sou · GXB337 · 2009-04-21 00:00:00 — Enligt de bestämmelser som har gällt regleras frågor om ändring av stadgarna i en kooperativ hyresrättsförening genom hänvisning, av bestämmelserna i föreningslagen. Utredningens för- slag innebär att kravet på att vissa slag av beslut måste tas upp på två stämmor om inte samtliga föreningens medlemmar biträder beslu- tet, (tvåstämmokravet) inte längre behöver tillämpas när en vanlig ekonomisk förening ändrar sina stadgar. Det har emellertid – på skäl som har redovisats i avsnitt 11.2.2 – ansetts att denna änd- ring inte bör gälla de kooperativa hyresrättsföreningarna. I lagen har därför tagits in särskilda bestämmelser som innebär att förut- sättningarna för att ändra en kooperativ hyresrättsförenings stadgar förblir desamma som . I andra stycket anges förutsättningarna för ändring av stadgarna. Dessa överensstämmer med gällande rätt. Av tredje stycket framgår att det i stadgarna kan tas in villkor som går längre, exempelvis krav på högre majoritet för vissa beslut. 2 kap. 19 § Ett beslut om överlåtelse av ett hus som tillhör föreningen och där det finns en eller flera lägenheter som är upplåtna med kooperativ hyresrätt är giltigt endast om 1.det har fattats på det sätt som enligt 23 a § gäller för beslut om lik- vidation, och 2.hyresgästerna i minst två tredjedelar av de lägenheter i huset som är upplåtna med kooperativ hyresrätt har gått med på beslutet. Om det i föreningens stadgar finns ytterligare något villkor för att beslu- tet ska vara giltigt, gäller även det. Paragrafen reglerar förutsättningarna för överlåtelse av hus som tillhör en kooperativ hyresrättsförening och där det finns lägen- heter upplåtna med kooperativ hyresrätt. Den har innehållit en hänvisning till föreningslagens bestämmelser om likvidation. Det har inneburit att ett beslut om överlåtelse av hus är giltigt om det biträtts av samtliga röstberättigade i föreningen eller om det fattats på två stämmor och på den senare biträtts av minst två tred- jedelar av de avgivna rösterna. Det har, såvitt gäller kooperativa hyresrättsföreningar, ansetts att beslut om likvidation liksom beslut enligt förevarande paragraf även i fortsättningen bör fattas på detta sätt. Hänvisningen till föreningslagens bestämmelser har därför ersatts med en hänvisning till en ny bestämmelse i lagen som särskilt reglerar frågan om beslut om likvidation i kooperativa hyresrättsföreningar. 2 kap. 23 § Bestämmelserna om likvidation och upplösning i 11 kap. lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar gäller också för kooperativa hyresrättsföre- ningar. Bestämmelserna i 23 a § gäller dock i stället för 11 kap. 1 § andra stycket lagen om ekonomiska föreningar. Vad som föreskrivs i 11 kap. 3 § lagen om ekonomiska föreningar för det fall föreningens medlemmar går ned under ett lägsta antal ska tilläm- pas på en kooperativ hyresrättsförening, om antalet medlemmar går ned under tre. Paragrafen innehåller hänvisningar till föreningslagens bestämmel- ser om likvidation och upplösning och innebär att, med vissa undantag, föreningslagens bestämmelser ska tillämpas även på kooperativa hyresrättsföreningar. Utredningen har föreslagit att det nuvarande kravet på att beslut om likvidation ska fattas vid två stämmor (om inte medlemmarna är ense om beslutet) ska tas bort från föreningslagen men har ansett att kravet bör fortsätta gälla i kooperativa hyresrättsföreningar (se avsnitt 11.2.2). I lagen om kooperativ hyresrätt har därför införts särskilda bestämmelser om beslut om likvidation, se 23 a §. I förevarande paragraf har tagits in en erinran om detta. 