sou · GXB342 · 2009-05-06 00:00:00 — och rådets direktiv /77/EG av om främjanden av el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden för el ska bidra till försörjningstrygghet, ökad sysselsättning och förbättrad miljö. Direktivet syftar till att främja en ökning av de förnybara energikällornas bidrag till elproduktionen på den inre marknaden och att skapa en grund för ett framtida rättsligt ramverk på gemenskapsnivå för detta. Målet är att den förnybara elproduk- tionen på gemenskapsnivå ska öka från –2010. Enligt direktivet ska medlemsstaterna anta nationella vägledande mål för den framtida användningen av förnybar el. redovisade ett mål på baserat på det av fastställda målet inom elcertifikatsystemet . 1 och Rådets direktiv /60/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område. innehöll dock ett referensvärde på .) Den ökade användningen av el från förnybara energikällor är viktig för att uppfylla Kyoto- protokollet. Direktivet pekar på att sektorn för energi från förnybara energikällor har en särpräglad struktur som bör beaktas vid översynen av reglerna om tillståndsgivning för att uppföra anläggningar som producerar el från förnybara energikällor. Direktivet ålägger medlemsstaterna att utvärdera lagar och författningar för att minska lagstiftningshinder och andra hinder för en ökning av produktion från förnybara energikällor samt för att få fram effektivare och snabbare administrativa förfaranden på lämplig nivå. har lagt ett förslag till ett nytt direktiv om främjande av användning av förnybar energi. Europa- parlamentet antog direktivet och rådets formella antagande av direktivet väntas ske . En viktig del av direktivet är nationella bindande mål för andelen förnybar energi. För föreslås ett mål på vilket ska jämföras med en andel på . Målet på gemenskapsnivå är att uppnå en andel på jämfört . Även det nya direktivet slår fast att användandet av förnybar energi är viktigt för att minska utsläppen av växthusgaser och uppfylla Kyoto-protokollet. Förnybar energi spelar också en viktig roll för att trygga energiförsörjningen, stimulera den tekniska utvecklingen och ge möjligheter till sysselsättning och regional utveckling, särskilt i landsbygdsområden. Bristen på tydliga regler och samordning mellan olika organ för godkännande har visat sig hindra utvecklingen. Särskild hänsyn bör därför tas till den speciella strukturen hos sektorn för förnybar energi när nationella, regionala och lokala myndigheter ser över sina administrativa rutiner för att ge tillstånd till uppförande och drift av anläggningar som producerar t.ex. el. Administrativa godkännandeförfaranden bör följa tydliga riktlinjer för anläggningar som utnyttjar förnybara energikällor. Medlems- staterna ska se till att de nationella reglerna för godkännande som gäller för anläggningar som producerar t.ex. el från förnybara källor är proportionerliga och nödvändiga. Medlemsstaterna ska bl.a. fastställa klara riktlinjer för samordning mellan administrativa organ, i fråga om tidsgränser samt mottagande och hantering av planerings- och tillståndsansökningar. Förenklade godkännande- rutiner ska fastställas för mindre projekt och det ska utses medlare vid dispyter mellan sökande och myndigheter. enligt direktivet lämna in en nationell handlingsplan till kommissionen . Handlingsplanen ska innehålla mål för förnybar energi för sektorerna el, värme och kyla samt transporter. Planen ska också innehålla en beskrivning av de åtgärder som medlemsstaten avser vidta för att nå målen och den indikativa utvecklingsbanan. handlingsplanen ska lämnas till kommissionen ska medlemsstaten lämna ett dokument som visar om landet beräknas få ett över- eller underskott av förnybar energi i jämförelse med den indikativa utvecklingsbanan som direktivet anger. Direktivet innehåller förslag till åtgärder som ska främja en ökad användning av förnybar energi. Till dessa hör att förenkla tillståndsprocesser, anpassa byggregler, öka informationen om teknik och stödsystem samt underlätta tillträdet till el och gasnät för förnybar energi. Den stora andelen förnybar energi som har består av bioenergi (ca ) och vattenkraft (ca ). Se vidare om elproduktion från olika källor i avsnitt 2.4. Vattenkrafts- produktionen är alltså viktig för att nå det i direktivet bindande målet . 