sou · GWB358d4 · 2009-01-01 00:00:00 — I kommentaren till 3 § dras slutsatsen att arbetsgivar- deklarationer och de övriga deklarationer som redovisningen lagtekniskt delas upp på är skattedeklarationer och att det därför inte behövs några bestämmelser om att vad som sägs om skattedeklarationer även gäller arbetsgivardeklarationer. Här finns därför ingen motsvarighet till 10 kap. 13 a § tredje stycket SBL. Bestämmelser som enbart innehåller samlingsbegreppet skatte- deklaration omfattar alltså alla olika varianter av skattedeklarationer om inte annat särskilt anges eller framgår av sammanhanget. Förseningsavgift tas inte ut i fall där en förenklad skatte- deklaration får lämnas. Det följer av att 15 kap. 8 § SBL inte är med i uppräkningen i 10 kap. 13 a § tredje stycket SBL. När den lagstiftningstekniken nu överges får undantag i stället göras i bestämmelsen om förseningsavgift. I 48 kap. 1 § föreskrivs därför att förseningsavgift inte ska tas ut i fall där en förenklad arbetsgivardeklaration får lämnas. Ett undantag behövs även från bestämmelsen om skönsbeskattning enligt schablon enligt 57 kap. 3 §. Sådan skönsbeskattning ska, i likhet med vad som gäller , inte få göras på grund av lämnade förenklade skattedeklarationer. Eftersom deklarationsskyldigheten enligt 3 § 2–4 även omfattar personer som inte är skattskyldiga används här en annan ordalydelse än i 4 och 7 §§. Enligt första stycket ska mervärdesskatt redovisas i en mervärdes- skattedeklaration för redovisningsperioder. Det gäller dock inte mervärdesskatt som enligt 8 § ska redovisas i en särskild skattedeklaration för varje förvärv. I andra stycket föreskrivs att den som är registrerad ska lämna en mervärdesskattedeklaration för varje redovisningsperiod, dvs. även för redovisningsperioder då det inte finns någon mervärdesskatt att Att den som är registrerad för mervärdesskatt ska lämna en skattedeklaration för varje redovisningsperiod följer av 10 kap. 13 § SBL. I förarbetena anfördes som skäl att det följer av EG-rätten på mervärdesskatteområdet att en deklaration ska lämnas för varje redovisningsperiod (prop. 1996/97:100, s. 568 och 569). Enligt 3 § ska den som är skattskyldig för punktskatt lämna en skattedeklaration. Här sägs i första stycket att punktskatt ska redovisas i en punktskattedeklaration för redovisningsperioder, om inte skatten enligt 9 § ska redovisas i en särskild skattedeklaration för varje skattepliktig händelse. Att den som är skattskyldig för punktskatt ska lämna en punktskattedeklaration föreskrivs i 10 kap. 9 a § SBL (prop. 2001/02:127, s. 169). I andra stycket föreskrivs att den som är registrerad ska lämna en punktskattedeklaration för varje redovisningsperiod, dvs. även för perioder då det inte finns något att redovisa. Att den som är registrerad för punktskatt utan undantag ska lämna en skatte- deklaration för varje redovisningsperiod följer av 10 kap. 13 § SBL (prop. 1996/97:100, s. 568 och 569). Den bestämmelsen ersätts nu när det gäller punktskatt av förevarande paragraf. I kommentaren till 3 § dras slutsatsen att en punktskatte- deklaration är en skattedeklaration och att det därför inte behövs någon bestämmelse om att vad som sägs om skattedeklarationer även gäller punktskattedeklarationer. En sådan bestämmelse finns 10 kap. 9 a § andra stycket SBL men saknar alltså motsvarighet här. Se även kommentaren till 5 §. Paragrafen ersätter 10 kap. 32 § SBL. Första stycket tillkom 2008 (prop. 2007/08:25, s. 269). Den som på en faktura eller liknande handling betecknar ett belopp som mervärdesskatt utan att det är fråga om mervärdesskatt blir betalningsskyldig för beloppet. Det följer av 1 kap. 2 e § ML. som endast ska redovisa sådant belopp ska redovisa beloppet i en särskild skattedeklaration. Av 3 kap. 9 § följer att med mervärdesskatt och skattskyldig avses även belopp enligt 1 kap. 1 § tredje stycket ML – felaktigt debiterad mervärdeskatt – och den som är skyldig att betala sådant belopp. Det innebär att utan den här paragrafen skulle