sou · GXB310 · 2009-02-03 00:00:00 — Om det i ett mål eller ärende Om det i ett mål eller ärende fråga om tillstånd till miljöfarlig fråga om tillstånd till miljöfarlig prövas av regeringen enligt vad prövas av regeringen enligt vad , skall verket i god tid innan målet sätts ut till anmäla saken till regeringen. saken till regeringen. 5 § prövas av miljödomstolen när det gäller miljöfarlig verksamhet som i bilagan till denna förord- ning har beteckningen A och av när det gäller miljö- som i bilagan till denna farlig verksamhet som i bilagan förordning har beteckningen A. har beteckningen B. hantering som skall tillstånds- hantering som ska tillstånds- i avdelning 4 i i avdelning 4 i verksamheten har beteckningen A som avses i första stycket. och av om verk- eller C eller inte anges med någon En dom eller ett beslut i ett Ett beslut i ett tillstånds- ärende ska sändas till Natur- ärende skall sändas till Natur- den kommunala nämnden. den kommunala nämnden. myndighet skett i ett ärende, ska myndighet skett i ett ärende, beslutet även sändas till den skall beslutet även sändas till dom eller ett sådant beslut rör dom eller ett sådant beslut rör avdelning 1 i bilagan till denna avdelning 1 i bilagan till denna förordning ska den även sändas förordning skall den även sändas En ansökan om tillstånd till En ansökan om tillstånd till skall, utöver vad som anges i 19 kap. 6 § 1.uppgifter om art och mängd av det farliga avfall som sökanden avser att mellanlagra, återvinna eller bortskaffa, 2.uppgifter om varifrån avfallet kommer, samt 3. uppgifter om var och på vilket sätt avfallet skall mellan- lagras, återvinnas eller bort- skaffas. 3. uppgifter om var och på vilket sätt avfallet ska mellan- lagras, återvinnas eller bort- skaffas. I 18 kap. 1 §, 19 kap. 1 § och 19 kap. 1 § 23 kap. 1 § finns bestämmelser om överklagande. (2010:000) om miljödomstolar finns bestämmelser om över- Ett beslut av länsstyrelse eller kommun att enligt 24 kap. 7 § självmant ta upp fråga om omprövning av en verksamhet får inte överklagas. Denna förordning träder i kraft . Vid avgörande av ärenden som avses i 4 § ska hänsyn tas till vad som i varje särskilt fall kan anses skäligt. Om miljö- domstolen anser att en särskild utredning behövs, får en sådan utredning göras genom att upplysningar begärs från myn- digheter i orten eller på något annat lämpligt sätt. När om- ständigheterna föranleder det, bör en kungörelse om ärendet införas i ortstidning.Särskilda kostnader för miljödomstolen, som är förena- de med ärendets utredning och avgörande, ska betalas av medel som enligt 6 kap. 1 § lagen (1998:812) med särskilda be- stämmelser om vattenverksam- het har betalats för vatten- verksamheten. Miljödomstolen får bestämma att sökanden ska av samma medel få skälig ersättning för sina kostnader i förordning om ändring i förordningen (1998:928) om bygde- och fiskeavgifter Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1998:928) om bygde- och fiskeavgifter att 5 § ska ha följande lydelse. Vid avgörande av ärenden som avses i 4 § skall miljödom- stolen ha den sammansättning som anges i 20 kap. 4 och 5 §§ . Vid avgörandet skall hänsyn tas till vad som i varje särskilt fall kan anses skäligt. Om miljödomstolen anser att en särskild utredning behövs, får en sådan utredning göras genom att upplysningar begärs från myndigheter i orten eller på något annat lämpligt sätt. När omständigheterna föranleder det, bör en kungörelse om ärendet införas i ortstidning. Särskilda kostnader för miljödomstolen, som är förena- de med ärendets utredning och avgörande, skall betalas av medel som enligt 6 kap. 1 § lagen (1998:812) med särskilda be- stämmelser om vattenverksam- het har betalats för vatten- verksamheten. Miljödomstolen får bestämma att sökanden skall av samma medel få skälig ersättning för sina kostnader i Denna förordning träder i kraft . Den som enligt 10 kap. 16 § är kostnadsansvarig för utredningen beträffande miljöriskområden