sou · GWB358d2 · 2009-01-01 00:00:00 — En sådan uppgift i anbudshandling, faktura eller någon jämförlig handling som enligt 5 kap. 5 § första stycket SBL får godtas ska enligt förarbetena gälla som skriftligt åberopande (prop. 1996/97:100, s. 542). Om utbetalaren är i ond tro om innehavet av F-skattsedel får det skriftliga åberopandet inte godtas och skatteavdrag ska alltså göras. I annat fall uppstår rättsverkningarna även om uppgiften är oriktig. Bestämmelserna om rättsverkningarna av ett godkännande för F-skatt är av central betydelse. De ekonomiska konsekvenserna för en utbetalare som misstar sig kan bli omfattande. Det är därför viktigt att bestämmelserna är tydliga och så enkla som möjligt. Enligt utredningens bedömning bör rättsverkningarna endast vara knutna till godkännandet och åberopandet av detta. Rättsverkningar bör alltså inte knytas till några F-skattebevis eller liknande handlingar som är avsedda att visas upp. En ordning där uppvisande av handlingar ska tillmätas betydelse för utbetalarens skyldigheter kan framstå som generös mot utbetalaren. I praktiken tar dock en utbetalare som nöjer sig med att uppdragstagaren visar upp handlingen en risk. Utbetalaren måste för att vara säker på att inte bli betalningsskyldig för skatteavdrag och arbetsgivaravgifter på något sätt dokumentera att F-skattebeviset visats upp. Skulle det senare visa sig att betalningsmottagaren hade fått sitt godkännande återkallat kan utbetalaren i annat fall få svårt att bevisa att F- skattebeviset faktiskt visats upp. Utgångspunkten är således att uppdragstagaren ska vara godkänd för F-skatt och, om godkännandet är villkorat, skriftligen åberopa godkännandet för att utbetalaren ska vara befriad från skyldigheten att göra skatteavdrag. Informationen om huruvida en person är godkänd för F-skatt bör vara så lättillgänglig som möjligt. lämnar motsvarande uppgift om F-skattsedels- innehav per telefon. Det är också möjligt att göra en F-skatteför- frågan med faxsvar på verkets servicetelefon. Det finns utrymme för att vidareutveckla servicen, t.ex. genom att använda Internet eller sms. På motsvarande sätt som bör en utbetalare under vissa förutsättningar få lita på en uppgift om godkännande för F-skatt utan att behöva undersöka om den är riktig. För att en uppgift om godkännande ska få godtas ska den lämnas i en handling som upprättas i samband med uppdraget och som innehåller nödvändiga identifikationsuppgifter. Uppgiften kan lämnas i ett avtal, en faktura eller annan handling som upprättas i samband med uppdraget. Kravet på att uppgift ska lämnas i en handling begränsar inte möjligheterna att använda elektroniska rutiner. Om inget avtal eller liknande upprättas med anledning av uppdraget kan uppdragstagaren lämna över ett registerutdrag som är daterat och signerat. En utbetalare får givetvis inte ta en uppgift om godkännande för F-skatt för god om han eller hon känner till att den är felaktig. Bestämmelserna finns i 10 kap. 10 och 11 §§. Godkännandet ska gälla tills vidare En F-skattsedel utfärdas enligt skattebetalningslagen för ett inkomstår (kalenderåret före taxeringsåret), antingen efter ansökan eller genom årlig förnyelse. Vid årlig förnyelse får den som vid ett inkomstårs utgång har en F-skattsedel en ny sådan utan någon ytterligare prövning. Eftersom rättsverkningarna av ett godkännande för F-skatt inte längre ska vara knutna till uppvisandet av en F-skattsedel eller ett F-skattebevis, finns det ingen anledning att hålla fast vid ett förfarande med årliga beslut. Ett godkännande för F-skatt ska alltså gälla tills vidare, dvs. till dess det återkallas. 