redovisningen ha skett enligt 6 §. Enligt 10 kap. 32 § första stycket SBL ska felaktigt debiterad mervärdesskatt redovisas i en särskild skattedeklaration om inte 13 kap. 27 § första stycket ML är tillämpligt. Bestämmelsen i ML talar om hur den som är registrerad för mervärdesskatt ska redovisa felaktigt debiterad mervärdesskatt. Av bestämmelsen framgår att felaktiga debiteringar ska redovisas på samma sätt som övrig mervärdesskatt. Det innebär bl.a. att redovisningen ska avse redovisningsperioder och göras i skattedeklarationer. Den som inte är registrerad för mervärdesskatt ska redovisa felaktiga debiteringar i en särskild skattedeklaration. Detta kommer till uttryck i 13 kap. 27 § andra stycket ML där det sägs att den som endast ska redovisa betalningsskyldighet på grund av felaktigt debiterad mervärdesskatt ska göra det i en särskild skattedeklara- tion enligt 10 kap. 32 § SBL. För att göra regelverket tydligare och mer i linje med andra stycket slopas hänvisningen till 13 kap. 27 § första stycket ML och regleringen i den paragrafens andra stycke. I stället föreskrivs här att den som är betalningsskyldig endast på grund av felaktigt debiterad mervärdesskatt enligt 1 kap. 2 e § ML ska redovisa betalningen i en särskild skattedeklaration. Eftersom redovisningen ska ske i en särskild skattedeklaration bör i enlighet med övriga fall en deklaration lämnas för varje skattepliktig händelse, dvs. varje felaktig debitering. I andra stycket sägs att den som är skattskyldig för mervärdes- skatt endast på grund av förvärv av nytt transportmedel eller punktskattepliktiga varor från annat ska redovisa mervärdesskatten i en särskild skattedeklaration för varje förvärv. Bestämmelsen fanns med i den ursprungliga lydelsen av skattebetalningslagen (prop. 1996/97:100, s. 577). Den har aldrig ändrats i sak utan bara i samband med omorganisationer och omstruktureringar av skatteförvaltningen (SFS 1998:232, 2000:486 och 2003:664). I likhet med ska deklaration lämnas in senast efter förvärvet. Det sägs dock inte här utan i 36 §. I kommentaren till 3 § dras slutsatsen att en särskild skattedeklaration är en skattedeklaration och att det därför inte behövs någon föreskrift om att vad som i vissa bestämmelser sägs om skattedeklarationer ska, om inget annat särskilt anges, gälla även särskilda skattedeklarationer. Här finns därför ingen motsvarighet till 10 kap. 32 c § tredje stycket SBL som innehåller just en sådan föreskrift. Se även kommentaren till 5 §. Förseningsavgift tas inte ut i fall där mervärdesskatt på grund av förvärv av nytt transportmedel eller punktskattepliktiga varor från annat ska redovisas i en särskild skattedeklaration. Skattebetalningslagens bestämmelse om förseningsavgift räknas i och för sig upp i 32 c § tredje stycket samma lag men bestämmelserna som räknas upp där gäller bara om inte något annat särskilt anges. I 15 kap. 8 § första stycket SBL föreskrivs att förseningsavgift inte tas ut när det är fråga om en särskild skattedeklaration enligt 10 kap. 32 § andra stycket SBL. För att bibehålla dagens ordning behövs en liknande föreskrift i den här lagens bestämmelser om förseningsavgift. I likhet med vad som gäller ska alltså förseningsavgift beträffande särskilda skatte- deklarationer inte tas ut när det är fråga om redovisning av mervärdesskatt på grund av nya transportmedel och punktskatte- pliktiga varor. Förseningsavgift ska med andra ord bara tas ut i fall som avses i 8 § första stycket och 9 §. Det framgår av 48 kap. 1 §. Paragrafen reglerar i vilka fall punktskatt ska redovisas i en särskild skattedeklaration för varje skattepliktig händelse i stället för i en punktskattedeklaration för redovisningsperioder. Den ersätter bestämmelser som finns i 32 a och 32 b §§ SBL och som tillkom i samband med att punktskatterna infogades i skattekonto- systemet (prop. 2001/02:127, s. 131–133 och 172). Av punkten 1 följer att den som är skattskyldig för tobaks-, alkohol-, energi- eller gödselmedelsskatt och som inte ska registreras enligt 