sou · GXB371 · 2009-09-03 00:00:00 — I rapporten anges vidare att om proceduren för handel på den inre marknaden förenklas kommer detta leda till att fler ger sig in på den varvid mångfalden kommer att öka med ett större utbud av varor och tjänster vilket leder till ökad konkurrens och lägre priser. Slutsatserna stöds även av vad som anges i Europeiska kommis- sionens ovan nämnda konsekvensanalys avseende tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande.70 I detta dokument anges att en mer effektiv tillämpning av principen skulle främja konkurren- sen genom en ökad handel. Övrig påverkan på företagen har i detta betänkande tagit upp behovet av större förståelse och allmän attitydförändring hos myndigheter i förhållande till företag och dessas situation. De förslag som utred- ningen lägger fram i detta avseende avser mer rutinartade och tydligt reglerade kontakter mellan myndigheter och företag under utarbetande av nya regler. Vidare föreslås att myndigheterna själva ska informera företagen, företrädesvis i samarbete med näringslivs- 69Åtgärder för bättre konkurrens, rapportserie 2009:4, . 70SEC(2007)112 och 113. organisationerna, samt delta i kurser tillsammans med företagen. På detta sätt är det utredningens förhoppning att myndigheterna ska få större kunskap om och förståelse för företagens situation, sam- tidigt som även företagen får en bättre inblick i myndigheternas organisation och rutiner. På så sätt bör företagen kunna få mer och bättre hjälp samt hantering av ärenden vid myndigheterna bli mer effektiv och ändamålsenlig. Särskilda hänsyn till små företag Små företag gynnas mer av den typ av regelförenklingar som före- slås än större företag. Detta beror på att de inte har resurser till att hantera alla regler. Varje minskning av regelmassan eller förtyd- ligande av denna och varje ökning av tillgängligheten av informa- tion ökar de små företagens möjligheter att driva sin verksamhet effektivt och expandera. Stora företag däremot har ofta kapacitet att hantera även mer omfångsrik och komplicerad reglering. En samlad och samordnad tillsyn (se avsnitt 9.11), som också är självständig och oberoende, bör också vara en fördel för småföreta- gen. En förstärkt tillsyn kan förväntas leda till bättre efterlevnad och därmed minska osund konkurrens. Dessutom bör en samord- ning gentemot tillsynsobjekten leda till förenklingar som leder till effektivitetsvinster för såväl företag som myndigheter. Ett litet företag tvingas ägna proportionellt sett mer tid, i förhållande till omfattningen av deras totala verksamhet, till kontakter med myn- digheter avseende bland annat tillsynsfrågor. En samordning och effektivisering av tillsynen som leder till att mindre tid behöver ägnas åt detta är därför förhållandevis mer märkbar för mindre företag än för större företag. Bättre möjligheter att överklaga beslut samt tydligare information om när och hur detta kan göras kan förväntas leda till att små företag i större utsträckning inser vilka rättigheter de har och hur de kan försvara dessa (se avsnitt 9.6). Det kan även sänka de potentiella kostnaderna för företagen och därigenom göra att tröskeln för att överklaga beslut sänks. På så sätt kan de små företagen ta tillvara sina rättigheter bättre och öka sina chanser till expansion och överlevnad. I Europeiska kommissionens ovan nämnda konsekvensanalys, som föregick antagandet av förordning (EG) nr 764/2008, anges att kostnaderna för inträde på en ny marknad är dubbelt så stor för små och medelstora företag som för stora företag beräknat som andel av företagets totala omsättning. Detta innebär att små och medelstora företag drabbas särskilt hårt av brister i tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande. I många fall kan sådana företag besluta att inte försöka komma in på nya marknader, efter- som risken för misslyckande åtföljt av slutliga kostnader är för stor för dem. En fungerande tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande skulle därmed leda till ökad