4.4.1Ett komplicerat regelverk ska bli enklare Enligt 4 kap. 7 § SBL ska, om inte annat följer av 8, 10 eller 11 §, en F-skattsedel efter ansökan utfärdas för den som uppger sig bedriva eller ha för avsikt att bedriva näringsverksamhet här i landet, såvida det inte finns skälig anledning att anta att näringsverksamhet varken bedrivs eller kommer att bedrivas. Undantaget för fall som avses i 4 kap. 8 § SBL innebär att den som ska få en ny F-skattsedel genom årlig förnyelse inte kan få F- skattsedel efter ansökan. Av 4 kap. 10 § SBL framgår att intäkter från ett handelsbolag inte ensamma ger rätt till F-skattsedel, delägaren måste således bedriva näringsverksamhet i annan form än i handelsbolag för att för egen del få F-skattsedel. Så långt är reglerna inte så svåra att förstå, även om behovet av undantag för fall då F-skattsedel ska utfärdas genom årlig förnyelse kan ifrågasättas. När det däremot gäller 4 kap. 11 § SBL och de hinder mot utfärdande av F-skattsedel som anges där har en lagstiftningsteknik valts som gör reglerna svårtillgängliga. Hindren för att utfärda F- skattsedel framgår indirekt genom en uppsättning olika hänvisningar till återkallelsegrunderna i 4 kap. 13 § SBL. Även i fall då den enskilde inte har haft F-skattsedel, och alltså inte fått F- skattsedeln återkallad, ska en prövning göras mot återkallelsereglerna. Grunderna för återkallelse är: –egen begäran, –näringsverksamheten upphör, –missbruk av F-skattsedeln, –har inte följt föreläggande att lämna självdeklaration eller, i frågan om handelsbolag, särskilda uppgifter eller lämnat så bristfälliga uppgifter att de uppenbart inte kan ligga till grund för taxering, –brister i redovisning eller betalning av skatt i en utsträckning som inte är obetydlig, –näringsförbud, och Något som ytterligare komplicerar regleringen är att det finns osjälvständiga återkallelseregler som bygger på att någon annan än den som har F-skattsedel har gjort något som är grund för återkallelse (4 kap. 13 § 8 SBL) eller inte för egen del kan få en F- skattsedel (4 kap. 13 § 9 SBL). De sistnämnda bestämmelserna kan inte ensamma läggas till grund för en återkallelse utan måste tillämpas tillsammans med en annan återkallelsegrund. Bestämmelserna innebär att förhållanden hos andra än den sökande smittar. Förhållanden smittar från företagsledare till fåmansföretag eller fåmanshandelsbolag och vice versa. Bestämmelsen i 4 kap. 13 § 9 SBL har en konstruktion som innebär att det blir rundgång mellan reglerna om återkallelse och utfärdande. Återkallelsebestämmelsens centrala rekvisit är att det finns hinder mot att utfärda F-skattsedel vilket i sin tur ska bero på att det finns grund för att återkalla F-skattsedel. Om det finns särskilda skäl får avstå från återkallelse trots att grund för återkallelse föreligger (4 kap. 14 § SBL). En F-skattsedel får också utfärdas trots att det finns hinder mot utfärdande om det finns särskilda skäl (4 kap. 11 § tredje stycket SBL). Följande exempel – där frågan är om fåmansföretaget A kan få en F-skattsedel – får illustrera hur regleringen är uppbyggd. Företagsledare i fåmansföretaget A är N.N. Hon är också företagsledare i fåmansföretaget B. Själv har hon ingen F-skattsedel. Företaget B har fått sin F-skattsedel återkallad på grund av att företaget inte följt ett föreläggande att lämna självdeklaration. Företaget A kan inte få en F-skattsedel. Av lagtexten framgår det på följande sätt. Enligt 4 kap. 11 § första stycket 3 SBL får en F-skattsedel inte utfärdas för den som inte haft någon F-skattsedel men som skulle ha fått en sådan skattsedel återkallad på grund av något förhållande som avses i 13 §. Frågan är alltså om företaget A, om det redan haft en F-skattsedel, skulle ha fått den återkallad. Enligt 4 kap. 13 § 9 SBL ska en F-skattsedel återkallas om innehavaren är ett fåmansföretag och en företagsledare i företaget har handlat på ett sådant sätt att en F-skattsedel inte får utfärdas för företagsledaren. För att avgöra om företaget A skulle ha fått en F- skattsedel återkallad måste alltså först undersökas om N.N. kan få en F-skattsedel. Av 4 kap. 11 § första stycket 3 SBL jämförd med 4 kap. 13 § 8 SBL framgår att N.N. inte kan få en F-skattsedel. Skälet till det är att N.N. är företagsledare i företaget B och att det finns förutsättningar för att återkalla B:s F-skattsedel enligt 4 kap. 13 § 4 SBL på grund av