7 kap. 1 § ska redovisa skatten i en särskild skattedeklaration för varje skattepliktig händelse. I punkten 2 görs ett undantag från regeln att bara den som inte ska registreras ska redovisa punktskatt för varje skattepliktig händelse. Undantaget gäller s.k. distansförsäljare som är skatt- skyldiga för tobaks-, alkohol- eller energiskatt. Distansförsäljare ska registreras enligt 7 kap. 1 § och ska alltså normalt redovisa skatt för redovisningsperioder. Om de inte företräds av en representant som är godkänd av ska de dock enligt punkten 2 redovisa skatten i en särskild skattedeklaration för varje skatte- pliktig händelse. Syftet med bestämmelsen är att endast skattskyldiga som följer reglerna för distansförsäljning ska få redovisa skatten för redovisningsperioder (prop. 2002/03:10, s. 75samt 116 och 117). Enligt punkten 3 ska även den som är skattskyldig enligt lagen (1991:1483) om skatt på vinstsparande redovisa skatten i en särskild skattedeklaration. När deklaration ska lämnas regleras i 36–38 §§. I kommentaren till 3 § dras slutsatsen att en särskild skatte- deklaration är en skattedeklaration och att det därför inte behövs någon föreskrift om att vad som i vissa bestämmelser sägs om skattedeklarationer ska gälla även särskilda skattedeklarationer, om inget annat särskilt anges. Här finns därför ingen motsvarighet till 10 kap. 32 c § andra stycket SBL som innehåller just en sådan föreskrift. Se även kommentaren till 5 §. Här regleras innehållet i deklarationsskyldigheten för den som är skattskyldig enligt lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta och som ska lämna skattedeklaration enligt 1 § 6. Deklara- tionsskyldigheten ska enligt den här paragrafen fullgöras genom att den skattskyldige lämnar en särskild inkomstskattedeklaration för varje skattepliktig ersättning. En särskild inkomstskattedeklaration är en skattedeklaration, vilket innebär att bestämmelser där enbart termen skattedeklara- tion används även gäller för särskilda inkomstskattedekalrationer. Se även kommentaren till 3 §. Bestämmelsen ersätter 17 § SINK (prop. 1990/91:107, s. 38). Den paragrafen fick sin nuvarande lydelse 2005 (prop. 2004/05:19, s. 64), men ändrades även 1995 (prop. 1994/95:92, s. 65). En kalendermånad är huvudregeln Här föreskrivs att en redovisningsperiod omfattar en kalender- månad. Motsvarande föreskrift finns i 10 kap. 14 § SBL (prop. 1996/97:100, s. 569). Reservationen att kalendermånad bara gäller i fall inte något annat föreskrivs tillkom när punktskatterna infogades i skattekontosystemet (prop. 2001/02:127, s. 170). om än en månad finns i lagen (1972:266) om skatt på annonser och reklam (), lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel (beskattningsår) samt lagen (1999:673) om skatt på avfall (kalenderkvartal). Reservationen att kalendermånad bara gäller om inget annat föreskrivs innefattar även föreskrifter i denna lag. Som t.ex. föreskrifterna i 12 § om att redovisningsperioden för mervärdes- skatt i vissa fall är längre än en kalendermånad. Kalenderkvartal och beskattningsår för mervärdesskatt Den del av paragrafen som reglerar i vilka fall redovisningsperioden för mervärdesskatt ska vara tre kalendermånader ersätter 10 kap. 14 a § första stycket SBL. Bestämmelsen i skattebetalningslagen är och har aldrig ändrats (prop. 2007/08:25, s. 69–72 och 266). Här ges även en bestämmelse om när redovisningsperioden för mervärdesskatt ska vara ett beskattningsår. finns det två olika bestämmelser om redovisning för beskattningsår. Bestämmelserna gäller för olika kategorier av skattskyldiga och finns 10 kap. 15 och 31 §§ SBL. Den som har ett beräknat beskattningsunderlag, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import, för beskattningsåret på högst och som är skyldig att lämna självdeklara- tion ska enligt 10 kap. 31 § SBL redovisa mervärdesskatten där. Det gäller dock inte handelsbolag och grupphuvudmän. En bestämmelse om redovisning i självdeklarationen fanns med i den ursprungliga lydelsen av skattebetalningslagen. 