sou · GXB371 · 2009-09-03 00:00:00 — Detta går visserligen att förstå och stämmer med texten i direktivet och dess ingress, enligt avfattningen på svenska och en del andra språk, men det är svårbegripligt. Av bl.a. den franska språkversionen, där visserligen orden följer i samma ordning, står klart att det som avses är bestämmelser om tjänster samt om dem som tillhandahåller eller mottar tjänster. I utredningens förslag får detta komma till tydligare uttryck. I andra stycket har innebörden av att en regel är faktiskt tving- ande på motsvarande sätt som i 2 § tredje stycket (jfr kommentaren ovan) formulerats i allmänna termer och utöver vad som omfattas av gällande TBT-förordning även tillfogats ytterligare bestämmelser som direktivet här innehåller i fråga om tjänster. Exempel på att en åtgärd är faktiskt tvingande kan vara att myndigheten ger uttryck för krav utöver vad gällande föreskrifter uttrycker i auktoritativa besked till myndigheter med tillsyns- funktioner eller till allmänheten riktad, förenklad information om gällande regler. Utöver vad som omfattas av gällande TBT-förordning har beträffande faktiskt tvingande regler i denna paragraf tillfogats en ytterligare bestämmelser som direktivet här innehåller i fråga om informationssamhällets tjänster. Med hänsyn till förordningens tillämpningsområde har ordet avtal ansetts fullt adekvat uttrycka direktivets frivilliga överens- kommelser i vilka en offentlig myndighet är avtalsslutande part. Utformning av tekniska regler och regler om informationssamhällets tjänster 5 § Förordningen (201X:XX) om varor på den inre marknaden m.m. innehåller i 5 § föreskrifter om utformningen av regler som påverkar handeln med varor och i 6 § föreskrifter om skyldighet för den före- skrivande myndigheten att samråda med , när det finns risk att regeln får handelshindrande verkningar. Vad dessa föreskrifter innehåller om att den fria rörligheten inte får hindras oproportionerligt, att principen om ömsesidigt erkännande ska tillgodoses och att möjligheter till anpassning av regler till europeisk eller internationell standard bör tas till vara ska äga motsvarande tillämning i fråga om regler om informationssamhällets tjänster samt i fråga om tekniska regler som inte utgör föreskrifter. En myndighet som utarbetar en regel som omfattas av denna för- ordning ska alltid samråda med när det finns risk att den fria rörligheten på den inre marknaden hindras eller begränsas. Föreskrifter om utformning av tekniska regler och samråd härom med när det finns risk för att regeln får handelshindrande verkan finns i den nuvarande TBT-förordningens 3–5 §§. Enligt utredningens förslag ska den nya förordningen om varor på den inre marknaden innehålla föreskrifter i motsvarande hänseenden. I denna paragrafs första stycke erinras om dessa före- skrifter i varuförordningen. Den föreslagna nya varuförordningens tillämpningsområde omfattar endast sådana tekniska regler för varor som utgör före- skrifter i egentlig mening. Därför ska enligt denna paragrafs andra stycke varuförordningens bestämmelser om utformningen av föreskrifter äga motsvarande tillämpning vad gäller informations- samhällets tjänster och beträffande sådana tekniska regler för varor som inte är föreskrifter. Härigenom kommer de i varuförordningen angivna principerna för utformning av föreskrifter på varuområdet att omfatta hela tillämpningsområdet för denna förordning. I tredje stycket utsträcks på motsvarande sätt skyldigheten enligt den nya varuförordningen att samråda med till att gälla inom hela tillämpningsområdet för denna förordning. (Paragrafen behandlas i avsnitt 9.5.4) 6 § När en myndighet utformar en föreskrift om bedömning av överens- stämmelse enligt 2 § förordningen (201X:XX) om ackreditering och teknisk kontroll, ska myndigheten samråda med Styrelsen för ackre- ditering och teknisk kontroll. Föreskriften i denna paragraf saknar motsvarighet i den gällande TBT-förordningen. Det är emellertid