sou · GXB32 · 2009-01-15 00:00:00 — Därför ska elnätsverksamhet även i fortsättningen vara föremål för reglering och tillsyn. Nätägarna bör garanteras en rimlig ersättning från dem som utnyttjar överföringskapaciteten så att ledningarna kan underhållas och drivas effektivt och investeringar kan ske i behövlig ny kapacitet. Anslutningsskyldigheten enligt 3 kap. 6 och 7 §§ ellagen innebär att hela elnätet ska vara tillgängligt för överföring av el. Nätkoncession för enskild linje kunna överföra el krävs att den aktuella anläggningen är ansluten till en ledning eller ett ledningsnät. Konkurrens inom elhandeln förutsätter att köpare av el får välja mellan säljare på marknaden och att det finns praktiska möjligheter att genomföra de elleveranser som avtalas. Detta kräver att alla säljare och köpare får tillgång till de ledningar som behövs för leveranserna. Som huvudregel är en koncessionshavare skyldig att ge en anslutande anläggningsinnehavare tillträde till elnätet om inte särskilda skäl föreligger. Ett sådant särskilt skäl kan exempelvis vara kapacitetsbrist. Även de tekniska förutsättningarna vid anslutningen kan utgöra särskilda skäl att frångå anslutningsskyldigheten. En anslutande anläggning måste i stora drag vara avpassad för det befintliga ledningsnätet. För en koncessionshavare innebär anslutningsskyldigheten ett ansvar i form av t.ex. överföringsskyldighet för tillkommande anläggningar. Elnätsföretaget måste därför inför varje nyanslutning vidta eventuella åtgärder som är nödvändiga för att även i fortsättningen kunna garantera en tillräcklig överföringskvalitet till befintliga kunder såväl som till den nya kunden. När anslutning av en produktionsanläggning aktualiseras måste elnätsföretaget bestämma en lämplig anslutningspunkt, vilket inte alltid innebär den närmaste befintliga ledningen i ledningsnätet. Dessutom kan förstärkningsåtgärder behöva vidtas för att anslutningen rent tekniskt ska kunna ske. Likaså kan det befintliga ledningsnätet eller den befintliga ledningen behöva förstärkas för att produktionsföretagets överföring inte ska påverka överföringskvaliteten för övriga anslutna kunder. Det förberedande arbetet inför en anslutning kan därför av elproduktionsföretagen uppfattas ta en del tid i anspråk, särskilt om elnätsföretaget kontaktats relativt sent i processen. Detta kan vara en förklaring till att elproduktionsföretag uppfattar anslutningsprocessen som ett hinder, vilket framhölls av . Mot denna bakgrund skulle det kunna vara av intresse för elproduktionsföretagen att själv bygga och driva den ledning som behövs för att överföra producerad el till elnätet. Elnätsverksamheten skulle då kunna bedrivas i ett särskilt elnätsföretag som elproduktionsföretaget bildar, och som ansöker om nätkoncession för linje för anslutningsledningen. menar dock att de krav som då ställs på koncessionshavaren av denne uppfattas som irrelevanta och kostnadskrävande och därför blir en Nätkoncession för enskild linje anledning till att inte själv bygga och driva de anslutningsledningar som behövs. På detta sätt hindras eller begränsas enligt en storskalig utveckling och utbyggnad av den förnybara elproduktionen. De problem som förknippas med anslutningsskyldigheten ska enligt förslag om nätkoncession för enskild linje åtgärdas genom att innehavaren av nätkoncession för enskild linje befrias från denna skyldighet. konstaterar att en total befrielse från anslutningsskyldighet skulle kunna vara en lösning på vissa sådana problem. utgör dock anslutningsskyldigheten en grundläggande princip för den omreglerade elmarknadens funktion, och de möjliga konsekvenserna av ett undantag måste därför noga granskas och övervägas. Innehavaren av nätkoncession för enskild linje förutsätts enligt förslag vara undantagen från den anslutningsskyldighet som gäller för innehavare av linje- och områdeskoncession. Om det finns eller planeras anslutningar av elproducenter eller elanvändare utmed sträckan för ledning med nätkoncession för