i ärenden enligt 10 kap. är skyldig att ersätta kostnader på sätt som anges i 25 kap. 8 § miljöbalken.Sökanden är skyldig att ersätta myndighets kostnad för kungörelser och aktförvarare1. i ärenden om miljökonse- kvensbeskrivning enligt 6 kap. 8 § , och2. i ärenden om ansökan om tillstånd eller dispens enligt 7 kap. . förordning om ändring i förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt att 8 kap. 1 § ska ha följande lydelse. I ärenden om ansökan om tillstånd till miljöfarlig verks- amhet enligt 9 kap. är sökanden skyldig att ersätta kostnader enligt 19 kap. 4 och 5 §§ för sakkunniga som har tillkallats av , för lokaler för sammanträden, för kungörelser i ärendet samt för aktförvarare. Motsvarande betalnings- skyldighet gäller i ärenden enligt 10 kap. för den som enligt 10 kap. 16 § är kostnadsansvarig för utred- ningen beträffande miljörisk- områden. Sökanden är skyldig att ersätta myndighets kostnad för kungörelser och aktförvarare 1. i ärenden om miljökonse- kvensbeskrivning enligt 6 kap. 8 § , 2. i ärenden om ansökan om tillstånd eller dispens enligt 7 kap. , och 3. i ärenden om markavvatt- ning enligt 11 kap. 13 eller 14 § för sökanden att ersätta en för den som fullföljt talan att ersätta en miljödomstols kost- kungörelser m.m. finns i 25 kap. finns i 25 kap. 8 § . Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (1998:1323) om miljödomstolarnas domkretsar Härigenom föreskrivs att det i förordningen (1998:1323) om miljödomstolarnas domkretsar3 ska föras in en ny paragraf, 1 a §, av följande lydelse. farlig verksamhet och vatten- verksamhet i ska ha farlig verksamhet och vatten- verksamhet i ska ha farlig verksamhet och vatten- verksamhet i ska ha farlig verksamhet och vatten- verksamhet i ska ha farlig verksamhet och vatten- 3 Senaste lydelse SOU 2008:31. samma verksamhetsområde som miljödomstolen vid . Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (1998:1388) om vattenverksamhet m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1998:1388) om vattenverksamhet m.m. dels att 4 § ska upphöra att gälla, dels att 6 och 9-11 §§ ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 18 a §, av följande lydelse, dels att rubriken närmast före 17 § ska lyda Underrättelse om Föreskrifter om behörighet att vara markavvattningssak- kunnig enligt 7 kap. lagen (1998:812) med särskilda be- stämmelser om vattenverksamhet meddelas av Statens jordbruks- verk eller, då det endast är fråga om avvattning av skogsmark, av . Föreskrifter om behörighet att vara markavvattningssak- kunnig enligt 19 kap. 32 § meddelas av eller, då det endast är fråga om avvattning av skogsmark, av . Om det finns särskilda skäl får tillståndsmyndigheten i ett enskilt ärende förordna annan lämplig person att vara sakkunnig. Innan tillståndsmyndigheten förordnar någon med stöd av första stycket andra meningen, ska eller beredas tillfälle att yttra sig. En kopia av domstolens dom En kopia av tillståndsmyndig- eller slutliga beslut i ett ansök- hetens beslut i ett ärende ska ningsmål skall sändas till Natur- och samt till den sen samt till den kommun inom kommun inom vars område verksamheten bedrivs eller som bedrivs eller som har fört talan i har fört talan i målet. annan myndighet yttrat sig i myndighet yttrat sig i målet, ska målet, skall en kopia sändas en kopia sändas också till den också till den myndigheten. En kopia av domstolens dom En kopia av tillståndsmyndig- eller slutliga beslut i ansöknings- hetens beslut i ärende som rör i 11 kap. 2 § 1 2 § 1 ska När en domstol i ett mål om När en tillståndsmyndighet i ett ärende om vattenverksamhet en dom som innefattar bestäm- har meddelat ett beslut som in- melser till skydd för eller främ- nefattar bestämmelser till skydd jande av fisket, skall domstolen, för eller främjande av fisket, ska sedan tiden för överklagande av myndigheten, sedan tiden för domen har gått ut, skyndsamt överklagande av beslutet har gått sända en kopia av de delar av