gränsöverskridande akti- vitet från små och medelstora företag och därmed en ökad handel totalt.71 Prövning av offentliga åtaganden Det offentliga åtagande som enligt möj- ligen kan diskuteras i detta sammanhang är tillhandahållandet av information. Vad gäller de krav som följer av EG-rättens regler åligger en mängd skyldigheter staten direkt beträffande tillhanda- hållande av information om den inre marknaden. Andra delar som ligger utanför de krav som följer av EG-rätten skulle sannolikt kunna tillgodoses av privata aktörer som exempelvis bransch- organisationer. Enligt är de olika delarna av denna informationsförsörjning dock så nära knutna till varandra att det inte vore ändamålsenligt att skilja dem åt. Däremot bör staten och t.ex. branschorganisationer samarbeta för bästa möjliga effekt. På så sätt kan man uppnå en större spridning av informa- tionen och säkerställa att den information som ges också är den som efterfrågas av enskilda. Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen Förslaget innebär ett krav på ökad och fortlöpande information om den inre marknaden riktad till kommunerna. Detta medför ökad tidsåtgång för denna information och eventuellt ökade resurskrav. Framför allt innebär det dock en kompetenshöjning för kommu- nernas anställda. Det innebär också att den part som ska erbjuda denna information, förslagsvis i samarbete 71 SEC(2007)112 och 113. med länsstyrelser samt organisationen och landsting, kommer att behöva ökade resurser. En samlad och mer samordnad statlig tillsyn bör innebära en fördel för kommunerna. Kraven bör bli tydligare och tillsyns- objekten får en samlad kontaktpunkt. Det avses också bli lättare för kommunerna att få stöd i utövandet av tillsynsverksamheten. De förslag som för fram innebär all- mänt sett större krav på kunskaper om den inre marknaden och allmän EG-kunskap. Följden av de ökade kraven blir rekryterings- och/eller vidareutbildningsbehov för kommunerna. De utökade krav på informationsutbyte med myndigheter i andra av EU:s medlemsstater som följer av tjänstedirektivet och av varupaketet kommer också att ställa ökade krav på förmågan att samarbeta internationellt, vilket bland annat innebär krav på tillräckliga språkkunskaper. Även i detta avseende kommer det därmed att behövas vidareutbildning av personal samt eventuellt nyrekryte- ring. I den mån rekrytering och/eller utbildning inte kan äga rum blir kommunerna beroende av främst länsstyrelser och centrala statliga myndigheter för ledning och stöd. Förbättrad organisation och samordning av myndigheternas verk- samhet – i synnerhet avseende marknadskontroll och annan tillsyn – och bättre och mera information leder till färre misstag och större kapacitet att förhindra t.ex. felaktig märkning eller felaktiga upp- gifter i allmänhet från tillverkare, återförsäljare och leverantörer. Det kan, såsom anges i betänkandet Tillsyn för säkra varor och öppna marknader72, inte uteslutas att sådana företeelser har kopp- ling till ekonomisk brottslighet. Åtgärderna som föreslås av Inre- marknadsutredningen kan få effekten att de genom en minskning av sådana företeelser reducerar eventuell illojal konkurrens på marknaden. 72 SOU 2004:57. Konsekvenser för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet Viss omflyttning av tjänster kan komma att behöva ske. Till exem- pel kan en sådan omflyttning ske från kommuner till länsstyrelser, främst i den mån organisationen av marknadskontrollen ses över och det bedöms lämpligt att låta länsstyrelserna ta över allt eller en del av ansvaret som kommunerna har haft . En sådan omorganisation kan därmed leda till att ett mindre antal tjänster flyttas in centralt i länen. Det är emellertid sannolikt att en stor del av de behov som uppkommer på grund av eventuella åtgärder av det slaget kräver nyrekrytering vid länsstyrelserna, då det sällan finns specifika tjänster för marknadskontroll i kommunernas administration som kan flyttas utan oftast sköts som en av många uppgifter knutna till en viss tjänst. Mest sannolikt blir det därmed fråga om ett mindre antal nya tjänster vid landets länsstyrelser. Ett antal nya tjänster inrättas främst centralt inom myndigheter som och . Även regionalt, t.ex. inom länsstyrelser och eventuellt inom större kommuner kommer even- tuellt förstärkningar att behövas för att tillgodose de krav som följer av tjänstedirektivet och varupaketet samt ett ökat fokus på inremarknadsfrågor och EU-frågor i allmänhet. Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män De reformer som föreslås av avses underlätta särskilt för småföretag och för nyföretagande. Det har konstaterats73 att kvinnor är underrepresenterade bland såväl företagare totalt som bland nyföretagare. Skillnaderna mellan kvinnor och män är dock större då vi ser på könsfördelningen bland företagare totalt sett (kvinnor 2007) än då vi ser till könsfördelningen inom nyföretagandet (kvinnor 2007) och bland andelen unga som är positiva till företagande (av kvinnor och av män i åldrarna 18–2006). Detta anses tyda på en pågående utveckling mot en jämnare könsfördelning i företagandet. Mot den bakgrunden, samt med beaktande av att det har konstaterats att regelsystemen tillsammans med finansieringen 73 Se rapporten främja kvinnors förtagande, Programförslag 2007–2009, , Infonr 021-2007. utgör de största hindren för kvinnors nyföretagande74, skulle ett underlättande av företagande och nyföretagande av det slag som föreslås av sannolikt kunna bidra till en ökande andel kvinnor bland företagare i allmänhet. Dessutom har det konstateras att en större andel av det totala antalet kvinnliga företagsledare är verksamma på området handel än vad som är fallet för manliga företagsledare, vilket således påverkas av en tydligare reglering och förbättrad myndighetsorganisation för inremarknads- frågor.75 Konsekvenser för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen En förenkling och ett tydliggörande av möjligheterna att göra gällande en yrkesutbildning skulle sannolikt gynna EU- och EES- medborgare som vill arbeta i på grundval av sådana kvalifi- kationer och därmed bidra till en ökad integration. Detta skulle sannolikt även kunna få spridningseffekter för integrationen av personer med yrkesutbildning som kommer från ett land utanför EES om myndigheternas rutiner och organisation ses över. Att åstadkomma detta ligger inte direkt i uppdrag men förutsättningarna förbättras till följd av de över- gripande informationsinsatser och webblösningar som utredningen föreslår. Ser man till hela den sysselsatta befolkningen i arbetsför ålder är det något vanligare att vara företagare bland personer födda utom- lands än bland personer födda i av de sysselsatta födda utomlands är företagare. För sysselsatta födda i är siffran knappt 10 procent.77 startades 6 886 nya företag av utlandsfödda. Det innebär att nästan ett av sex nya före- tag startades av en person född utomlands år 2006.78 Utmärkande för småföretagare födda utomlands är att de i högre grad än svenskfödda vänder sig till den internationella marknaden. 22 pro- cent av de utlandsfödda jämfört av de svenskfödda 74Båda dessa frågor är centrala för företagande i allmänhet, men några aspekter av dessa frågor verkar vara av särskild stor betydelse för kvinnors företagande (se Nuteks ovan nämnda rapport, s. 22). 75Se rapporten främja kvinnors förtagande, s. 15. 76Se Invandrares företagande – En studie av utlandsföddas företagande i , , R 2007:22 som i stor utsträckning baseras på () nyföretagandestatistik och uppföljningsstatistik. 77Se ovan nämnda rapport 2007:22, s. 40. 