enskild linje ska dock nätmyndigheten ur lämplighetssynpunkt inte godkänna ansökan om nätkoncession för enskild linje. I det fallet ska i stället linjekoncession eller befintlig områdeskoncession tillämpas. Vidare föreslår en lösning för det fall en anslutning till en befintlig ledning med nätkoncession för enskild linje aktualiseras. Förslaget är dock inte helt entydigt framställt. Å ena sidan anges att för en ledning som omfattas av nätkoncession för enskild linje ska det inte finnas någon anslutningsskyldighet. Å andra sidan ska gälla att om nya elanläggningar i området skulle behöva ansluta sig till ledningen, ska en omprövning göras av koncessionen. Alternativen är då att sälja anläggningen till den befintliga koncessionshavaren i området eller att elproduktionsanläggningens ägare bildar ett separat nätföretag och söker vanlig koncession för ledningen. förslag innebär således att en nätkoncession för enskild linje ska omfattas av en latent anslutningsskyldighet. konstaterar att en försäljning av anläggningen såsom beskrivs ovan kan bli komplicerad av flera skäl. En värdering av ledningen måste då ske. Det finns en risk för att ledningen är byggd med hänsyn tagen till att undantaget från anslutningsskyldighet är tillämpligt. Koncessionshavaren kan därför kräva Nätkoncession för enskild linje kompensation för de ytterligare åtgärder som måste vidtas för att kunna ansluta anläggningar till ledningen. Detta kan fördröja en överlåtelse av ledningen. I de flesta fall torde dessutom en överlåtelse i praktiken leda till ett nytt koncessionsförfarande, vilket sammantaget kan innebära en omfattande och tidskrävande överlåtelseprocess. Det är endast om innehavaren av områdeskoncession övertar ledningen som inget nytt koncessionsbeslut krävs. Detta skulle kunna innebära att den tids- och kostnadsbesparing som initialt skulle kunna nås genom tillämpning av bestämmelserna om undantag från anslutningsskyldighet med tiden skulle kunna neutraliseras eller t.o.m. vändas till sin motsats genom kravet på ny koncessionsansökan och koncessionsprövning vid önskemål om en nyanslutning. Vi konstaterar därför att den föreslagna lösningen torde innebära en ekonomisk risk för produktionsföretaget. De kostnadsreduktioner som måste antas utgöra en väsentlig grund för beslutet att bygga och driva ledning med nätkoncession för enskild linje försvinner om undantagen från anslutningsskyldighet och åtskillnadskravet upphör. Anslutningsskyldigheten och tredjepartstillträdet är viktiga grundläggande principer för den avreglerade elmarknadens funktion. Rättspraxis från har också betonat vikten av anslutningsskyldighet och tredjepartstillträde som grundläggande principer som enbart i vissa särskilt angivna situationer kan frångås.TPF4FPT Elmarknadsdirektivet anger ett antal undantag från rätten till tredjepartstillträde till överförings- och distributionsnät. Däribland återfinns inte ett undantag för inmatning från en elproduktionsanläggning. Sammantaget föreligger således många frågor med utgångspunkt i undantaget från anslutningsskyldigheten vilka måste lösas om förslaget om nätkoncession för enskild linje ska kunna införas i lagstiftningen. Vi har konstaterat att en juridisk, funktionell och redovisningsmässig åtskillnad mellan nätverksamhet och handel med och produktion av el är etablerad på elmarknaden. 4TP PT Se domar i målen C-439/06 av och C-239/07 av . Nätkoncession för enskild linje Som redovisats tidigare skulle motiven för kravet på åtskillnad mellan elnätsverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet inte vara aktuella för en elledning som omfattas av nätkoncession för enskild linje. Om ett elproduktionsföretag skulle äga och driva en anslutningsledning med stöd av en sådan nätkoncession skulle företagets egen anläggning vara den enda anslutna anläggningen. Detta är följden av att koncessionshavaren inte skulle vara skyldig att ansluta andra anläggningar till ledningen. Befrielsen från anslutningsskyldighet är således av