1996/97:100, s. 576). Den har ändrats två gånger sedan ikraftträdandet, nämligen dels när LSK kom till, dels när ersatte Riksskatte- verket och de tio skattemyndigheterna (prop. 2001/02:25 och 2002/03:99). Möjligheten att redovisa i självdeklarationen infördes genom reform av mervärdesskatten (prop. 1989/90:111, s. 132, 133 och 203). För handelsbolag och dem som inte är skyldiga att lämna självdeklaration får dock enligt 10 kap. 15 § SBL besluta att redovisningsperioden ska vara ett beskattningsår. Som förutsättning gäller att beräknat beskattningsunderlag, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import, uppgår till högst . I sak har bestämmelsen samma innehåll som när skattebetalningslagen kom till (prop. 1996/97:100, s. 569 och prop. 2002/03:99). Mervärdesskatt ska i fortsättningen alltid redovisas i en mervärdesskattedeklaration. Möjligheten att redovisa i självdeklara- tionen försvinner alltså. Det huvudsakliga skälet till det är att dagens ordning med två olika sätt att redovisa mervärdesskatt ofta leder till fel i redovisningen. Skälen för förslaget finns i avsnitt 5.3.4. Anledningen till att det finns två olika gränser för redovisning för beskattningsår är att mervärdesskatten ingår i den preliminära skatten för den som redovisar i självdeklarationen. Dessa skattskyldiga betalar därför i princip mervärdesskatt medan den som redovisar för helår i skattedeklaration bara betalar mervärdesskatt en gång . De som redovisar i skattedeklaration får alltså en längre skattekredit och gränsen för helårsredovisning i skattedeklaration är därför lägre (prop. 1995/96:19, s. 18 och 19 samt prop. 1996/97:12, s. 44–46). Denna skillnad försvinner nu när möjligheten att redovisa i samband med inkomstredovisningen slopas. Därmed försvinner också grunden för att ha olika gränser och här föreskrivs därför att det ska finnas en gemensam gräns för redovisning , nämligen ett beräknat beskattningsunderlag på högst . I förhållande till innebär det att fler handelsbolag och sådana skattskyldiga som inte ska deklarera inkomst får redovisa mervärdesskatt för helår. Ändringen behandlas även i avsnitt 5.3.5. Av paragrafen följer att redovisningsperioden för mervärdesskatt ska vara ett kalenderkvartal för företag som inte är skattskyldiga men som har rätt till återbetalning av ingående mervärdeskatt. Detsamma gäller företag som har omsättning i eller gör förvärv eller överföringar till eller från ett annat . Bestämmelsen, som aldrig har ändrats finns i 10 kap. 14 a § andra stycket SBL. Den tillkom i samband med att redovisningsperioden för mindre företag förlängdes till ett kalenderkvartal (prop. 2007/08:25, s. 70–72 och 266). Beslut om än kalenderkvartal eller beskattningsår Här ges befogenhet att besluta att redovisnings- perioden för mervärdesskatt ska vara en kalendermånad i stället för tre eller en eller tre kalendermånader i stället för ett beskattningsår. Om den skattskyldige begär det ska besluta om en kortare redovisningsperiod. Rätten att alltid få tillämpa än vad som följer av lagen finns för att skattskyldiga som regelmässigt redovisar överskjutande ingående mervärdesskatt ska kunna få snabb återbetalning. För att på eget initiativ ska få besluta om förkortad redovisningsperiod krävs särskilda skäl. Med sådana skäl avses kontrollskäl. Innehållet i förevarande paragraf kommer från 10 kap. 11 och 14 b §§ SBL. Bestämmelsen i 10 kap. 11 § SBL har bara ändrats en gång, nämligen när ersatte och de tio skattemyndigheterna (prop. 1996/97:100, s. 568 och prop. 2002/03:99). Bestämmelsen i 10 kap. 14 b § SBL är från samma lagstiftningsärende som förlängningen av redovisningsperioden för mindre företag till ett kalenderkvartal (prop. 2007/08:25, s. 72–75 samt 266 och 267). Den har aldrig ändrats. I 10 kap. 11 § SBL sägs att , under samma för- utsättningar som ges här, ska besluta att mervärdesskatt som annars ska redovisas i en självdeklaration ska redovisas i en skattedeklaration. Ett beslut om att redovisningen ska ske i