78Se ovan nämnda rapport 2007:22, s. 44. småföretagarna riktar sina produkter och/eller tjänster huvudsakligen till en internationell marknad, eller åtminstone en kombination av en nationell och internationell marknad.79 Den administrativa bördan i form av lagar, myndighetsföreskrifter, till- ståndskrav och så vidare upplevdes däremot som ett större hinder för tillväxt av svenskfödda företagare jämfört med utlandsfödda företagare . var dock förhållandet det omvända och utlandsfödda tyckte att den administrativa bördan var tyngre än de svenskfödda.80 erbjuder ett flertal aktörer information och rådgivning till såväl potentiella, nya som etablerade företagare. Vissa aktörers verksamhet är inriktad på företagare med utländsk bakgrund. undersökning visar dock att en mindre andel av småföretagarna födda utomlands än företagarna födda i känner till att det finns hjälp och stöd att få. När småföretagare tillfrågas om de har tillgång till den rådgivning och information som de behöver för att driva och utveckla företaget svarar nämligen av de utlandsfödda jämfört av de svenskfödda ja.81 förslag kommer sannolikt att underlätta den verksamhet som bedrivs av små företag och företag som vänder sig till andra marknader än genom att göra Inremarknadsregleringen mer överskådlig, samlad och logiskt utformad (se avsnitt 9.1–5). Införandet av en gemensam kontakt- punkt, som kopplar samman alla andra kontaktpunkter och infor- mationskällor kan på samma sätt förväntas förenkla för dessa före- tag (se avsnitt 9.12). Då personer som inte är födda i är överrepresenterade i de kategorier som berörs positivt av Inre- marknadsutredningens förslag, bedömer utredningen att förslagen i viss mån bidrar till att nå de integrationspolitiska målen. 79Se ovan nämnda rapport 2007:22, s. 73. 80Se ovan nämnda rapport 2007:22, s. 75. 81Se ovan nämnda rapport 2007:22, s. 77. Konsekvenser för personlig integritet I det ovan nämnda betänkandet (SOU 2004:57) Tillsyn för säkra varor och öppna marknader nämns marknadskontrollmyndigheternas åtkomst till information som innehas av som en del av effektiviseringen av samarbetet mellan dessa. I betänkandet tas frågan upp om detta kan få konsekvenser för den personliga integriteten. Det föreslås att sekretess för uppgifter från ska gälla även vid den mottagande myndigheten. Regeringen föreslås i förordning upprätta en förteckning över de myndigheter som ska kunna få information från utan föregående prövning. En eventuell utökning av den förteckning över marknads- kontrollmyndigheter som kan ges tillgång till uppgifter från Tull- verket (tullagen 11 kap. 6 §) kan eventuellt anses leda till viss påverkan av den personliga integriteten på samma sätt som diskute- rades i ovan nämnda betänkande. Då sekretess gäller i samma om- fattning hos den mottagande myndigheten som hos torde denna påverkan kunna anses som ringa i överensstämmelse med vad som framgår av SOU 2004:57. 11.1Förslag till förordning om varor på den inre marknaden m.m. Tillämpningsområde och inledande bestämmelser 1 § Denna förordning innehåller föreskrifter som kompletterar följande EG-förordningar: 1.rådets förordning (EG) nr 2679/98 av om den inre marknadens sätt att fungera i samband med den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna 2.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 764/2008 av om förfaranden för tillämpning av vissa nationella tekniska regler på produkter som lagligen saluförts i en annan medlemsstat och om upphävande av rådets beslut (EG) nr 3052/95 3.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 765/2008 av om krav för ackreditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/9, såvitt avser marknadskontroll. I denna förordning finns också föreskrifter som statliga och kommunala myndigheter ska iaktta när de utarbetar regler som kan hindra eller begränsa den fria rörligheten för varor inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Av 1 § framgår att förordningen kompletterar förordningarna (EG) nr 2679/98, (EG) nr 764/2008 och, såvitt avser marknadskontroll, förordning (EG) nr 765/2008. Det framgår också att förordningen innehåller andra föreskrifter som statliga och kommunala myndig- heter ska iaktta när de utarbetar regler som kan hindra eller begränsa den fria rörligheten för varor inom Europeiska ekono- miska samarbetsområdet. Det avsnitt som inte alls omfattas av EG- förordningarna är bestämmelser som rör utformningen av före- skrifter som kan