2 kap. 23 a § Ett beslut om likvidation är giltigt om det har biträtts av samtliga röstberätti- gade i föreningen. Beslutet är även giltigt, om det har fattats på två på var- andra följande föreningsstämmor och minst två tredjedelar av de röstande på den senare stämman har gått med på beslutet. I stadgarna får föreskrivas vill- kor som går längre. När det finns grund för tvångslikvidation enligt 11 kap. 3, 4 eller 4 a § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, är dock ett beslut om likvidation alltid giltigt om det har biträtts av mer än hälften av de röstande. Uppkommer i ett sådant fall lika röstetal, har ordföranden utslags- röst. I paragrafen, som är ny, regleras sättet för beslut om likvidation i kooperativa hyresrättsföreningar. har frågan reglerats genom bestämmelserna i föreningslagen. Såsom utvecklats i avsnitt 11.2.2 har det dock ansetts att utredningens förslag att avskaffa kravet på beslut vid två stämmor för de vanliga ekonomiska före- ningarnas del inte bör gälla för kooperativa hyresrättsföreningar. Därför införs, genom förevarande paragraf, en särreglering i lagen om kooperativ hyresrätt om sättet för beslut om likvidation. Den överensstämmer i sak med vad som har gällt genom lagens hänvisningar till föreningslagen. 2 kap. 24 § Bestämmelserna om fusion i 12 kap. 1–19 §§ lagen (1987:667) om ekono- miska föreningar gäller också för kooperativa hyresrättsföreningar med följande undantag. Ett föreningsstämmobeslut om godkännande av fusionsplanen är giltigt endast om det har biträtts av nio tiondelar av de röstberättigade eller har fat- tats på två på varandra följande föreningsstämmor och på den senare stäm- man har biträtts av minst två tredjedelar av de röstande. I stadgarna får före- skrivas villkor som går längre. Paragrafen innehåller hänvisningar till vissa av föreningslagens bestämmelser om fusion. Andra stycket, som är nytt, reglerar sättet för beslut om godkän- nande av fusionsplan i kooperativa hyresrättsföreningar. Ändring- arna är av samma slag som ändringarna i 9 kap. 30 § bostadsrätts- lagen. 14.8Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse Ändringarna i 12 kap. 7 § utgör anpassningar till paragrafnumre- ringen i det nya 7 kap. föreningslagen. 14.9Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:595) om europakooperativ Om en föreningsstämma som ska hållas enligt SCE-förordningen, lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, stadgarna eller ett stämmobeslut inte sammankallas på angivet sätt, ska på ansökan av en leda- mot i förvaltningsorganet, ledningsorganet eller tillsynsorganet, den verk- ställande direktören, en revisor eller en föreningsmedlem genast på europakooperativets bekostnad sammankalla stämman. Enligt paragrafens ändrade lydelse ska , i stället för som , kalla till föreningsstämma när en sådan inte sammankallas på angivet sätt. Ändringen har behandlats i av- snitt 11.4.2. Om bifaller en ansökan enligt 36 § ska föreningen ersätta sökanden för ansökningsavgiften. Paragrafen, som är ny, innebär att den som har gjort en ansökan hos enligt den angivna paragrafen, har rätt att få ersättning av föreningen för erlagd ansökningsavgift, under förut- sättningar att ansökan har fått framgång. Motsvarande bestämmelse föreslås i 15 kap. 8 § föreningslagen. Skälen för bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.4.2. beslut att avskriva en anmälan om registrering eller att vägra registrering får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol för beslutet. Detsamma gäller verkets beslut i ett tillståndsärende enligt 16 §, verkets beslut om att vägra utfärda intyg enligt 8 eller 20 § samt verkets beslut enligt 39 §. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. beslut i ett ärende enligt 6 eller 13 § och Skatte- verkets beslut om hinder mot flyttning av säte enligt 16 a § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överkla- gande till kammarrätten. beslut i ett ärende enligt 36 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kam- marrätten. beslut i ett ärende enligt 37 § får överklagas hos allmän domstol i den ort där lednings- eller förvaltningsorganet har sitt säte. Ett beslut enligt 37 § första stycket får överklagas från den dag då europakooperativet fick del av beslutet. Ett beslut enligt 37 § andra stycket får överklagas för beslutet. Vid överklagande enligt fjärde stycket gäller lagen (1996:1242) om