förhållande som kan hänföras till N.N. Om företaget A hade haft en F-skattsedel hade den alltså återkallats enligt 4 kap. 13 § 9 SBL. Hinder mot utfärdande föreligger därmed enligt 4 kap. 11 § första stycket 3 SBL . Sammanfattningsvis kan konstateras att regleringen av förutsättningarna för F-skattsedel är svårtillgängliga. I många fall är en F-skattsedel en förutsättning för att det ska vara möjligt att driva näringsverksamhet. Beslut om att avslå en ansökan om F- skattsedel eller att återkalla en F-skattsedel är därmed för den enskilde mycket ingripande. Det är därför särskilt viktigt att förutsättningarna för sådana beslut tydligt framgår av lagen. Utredningen har mot den bakgrunden gjort en grundlig omarbetning av bestämmelserna. I stor utsträckning handlar det om lagtekniska förändringar. Vi föreslår uttryckliga bestämmelser om förutsättningarna för att besluta om godkännande för F-skatt. Några hypotetiska prövningar av om en F-skattsedel skulle ha återkallats ska alltså inte längre göras. Av en särskild bestämmelse framgår i vilken utsträckning förhållanden hos annan än den sökande ska beaktas. Ett godkännande ska återkallas om den godkände begär det eller om förutsättningarna för godkännande är uppfyllda. De nya bestämmelserna finns i 9 kap. 1, 2 och 4 §§. Vi föreslår också några ändringar i sak. Dessa beskrivs i följande avsnitt. 4.4.2Ändrade förutsättningar för F-skatt Utredningens förslag: Bestämmelsen om att förhållanden i ett fåmansföretag eller fåmanshandelsbolag där den sökande varit företagsledare kan hindra ett godkännande för F-skatt ska preciseras så att det framgår att det endast är missförhållanden som kan hänföras till företagsledaren som ska beaktas. Förhållanden som hindrar ett godkännande för F-skatt ska i fortsättningen beaktas även om varken den sökande eller någon annan som ska prövas tidigare varit godkänd. I fortsättningen ska en karenstid under vilken ett godkännande för F-skatt inte får meddelas endast gälla efter återkallelse på grund av missbruk. I andra fall ska ett godkännande kunna meddelas så snart missförhållandet undanröjts. Karenstiden ska räknas från missbrukstillfället. Skälen för utredningens förslag Företagsledaren ska bara drabbas av missförhållanden som kan hänföras till honom Enligt 4 kap. 13 § 8 SBL ska en F-skattsedel återkallas om innehavaren är eller har varit företagsledare i ett fåmansföretag eller fåmanshandelsbolag och det finns eller fanns förutsättningar att återkalla företagets eller bolagets F-skattsedel på grund av ett förhållande som kan hänföras till företagsledaren. Finns det grund för återkallelse av företagsledarens skattsedel ska F-skattsedel inte heller utfärdas till ett nytt företag eller bolag med samma företagsledare. Syftet med bestämmelserna är att de ska förhindra att ett återkallelsebeslut kringgås genom att verksamheten drivs vidare med F-skatt i en annan företagsform (prop. 1991/92:112, s. 123, 125, 126 och 171 samt prop. 1996/97:100, s. 416 och 537). Även i fortsättningen bör förhållanden i fåmansföretag och fåmanshandelsbolag beaktas när en företagsledares ansökan om godkännande för F-skatt för egen del eller för annat fåmansföretag eller fåmansbolag prövas. På motsvarande sätt som ska det givetvis inte gälla förhållanden i företaget eller bolaget som uppkommit efter att företagsledaren lämnat sin position. Det framgår av rekvisitet förhållande som kan hänföras till företags- Det kan dock diskuteras om det behövs ytterligare preciseringar av vilka förhållanden som avses. Bestämmelsen gäller endast företagsledare i fåmansföretag eller fåmanshandelsbolag. Det är alltså fråga om personer som har stort inflytande i företaget eller bolaget. Med hänsyn härtill är normalt ett förhållande i företaget hänförligt till företagsledaren. Ett inte obetydligt missbruk av F-skattsedeln eller brister i redovisning och betalning av skatt som inte är obetydliga bör regelmässigt anses hänförliga till företagsledaren. En sådan tolkning ligger i linje med