2.1.2EG:s ramdirektiv för vatten I EG:s ramdirektiv för vatten anges inledningsvis bl.a. följande. Vatten är ingen vara vilken som helst utan ett arv som måste skyddas, försvaras och behandlas som ett sådant. Beslut om vatten bör fattas så nära de platser där vattnet påverkas eller används som möjligt. Åtgärder bör tas fram genom utarbetande av åtgärds- program som är anpassade till regionala och lokala förhållanden. Direktivet syftar till att bevara och förbättra vattenmiljön i gemenskapen. Detta mål avser först och främst kvaliteten hos det berörda vattnet. Kvantitetsreglering är en extra åtgärd för att garantera god vattenkvalitet och därför bör åtgärder med avseende på kvantiteten som främjar målet att säkerställa en god kvalitet också fastställas. Medlemsstaterna bör sträva efter att uppnå åtminstone god vattenstatus genom att fastställa och genomföra nödvändiga åtgärder inom integrerade åtgärdsprogram. När det gäller vattenkvantitet bör övergripande principer fastställas för reglering av uttag och uppdämning för att säkerställa en hållbar miljö i de påverkade vattensystemen. De krav som är skyldig att uppnå och det arbete som pågår för att nå dit har av vattenmyndigheterna beskrivits enligt följande.2 Det övergripande syftet med vattenförvaltningsarbetet är att nå god kvalitet och tillräcklig kvantitet för alla vatten. Eftersom har så många vattenområden, har vi varit tvungna att göra ett urval av de vatten vi arbetar med under inledningsfasen. Ett första steg är därför att dela in i ett antal vattenförekomster. En vattenförekomst är ett homogent vattenområde, exempelvis en sjö eller en sträcka i en å eller en älv. För varje vattenförekomst ska en miljökvalitetsnorm beslutas. För att vi ska kunna veta vad som behöver göras för en vatten- förekomst måste vi ta reda på hur tillståndet ser ut , eller vilken status den har. Detta sker genom att ett stort antal kvalitets- faktorer bedöms för vattenförekomsten till exempel fisk, vatten- växter, bottenlevande djur eller särskilt förorenande ämnen. Kvalitets- faktorerna varierar beroende på om det är en sjö, ett vattendrag, kust- eller grundvatten som bedöms. Vid bedömning av status i en vattenförekomst jämförs data med kvalitetskraven, som är en måttstock för vad som är hög, god, måttlig, otillfredsställande och dålig status för den aktuella kvalitetsfaktorn. Påverkansprognoser och riskbedömning till 2015 Inom förvaltningsarbetet gäller ett generellt icke försämringskrav, att en vattenförekomst inte får försämras när ett önskvärt tillstånd, en så kallad miljökvalitetsnorm, har fastställts. Detta innebär att det behövs en kontinuerlig kontroll över vad som händer , hur olika samhällssektorer utvecklas. Förväntar vi oss till exempel en expansion av sommarhus, kan utsläppen från enskilda avlopp öka och medföra en ökad påfrestning i form av övergödning, vilket i sin tur kan medföra att statusen försämras till 2015. För att förutsäga påverkan och göra det möjligt att sätta in åtgärder som förhindrar att statusen i vattenförekomsten försämras, gör vi en prognos av olika påverkans- faktorer. Om bedömningen är att status kan komma att försämras säger vi att vattenförekomsten är riskutsatt. Status – kvalitetskrav – normer Miljökvalitetsnormer är föreskrifter om lägsta godtagbara miljökvalitet inom ett geografiskt område, i detta fall vattenförekomster. Normerna är bindande i och blir gällande när vattenmyndigheterna beslutar om det. Om en vattenförekomst bedömts ha hög status, ska också miljökvalitetsnormen sättas till hög status, dvs. att ingen försämring får ske. Om status däremot är god eller sämre ska 2 Vägen till bättre vatten, Ett faktablad om arbetet för att uppnå god