domstolsärenden. Ändringen i paragrafens tredje stycke är en följd av att enligt förslaget övertar uppgift att i vissa fall kalla till föreningsstämma i ett europakooperativ (jfr 36 §). Ändringarna i 21 och 22 §§ utgör anpassningen till paragrafnumre- ringen i det nya 7 kap. föreningslagen. En modernare lag om ekonomiska föreningar En särskild utredare ska se över lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar (föreningslagen) i syfte att förenkla för ekonomiska föreningar att driva sin verksamhet och att underlätta etablering av nya föreningar. se över definitionen av begreppet ekonomisk förening, särskilt det kooperativa kravet, överväga om möjligheterna för ekonomiska föreningar att bedriva sin verksamhet i delägda företag bör utvidgas, överväga om det finns skäl att skapa ett flexiblare regelverk genom särskilda regler för vissa ekonomiska föreningar, se över frågor om medlemskap, återbetalning av insats, stadge- ändring, användandet av modern teknik vid föreningsstämma, kapitalskydd och omvandling av ekonomiska föreningar genom fusion och delning, lämna förslag till andra ändringar av regelverket som innebär förenklingar för de ekonomiska föreningarna, samt göra en genomgripande språklig och redaktionell översyn av föreningslagen. Utredaren ska lämna de författningsförslag som övervägandena ger anledning till. I uppdraget ingår vidare att föreslå de författningsändringar som behövs för att avveckla lagen (1995:1570) om medlemsbanker. Utredaren ska i ett delbetänkande redo- visa resultatet av sina överväganden om ändring av stadgarna, före- ningsstämman och andra förenklingsåtgärder som avser administ- rativa bördor. Övriga delar av uppdraget ska redovisas . Om utredaren finner det lämpligt, får den del av uppdraget som gäller föreningslagen redovisas i ett delbetänkande. Behovet av en översyn Ett viktigt inslag i regeringens politik är att stärka företagens kon- kurrenskraft och skapa förutsättningar för fler jobb och växande företag. Möjligheterna till företagande och ökat nyföretagande ska vara goda. Oavsett i vilken juridisk form ett företag bedrivs ska det mötas av gynnsamma regler och ett gott företagsklimat. Regelver- ket för företagen ska vara enkelt. Regeringen har som målsättning att de administrativa kostnaderna för företagen på grund av de statliga regelverken ska minska . För att bidra till ett bättre företagsklimat och underlätta för företagen har tre utredningar redan tillsatts på det associations- rättsliga området. Utredningen om revisorer och revision har i ett delbetänkande föreslagit de lagändringar som krävs för att ta bort revisionsplikten för de små företagen (se SOU 2008:32) och Utredningen om enklare redovisningsregler ska föreslå förenk- lingar av redovisningsreglerna (se dir. 2007:78). Utredningen om ett enklare aktiebolag har i ett delbetänkande föreslagit att kravet på lägsta tillåtna aktiekapital för privata aktiebolag ska sänkas (se SOU 2008:49). I ett slutbetänkande ska utredningen lämna förslag till andra ändringar av aktiebolagslagen (2005:551) och aktiebolags- förordningen (2005:559) som innebär förenklingar för aktiebo- lagen (se dir. 2007:132). Som ett led i arbetet med att identifiera förenklingsmöjligheter har Verket för näringslivsutveckling () på regeringens upp- drag mätt näringslivets administrativa kostnader på en rad områ- den. Mätningarna omfattar bl.a. regelverket på det associations- rättsliga området (se Nuteks rapport 2008:02). En betydande del av företagandet i sker i ekonomiska föreningar. Bestämmelser om ekonomiska föreningar finns framför allt i föreningslagen. Lagen trädde i kraft . Utmärkande för en ekonomisk förening är att den genom ekono- misk verksamhet ska främja sina medlemmars ekonomiska intres- sen och att medlemmarna ska delta i verksamheten som konsu- menter, leverantörer eller på annat sätt. Kravet på deltagande i verksamheten ger den ekonomiska föreningen en kooperativ prä- gel. Den kooperativa prägeln markeras ytterligare genom