nödvändigt att SWEDAC:s sakkunskap tas till vara i fråga om föreskrifter om bedömning av överensstämmelse som meddelas av statliga myndigheter, som får föreskriva att produkter, anläggningar eller motsvarande ska ha eller sakna vissa egenskaper eller som får föreskriva om krav på personer eller ledningssystem. Behovet av samråd tillgodoses enbart genom föreskrifter i förordningen (2005:894) om teknisk kontroll och genom myndighetsinterna rutiner. Detta får anses mindre tillfredsställande, eftersom det kan leda till onödig tidsutdräkt vid handläggning enligt föreskrifterna i denna för- ordning. Utredningen har därför funnit att behovet av samråd med Swedac i samband med att en tilltänkt regel utformas bör tillgodoses genom en uttrycklig föreskrift därom i denna för- fattning. (Se betänkandets avsnitt 9.5.4 och 9.4.7) 7 § I förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning finns föreskrifter som förvaltningsmyndigheter under regeringen ska iaktta innan de utfärdar föreskrifter och allmänna råd. Utöver vad som följer av nämnda förordning ska dess föreskrifter om konsekvensutredning och dokumentation i 4 § 1 samt om utredning och innehåll i 6 § 1–5 och 7 § tillämpas i fråga om tekniska regler, regler om informationssamhällets tjänster samt de ytterligare föreskrifter som om- fattas av denna förordning. Konsekvensutredning som avses i första och andra styckena ska färdigställas innan anmälan till enligt 8 § görs och bifogas denna. I fråga om sådana brådskande beslut som avses i denna förordnings 16 § ska med avvikelse från vad som föreskrivs i 4 § andra stycket för- ordningen om konsekvensutredning vid regelgivning gälla att utred- ningens omfattning och utformning får anpassas efter vad förhållandena medger. Nuvarande TBT-förordning upptar inte något krav på kon- sekvensutredning i fråga om de regler den omfattar. Däremot innehåller verkställighetsföreskrifterna att till en underrättelse till kollegiet enligt TBT-förordningens 6 § ska fogas konsekvensutred- ning enligt förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning (5 § KFS 2008:1). Enligt verkställighetsföreskrifterna ska denna föreskrift iakttas även vid underrättelse om brådskande beslut (6 § KFS 2008:1). Kollegiets föreskrifter i dessa delar ansluter bl.a. till direktivet som i artikel 8.1 innehåller att med- lemsstaterna ska till kommissionen redovisa skälen till varför det är nödvändigt att utfärda en föreslagen teknisk föreskrift, om dessa inte redan framgår av förslaget och är även av andra skäl lämpliga. Särskilt viktigt är att en föreskrivande myndighet alltid noga prövar i vad mån en tilltänkt reglering överensstämmer med eller går utöver de skyldigheter som följer av anslutning till Europeiska unionen. En föreskrift som motsvarar verkställig- hetsföreskriften bör enligt utredningens uppfattning införas i själva förordningen. Liksom denna förordning gäller konsekvensutredningsförord- ningens föreskrifter för förvaltningsmyndigheter under regeringen, och de täcker förutom föreskrifter också allmänna råd. För denna förordnings ändamål behöver dock tillämpningsområdet vidgas något, så att det som här är av särskild betydelse kommer att gälla även beträffande sådana tekniska regler och regler om informa- tionssamhällets tjänster som varken är föreskrifter eller allmänna råd. Förutom skyldigheten enligt 4 § 1 att utföra och dokumentera konsekvensutredning, gäller det enligt utredningens förslag kraven i 6 § 1–5 rörande problembeskrivning och målformulering, utred- ning om alternativa lösningar, uppgifter om vilka som berörs och om kostnadsmässiga m.fl. konsekvenser, jämförelse mellan över- vägda alternativ och i synnerhet bedömningen av om regleringen överensstämmer med eller går utöver de skyldigheter som följer av anslutning till Europeiska unionen. Likaså bör de upp- gifter omfattas, vilka enligt konsekvensutredningsförordningens 7 § ska lämnas i den omfattning som är möjlig, när regleringen kan