hindra eller begränsa den fria rörligheten för varor 5–7 §§. Som förklarats i avsnitt 9.3 anser utredningen att dessa bestämmelser har en viktig funktion i en övergripande förordning om varor på den inre marknaden och på ett tydligt sätt hänger samman med nämnda EG-förordningar. Som förordningens rubrik antyder används uttrycket varor genomgående. Skälet till detta är att förordningen syftar till att öka genomslaget för den fria rörligheten för varor enligt EG-fördraget. Avsikten är dock inte att begreppet varor ska skilja sig från begreppet produkter som återfinns i EG-förordningarna. Definitionen av varor tas upp under 4 § nedan. (Paragrafen behandlas ovan i avsnitt 9.3.1.) 2 § Statliga och kommunala myndigheter ska verka för att principerna om fri rörlighet för varor, om icke-diskriminering, om ömsesidigt erkännande samt om nödvändighet och proportionalitet enligt denna förordning samt i förordningarna (EG) nr 2679/98, (EG) nr 764/2008 och (EG) nr 765/2008 får genomslag i . Paragrafen, som behandlas i avsnitt 9.3.3 ovan, har haft sin förebild i 1 § i förslaget till lag om tjänster på den inre marknaden (prop. 2008/09:187). Förordningarna (EG) nr 2679/98, (EG) nr 764/2008 och (EG) nr 765/2008 innehåller bestämmelser som anknyter till EG-fördragets principer om fri rörlighet för varor. Dessa förord- ningar har beslutats på EU-nivå i syfte att förhindra att utländska varor diskrimineras i förhållande till inhemska varor, få genomslag för principen om ömsesidigt erkännande och säkerställa att alla former av marknadsingripande respekterar kraven på nödvändighet och proportionalitet. Utredningen har därför funnit det motiverat att införa en bestämmelse i förordningen om varor på den inre marknaden motsvarande den som har föreslagits i lagen om tjänster på den inre marknaden. 3 § ska verka för 1.en väl fungerande inre marknad som kännetecknas av fri rörlighet för varor, tjänster, personer och kapital, 2.spridning av lättillgänglig och praktisk information till allmänhet och näringsliv om fri rörlighet för varor, tjänster, personer och kapital på den inre marknaden, 3.en höjning av kunskapsnivån hos statliga och kommunala myndig- heter om det regelverk och de grundläggande principer som gäller för den inre marknaden. ska utföra de uppgifter som framgår av denna för- ordning. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 9.3.4 ovan, anges upplysnings- vis samlade ansvar för inremarknadsregel- verket. Bestämmelsen går därmed utanför övriga bestämmelsers materiella tillämpningsområde. Det är mot denna bakgrund som förordningens rubrik har försetts med ett med mera. Utredning- en har funnit anledning att i det sammanhang som en övergripande varuförordning erbjuder, markera vilken roll bör ha när det gäller informationsspridning och kunskapshöjande insatser rörande regelverket för den inre marknaden m.m. I kommissionens rekommendation av om åtgärder för att förbättra den inre marknadens funktion (2009/524/EG) framhålls att medlemsstaterna bör säkerställa att det finns en sam- ordningsfunktion för den inre marknaden inom deras nationella förvaltningar och stärka den. Detta bör även komma till uttryck i annat sammanhang, men utredningen anser att kollegiets samlade roll bör tydliggöras även här. I andra stycket anges att Kommers- kollegium ska utföra de uppgifter som framgår förordning. Det är framför allt uppgifterna i 6, 19–21, 38 och 40–41 §§ som avses. 