central betydelse för förslaget om nätkoncession för enskild linje. Det huvudmotiv som framförts av för den föreslagna koncessionsformen är, som redovisats ovan, att en anslutning till det befintliga elnätet av elproduktionsföretagen uppfattas som dyrt och onödigt tidskrävande. Detta medför att elproduktionsföretagen själva vill bygga och driva anslutningsledningarna, men de upplever därvid anslutningsskyldigheten och de åtföljande administrativa kraven som betungande. föreslog mot denna bakgrund att innehavare av nätkoncession för enskild linje inte ska vara underställd reglerna om anslutningsskyldighet i ellagen. När en anslutningsledning med stöd av nätkoncession för enskild linje byggs skulle en situation kunna uppstå med dubbla ledningsnät i området. Orsaken skulle då vara att innehavaren av anslutningsledningen inte behövt ansluta närbelägna kunder utmed sin linje, vilket kan få till följd att parallella ledningsnät måste uppföras. Denna utveckling förutsätter dock att befrielsen från anslutningsskyldighet är absolut (se vidare nedan). Risken för en suboptimering av nätutbyggnaden, med ett onödigt omfattande intrång i markanvändningen, är därför en viktig aspekt att beakta vid bedömningen av förslaget om nätkoncession för enskild linje. En fråga som måste vara av avgörande betydelse vid en utvärdering av förslaget om befrielse från anslutningsskyldighet är om det ekonomiska utfallet kan förväntas vara av väsentlig betydelse för elproduktionsföretaget. Det ska därvid betonas att flera av förslag om avsteg från gällande reglering (främst avseende rapporteringsskyldigheter) föreslås att gälla även för en ledning avsedd för inmatning av förnybar el som omfattas av en vanlig linjekoncession. Dessa kostnadsreduktioner kan således nås även utan avsteg från anslutningsskyldigheten. Det är enligt bedömning tveksamt om införandet av den föreslagna särskilda typen av koncession skulle Nätkoncession för enskild linje vara av någon större ekonomisk betydelse för elproducenterna. De angivna målen, att reducera kostnaderna för anslutningsledningen och tiden från ansökan till drifttagning, torde framför allt kunna nås med hjälp av andra åtgärder. Det aktuella elproduktionsföretaget borde utan större besvär kunna bilda ett separat nätföretag som kan svara för överföringen av el från produktionsanläggningen till annat nät, t.ex. regionnätet. Åtskillnaden mellan nät- och produktionsföretagen måste då upprätthållas, men nätföretaget kan givetvis arbeta med den tidsplan som elproducenten önskar. Den påtalade långa utbyggnadstiden kan därmed dras ned så långt det är möjligt. Andra exempel på åtgärder för minskade kostnader är t.ex. de minskade krav på nätföretagen som återfinns bland övriga förslag och införandet av en förenklad tillståndsprocess för anslutning av förnybar elproduktion. Anslutningsskyldigheten torde endast komma att påverka kostnadsbilden för den aktuella ledningen om ett större antal elkunder efterfrågar anslutning. Detta kan givetvis medföra ökade kostnader, t.ex. om en uppgradering av den befintliga ledningen krävs, men detta måste i varje fall vägas mot en utbyggnad som kan innefatta parallella ledningar. Det åligger den anslutande kunden att svara för de kostnader som nyanslutningen ger upphov till. I varje enskilt fall bör det vara en fråga för det berörda elnätsföretaget och nätmyndigheten att ta fram en lösning som är samhällsekonomiskt effektiv. Det ska även nämnas, vilket redan påpekats i föregående avsnitt, att i det fall den aktuella ledningen drivs med stöd av en normal linjekoncession, riskerar inte koncessionshavaren när anslutningen aktualiseras att behöva sätta i gång en förnyad koncessionsprövning med de kostnader och den tidsåtgång som detta för med sig. I sammanfattning anser vi således att de föreslagna avstegen från kraven på legal åtskillnad och anslutningsskyldighet inte torde leda till så påtagliga kostnadsminskningar och tidsvinster att de kan motivera avsteg från anslutningsskyldighet