skattedeklaration innebär med automatik att redovisningsperioden förkortas från ett beskattningsår till en eller tre kalendermånader. Som redan nämnts ska mervärdesskatt inte längre få redovisas i samband med att inkomst deklareras utan redovisningen ska alltid ske i en skattedeklaration. I fortsättningen kommer alltså bara redovisningsperioden att ändras och inte som även deklarationssorten. Bestämmelsen i 10 kap. 14 b § SBL ger befogenhet att besluta att redovisningsperioden ska vara en kalendermånad i stället för tre, om de skäl som numer anges här föreligger. Av såväl 10 kap. 11 § SBL som 14 b § samma kapitel följer att om beslutet om förkortad redovisningsperiod fattats på den skattskyldiges begäran, ska beslutet gälla minst 24 på varandra följande kalendermånader. Enligt 10 kap. 11 § SBL ska det dock röra sig om två på varandra följande beskattningsår. I 17 § föreskrivs att om redovisningsperioden ska ändras från ett beskattningsår till ska den nya redovisnings- perioden börja tillämpas från beskattningsårets ingång. Ett beslut om att beskattningsåret inte längre ska vara redovisningsperiod kommer alltså alltid att gälla från innevarande beskattningsårs ingång. Det innebär att i nu aktuella fall kan uttrycket 24 på varandra följande kalendermånader inte avse något annat än två på varandra följande beskattningsår. Här sägs därför bara att ett beslut på begäran av den skattskyldige ska gälla 24 på varandra följande kalendermånader. Enligt 10 kap. 14 b § SBL gäller kravet på 24 kalendermånaders giltighetstid bara om inte särskilda talar emot det. Någon motsvarande ventil finns inte i 10 kap. 11 § SBL. Ett beslut om att ändra redovisningsperiod från ett beskattningsår till en eller tre kalendermånader bör inte ges kortare giltighetstid än . Det skulle nämligen innebära att två olika mervärdesskattedeklarationer kan komma att avse , vilket skapar risk för fel t.ex. genom dubbelredovisning. Däremot saknas det, mot bakgrund av den ventil som gäller för beslut om förkortad redovisningsperiod från tre kalendermånader till en, skäl att inte ge utrymme för kortare giltighetstid än 24 kalendermånader. Om det finns särskild skäl ska alltså även ett beslut om att ändra redovisningsperioden från ett beskattningsår till en eller tre kalendermånader kunna ges en kortare giltighetstid än 24 kalender- månader. Av 17 § följer att ändring av redovisningsperiod till eller från beskattningsår alltid ska ske vid ingången respektive utgången av innevarande beskattningsår. Den enda kortare giltighetstid som står till buds är därför tolv på varandra följande kalendermånader, dvs. ett beskattningsår i stället för två. Som redan nämnts får på eget initiativ besluta om förkortad redovisningsperiod om det finns särskilda skäl, dvs. om det är motiverat av kontrollskäl. I 10 kap. 11 § SBL sägs inget om hur länge ett sådant beslut ska gälla. Beslut om förkortad redo- visningsperiod som fattas på initiativ av med stöd 10 kap. 14 b § SBL gäller dock enligt en föreskrift i samma paragraf till dess verket beslutar annat. befogenhet att på eget initiativ besluta om förkortad redovisningsperiod rymmer en befogenhet att bestämma om beslutet ska gälla tills vidare eller . Om beslutet gäller upphör det automatiskt när giltighetstiden går ut. får dock besluta att det ska upphöra tidigare. Beslut som gäller tills vidare gäller till dess att beslutet upphävs eller ersätts av ett annat beslut. är dock fritt att när som helst upphäva eller ändra beslutet. Ett beslut om förkortad redovisningsperiod, som fattats på grund av kontrollskäl, kan givetvis också upphävas av allmän förvaltningsdomstol efter överklagande av den skattskyldige. Det som sägs i 10 kap. 14 b § andra stycket SBL, nämligen att ett beslut om förkortad redovisningsperiod gäller till dess att beslutar annat, gäller alltså även utan föreskrift därom och föreskriften upprepas därför inte här. Från när gäller en ändring mellan kalenderkvartal och kalendermånad? Om skatteverket beslutar att redovisningsperioden ska