vattenkvalitet i , Vattenmyndigheterna . god status gälla i fortsättningen. Vilken norm vattenmyndigheterna ska besluta är därför ganska givet på förhand, det vill säga, så länge man inte gör några undantag från huvudregeln. Huvudregeln är att alla vattenförekomster ska uppnå god status 2015 och att statusen inte får försämras. kan det vara praktiskt omöjligt att uppnå god status till 2015 utan stora konflikter med andra samhällsintressen, och då behöver man göra undantag från huvud- regeln. Undantag kan göras som längst till 2027, om det finns tekniska skäl eller orimliga kostnader som gör det omöjligt att åstadkomma god status till 2015. Det kan också finnas skäl till att acceptera en lägre ställd miljökvalitetsnorm än god status i en vattenförekomst. Om en vattenförekomst är mycket förändrad från sitt naturliga tillstånd ska i normala fall vattenförekomsten återställas till god ekologisk status. Men om återställandet kommer i konflikt med samhällsintressen, som till exempel kraftproduktion, skydd mot översvämning, och så vidare kan vattenförekomsten förklaras som konstgjord eller kraftigt modifierad. Miljökvalitetsnormen blir då i stället god ekologisk potential, som kan sägas vara den vattenkvalitetsnivå som man med rimliga medel kan uppnå i vattenförekomsten. Riskutsatta vatten kräver åtgärder Vattenförekomster där miljökvalitetsnormen riskerar att inte uppnås till 2015 och där inga undantag har beslutats, kallas för riskutsatta. I dessa vatten måste åtgärder genomföras för att uppfylla för en vattenförekomst. Åtgärderna finns med i åtgärdsprogrammet som beslutas och ska vara vidtagna och miljökvalitets- uppnådd . Vattendistriktens åtgärdsprogram kan bland annat innehålla: »»inrättande av vattenskyddsområden »»omprövning av tillstånd till miljöfarlig verksamhet »»upptäcka och beivra brott mot bestämmelser till skydd för vatten »»hindra eller reglera diffusa utsläpp av förorenande ämnen »»förebygga eller begränsa att föroreningar indirekt tillförs till grundvatten »»motverka alla andra betydande negativa konsekvenser för vattenmiljön »»föreskrifter eller förslag till föreskrifter som behövs för att övriga åtgärder ska kunna genomföras. Allt material från arbetet med vattenförekomsterna är offentligt och är tillgänglig på . Här kan man se bedömningar av kvalitetsfaktorer, vilka miljökvalitetsnormer som gäller och de åtgärder som åberopas, för varje vattenförekomst. Direktivet är i infört främst genom 5 kap. och förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vatten- miljön. Dessa regler beskrivs översiktligt i avsnitt 4.4. 2.1.3EG:s förordning om ål I EG:s förordning om ål3 fastslås medlemsstaternas skyldigheter att vidta åtgärder för att den europeiska ålen ska kunna återhämta sig. Förordningen innehåller bl.a. följande. Medlemsstaterna ska identifiera och fastställa de avrinnings- områden som utgör naturliga livsmiljöer för europeisk ål (ålavrinningsområden). Dessa får omfatta farvatten. För varje område ska det utarbetas en förvaltningsplan för ål. Målet för varje förvaltningsplan för ål ska vara att minska den av människan orsakade dödligheten så att av biomassan av blankål med stor sannolikhet tar sig ut i havet, i förhållande till den bästa uppskattningen av utvandring som skulle ha funnits om inte antropogena faktorer hade påverkat beståndet. Förvaltningsplanen för ål ska utarbetas med syftet att detta mål på lång sikt ska uppnås. En förvaltningsplan kan innehålla åtgärder som minskning av det kommersiella fisket, begränsning av fritidsfiske, utsättnings- åtgärder, strukturella åtgärder för att göra floder framkomliga och förbättra livsmiljöerna i floderna samt andra miljöåtgärder, transport av blankål från sjöar och vattendrag till vatten varifrån de fritt kan utvandra till , bekämpning av ålpredatorer, tillfällig avstängning av vattenkraftturbiner och åtgärder avseende vattenbruk. Åtgärdsplanen ska vara klar och ska godkännas av . Medlemsstaten ska sedan följa den plan kommissionen godkänt . har, efter att