som ska ägna sig åt klassisk dans påbörja en systematisk dansträning. Det är viktigt att denna från början utformas, så att den lägger en korrekt grund för den fortsatta träningen. Kraven på en för den klassiska dansens formspråk lämpad kroppskonstitution och andra fysiska förutsättningar begränsar vilka barn som kan komma i fråga. medverkar en rätt anpassad träning till att forma kroppen efter den klassiska balettens ideal. Intresset för att tidigt välja dans som framtida yrke och viljan att acceptera de uppoffringar som utbildningen kräver begränsar rekryteringsbasen ytterligare. Det är därför viktigt att göra dansen till ett realistiskt och praktiskt genomförbart val för barn och ungdomar i hela landet. För att bli framgångsrik måste en yrkesdansarutbildning bygga på det fåtal intresserade och lämpade ungdomar som finns i hela landet. Sedan intagning till Svenska balettskolans verksamhet i avvecklats har rekryteringsbasen i praktiken begränsats till , och sydöstra delen av . Mina förslag i det följande syftar till en breddning av den faktiska rekryteringsbasen så att hela potentialen av lämpade och intresserade barn och ungdomar kan tas tillvara. Möjligheter till målinriktad, förberedande dansutbildning för barn i mellanstadieåldrarna behöver utvecklas på många fler orter. Genom samarbete mellan å ena sidan kommunala eller fristående skolor och å den andra godkända kommunala eller privata dansskolor, skulle sådan utbildning kunna komma till stånd i större och medelstora städer. I det följande föreslås en ordning för stöd till och godkännande av sådana förberedande dansskolor. Den bör leda till att antalet väl förberedda sökande till dansarutbildning på högstadienivå bör öka En ökad rekrytering av ungdomar från olika delar av landet måste förenas med åtgärder som ger dem rimliga sociala villkor .