vara en kalendermånad i stället för tre på grund av det finns särskilda skäl ska den nya redovisningsperioden enligt 10 kap. 14 d § SBL börja gälla . Det rör sig alltså om fall där anser att det är motiverat av kontrollskäl att förkorta redovisnings- perioden. Bestämmelsen i 10 kap. 14 d § SBL, som aldrig har ändrats, beslutades som redovisningsperioden för mindre företag förlängdes till ett kalenderkvartal (prop. 2007/08:25, s. 78 och 268) Av 10 kap. 14 d § SBL följer även att om på begäran av den skattskyldige beslutar att redovisningsperioden ska vara en i stället för tre kalendermånader ska den nya redovisnings- perioden gälla , om det finns särskilda. Bestämmelsen om beslut på begäran av den skattskyldige ges här i 14 §. Att en ändrad redovisningsperiod ska gälla innebär att beslutet om ändring även gäller för kalendermånader som ingår i en tidigare gällande men utgången redovisningsperiod, dock bara om deklarationstidpunkten för den tidigare gällande redovisnings- perioden inte gått ut. Anta t.ex. att fattar sitt beslut . har inte deklarationstiden för redovisningsperioden juli–september gått ut utan den går ut först . I ett sådant fall innebär omedelbar tillämpning att den skattskyldige ska redovisa för kalendermånad . Om fattar beslutet först efter , dvs. efter deklarationstidpunkten för perioden, innebär omedelbar tillämpning dock att den skattskyldige ska redovisa för kalendermånad . Det kan uppfattas som krångligt men bygger på tanken att omedelbar tillämpning är meningslös i fråga om kalendermånader som den skattskyldige redan varit skyldig att deklarera. Den nu beskrivna tillämpningen kommer inte till klart uttryck i dagens bestämmelse. För att öka tydligheten ges här en uttrycklig bestämmelse om från vilken tidpunkt nu aktuella ändringar ska gälla. I paragrafen regleras när en ändring av redovisningsperiod från kalenderkvartal till kalendermånad eller omvänt ska börja gälla i andra fall än som avses i 15 §. Dagens bestämmelser i ämnet finns i 10 kap. 14 § c SBL. Den paragrafen infördes i samband med att redovisningsperioden för mindre företag förlängdes till tre kalendermånader och har inte ändrats (prop. 2007/08:25, s. 75–77 och 267). Enligt dagens bestämmelse ska den nya redovisningsperioden börja gälla från utgången av det kvartal då de förhållanden som låg till grund för ändringen inträffade eller beslutade om kortare redovisningsperiod. Om omständigheterna talar för det får dock besluta att redovisningsperioden ska börja tillämpas ett kalenderkvartal . Denna bestämmelse slopas nu och i stället ska den nya redo- visningsperioden börja gälla efter utgången av det kalenderkvartal då den deklarationsskyldige underrättade om ändringen eller beslutade ändringen. Med beslutade ändringen avses även beslut på begäran av den deklarationsskyldige enligt 14 §. Skälen för ändringen och vad den innebär redovisas i avsnitt 5.3.6. Från när gäller en ändring från eller till beskattningsår? finns ingen uttrycklig bestämmelse om från vilken tidpunkt en ny redovisningsperiod ska tillämpas när perioden ändras från eller till ett beskattningsår. Däremot finns det i 10 kap. 14 c och 14 d §§ SBL bestämmelser om från vilken tidpunkt en ny redovisningsperiod ska tillämpas när perioden ändras från en till tre kalendermånader eller omvänt. I fortsättningen ges bestämmelser i ämnet i 15 och 16 §§. De nya bestämmelserna har delvis ett annat innehåll än dagens. Även om det saknas uttryckliga bestämmelser för fall där perioden ändras från eller till ett beskattningsår går det att utläsa, åtminstone i fråga om vissa fall, av lagstiftningen från vilken tidpunkt en ny redovisningsperiod ska tillämpas. Om grunden för ändringen är ett beslut av ger nämligen bestäm- melserna om förutsättningarna för sådana beslut indirekt besked om från vilken tidpunkt den nya perioden ska gälla. ska på begäran eller av kontrollskäl besluta att redovisningen ska ske i skattedeklaration trots att förutsätt- ningarna för redovisning i självdeklaration är uppfyllda.