bestämmelsens syfte, att förhindra kringgående av återkallelsereglerna. Uppstår exempelvis mer än obetydliga skatteskulder finns det alltså grund för att återkalla företagets godkännande och hindra företagsledaren från att driva verksamheten vidare med F-skatt. Undantag kan göras om det finns särskilda skäl (9 kap. 1 § tredje stycket och 9 kap. 4 § andra stycket). I fråga om konkurs är situationen delvis annorlunda. Konkurs är en återkallelsegrund oavsett om några oegentligheter förekommit eller inte. Bakgrunden till bestämmelsen är att det anses olämpligt att en konkursgäldenär har F-skatt med tanke på det ansvar för betalning av skatter och avgifter som det innebär (prop. 1991/92:112, s. 122). Det är enligt utredningens mening rimligt att en företagsledare som i allt väsentligt handlat i enlighet med de regler som gäller när ett företag kommer på obestånd, kan få eller behålla ett godkännande för F-skatt för annan verksamhet. Det gäller naturligtvis bara under förutsättning att det inte utöver konkursen finns andra återkallelsegrunder. Någon risk för kringgående av återkallelsereglerna kan inte anses finnas i en sådan situation. Att en konkurs i ett fåmansföretag eller fåmanshandelsbolag endast ska läggas företagsledaren till last om han eller hon varit försumlig framgår lagtekniskt genom att rekvisitet förhållande som kan hänföras till företagsledaren preciseras till miss- förhållanden som kan hänföras till företagsledaren. Bestämmelsen finns i 9 kap. 2 §. godkännande ska inte vara avgörande Om varken företagsledaren eller hans fåmansföretag har haft F- skattsedel kan enligt dagens regler inte missförhållanden i företaget beaktas vid bedömningen av om företagsledaren kan få en F-skatt- sedel för egen del eller för ett nytt företag. Motsvarande gäller om missförhållandena finns i ett fåmanshandelsbolag. Enligt utredningens bedömning bör ett godkännande av F-skatt endast ha betydelse när grunden för återkallelse eller avslag på ansökan om godkännande är missbruk. I andra fall bör de aktuella förhållandena hos sökanden och övriga som ska prövas vara avgörande. Om någon av dessa inte kan bli godkänd för F- skatt ska inte heller de övriga kunna bli godkända. Om den som ansöker om godkännande t.ex. är eller har varit företagsledare i ett fåmansföretag och där har medverkat till att skatteskulder uppkommit, ska ansökan alltså avslås även om varken företagsledaren eller företaget har varit godkända för F-skatt. I en sådan situation kan ett godkännande bara medges om det finns särskilda skäl. Karenstid ska bara gälla vid återkallelse på grund av missbruk Enligt nuvarande regler i 4 kap. SBL gäller i vissa fall en karenstid under vilken en F-skattsedel inte får utfärdas. Det gäller dels vid missbruk av F-skattsedel, dels när förhållanden i ett fåmanshandelsbolag eller fåmansföretag hindrar att F-skattsedel utfärdas till annan än företaget eller bolaget. Karenstiden vid missbruk av F-skattsedel gäller inte bara den som gjort sig skyldig till missbruket. Alla som ingår i den krets av fåmansföretag, fåmanshandelsbolag och företagsledare som ska prövas omfattas. Karenstid på grund av annat än missbruk uppkommer i följande situationer: 1.Den som ansöker om F-skattsedel har varit företagsledare i fåmansföretag eller fåmanshandelsbolag där det finns grund för återkallelse. Grunderna för att återkalla företagets eller bolagets F-skattsedel kan vara att det inte följt föreläggande att lämna deklaration eller uppgift, brister i redovisning eller betalning av skatt eller konkurs (4 kap. 11 § första stycket 1 och andra stycket SBL jämfört med 4 kap. 13 § 8 samt 4, 5 eller 7 SBL). 