och åtskillnadskrav. Tvärtom kan förslaget eventuellt medföra ökade samhällsekonomiska kostnader. Det måste vidare framhållas att även betonar anslutningsskyldighetens betydelse för en väl fungerande elmarknad. Därför ingår det också i förslag att en nätkoncession för enskild linje ska omprövas i det fall en anslutning till ledningen aktualiseras. Befrielsen från anslutningsskyldighet är således inte absolut. Detta torde innebära att om den Nätkoncession för enskild linje ekonomiska betydelsen av befrielsen från anslutningsskyldighet vore betydande – dvs. om skyldigheten att ansluta andra skulle innebär påtagligt ökade kostnader – så måste konsekvenserna av anslutningsbefrielsens villkorliga karaktär också innebära en betydande ekonomisk risk för företaget. Den latenta anslutningsskyldighet bör då leda till tveksamhet om värdet av att ansöka om den föreslagna koncessionen. Mot bakgrund av den tidsutdräkt som en förändring av nätkoncessionen innebär kan en latent anslutningsskyldighet vara direkt negativ för tillkommande produktionsanläggningar. Detta kan ytterst leda till att nya produktionsanläggningar i stället tvingas anslutas till en mer avlägset belägen linjekoncessionerad ledning, till en betydligt högre kostnad. finner således att det inte finns vägande skäl för att införa den av föreslagna nätkoncessionen för enskild linje. Vi lämnar nedan i kapitel 4 i stället förslag på ett antal alternativa åtgärder som syftar till att minska kostnader för förnybar el samt i övrigt underlätta en storskalig utbyggnad av förnybar elproduktion. 3Koncession för produktionsnät och undantag från koncessionsplikt har mottagit ett förslag från vindkraftföretaget (Arise) om vissa regeländringar avseende nätkoncessioner i syfte att underlätta för elproducenter att mata in el på elnätet. Arise förslår en ny form av nätkoncession som benämns nätkoncession för produktionsnät. Förslaget tar främst sikte på att underlätta för elproducenter som producerar el med vindkraftverk, men förslaget är inte uttryckligen skrivit så att det endast ska tillämpas på vindkraftverk. I avsnitt 3.2 nedan redovisas en sammanfattning av Arises förslag avseende nätkoncession för produktionsnät, samt våra överväganden avseende förslaget. Förslaget återfinns i sin helhet som bilaga 4 till betänkandet. Som redan berörts i inledningen, kapitel 1, har regeringen i enlighet med förslag ändrat i IKN-förordningen så att undantag medges från kravet på koncession för interna nät för produktionsanläggningar som producerar förnybar el. Den nya bestämmelsen trädde i kraft . Syftet med undantaget är i stora delar detsamma som motivet för förslaget från Arise. Denna bestämmelse behandlas därför också nedan i avsnitt 3.3 tillsammans med utredningens synpunkter. Arise förslår att en särskild koncessionstyp, nätkoncession för produktionsnät, bör inrättas för nät som har som ändamål att mata in el från elproduktion. En nätkoncession för produktionsnät ska kunna omfatta både ett eller flera områden och en eller flera linjer. Utgångspunkten är att koncessionshavaren är ett nätföretag. Avsikten med den föreslagna nätkoncessionen för produktionsnät är att ägaren till ett internt nät som byggs inom det område där produktionsanläggningarna, t.ex. en vindkraftspark, är placerade ska kunna ansöka om att få en nätkoncession för detta produktionsområde. Inom produktionsområdet ska som huvudregel nätkoncessionshavaren för produktionsnätet vara ansvarig för inmatningsanslutningar medan koncessionshavaren för områdeskoncessionen där produktionsområdet är beläget är ansvarig för anslutning av uttagskunder. Nätkoncession för produktionsnät ska även kunna gälla för den ledning som utgår från produktionsområdet och ansluter till det nationella elnätet eller, om nätkoncessionen avser minst två produktionsområden, ledningen som sammanbinder produktionsområdena med varandra. Således ska det vara möjligt, om sökanden begär det, att bevilja en gemensam nätkoncession för ett eller flera