att med- lemskapet i princip ska vara öppet, genom att varje medlem som huvudregel ska ha en röst samt genom att utdelning av överskott i huvudsak ska ske i proportion till varje medlems deltagande i verk- samheten. De verksamhetsgrenar av den svenska kooperationen som är mest omfattande är konsumentkooperationen inom dagligvaru- handeln, lantbrukskooperationen, oljekooperationen och bostads- kooperationen. Arbetskooperationen, dvs. en kooperation som har det gemensamma arbetet som grund, är en kooperativ form som har rönt ett ökat intresse. Med sitt starka inslag av aktiv medverkan från medlemmarna ger det kooperativt arbetande företaget de människor som så önskar möjlighet att engagera sig i driften av verksamheten i en annan omfattning än det kan bli fråga om för aktieägarna i ett aktiebolag med spritt ägande. Särskilt gäller detta givetvis de mindre, lokalt verkande kooperativen. Härigenom är de ekono- miska föreningarna också en viktig associationsform inom den allt mer uppmärksammade sektor som kallas för den sociala ekonomin, dvs. sådan verksamhet som primärt har samhälleliga ändamål, byg- ger på demokratiska värderingar och är organisatoriskt fristående från den offentliga sektorn (se prop. 2007/08:1, utg.omr. 17, s. 134). Förutsättningarna för den verksamhet som bedrivs i ekonomiska föreningar har förändrats väsentligt. De större kooperativa företagen står inför behov av omstruktureringar och anpassningar till marknadens krav, såväl nationellt som internationellt. Samarbetsprojekt mellan ekono- miska föreningar och andra företag i syfte att öka konkurrenskraf- ten och uppnå större effektivitet ställer krav på en modern och flexibel lagstiftning. Det har också växt fram ett stort intresse för att använda föreningsformen för företag med nya inriktningar, som inte traditionellt har bedrivits i form av ekonomisk förening, t.ex. tillverkning, energiförsörjning och företagstjänster. Intresset för att driva vård- och omsorgsverksamhet i kooperativa former ökar starkt. Föreningsformen används också av sociala företag, dvs. kooperativa företag vars näringsverksamhet bedrivs i syfte att skapa arbete för de människor som står längst bort från arbetsmarknaden. Överhuvudtaget har det kooperativa företagandet ökat och den ekonomiska föreningen är den företagsform som växer snabbast relativt sett. Mot bakgrund av den kooperativa företagsformens växande betydelse är det särskilt angeläget att regelverket för de ekono- miska föreningarna är anpassat till dagens behov. Det är också vik- tigt att de ekonomiska föreningarna ges samma förutsättningar att verka som andra företagsformer. Det ökar möjligheterna att ta till vara den potential till nyföretagande som finns. Kvinnor, unga och invandrare har resurser som företagare som inte alltid tas till vara. Den ekonomiska föreningen torde i det här sammanhanget vara en attraktiv företagsform. Ett modernt och väl fungerande regelverk kan därmed bidra till att öka jämställdheten i samhället och till ökad integration. Även internationellt finns det ett stort intresse för kooperativt företagande. Inom EU skapades en helt ny före- tagsform, s.k. europakooperativ. har en ny lagstiftning på området medan har antagit en ny lag i ämnet. Med den ökade rörligheten över gränserna är det viktigt att det svenska regelverket för ekonomiska föreningar är modernt och konkurrensmässigt. Föreningslagen har varit i kraft . Den har visserli- gen ändrats vid ett flertal tillfällen. Lagändringarna har gjorts bl.a. i syfte att stärka de kooperativa företagens ställning och ge dem lik- värdiga arbetsvillkor med andra företag (se prop. 1996/97:163, prop. 1999/2000:88, prop. 2005/06:84 och prop. 2006/07:112). De förhållanden som de ekonomiska föreningarna verkar under har dock nu genomgått så stora förändringar att en större, samlad, översyn av föreningslagen är påkallad. Behovet av en sådan under- stryks av de förändringar som har skett inom associationsrätten i övrigt. Föreningslagen är i tekniskt avseende