4 § Med behöriga myndigheter avses i denna förordning statliga och kommunala myndigheter som i enlighet med gällande författningar har behörighet att beslut om åtgärder som omfattas av förordning (EG) nr 764/2008. Med samordnande myndigheter avses i denna förordning statliga myndigheter som, i enlighet med gällande författningar, har det centrala ansvaret för tillsynsvägledning eller samordning inom ett visst sakområde. Med föreskrivande myndigheter avses i denna förordning statliga och kommunala myndigheter som får besluta om föreskrifter som kan hindra eller begränsa den fria rörligheten för varor. Med varor avses i denna förordning alla industriellt framställda produkter och alla jordbruksprodukter, inklusive fiskprodukter. Uttrycket behörig myndighet används i förordning (EG) nr 764/2008 och har definierats i den svenska kompletterings- förordningen (2009:52) om kontaktpunkt och informations- förfaranden angående tillämpning av ömsesidigt erkännande av tekniska regler för produkter. Definitionen som där återges är: statliga och kommunala myndigheter som i enlighet med gällande författningar har behörighet att besluta om åtgärder som omfattas av förordning (EG) nr 764/2008. Utredningen föreslårs samma definition i denna förordning. Med samordnande myndigheter avses statliga myndigheter som, i enlighet med gällande författningar, har det centrala ansvaret för tillsynsvägledning eller samordning inom ett visst sakområde. Denna definition återfinns också i förordning 2009:52. Skälet till att det behövs statliga samordnande myndighet är att det kan vara svårt, åtminstone inledningsvis, för myndigheter på lokal och regional nivå att identifiera vilken procedur som är tillämplig vid ett myndighetsbeslut om ett ingripande mot en vara. De bör därför understödjas av sektorsmyndigheter med vana att hantera EU- ärenden och gemenskapsrättsliga informationsförfaranden. Föreskrivande myndigheter definieras som statliga och kom- munala myndigheter som får besluta om föreskrifter som omfattas av denna förordnings tillämpningsområde. Det är en vidsträckt definition, vilken täcker alla föreskrifter som kan hindra eller begränsa den fria rörligheten för varor. Slutligen preciseras att med varor avses alla industriellt fram- ställda produkter och alla jordbruksprodukter, inklusive fiskpro- dukter. Definitionen av varor anses nödvändig, eftersom det i förordningen bara talas om varor medan det i EG-förordningarna talas om både varor och produkter. Den formulering som valts överensstämmer med 2 § 5 förordningen (1994:2029) om tekniska regler. Det som avses är i själva verket tillämpningsområdet för artikel 28 i EG-fördraget. I förordning (EG) nr 764/2008 talas om produkter som lagligen saluförts i en annan medlemsstat och som omfattas av artikel 28 i EG-fördraget (artikel 1.2) och i artikel 2.1 alla produkter, inklusive jordbruks- och fiskeriprodukter. (Para- grafen behandlas ovan i avsnitt 9.3.2.) Utformning av föreskrifter som kan hindra eller begränsa den fria rörligheten för varor 5 § Vid utarbetande av en föreskrift som kan hindra eller begränsa den fria rörligheten för varor inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet ska en föreskrivande myndighet: 1. undersöka om det finns en internationell eller europeisk standard på området eller förslag till sådan standard som kan förväntas antas samt utreda möjligheten att anpassa föreskriften till denna. En föreskrift bör ansluta till internationell eller europeisk standard, om det inte finns särskilda skäl för annat. 2.se till att föreskriften utformas så att den inte hindrar handeln med andra länder mer än som behövs för att tillgodose syftet med föreskriften, och 3.säkerställa att sådana varor som uppfyller likvärdiga krav enligt föreskrifter som gäller i något annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller, i fråga om industriellt framställda varor , inte hindras tillträde till den svenska marknaden. Paragrafen, som behandlas i avsnitten 9.3.5 och 9.3.6 ovan, bygger på 3 och 4 §§ förordningen (1994:2029) om tekniska regler, men är mer generellt formulerad och får ett mer vidsträckt tillämpnings- område än dessa paragrafer. Den ger instruktioner till både statliga och i förekommande fall kommunala myndigheter att inte uppställa hinder eller begränsningar i den fria rörligheten, om detta inte är helt nödvändigt med hänsyn till syftet med föreskriften. De ska också undersöka om det finns en internationell eller europeisk standard på området eller förslag till sådan standard som kan förväntas antas samt utreda möjligheten att anpassa föreskriften till denna.