produktionsområden och för en eller flera linjer, dvs. nätkoncession för produktionsnät, i ett beslut från nätmyndigheten. Enligt Arises förslag krävs inte att produktionsanläggningarna inom produktionsområdet ska ha samma ägare för att en nätkoncession för produktionsnät ska kunna meddelas. Arise föreslår att en nätkoncession för produktionsnät ska vara öppna för de producenter som önskar att ansluta sig inom området eller till en linje. Den som har nätkoncession för produktionsnät ska därför vara skyldig att på skäliga villkor ansluta elektriska anläggningar för elproduktion, dvs. Enligt Arises förslag ska nätkoncession för produktionsnät inte konkurrera med det befintliga nätet för eldistribution. Som huvudregel ska det inte finnas vare sig skyldighet eller rättighet för den som har nätkoncession för produktionsnät att ansluta uttagskunder. Uttagskunder som eventuellt vill ansluta inom ett produktionsområde eller till en linje ska i stället anslutas av den koncessionshavare som innehar nätkoncessionen för området. det är ändamålsenligt för alla parter ska det dock finnas en möjlighet att undantagsvis ansluta en uttagskund till ett produktionsnät. Ett beslut om att godkänna en sådan anslutning ska fattas av nätmyndigheten, efter ansökan av nätkoncessionshavaren för produktionsnätet. Arise föreslår att ellagens regler om skäliga tariffer och ickediskriminering även ska gälla för nätkoncession för produktionsnät och att överföring inom produktionsnätet ska ske med hög leveranssäkerhet. Uppgiftsskyldigheten för en nätkoncessionshavare med nätkoncession för produktionsnät ska enligt förslaget från Arise anpassas till verksamheten. Uppgiftsskyldigheten skulle därmed bli något mindre än för de nätföretag som distribuerar el till kunder. Arise hänvisar till som har föreslagit vissa begränsningar i främst rapporteringsskyldigheten för ledningar som är avsedda för inmatning av el från en elproduktionsanläggning som producerar förnybar el. Arise anser att förslaget i huvudsak är bra, men menar att en nätkoncessionshavare med nätkoncession för produktionsnät generellt ska vara undantagen från denna rapportering och att detta ska följa av att nätkoncession för produktionsnät meddelats. Förslaget om nätkoncession för produktionsnät rymmer flera skillnader jämfört med både det gällande regelverket och de av föreslagna ändringarna i regelverket. Tre nya inslag är: 1.Det föreslås vara möjligt att bevilja en nätkoncession för produktionsnät för ett område inom vilket flera produktionsanläggningar är belägna. Förslaget syftar främst på ett område med flera vindkraftverk, en s.k. vindkraftspark. 2.Det föreslås vara möjligt att i ett beslut bevilja en nätkoncession för produktionsnät som omfattar såväl ett eller flera produktionsområden som en eller flera linjer. 3.Det föreslås att den som innehar en nätkoncession för produktionsnät endast om särskilda skäl föreligger ska vara skyldig att ansluta en uttagskund till nätet. Förslaget om nätkoncession för produktionsnät avser bl.a. att lösa samma slag av problem som föreslagit ska hanteras med hjälp av den ovan nämnda befrielsen från koncessionsplikt. Förslaget från Arise innebär dock en helt annan ansats, nämligen att en nätkoncession i stället beviljas för hela produktionsområdet, nätkoncession för produktionsnät. Bakgrunden till de båda förslagen är att består det interna nät, som dras mellan produktionsanläggningarna i t.ex. en vindkraftspark, av en uppsättning koncessionspliktiga ledningar. Vid etableringen av en ny anläggning finns då i princip två vägar att hantera utbyggnaden. Antingen ska den som har områdeskoncession för det område där produktionsanläggningen är belägen dra ledningarna, eller också ska ägaren till ledningarna ansöka om nätkoncession för linje för var och en av dem. Båda alternativen har angivits medföra onödiga kostnader och tidsutdräkter i samband med exempelvis uppförandet av nya vindkraftsparker. Båda de redovisade förslagen innebär att det inom ett