ha fått underlag från , tagit fram ett förslag till förvaltningsplan för ål4 vilken sammanfattningsvis anger följande. antogs en rådsförordning (EG) nr 1100/2007 om åtgärder för återhämtning av beståndet av europeisk ål där varje medlemsstat ges möjlighet att utarbeta avrinningsområdesvisa planer för förvaltning av ål. Målet för varje medlemsstats förvaltningsplan för ål ska vara att 3Rådets förordning (EG) nr 1100/2007 av om åtgärder för åter- hämtning av beståndet av europeisk ål. 4Förvaltningsplan för ål, , Jo 2008/3901 bilaga till regeringsbeslut nr 21. minska den antropogena mortaliteten så att av biomassan av blankål med stor sannolikhet tar sig ut i havet, i förhållande till den bästa uppskattningen av utvandring som skulle ha funnits om inte antropogena faktorer hade påverkat beståndet. Förvaltningsplanen för ål ska utarbetas med syftet att detta mål på lång sikt ska uppnås. Varje medlemsstat ska rapportera till kommissionen, till en början , varvid den första rapporten ska läggas fram . Intervallen mellan rapporterna ska förlängas till efter det att de första tre årsrapporterna har lagts fram. I rapporterna ska man redogöra för övervakning, effektivitet och resultat. Baserat på denna förordning har utarbetat en plan för ålförvaltning som i ett inledande skede är inriktad på åtgärder för att snabbt öka utvandringen av vuxen ål till lekplatsen. Parallellt pågår långsiktiga åtgärder med att förbättra ålens livssituation bl.a. genom habitatförbättringar. Förordningens utvärderingsprocess, enligt artikel 9 i förordningen, kommer att påvisa de ytterligare åtgärder som behöver vidtas för att rädda ålbeståndet. Vidare kan samordning med arbete med vad som betingas av bl.a. ramdirektivet för vatten, miljömålsarbetet och Baltic Sea Action Plan behöva ske. Den historiska nivån av blankålsutvandring i avsaknad av mänskligt genererad dödlighet är för svenska kust- och sötvatten svår att beräkna. I första hand beror detta på att huvuddelen av ålbeståndet i lever i kustvatten, där vi saknar grundläggande data om potentiell produktion per area och hur den relativa fördelningen mellan kust- och sötvatten är en funktion av beståndstätheten utmed kusten. Grova skattningar av historisk nivå kan göras på flera sätt. Med antagandet att den historiska fångsten är proportionell mot beståndets storlek och att fiskeridödligheten är densamma som tidigare får man en total historisk blankålsutvandring av 10 500 000 ålar. En kvalificerad bedömning baserad på en rimlig historisk rekryteringsnivå ger en genomsnittlig blankålsproduktion av 0,8 ålar/ha (vilket förutsätter en högst rimlig rekryteringstäthet av cirka 10 ålar/ha). Detta ger en total blankålsutvandringen av minst 4 400 000 ålar om hänsyn tas till historiska sjösänkningar. Sammanfattningsvis kan vi alltså skatta den historiska referens- nivån till mellan 4,4 och 10 miljoner blankålar. av detta är 1,8 till 4 miljoner blankålar. Den nuvarande totala möjliga blankålsutvandringen är 2,9 miljoner. Av denna möjliga totala utvandring vandrar cirka 0,9 miljoner ut före förvaltningsplanens åtgärder och 2,6 miljoner när förvaltningsplanens åtgärder fått fullt genomslag. I avvaktan på bättre kunskapsunderlag för att göra en korrekt beräkning av vilken den 40-procentiga målnivån faktiskt är så är den svenska ålförvaltningsplanens ansats att snabbast möjligt dimensionera de svenska åtgärderna så att mängden invandrade ålar ökar. Detta förutsätter att åtgärder genomförs i samma utsträckning inom hela En beräkning har gjorts som visar att det då krävs att blankåls- utvandringen blir av den nuvarande i system där gulålsfisket dominerar och där blankålsfisket dominerar. Mot bakgrund av detta är planens mål på kort sikt att av all blankål som naturligt skulle kunna produceras i svenska vatten skall komma att överleva och bidra till reproduktionen. I antal innebär detta 2,6 miljoner ålar. Planen utgår från data och modeller utifrån den nuvarande situa- tionen för ålbeståndet. Genomförandet kommer att