ut, skyndsamt sända en kopia av de delar av beslutet som inne- Kopian skall vara försedd med ett bevis som anger om domen försedd med ett bevis som anger har överklagats eller inte. om beslutet har överklagats eller Sedan ett mål eller ärende om Sedan ett ärende om mark- en dom eller ett beslut som har beslut som har vunnit laga kraft, vunnit laga kraft, skall domstolen samt sända en kopia av beslutet samt sända en kopia av domen till , i före- eller beslutet till Naturvårds- kommande fall med en förteck- verket, i förekommande fall med ning över deltagarna och deras och deras andelstal i markav- En kopia ska också sändas till i fråga i fråga om verksamhet som rör avvattning av skogsmark och till länsstyrel- sen när det gäller andra verk- samheter. avvattning av skogsmark och till när det gäller andra verksamheter. Sedan en dom där till- ståndshavaren enligt 24 kap. 13 eller 13 b §§ har ålagts att utföra ändringar av vattenverksamheten eller vatten- anläggningen eller att utföra försiktighetsmått och skydds- åtgärder har vunnit laga kraft ska miljödomstolen sända en kopia av domen till tillstånds- myndigheten. Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion dels att 16-21 §§ ska upphöra att gälla, dels att 15 och 45 §§ ska ha följande lydelse. delegation, vattenmyndighet och anges i 22-30 och 38-40 §§ ska ges i 16-30 och 38-40 §§ ska det för organisationen och verksam- verksamheten finnas en särskild heten finnas en särskild arbets- arbetsordning eller ett särskilt ordning eller ett särskilt beslut. får efter överenskommelse med en annan länsstyrelse mot ersättning ställa någon av sina anställda till den andra förfogande för att, som föredragande eller på något annat sätt, delta i handläggningen av ett visst ärende eller en viss ärendegrupp. Av 4 § förordningen (2010:000) med instruktion för de regionala Koncessions- nämnderna för miljöfarlig verk- samhet och vattenverksamhet framgår att en länsstyrelse i vissa fall utför administrativa uppgifter åt en sådan koncessionsnämnd. 1.Denna förordning träder i kraft . Ansökan om tillstånd till miljöfarlig verksamhet eller omprövning och återkallelse av tillstånd till miljöfarlig verksamhet som före denna förordnings ikraftträdande inletts vid en miljö- domstol ska därefter handläggas av den koncessionsnämnd för miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet som är behörig enligt förordningen (2010:000) med instruktion för koncessions- nämnderna för miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet. Handläggningen av ansökan om tillstånd till miljöfarlig verksamhet eller omprövning och återkallelse av tillstånd till miljöfarlig verksamhet som före denna förordnings ikraftträdande inletts vid en länsstyrelse och har kungjorts enligt 19 kap. 4 § 1 ska slutföras av enligt äldre bestämmelser om ärendet avgörs innan . Övriga ärenden ska efter handläggas av den verksamhet och vattenverksamhet som är behörig enligt förordningen (2010:000) med instruktion för koncessionsnämnderna för miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet. Ärenden som inte avgjorts ska därefter överlämnas till den koncessionsnämnd som ska handlägga ärendet enligt de nya bestämmelserna. Utredningens uppdrag framgår av direktiv som regeringen har beslutat, se bilaga 1–3. Under arbetet med detta huvudbetänkande har utredningen haft fyra möten med expertgruppen. anordnade utred- ningen en hearing med ordförandena i länsstyrelsernas miljöpröv- ningsdelegationer. Utredningen har besökt och samtliga miljödomstolar. Vidare har utredningen deltagit i sammanträden med företrädare för näringslivet, länsstyrelserna, miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna. Utredaren har dessutom besökt högsta förvaltningsdomstolen i . Samråd har ägt rum med andra utredningar med angränsande uppdrag. uppdrag är att presentera förslag som präglas av strävanden mot samordning och förenkling. I delbetänkandet En ny instansordning för mål enligt (SOU 2007:111) föreslog utredningen att mål enligt (1987:10), PBL i fortsättningen, ska hand- läggas vid miljödomstolarna. Därmed kommer antalet underrätter som handlägger sådana mål att minska från 21 till fem. Förslagen i det betänkandet innebär ett väsentligt ökat antal mål för miljödomstolarna och att handlägga. I delbetänkandet Miljödomstolarna, domkretsar, lokalisering och handläggningsregler (SOU 2008:31), föreslog utredningen samma lokalisering som av miljödomstolarna. En viss ändring föreslogs i fråga om domstolarnas domkretsar, föranledd av en strävan till samordning med distriktsindelningen för de vattenmyndigheter som avses i 5 kap. . I det andra delbetänkandet sköts frågan om handläggningsregler upp till detta betänkande. Betänkandena har remissbehandlats. Yttrandena har inte överlämnats till utredningen. Remissutfallet har inte heller kom- menterats i de tilläggsdirektiv som beslutades av regeringen . Utredningen har dock gjort en översiktlig genomgång av de inkomna remissvaren. Sammanfattningsvis måste remissopinionen anses vara positivt inställd till förslagen i de två första delbetänkandena. En del av remissinstansernas ställningstaganden har gällt regeringens uttalanden i de ursprungliga direktiven. Återkomman- de synpunkter är att man motsätter sig alla ändringar i rådande instansordning, såväl när det gäller PBL som . I dessa avseenden har emellertid regeringen genom sina utredningsdirektiv tydligt begränsat utredningens möjligheter att lämna förslag. En konsekvens av detta är att en nyordning i fråga om bl.a. prejudikat- bildningen måste övervägas för att undvika att målen prövas i fyra instanser och därmed avsevärt försenas. Vidare har bl.a. , Kommuner och Landsting (SKL) och ett betydande antal kommuner gjort den invändningen mot förslagen i utredningens första betänkande att en domstols- prövning av överklaganden av detaljplaner kräver tydliga gräns- regler om överprövningens omfattning. Under arbetet med delbetänkandet Prövning av vindkraft (SOU 2008:86) och de regler som gäller för prövning av vindkraftsanläggningar har utredningen haft anledning att ytterligare studera reglerna om detaljplaner i PBL. När det gäller vindkraftverk är det förenat med avsevärda svårigheter att säkert avgöra hur bestämmelserna i 5 kap. 1 § PBL, om krav på att detaljplan ska upprättas, bör tolkas. Utredningen har också funnit att den bestämmelse som redan finns i 13 kap. 8 § PBL om överprövningens omfattning i hög grad tillförsäkrar kommunerna bestämmanderätten över innehållet i planerna. Genom kopplingen i 8 kap. 11 och 12 §§ PBL till detaljplane- reglerna har kommunens detaljplanearbete i högsta grad betydelse för den enskildes rättigheter och skyldigheter, vilket enligt artikel 6 i om mänskliga rättigheter berättigar till en domstolsprövning. Rätten till en sådan prövning finns enligt den s.k. rättsprövningslagen. Denna lag ger dock inte möjlighet till samma sorts prejudikatbildning som den ordinära processen. Dessutom innebär även den lagen att inte bara kommunernas utan också regeringens bedömningar underkastas en domstols slutliga prövning. Utredningen hade under arbetet med det första delbetänkandet ingående diskussioner om överprövningens omfattning. Dessa diskussioner har resulterat i den text som finns på s. 48 i utred- ningens första delbetänkande. Där redogörs bl.a. för innehållet i 4 § andra stycket lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regerings- beslut som från flera håll framförts som en lämplig förebild för en regel om domstolsprövningens omfattning. Detta förslag har dock inte återkommit under remissrundan. Inte heller något annat konkret förslag har lämnats i detta avseende. I propositionen 2006/07:98, Ny instansordning för PBL-ärenden, vilken ligger till grund för utredningens uppdrag, sägs inte att utredningen ska överväga en ram för överprövningen. Frågan berördes inte heller av . I utredningsdirektiven nämns frågan överhuvudtaget inte. Enligt