få effekter av betydelse för företags arbetsförutsättningar, kon- kurrensförmåga eller villkor i övrigt. I enlighet härmed innehåller paragrafen i första stycket en erinran om gällande föreskrifter i konsekvensutredningsförordningen och andra stycket en föreskrift om vilka delar av dess innehåll som ska tillämpas enligt denna förordning utöver vad som redan följer av konsekvensutredningsförordningens föreskrifter. Enligt 4 § första stycket konsekvensutredningsförordningen ska utredningen göras . I denna paragrafs tredje stycke klargörs att den ska färdigställas innan underrättelse till enligt 8 § görs och bifogas underrättelsen. Konsekvensutredningsförordningen medger i 4 § andra stycket att utredningen vidtas efter beslutet om en föreskrift, om det innebär fara för miljön, liv, personlig säkerhet eller hälsa eller risk för betydande ekonomisk skada, ifall den inte beslutas. Direktivet medger i motsvarande brådskande fall, vilka i detta förslag regleras i 17 §, att en föreskrift antas utan att annars tillämpliga frister iakttas, men befriar inte medlemsstaten från anmälnings- skyldigheten som sådan. I denna del innehåller paragrafens fjärde stycke den avvikelsen från bestämmelsen i konsekvensutred- ningsförordningen att utredningen i sådana brådskande fall får anpassas efter vad förhållandena medger. Beroende på hotets art kan det då räcka med ytterst kortfattade uppgifter, eller så får den utredning som inte oundgängligen behövs anstå till . (Paragrafen behandlas i avsnitt 9.5.5) 8 § En myndighet som avser att fatta beslut om en teknisk regel eller regel om informationssamhällets tjänster ska före beslutet under- rätta om det förslag som myndigheten utarbetat. Detsamma gäller om myndigheten senare företar någon ändring av betydelse i förslaget. Utöver vad som följer av första stycket ska sådan underrättelse alltid lämnas beträffande en föreskrift på ett område som omfattas av bestäm- melser i en bindande gemenskapsrättsakt på varu- eller tjänsteområdet. Myndigheten får underlåta att lämna underrättelse enligt första och andra stycket, om det står klart att föreskriften eller regeln inte går utöver vad som krävs för att genomföra en bindande gemenskapsrättsakt. En myndighet som enligt denna förordning ska underrätta Kommers- kollegium om en teknisk regel eller regel om informationssamhällets tjänster ska anmäla förslag till föreskrifter, vilka sammanhänger med regeln och omfattas av anmälningsskyldighet enligt artikel 15.7 i och rådets direktiv /123/EG om tjänster på den inre marknaden, om inte särskilda skäl talar däremot. Paragrafen föreskriver skyldighet för de föreskrivande myndig- heterna att underrätta om förslag till regler som kan hindra det fria utbytet av varor och tjänster i enlighet med utredningens allmänna överväganden under avsnitt 9.5.6. Den mot- svarar nuvarande TBT-förordnings 6 § men har på olika sätt byggts ut. I första stycket motsvarar den första meningen 6 § första stycket i nuvarande TBT-förordning och den andra meningen samma paragrafs andra stycke. föreskrivs i 6 § andra stycket nuvarande TBT- förordning att myndigheten ska underrätta kollegiet om ändring av ett förslag till teknisk regel, när ändringen inte är obetydlig. I utredningens förslag sägs i stället att sådan underrättelse ska lämnas om ändring av betydelse. Avsikten härmed är inte att ändra före- skriftens räckvidd. Utrymmet för att företa sådana ändringar utan att underrätta därom är med hänsyn till förordningens syften ringa. De preciseringar som i anlutning till direktivets artikel 8.1 gjorts i verkställighetsföreskrifterna (2 § andra stycket KFS 2008:1) av innebörd att underrättelse om ändring ska lämnas när tillämpningsområdet ändras i väsentlig grad, tiden för genomförandet förkortas eller krav läggs till eller skärps har fortsatt bärkraft. Utredningen har funnit att det behövs en skärpt uppsikt över sådan myndighetsreglering som går utöver gemensamt överens- komna harmoniseringsåtgärder