2.Den sökande är ett fåmansföretag eller fåmanshandelsbolag. Om företaget eller bolaget hade haft en F-skattsedel så skulle den ha blivit återkallad på grund av att företagsledaren inte kan få F- skattsedel. Skälet till att företagsledaren inte kan få F-skattsedel är att han eller hon är eller har varit företagsledare i ett annat fåmansföretag eller fåmanshandelsbolag där det finns grund för Grunden för återkallelse i det sistnämnda företaget eller bolaget kan vara vilken som helst av återkallelsegrunderna. I detta fall föreskrivs ingen karens, men den uppkommer i praktiken till följd av att företagsledaren omfattas av karens (4 kap. 11 § första stycket 3 SBL jämfört med 4 kap. 13 § 9 och 8 samt 4, 5, 6 eller 7 SBL). När bestämmelserna om F-skatt infördes gällde en karenstid bara vid återkallelse på grund av missbruk. Karensregeln infördes för att understryka vikten av att skattsedeln används på ett riktigt sätt. En på förhand bestämd återkallelsetid som inte är för kort ansågs också underlätta det administrativa förfarandet genom att antalet ansökningar om ny skattsedel som inte kan bifallas blir mindre . Vidare ansågs karenstiden bidra till en likformig tillämpning av reglerna om när en ny F-skattsedel kan utfärdas (prop. 1991/92:112, s. 129). De ursprungliga motiven för karensregeln vid återkallelse på grund av missbruk är alltjämt giltiga. Det bör alltså även i fortsättningen gälla en karenstid vid missbruk. Karenstiden bör dock räknas från det senaste missbrukstillfället i stället för som från återkallelsebeslutet. När det gäller karenstiden i andra fall än vid missbruk kan konstateras att dagens reglering inte är konsekvent. Den som bedriver sin verksamhet som enskild näringsidkare och får sin F- skattsedel återkallad på grund av att han eller hon i den egna verksamheten inte följt föreläggande att lämna deklaration eller uppgift, brister i redovisning eller betalning av skatt, får näringsförbud eller försätts i konkurs drabbas inte av någon karens. Ny F-skattsedel kan meddelas när grunden för återkallelsen har undanröjts. Den företagsledare som bedriver verksamheten i fåmansföretag eller fåmanshandelsbolag drabbas av karens efter återkallelse av företagets eller bolagets F-skattsedel oberoende av på vilken grund denna skett (dock endast under förutsättning att missförhållandena kan hänföras till företagsledaren, annars finns inte grund för återkallelse). En konsekvens av regelverket är att företagsledare kan vara förhindrad att få F-skattsedel än det bolag eller företag där återkallelsegrunden uppkommit. Vi anser att olika företagsformer ska behandlas lika. Givetvis ska inte heller en företagsledare vara förhindrad från att bli godkänd för F-skatt än det företag i vilket missförhållandena funnits. Vi ser inte heller något behov av en karenstid i andra fall än vid missbruk. För övriga missförhållanden är det tillräckligt att det finns hinder mot godkännande så länge missförhållandet finns kvar. Om missförhållandet t.ex. består av skatteskulder ska alltså ett godkännande kunna meddelas så snart skatteskulderna är betalda. Bestämmelsen om karens finns i 9 kap. 1 § andra stycket 3 a. 4.5Bestämmelserna om skatteavdrag förenklas 4.5.1Inget skatteavdrag för dricks Utredningens förslag: Skyldigheten att göra skatteavdrag för drickspengar eller liknande ersättning som en arbetstagare på grund av arbetsavtal har rätt att ta emot direkt från allmänheten ska slopas. Skälen för utredningens förslag: Om en arbetstagare på grund av arbetsavtal har rätt att ta emot drickspengar eller liknande ersättning direkt från allmänheten och arbetsgivaren känner till eller kan uppskatta ersättningen, ska han eller hon enligt 8 kap. 18 § SBL ta hänsyn till sådan ersättning vid beräkning av skatteavdrag. har i en promemoria till föreslagit att 8 kap. 18 § SBL ska upphävas eftersom den är obsolet (dnr 131 362588-07/113). Promemorian har överlämnats till utredningen. Bestämmelsen om skatteavdrag för drickspengar har sitt ursprung i då rätten att uppbära dricks direkt från allmänheten var en vanlig avlöningsform. Det var vanligt att hela eller en väsentlig del av lönen för serveringspersonal utgjordes av dricks. Det ansågs därför viktigt att försöka inkludera dricksen i skatteavdragssystemet (prop. 1945:370, s. 183 och 184). Det avlöningssystem som 8 kap. 18 § SBL avser finns kvar. I