utredningens mening borde frågan ha tagits upp på ett tydligt sätt i dessa dokument om och regeringen hade ansett dess lösning vara av grundläggande betydelse för en ny instansordning för PBL-målen. Kritiken mot utredningens första betänkande i denna del föranleder därför inte något ytterligare ställningstagande från utredningens sida. Förslagen i de två första delbetänkandena har stor betydelse för utformningen av detta betänkande. Utredningen har mot angiven bakgrund inte anledning att utgå från annat än att förslagen i de två nämnda betänkandena blir genomförda. Detta innebär att utredningen i detta betänkande inte har skäl att ompröva tidigare ställningstagande om miljödomstolarnas antal, lokalisering och domkretsar. I ursprungsdirektiven anges att sådana tillstånds- ansökningar om större miljöfarliga verksamheter, A-verksamheter samt ansökningar om tillstånd till vattenverksamhet som har prövats av miljödomstolarna i fortsättningen ska prövas av förvaltningsmyndigheter. Vidare ska enligt direktiven prövnings- organisationen inte koncentreras till en enda prövningsmyndighet. En annan given utgångspunkt är att domstolsverksamheten ska ha sin tyngdpunkt i första instans och att miljödomstolarna liksom ska ha en anknytning till vissa tingsrätter och alltså inte vara specialdomstolar. En ytterligare utgångspunkt får anses vara att utredningens förslag inte får medföra ökade kostnader för staten. I flera avseenden står det utredningen fritt att utöver de i direktiven berörda frågorna ta upp och föreslå ändringar som har nära samband med uppdraget. När dikningslagskommitté utarbetade och 1915 presente- rade ett förslag om en lag om vatten- och luftföroreningar var det meningen att industrins behov av att bedriva verksamhet som kunde förorena skulle vägas mot allmänhetens intresse av en ren och hälsosam miljö. Kommittén föreslog ett koncessionssystem där en nyinrättad tekniskt sakkunnig myndighet skulle pröva frågor om koncession och föreskriva villkor för planerade fabriker. Den skulle även döma i tvister om ersättningsanspråk för miljöskador. De förorenande anläggningarna skulle delas in i tre klasser med hänsyn till graden av förorening och anläggningarnas omfattning. Regeringen skulle bestämma indelningen. Endast de anläggningar som tillhörde första klassen skulle vara underkastade koncessionstvång. För övriga anläggningar skulle koncession vara frivillig. Efter remissbehandling beslutade regeringen att kommitténs förslag inte skulle föranleda någon lagstiftning. Lagstiftningsbehovet blev åter tydligt när stora utsläpp av orenat avloppsvatten från industrier och samhällen ledde till syrebrist i sjöar och vattendrag med bl.a. fiskdöd som följd. En tillsatt utredning föreslog att grundläggande bestämmelser till skydd mot vattenföroreningar skulle föras in i vattenlagen vilket också skedde . Försöken att åstadkomma åtgärder mot luftföroreningar ledde dock inte till resultat. Utredningens ståndpunkt var att luft- och vattenfrågorna borde behandlas skilda från varandra. Decennierna efter innebar en snabb ekono- misk och teknisk utveckling vilket medförde en omfattande utbyggnad av industrier. Också den snabba tillväxten av tätorter och av bilismen samt den ökade produktionen av energi med- verkade till att utsläppen av föroreningar ökade kraftigt. Immissionssakkunniga lade fram ett förslag till lag om luft- förorening, buller och andra immissioner (SOU 1966:65). På förslag av fördes också vattenvården in i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Resultatet blev miljöskydds- lag (1969:387). I miljöskyddslagen samlades bestämmelser till skydd för den yttre miljön mot vattenförorening, luftförorening, buller och andra störningar. Bestämmelserna om vattenföroreningar fördes över från vattenlagen och skärptes. En förvaltningsmyndighet inrätta- des, , med uppgift att förpröva bl.a. miljöfarliga industriella verksamheter och avlopps- utsläpp från tätorter. I förarbetena