i fråga om varor och tjänster på den inre marknaden, särskilt vad gäller frågor där det ställs krav på anmälan till kommissionen enligt bestämmelser i . Utredningen har behandlat hithörande frågor i betänkandets avsnitt 4.5.2 och i sina allmänna överväganden rörande behovet av en ny förordning om informationsförfaranden och kontroll av regler på den inre marknaden, särskilt i avsnitt 9.5.6. Utredningen har därvid funnit att det finns ett behov av en fastare kontroll från regeringens sida i fråga om myndighetsföreskrifter på varu- och tjänsteområdena även där det finns gemensamt överenskomna bestämmelser, men dessa lämnar kvar ett utrymme för nationell reglering, t.ex. därför att det är fråga om s.k. miniharmonisering. I en del hithörande situationer föreskriver EG-fördraget att medlemsstaten ska anmäla nya nationella föreskrifter till kommis- Sådana bestämmelser finns beträffande harmonisering på den inre marknadens område i fördragets artikel 95.5 samt i arti- kel 176 på miljöområdet och 153.5 på konsumentområdet. Att göra anmälan till kommissionen torde i dessa fall ankomma på regeringen. Åtskilliga fall där fördraget föreskriver anmälningsskyldighet beträffande nya föreskrifter torde redan falla under tillämpnings- området för 98/34-proceduren och följaktligen omfattas av före- skrifterna i paragrafens första stycke. Det område där underrättelse om förslag till föreskrifter ska lämnas till vidgas emellertid genom den här av utredningen föreslagna paragrafens andra stycke, så att skyldigheten att lämna underrättelse till kollegiet kommer att omfatta även andra fall av föreskrifter rörande varor och tjänster där harmonisering ägt rum. Någon särskild anmälningsskyldighet behöver då inte vara föreskriven Kollegiet ges i de av utredningen nedan föreslagna 10–11 §§ uppgiften att urskilja och till regeringen överlämna de ärenden där det finns ett förfarande för anmälan men där frågan om anmälan ska avgöras av regeringen. I övriga fall kommer Kommerskolle- giums beslut att innebära att förslaget inte är anmälningspliktigt, men om kollegiets granskning ger anledning därtill, kan kollegiet besluta att med eget yttrande överlämna ärendet till regeringen. I nuvarande TBT-förordning föreskrivs i 1 a §, första stycket, att den inte gäller tekniska regler som enbart genomför bindande gemenskapsrättsakter. Föreskriften grundar sig på direktivets avgränsning av 98/34-procedurens tillämpningsområde. Den avgränsningen bör emellertid till följd av utredningens över- väganden inte avgöra denna förordnings räckvidd, eftersom författningens syften går utöver vad som är nödvändigt enbart för att tillgodose 98/34-proceduren. I denna paragrafs tredje stycke har i stället motsvarande föreskrift utformats som ett undantag från den för myndigheten annars föreliggande skyldigheten att lämna under- rättelse till , vilket emellertid gjorts tillämpligt endast när det står klart att myndighetsföreskriften inte går utöver vad som krävs för att genomföra rättsakten. Den föreskrivande myndigheten förfogar i allmänhet över den bästa sakkunskapen för att avgöra om en regel håller sig inom ramen för vad en gemenskapsrättsakt kräver och kan på eget ansvar bedöma frågan om underrättelse till därför kan underlåtas. Det är dock härvidlag av vikt att föreskriften i 6 § femte punkten konsekvensutredningsförordningen, som kräver en bedömning av om regleringen överensstämmer med eller går utöver de skyldigheter som följer av EU-anslutningen, noga har iakttagits. I den mån andra än tekniskt betonade överväganden måste göras, ska underrättelse lämnas enligt denna paragraf. Paragrafens fjärde stycke erbjuder en möjlighet för myndig- heterna att med tillämpning av förordningens anmälningsför- farande för anmälan underrätta om före- skriftsförslag på det område som regleras av tjänstedirektivet (se avsnitt 9.5.7). Föreskriften tillgodoser den möjlighet som enligt regeringens proposition 2008/09:187 Genomförande av