restaurangbranschen anges inte längre dricks särskilt på notan utan det är en frivillig betalning från kunden. Likaså har regler som innebar att taxiförare beskattades för drickspengar som var bestämda efter viss procentsats på inkört belopp avskaffats. Dricks är en skattepliktig ersättning för arbete. Eftersom det är en frivillig betalning från kunden direkt till den som utfört arbetet är det dock kunden, och inte företaget, som är utbetalare. Rätten att ta emot dricks kan mot den bakgrunden inte längre sägas följa av arbetsavtal. Det är således inte möjligt att tillämpa 8 kap. 18 § SBL. Bestämmelsen förs därför inte över till skatteförfarandelagen. I de fall kunden betalar med någon form av konto- eller bankkort och där anger ett visst belopp som dricks har arbetsgivaren kännedom om dricksens belopp. Det skulle i sådana fall i princip vara möjligt att ålägga arbetsgivaren en skyldighet att beakta dricksen när skatteavdrag görs från lönen. Om även dricks som betalas kontant ska infogas i skatteavdragssystemet måste en skyldighet för de anställda att lämna uppgift till arbetsgivaren om dricksen införas. I praktiken skulle det sannolikt vara svårt att genomföra en sådan ordning. Dessutom skulle det leda till ökad administration för företagen. Enligt utredningens mening är det inte motiverat att införa nya bestämmelser om skatteavdrag för dricks. 4.5.2Undantagsbestämmelser som ska slopas Utredningens förslag: Följande undantag från skyldigheten att göra skatteavdrag ska slopas: –familjebidrag till någon som tjänstgör inom totalförsvaret, –utdelning från en utländsk juridisk person som inte har betalats ut genom central värdepappersförvarare, någon som bedriver valutahandel eller, i vissa fall, genom ett värdepappersinstitut, och –ränta på obligation, förlagsbevis eller dylikt som betalas mot kupong eller kvitto. Även möjligheten att, före beräkningen av skatteavdrag, göra avdrag för vissa avgifter för pensionering samt sjuk- och olycksfallsförsäkring ska avskaffas. Skälen för utredningens förslag Undantag från skyldigheten att göra skatteavdrag Huvudregeln är att den som betalar ut ersättning för arbete, ränta eller utdelning är skyldig att göra skatteavdrag. Det finns emellertid ett flertal undantag från huvudregeln. En del av undantagen behövs för att undvika för höga skatteavdrag och många av undantagen underlättar för utbetalaren. Det finns ett antal undantag som tillämpas i så få fall att de i stället för att förenkla bara bidrar till att göra regleringen mer omfattande och komplicerad än nödvändigt. Dessa undantag ska därför slopas. Det gäller följande undantag: – Enligt 5 kap. 3 § 6 SBL ska skatteavdrag inte göras från familjebidrag till någon som tjänstgör inom totalförsvaret. Av 11 kap. 25 § andra stycket IL framgår att familjebidrag bara ska tas upp som intäkt om bidraget utbetalats i form av näringsbidrag. Om näringen bedrivs av en juridisk person eller av ett svenskt handelsbolag som den värnpliktige inte är delägare i ska näringsbidraget tas upp i inkomstslaget tjänst, och i annat fall i inkomstslaget näringsverksamhet. Sedan skyldigheten att göra skatteavdrag genom lagstiftning 2000 (prop. 2000/01:12) begränsades till ersättningar som ska tas upp som intäkt får undantaget för familjebidrag endast betydelse för familjebidrag som betalas ut i form av näringsbidrag. Sådana näringsbidrag ska beskattas och bör därför inte generellt undantas från skyldigheten att göra skatteavdrag. Bestämmelsen förs därför inte över till skatteförfarandelagen. –Enligt 5 kap. 9 § 10 SBL ska skatteavdrag inte göras från utdelning från en utländsk juridisk person. Undantaget gäller dock inte om utdelningen har betalats ut genom en central värdepappersförvarare, någon som bedriver valutahandel eller ett värdepappersinstitut hos vilket ett utländskt finansiellt instrument förvaras i depå eller kontoförs eller en rättighet eller en skyldighet som anknyter till sådant instrument kontoförs. Undantaget avser utbetalare som finns i .