till miljöskyddslagen hade frågan om tillstånds- myndighet behandlats. Departementschefen slog fast att det var nästan nödvändigt att ha en gemensam prövningsordning för ärenden om vattenförorening och ärenden om andra miljö- störningar från fast egendom. Slutsatsen blev att tillstånds- prövningen enligt den nya lagen borde ske i administrativ ordning, dvs. med som fristående central prövnings- myndighet och med rätt för att meddela dispens från skyldigheten att söka koncession samt att i dispensbeslutet fastställa villkor om skyddsåtgärder m.m. Departementschefen ansåg att länsstyrelserna borde kopplas in på tillståndsprövningen först efter hand som deras resurser ökade (prop. 1969:28 s. 200 ff.). I miljöskyddslagen infördes ett bemyndigande för regeringen att delegera tillståndsprövningen till länsstyrelserna. Bemyndigandet utnyttjades inte som lagen var i kraft. Dispensförfarandet avskaffades i samband med att viss tillståndsprövning av de mindre miljöfarliga verksamheterna lades på länsstyrelserna (prop. 1980/81:92). Därefter fördes allt mer av tillståndsprövningen över från till länsstyrelserna. Den första vattenlagen av var i huvudsak en exploateringslag. , som låg till grund vattenlag, hade till uppgift att utreda om det vatten- rättsliga prövningssystemet kunde konstrueras med miljöskydds- lagen som förebild. I sitt slutbetänkande (SOU 1977:27 s. 162 ff.) föreslog utredningen att frågor om tillstånd till och väsentliga villkor för vattenföretag skulle avgöras i administrativ ordning, beträffande de större företagen av regeringen, beträffande de medelstora företagen av samt beträffande de mindre företagen av . Övriga villkors- frågor och skaderegleringsfrågor skulle enligt betänkandet handhas av fastighetsdomstolen vid de sex tingsrätter som då var vatten- domstol. konstaterade dock att ett admini- strativt prövningssystem inte var problemfritt. Uppdelningen av prövningen i fråga om tillstånd och skadereglering skulle föranleda visst dubbelarbete förenat med tidsutdräkt. Utredningen uttalade att det i vattenmål av någon betydelse, till skillnad mot i miljö- skyddsärenden, regelmässigt torde förekomma ersättningsanspråk från enskilda sakägare. Enligt utredningen var också vattenverk- samheternas natur sådan att egendom tillhörande annan än verksamhetsutövaren skadades eller behövde tas i anspråk i mycket större omfattning än i miljöskyddsärenden. I propositionen med förslag till ny vattenlag (prop. 1981/82:130 s. 68 ff.) tog regeringen fasta på de invändningar som kunde anföras mot en administrativ prövning av vattenmål. Regeringen anförde att kraven på effektivitet och snabbhet blir sämre uppfyllda med en uppdelning av tillståndsprövning och skadereglering. Vid den bedömningen beaktades bl.a. att villkorsfrågorna i vattenmål vanligen hänger samman med ersättningsfrågorna, att det måste bli svårt för en fristående tillståndsmyndighet att rätt avgränsa vilka villkor som kan fastställas utan risk för komplika- tioner vid den efterföljande skaderegleringen vid fastighets- domstolen och att det måste innebära onödigt dubbelarbete och avsevärda kostnader att två myndigheter ska sätta sig in i dessa frågor för att prövningen ska kunna genomföras. Regeringens slutsats blev att man borde behålla det aktuella vattenrättsliga prövningssystemet, dvs. vattendomstolarna skulle pröva samtliga frågor om tillåtlighet, tillstånd, ersättningar och andra villkor med undantag för de tillåtlighetsfrågor som skulle prövas av regeringen. biföll förslaget men ansåg att ett administrativt prövningssystem borde göras till föremål för ytterligare överväganden (bet. 1982/83:JoU30 s. 40). Regeringen tillsatte en kommitté med uppdrag att göra en översyn av miljöskyddslagstiftningen. Ändamålet med utredningen var att utforma förslag till en lagstiftning som skulle bidra till att miljöhänsynen genomsyrade alla samhällssektorer. kommittén presenterade ett omfattande förslag till en miljöbalk (SOU 1993:27).