tjänste- direktivet (s. bör finnas för myndigheterna att efter eget bestämmande förena en anmälan som faller under 98/34-direktivet och därmed regleras i denna förordning med anmälan av andra föreskrifter på tjänsteområdet. Det bör anmärkas att en anmälan för att anses fullständig måste innehålla förslag som är motiverade i enlighet med artikel 15 i tjänstedirektivet och således ange varför föreslagna krav är icke-diskriminerande, nödvändiga och pro- portionella. Innehållet i underrättelsen till 9 § En underrättelse till enligt 8 § ska omfatta –den föreslagna regelns eller föreskriftens titel och text, –uppgifter om vilka slag av varor och tjänster som kan beröras av regeln eller föreskriften, –om det behövs för att bedöma förslagets innebörd, texten till bakomliggande författningsföreskrifter av betydelse, –besked huruvida den föreslagna regeln eller föreskriften avvikelse från en europeisk eller internationell standard eller ett förslag till sådan standard som kan förväntas antas med angivande av skälen för avvikelsen, –den utredning som myndigheten utfört i enlighet med 6 §, –för tjänster inom tjänstedirektivets tillämpningsområde enligt 8 § fjärde stycket, de skäl som motiverar föreslagna krav, och –de uppgifter om regelns förväntade inverkan på handeln med berörda varor eller tjänster som annars är tillgängliga för myndigheten. får bestämma om ytterligare uppgifter som behövs med hänsyn till de förfaranden som omfattas av denna förordning och kan från en myndighet infordra ytterligare bedömningsunderlag för denna förordnings ändamål. Paragrafens innehåll motsvarar väsentligen innehållet i den nuvarande TBT-förordningens 7–8 §§. För tydlighets skull har i första stycket dessutom tillfogats att den föreslagna regelns titel ska anges och uppgifter lämnas om vilka slag av varor och tjänster som kan beröras. Att dessa för bedömningen av förslagets innebörd väsentliga uppgifter behövs framgår endast av kollegiets verkställighetsföreskrifter (KFS 2008:1), vilka i 2–6 §§ innehåller närmare föreskrifter om underrättelserna. Med hänsyn till de uttryckliga krav på konsekvensutredning som utredningens förslag (se vid 7 §) innefattar kan det nuvarande förordningsinnehållet förenklas något i denna paragraf. Med hänsyn till den möjlighet som genom 8 § fjärde stycket öppnats att utnyttja förordningens förfarande även på tjänste- direktivets tillämpningsområde har som en ny näst sista strecksats i anslutning till det senare direktivets krav tillfogats en strecksats innebärande att underrättelse för tjänster inom tjänstedirektivets tillämpningsområde ska omfatta de skäl som motiverar föreslagna krav. Vad avser anmälan enligt tjänstedirektivet hänvisas i övrigt till kommentaren under § 8. Utredningens förslag förutsätter att liksom meddelar närmare föreskrifter om anmälans innehåll och om formulär för underrättelsen. Med hänsyn till underrättelse- förfarandets vidgade funktioner kan det vara lämpligt att den myndighet som lämnar underrättelse här åläggs att i anslutning till förordningens föreskrifter ange för vilket ändamål en underrättelse sker. Av paragrafens andra stycke framgår att får bestämma närmare om de uppgifter som behövs med hänsyn till de olika förfaranden förordningen omfattar och i det särskilda fallet även kan infordra det ytterligare bedömningsunderlag som behövs. I de gällande verkställighetsföreskrifterna (4 § KFS 2008:1) finns i anslutning till direktivet ytterligare preciseringar rörande det fallet att avsikten med ett förslag är att begränsa avsättningen av ett kemiskt ämne, ett preparat eller en produkt samt i fråga om riskanalys av kemiska ämnen. Utredningen anser det lämpligt att dessa speciella frågor även fortsättningsvis regleras, inte i för- ordningen utan i myndighetsföreskrifter. Beslut av i anledning av underrättelse om förslag 10 § När har tagit emot en underrättelse om förslag till en föreskrift eller regel enligt 8 §, ska kollegiet pröva om förslaget är förenligt