vara en adaptiv process där åtgärderna kommer att anpassas när data blir tillgängligt för att beräkna den i förordningen fastställda målnivån om utvandring av blankål från ett av människan opåverkat bestånd. Planen skall utvärderas och därefter var tredje år enligt ålförordningens bestämmelser. Tiden för att nå målet är helt och hållet avhängigt av hur rekryteringen av glasål kommer att utvecklas, vilket i stor utsträckning bestäms av andra åtgärder än de som genomförs i . Modell- beräkningar visar att det kommer att ta för ålbeståndet att återhämta sig till sin historiska nivå om all mänskligt orsakad dödlighet upphör i hela ålens utbredningsområde. Tillåts någon nivå av mänsklig dödlighet förlängs återhämtningstiden. Hela betraktas som ett enda ålavrinningsområde för att vidtagna åtgärder ska bli maximalt kostnadseffektiva med störst effekt i form av ökad blankålsutvandring. Ålplanen innehåller åtgärder på i huvudsak fyra områden: förbättrade utvandringsmöjligheter för blankål (minskad turbindödlighet) Ytterligare inskränkningar i fisket Ytterligare inskränkningar i fisket planeras att ske. Målsättningen är att reducera ålfångsterna med fram till utöver den reduktion som den redan införda tillståndsplikten för ålfiske medfört. Ett första steg om nedskärning planeras . Efter utvärdering kommer ytterligare åtgärder vidtas. För blankålsfisket föreslås nedskärningen att ske genom införande av ett fiskeansträngningssystem med redskapsdagar, s.k. effortdagar, där fiskaren själv får välja en sammanhängande period att fiska under. Meddelade tillstånd för att fiska ål villkoras med plats och antal redskap som får användas. För gulålsfisket på föreslås en utökad fredningstid samt ytterligare begränsning av antalet tillåtna redskap. I genom- förs en höjning av minimimåttet . Förbättrade utvandringsmöjligheter för blankål Ålförvaltningsplanen innehåller förslag på åtgärder för att reducera åldödligheten i turbiner. I en frivillig avsiktsförklaring deklarerar kraftindustrin att man tillsammans med har målet att öka den nuvarande totala överlevnaden i de delar av svenska vattendrag där utvandrande ålar behöver passera minst ett kraftverk till av den potentiella blankåls- produktionen. Målet är att åtgärderna ska ge snabbast resultat till lägsta kostnader mot bakgrund av ålens akuta beståndssituation. Ökade stödutsättningar av glasål Antalet glasålar som stödutsätts avses att åtminstone fördubblas jämfört med nuvarande nivå. Detta bör vara möjligt genom finansiering via bl.a. Europeiska FiskeFonden (EFF) efter att ålförvalt- ningsplanen godkänts. Vidare bör bestämmelserna som anger att en viss andel av glasålsproduktionen i skall reserveras för åter- utsättning påverka prisbilden nedåt. Utsättningarna skall ske i vatten- drag med fria eller ordnade vandringsvägar för blankål. Vattenområden med hög potentiell ålproduktion och närhet till kommer att prioriteras liksom områden med mycket begränsat eller inget blankålsfiske alls. Uppföljningen av att antal dagar efterlevs görs genom dokument- kontroll i ordinarie kvot- och effortuppföljning. För att få en kontrollerbarhet i användningen av redskap för fartyg som inte är loggbokspliktiga kommer redovisningen i kustfiskejournal och fångstjournal att ändras så att antalet utestående redskap som används framgår. Uppföljningen av förvaltningsplanen ställer krav på att fångsterna av ål delas upp i blankål och gulål. Möjligheten att redovisa ål oprecist som ål kommer därför att tas bort vid allt uppgiftslämnade. Av avräkningsnotor för ålförsäljning skall framgå geografiskt ursprung för fångsten samt minimimått för detta område. Eftersom gemenskapen saknar detaljbestämmelser för upprättande av avräkningsnotor i inlandsvatten planeras en nationell bestämmelse för att underlätta verifieringen av fångsterna av ål. Planens mål är alltså att av all blankål som naturligt skulle kunna produceras i svenska vatten skall komma att överleva och bidra till reproduktionen. Detta skall nås genom ytterlig- are