uppbyggd efter före- bild aktiebolagslag. Denna lag är upphävd och ersatt av en ny, avsevärt mer överskådlig och flexibel, aktiebolags- lag (aktiebolagslagen [2005:551]). Mot denna bakgrund framstår det som naturligt att nu göra en samlad översyn av föreningslagen. Det finns också ett starkt öns- kemål från den samlade kooperationen om en sådan översyn. Utredaren ska se över de frågor som anges nedan. I den mån det bedöms motiverat och utredningstiden medger det får utredaren ta upp även andra frågor som avser föreningslagens innehåll och utformning. En utgångspunkt för översynen ska vara att ett modernt och enkelt regelverk behövs för såväl de stora kooperativa företagen som de småskaliga kooperativen och de sociala företagen, vars näringsverksamhet bedrivs med sociala mål och i kooperativ form. De ärenden med anknytning till föreningslagen som finns i och som kommer in till departementet kommer i den mån det bedöms lämpligt och efter samråd med utredaren att överlämnas till denne. Utredaren ska lägga fram förslag till de författningsändringar som han eller hon anser vara befogade. Utredaren ska särskilt beakta de administrativa konsekvenserna för näringslivet och utforma förslagen så att företagens administra- tiva kostnader minskar så långt det är möjligt utan att andra viktiga intressen som t.ex. borgenärsskyddet, skattekontrollen och bekäm- pandet av ekonomisk brottslighet eftersätts. En ekonomisk förening har till ändamål att främja medlemmarnas ekonomiska intressen genom ekonomisk verksamhet i vilken med- lemmarna deltar som konsumenter eller andra förbrukare, som leverantörer, med egen arbetsinsats, genom att begagna förening- ens tjänster eller på annat liknande sätt (se 1 kap. 1 § första stycket föreningslagen). Kravet på att medlemmarna ska delta i föreningens verksamhet brukar betecknas det kooperativa kravet. Definitionen av ekonomisk förening är central för lagstiftningen och bör vara utformad på ett ändamålsenligt och klart sätt. En fråga som kan uppkomma är om en förening ska betraktas som en eko- nomisk förening enligt 1 kap. 1 § första stycket föreningslagen, trots att föreningens verksamhet eller syfte endast till viss del är av den natur som avses i stycket. För att en sådan förening ska betraktas som en ekonomisk förening anses det krävas bl.a. att föreningen i huvudsak framträder som en förening där med- lemmarna deltar i verksamheten på sätt som anges i paragrafens första stycke (se prop. 1986/87:7 s. 78 med hänvisning till äldre förarbeten), det s.k. huvudsaklighetsrekvisitet. I rättspraxis har uttalats att det i praktiken inte går att dra några fasta gränser för huvudsaklighetsrekvisitets tillämpning (se NJA 2000 s. 365). Huvudsaklighetsrekvisitet har kritiserats för att vara otydligt och det har sagts att rekvisitet bidrar till att försvåra omstruktureringar. Det har vidare uppgetts att det förekommer ekonomiska före- ningar där medlemmarna själva uppfattar att den ekonomiska verk- samheten inte i första hand bedrivs i deras ekonomiska intresse, utan egentligen i ett närmast socialt eller på annat sätt ideellt intresse. Frågan uppkommer då om det innebär en lämplig avgränsning att ändamålet med verksamheten ska vara medlem- marnas ekonomiska intressen. Det kooperativa kravet har varit föremål för övervägan- den i samband med tillkomsten av lagen (2006:595) om europako- operativ. EG-förordningen om europakooperativ ger utrymme för att ett europakooperativ har s.k. investerande medlemmar, dvs. per- soner som inte räknar med att delta i verksamheten men som beta- lar medlemsinsats och har rösträtt på föreningsstämman (jfr prop. 2005/06:150 s. 149 f.). Möjligheten att ha investerande medlemmar utnyttjades dock inte av (se a. st.). Frågan om det koopera- tiva kravets utformning bör nu med hänsyn till utvecklingen inom det kooperativa företagandet behandlas i ett bredare perspektiv. Det kooperativa kravet i föreningslagen är av grundläggande betydelse för den ekonomiska föreningen och ska