med gemenskapsrättsliga och internationella förplik- telser, särskilt i sådana avseenden som avses i 5 § andra stycket, om anmäl- ningsskyldighet föreligger enligt gemenskapsrätten och de internationella avtalen samt vilken procedur för anmälan som är tillämplig. Om annat inte följer av 11 § och anmälningsskyldighet föreligger, ska kollegiet besluta att förslaget ska anmälas samt föranstalta om erforderliga åtgärder för anmälan av förslaget enligt den procedur som är tillämplig. Om det behövs för att bedöma hur förslaget förhåller sig till förpliktelser, får kollegiet före sitt beslut begära erforderliga klargöranden från den myndighet som lämnat underrättelse. Utredningens förslag bygger på ett starkare inslag av övergripande styrning och kontroll vad gäller reglering av frågor om den fria rörligheten för varor och tjänster den inre marknaden och innebär att Kommerskollegiets upplysande och rådgivande verksamhet i frågor kring den inre marknaden ska i olika hänseenden förstärkas och likaså dess tillsynsfunktioner. När det gäller de anmälnings- procedurer som regleras i förordningen har kollegiet redan enligt nu gällande TBT-förordning en tillsynsuppgift. Utredningens förslag innebär att denna funktion ska finnas kvar och i viss grad förstärkas. Förslagen i det föregående innebär också att förord- ningen tas i anspråk för att skapa ökad insyn bl.a. i sådan regelgivning som kan leda till att anmälan måste ske enligt vissa fördragsbestämmelser (se vid 8 § andra stycket ovan). Bestämmelserna i 10 och 11 §§ är utformade under hänsynstagande till dessa överväganden. (Se avsnitt 9.5.8 och 9.5.9) Direktivets bestämmelser, inte minst vad gäller undantag från anmälningsskyldigheten, är delvis i sig själva svårtolkade, varför för en god tillämpning krävs närmare kännedom både om praxis och om kommissionens rutiner. Många myndigheter har mycket god inblick i hithörande förhållanden, men så kan inte alltid förutsättas vara fallet. Hos finns den erforderliga sak- kunskapen. Kollegiet har därtill en nära koppling till i samman- hanget viktiga horisontella funktioner på inremarknadsområdet inom . Av 10 § första stycket framgår mot denna bakgrund att kollegiet ska göra en självständig bedömning bl.a. av hur ett upprättat förslag förhåller sig till gemenskapsrättens krav. Paragrafen klargör att anmälan av ett förslag enligt någon av de procedurer som förordningen reglerar förutsätter ett beslut och att det ankommer på kollegiet att fatta detta så vitt avser de procedurer som handhas av kollegiet. Häri ligger att det är kollegiet som tillämpar de föreskrifter om undantag från anmälningsskyldigheten som följer senare i 12 §. Denna ordning, som främjar en enhetlig bedömning och tillämpning av direktivets bestämmelser, torde i sak motsvara vad som gäller. Såtillvida motsvarar innehållet i paragrafens första och andra stycken den nuvarande TBT förord- ningens 10 §. En föreskrivande myndighet bör i sin underrättelse till kollegiet ange om underrättelsen åsyftar anmälan enligt direktiv /34/EG, tjänstedirektivet, EG-fördraget, åtaganden enligt WTO eller enligt myndighetens uppfattning inte omfattas av särskild anmälningsskyldighet. ska sedan oberoende härav företa en självständig bedömning som också är inriktad på om ärendet ska överlämnas till regeringen. Att kollegiet får begära ytterligare bedömningsunderlag för denna förordnings ändamål framgår redan av 9 § andra stycket. När kollegiet i denna paragrafs tredje stycke ges en särskild möjlighet att från myndigheterna begära sådana klarlägganden som kan behövas för att avgöra om förslaget står i överensstämmelse med förpliktelser avses härmed närmast infordrandet av yttranden i särskilda frågor av rättslig eller materiell natur som kan uppkomma vid kollegiets överväganden av förslaget. Beroende på omständig- heterna kan naturligtvis sådana yttranden komma till stånd i mer eller mindre formell ordning. Överlämnande till regeringen av förslag i vissa fall