nedskärning av fisket, minskad dödlighet i kraftverk och ökad utsättning av importerade ålyngel. framgår av följande tabell. Ingen hänsyn har tagit till olika fördröjning av åtgärdernas effekter. Planen kommer att utvärderas enligt Art. 9 i ålförordningen. Nuvarande naturlig blankålsproduktion i Förlust i fisket före åtgärder Förlust i kraftverk före åtgärder Tillskott på grund av genomförda utsättningar Genomförd minskning av fisket Fortsatt minskning av fisket Netto mänsklig dödlighet efter åtgärder 5 Miljökvalitetsmålen beskriver de egenskaper som vår natur- och kulturmiljö måste ha för att samhällsutvecklingen ska vara miljö- mässigt hållbar. har antagit följande sexton nationella miljökvalitetsmål. 8.Levande sjöar och vattendrag 9.Grundvatten av god kvalitet 10.Hav i balans samt levande kust och skärgård 16.Ett rikt växt- och djurliv 5 Uttrycket mänsklig dödlighet kan tyckas märkligt men är det uttryck som används i förvaltningsplan från 2008-12-08 s. 5. De miljökvalitetsmål som berör vatten eller vattenkraft kommer att beskrivas i korthet och i vissa fall med angivande av uppsatta delmål. Halten av växthusgaser i atmosfären ska i enlighet med för klimatförändringar stabiliseras på en nivå som innebär att människans påverkan på klimatsystemet inte blir farlig. Målet ska uppnås på ett sådant sätt och i en sådan takt att den biologiska mångfalden bevaras, livsmedelsproduktionen säkerställs och andra mål för hållbar utveckling inte äventyras. har tillsammans med andra länder ett ansvar för att det globala målet kan uppnås. har antagit följande delmål.6 De svenska utsläppen av växthusgaser ska som ett medelvärde för perioden –2012 vara lägre än utsläppen . Utsläppen ska räknas som koldioxidekvivalenter och omfatta de sex växthusgaserna enligt Kyotoprotokollet och IPCC:s definitioner. Delmålet ska uppnås utan kompensation för upptag i kolsänkor eller med flexibla mekanismer. Halterna av gödande ämnen i mark och vatten ska inte ha någon negativ inverkan på människors hälsa, förutsättningar för biologisk mångfald eller möjligheterna till allsidig användning av mark och vatten. har antagit följande delmål. 1.Fram ska de svenska vattenburna utsläppen av fosforföreningar från mänsklig verksamhet till sjöar, vattendrag och kustvatten ha minskat med års nivå. De största minskningarna ska ske i de känsligaste områdena. 2.Senast år 2010 ska de svenska vattenburna utsläppen av kväveföreningar från mänsklig verksamhet till haven söder om ha minskat med års nivå. 3.Senast år 2010 ska utsläppen av ammoniak i ha minskat med års nivå. 6 Källa: . 4.Senast år 2010 ska utsläppen i av kväveoxider till luft ha minskat till . Levande sjöar och vattendrag Sjöar och vattendrag ska vara ekologiskt hållbara och deras variationsrika livsmiljöer ska bevaras. Naturlig produktions- förmåga, biologisk mångfald, kulturmiljövärden samt landskapets ekologiska och vattenhushållande funktion ska bevaras som förutsättningar för friluftsliv värnas. har antagit fem delmål varav delmål nummer två redovisas nedan. ska berörda myndigheter ha identifierat och tagit fram åtgärdsprogram för restaurering av skyddsvärda vattendrag eller sådana vattendrag som efter åtgärder har förutsättningar att bli skyddsvärda. Senast ska av de värdefulla och potentiellt skyddsvärda vattendragen ha restaurerats. Grundvatten av god kvalitet Grundvattnet ska ge en säker och hållbar dricksvattenförsörjning samt bidra till en god livsmiljö för växter och djur i sjöar och vattendrag. Hav i balans samt levande kust och skärgård och ska ha en långsiktigt hållbar produktionsförmåga och den biologiska mångfalden ska bevaras. Kust och skärgård ska ha en hög grad av biologisk mångfald, upplevelsevärden samt natur- och kulturvärden. Näringar, rekrea- tion och annat nyttjande av hav, kust och skärgård ska bedrivas så att en hållbar utveckling främjas. Särskilt värdefulla områden ska skyddas mot ingrepp och andra störningar. Inriktningen är att miljökvalitetsmålet ska nås inom en generation.