koncessionsområde skulle finnas mindre områden där områdeskoncessionshavaren helt eller delvis saknar ansvar för ledningsnätetTPF1FPT. Förslaget från Arise innebär att elnätet inom produktionsområdet ändå ska vara koncessionspliktigt, och att en enhetlig reglering gäller för området. Vidare ska den grundläggande principen om anslutningsskyldighet gälla för området. Enligt vår uppfattning bör det inte medföra några större problem för områdeskoncessionshavaren i det nätkoncessionsområde där produktionsanläggningarna kan komma att byggas, att det också finns en koncessionshavare som har koncession för ett produktionsområde som täcker ledningarna mellan olika produktionsanläggningar, t.ex. en vindkraftspark, inom ett klart avgränsat produktionsområde. Arise föreslår att det ska vara möjligt att inneha gemensam nätkoncession både för flera produktionsområden och för en ledning som förbinder olika produktionsområden med varandra och/eller en ledning som förbinder produktionsområdet med övrigt ledningsnät. Det torde inte finns några övergripande principer i det gällande regelverket som utgör hinder för att införa förslaget. Vi ser dock som ett värde i sig att en ny typ av nätkoncession så långt det är möjligt följer redan tillämpade regler för en existerande nätkoncession. Förslaget från Arise innebär dock att 1TP PT Som nämnts ovan har förslag genonmförts genom en ändring av IKN-förordningen som trädde i kraft . verksamheten med nätkoncession för produktionsnät bygger på båda slagen av befintliga nätkoncessioner. Detta talar enligt utredningens mening emot det fullständiga förslaget från Arise, medan vi finner att flera delar av förslaget kan vara utgångspunkter för ett förslag om en ny och mer renodlad nätkoncession. Vad gäller anslutningsskyldigheten innebär förslaget från Arise att den nätkoncessionshavare som erhåller en nätkoncession för produktionsnät har anslutningsskyldighet för inmatningskunder inom produktionsområdet, som anslutningsskyldigheten för uttagskunderna inom produktionsområdet i princip ligger kvar hos områdeskoncessionshavaren. Detta gäller även för den ledning eller de ledningar som inte är belägna inom själva produktionsområdet, men som ingår i nätkoncessionen för produktionsnät. Endast om särskilda skäl föreligger ska innehavaren av en nätkoncession för produktionsnät vara skyldig att ansluta en uttagskund. Vidare föreslår Arise att frågan om skyldigheten att ansluta en uttagskund ska avgöras av nätmyndigheten efter ansökan. I denna fråga ser utredningen vissa problem. Vad gäller avsaknaden av anslutningsskyldighet för uttagskunder inom ett mindre geografiskt väl avgränsat produktionsområde torde inga övergripande principer i det gällande regelverket hindra ett genomförande av förslaget. En närbelägen uttagskund torde få approximativt samma avstånd och samma anslutningskostnader för en anslutning till produktionsnätet som till den linje som ansluter produktionsnätet till det övriga elnätet. Detta resonemang förutsätter dock att den senare anslutningen är möjlig, dvs. att denna anslutningsledning inte också är befriad från anslutningskrav. Det senare skulle dock enligt förslaget från Arise kunna vara fallet. Enligt vår uppfattning är denna del av förslaget inte tillfredsställande. I enlighet med vårt resonemang i avsnitt 2.3 understryker vi anslutningsskyldighetens betydelse för en väl fungerande elmarknad. Avsteg från denna skyldighet måste begränsas till mindre, väl avgränsade områden. I enlighet med vår argumentation ser vi inte att de föreslagna avstegen från kravet på anslutningsskyldighet för anslutningsledningar till produktionsområden skulle leda till så påtagliga kostnadsminskningar att avstegen kan motiveras. Vidare har vi framhållit risken för en suboptimering av nätutbyggnaden, med ett onödigt omfattande intrång i markanvändningen. Den möjlighet som finns att i stället ansöka nätkoncession för linje för dessa ledningar är också möjlig för den som innehar nätkoncession för produktionsområdet.