behållas. Utreda- ren ska emellertid mot den ovan angivna bakgrunden överväga utformningen av det kooperativa kravet. Bör kravet lättas upp eller göras mer flexibelt? Utredaren ska i det sammanhanget överväga om det, för att underlätta kapitalanskaffningen i ekonomiska före- ningar, bör införas en möjlighet att ha investerande medlemmar. Om en sådan ändring föreslås, ska utredaren även överväga om det bör göras motsvarande ändring för europakooperativ med säte i . Utredaren ska vidare överväga om definitionen av ekono- misk förening i övrigt är ändamålsenligt utformad. Huvudsaklig- hetsrekvisitet liksom kravet på att föreningen ska tillgodose med- lemmarnas ekonomiska intresse ska därvid ägnas särskild upp- märksamhet. Kooperativ verksamhet i delägda företag I 1 kap. 1 § tredje stycket föreningslagen finns bestämmelser om kooperativ verksamhet i hel- och delägda företag. Möjligheten för en ekonomisk förening att bedriva kooperativ verksamhet i ett hel- ägt dotterföretag infördes (se prop. 1996/97:163). infördes en möjlighet att bedriva kooperativ verksamhet även i ett delägt företag (se prop. 2005/06:84). Ett krav är dock att även övriga delägare är ekonomiska föreningar eller motsvarande utländska juridiska personer med hemvist inom Europeiska eko- nomiska samarbetsområdet. Som skäl för detta krav anfördes i förarbetena att verksamhetens kooperativa karaktär i annat fall ris- kerade att urholkas (se prop. 2005/06:84 s. 11). Det har från kooperationens sida framförts önskemål om att lag- stiftaren nu ska gå ett steg längre och alltså tillåta delägare som inte själva är ekonomiska föreningar. Det har uttalats att den nuvarande regleringen kan hindra önskvärda omstruktureringar inom koope- rationen. Utredaren ska mot den här bakgrunden överväga om kravet på att övriga delägare ska vara ekonomiska föreningar kan avskaffas eller mjukas upp utan att de kooperativa företagens särart träds för när. Bestämmelserna i föreningslagen gör, med några undantag, inte skillnad mellan olika kategorier av föreningar. Här föreligger en olikhet i förhållande till aktiebolagslagen, som skiljer på publika och privata aktiebolag (se 1 kap. 2 § aktiebolagslagen). Skillnaderna märks bl.a. när det gäller kapitalanskaffning och aktiekapitalets storlek. Även om ekonomiska föreningar inte har delats in i olika katego- rier finns det i föreningslagen särregler för föreningar som uppfyl- ler vissa villkor. Det gäller t.ex. krav på att ha en verkställande direktör, som ska utses om antalet anställda i föreningen under vart och ett av i medeltal har överstigit 200 (se 6 kap. 3 § föreningslagen, jfr 8 kap. 5 § angående revisorer). De förhållanden som ekonomiska föreningar verkar under kan variera avsevärt. Vissa föreningar har ett stort antal medlemmar och en omfattande verksamhet, medan andra föreningar är små. Beho- vet av reglering kan därför variera mellan skilda slag av föreningar. De förhållanden som ligger till grund för uppdelningen mellan publika och privata aktiebolag gör sig emellertid inte gällande på samma sätt för ekonomiska föreningar. Den ekonomiska före- ningen har mer karaktären av personassociation än en kapitalasso- ciation och vänder sig inte på samma sätt till allmänheten för att skaffa kapital. Däremot kan det finnas andra faktorer som skulle kunna motivera särskilda regler i vissa hänseenden. Mot den här bakgrunden och i syfte att göra lagstiftningen mer flexibel för ekonomiska föreningar ska utredaren överväga om sådana faktorer som föreningens storlek, verksamhetens omfatt- ning, dess art eller någon annan faktor kan motivera särskilda regler i vissa avseenden. En annan fråga är om det i större utsträckning än bör över- lämnas till medlemmarna att själva reglera olika frågor i stadgarna. Fullmäktigesystemet är ett exempel på en fråga som kan regleras i stadgarna. Finns det andra regler i föreningslagen som bör göras dispositiva? En utgångspunkt för övervägandena ska vara att den grund- läggande systematiken i föreningslagen, dvs.