sou · GXB326 · 2009-03-11 00:00:00 — När näringen har vuxit sig större med fler och större företag kan det övervägas om det är mer lämpligt med en annan lösning. Utredningen har övervägt ifall inspektörerna bör vara anställda av för att i så fall effektivisera tillsynen ytterligare genom att även fiskhälsotillsynen i så fall gjordes av samma inspektörer. ägs av vattenbruksnäringen och vattenkraftsindustrin, vilket kan medföra att allmänhetens tilltro till tillsynen skulle försämras genom att näringen skulle kontrolleras av ett organ som ägs av dem själva. Det skulle visserligen kunna lösas genom att fick staten som ägare och anslag fördelades genom exempelvis . På så sätt skulle ingen ny myndighet behöva byggas upp, även om det skulle medföra en ökad kostnad för staten genom att behöva bekosta de delar av driften som inte är avgiftsfinansierade. Utredningen har dock kommit till slutsatsen att inte föreslå att de regionala inspektörerna skulle inrymmas under , utan att de bör placeras på lämpliga länsstyrelser. Avgiften för tillsyn bör basera sig på en riskklassificering av företagen som omfattas av tillsynen. Därigenom premieras de företag som kontinuerligt arbetar med egenkontroll och goda rutiner med en lägre avgift och färre tillsynsbesök. För att underlätta prövningen föreslås en förbättrad planering. får sökanden ta fram förslag på lämplig lokalisering, samt alternativ lokalisering i den MKB som ska bifogas ansökan inför prövning. Det skulle vara effektivare för myndigheterna samt enklare för sökanden ifall lämpliga områden redan var utpekade. Då slipper den sökande leta efter lämpliga områden och myndigheterna kan underlätta prövningen genom att redan ha tagit fram ett planeringsunderlag. Genom att kunna peka ut områden av riksintresse för vattenbruk skulle det vara möjligt att skapa just de förutsättningarna. Instrumentet att peka ut områden av riksintresse finns redan för bland annat rennäringen och yrkesfisket. I en process att ta fram områden av riksintresse för vattenbruk kan flera olika utredningsmoment göras under framtagandet av underlaget. Exempelvis kan frågan om strandskydd och behov av dispenser ut vid framtagandet av områdena av riksintresse. Likaså kan en bedömning av lämpliga arter och stammar enligt fiskerilagstiftningen behandlas. Frågan om smittskydd är dock svårare att pröva långsiktigt, eftersom fiskhälsoläget kan ändra sig med tiden, vilket i så fall skulle kräva regelbundna översyner av Prövningen enligt av miljöfarlig verksamhet bör göras efter ansökan om tillstånd, eftersom det är först då som den faktiska utformningen och storleken på anläggningen framgår. Däremot bör en generell prövning göras i de områden som pekas ut som riksintresse för vattenbruket då det är de mest lämpliga lokalerna som eftersöks. I normalfallet bör därför en prövning kunna ske enligt all gällande lagstiftning snabbare i ett område av riksintresse för vattenbruket, jämfört med en prövning , eftersom en stor del av bedömningarna då redan är gjorda samt att generellt planeringsunderlag redan är framtaget. För andra angelägna verksamheter finns möjligheten att peka ut områden av riksintresse i . finns vattenbruket nämnt i första stycket 3 kap. 5 § i , men i andra stycket saknas det. Utredningen föreslår därför att vattenbruk läggs till i andra stycket så att vattenbruk behandlas på samma sätt som yrkesfiske och rennäring och att det i 2 § pkt. 2 i förordningen (1998:896) om hushållning med mark- och vattenområden m.m. läggs till att områden av riksintresse för vattenbruket (och fisket) lämnas av . Utredningen har övervägt förslaget att, enligt norsk modell, erbjuda licenser för försäljning, men funnit att det inte är ett lämpligt alternativ. Omfattningen av vattenbruket i är för liten för att det ska finnas ett så pass stort intresse för nya odlingslokaler att det skulle finnas en konkurrens om dem. kan ett system med licenser dock vara ett förslag att överväga närmare. Det kan finnas anledning att redan nu se närmare på förutsättningarna för att införa ett sådant system i . Det kan även vara en fråga att ta upp inom EU under ordförandeskapet för att finna möjliga gemensamma ramar för en expanderande europeisk vattenbruksnäring. förvaltar statens fastigheter vilket inkluderar så kallade kronoholmar i skärgården. Vattenområdet närmast kring dessa kronoholmar inkluderas i äganderätten. Därför bör fastighetsverket få i uppdrag att ta fram ett vattenplaneringsunderlag där de pekar ut lämpliga områden för vattenbruk, främst mussel- och ostronodling samt för ostronplockning. Landets kommuner bör i större utsträckning använda sig av sina planeringsverktyg för att i översiktsplaneringen planera de vattenområden som finns i kommunerna. Här bör även ges i uppdrag att stötta kommunerna i det arbetet. Farhågor om oacceptabla negativa effekter av vattenbruk i form av närsaltutsläpp medför att nya odlingstillstånd inte beviljas eller tar mycket att erhålla. Utredningen befarar att det finns tveksamheter bland berörda handläggare om hur man ska kunna förutse utsläppseffekter och vilken modell för beräkningar av utsläpp som är mest korrekt. anvisningar (allmänna råd) är föråldrade. I viktiga avseenden har förändringar skett inom vattenbruket, exempelvis beträffande fodersammansättning och utfodringsteknik som måste kunna tillgodoräknas näringen. Osäkerhet beträffande de faktiska miljöeffekterna och osäkerhet om hur utsläppsberäkningar säkrast bör göras utgör tillsammans med föråldrade bedömningsanvisningar ett hinder för vattenbrukets utveckling. Det bör därför vara av stort intresse för alla parter att effekter på miljön av det existerande vattenbruket utvärderas att en accepterad svensk modell tas fram och att de allmänna råden moderniseras. Regeringen bör avsätta medel till en marknadsförings- och informationskampanj som en del i förverkligandet av visionen om matlandet . Förslagsvis bör den sträcka sig och drivas av näringen med stöd av staten. Detta för att få ut relevant information till konsumenter om vattenbrukets produkter och om hur produktionen sker. På så sätt kan allmänhetens inställning till vattenbruket förbättras, som en konsumentupplysning sker om värdet av vattenbrukets produkter. Då många mindre företag har kombinerat vattenbruk och livsmedelsförädling bör de få stöd i sin utveckling. Eftersom det redan finns ett nationellt centrum för småskalig hantverksmässig livsmedelsförädling, Eldrimner, bör detta ges i uppdrag att ge råd och stöd till vattenbrukare som vill vidareförädla sina produkter. Kvalitetssäkring och certifiering kan bidra till att säkerställa kvaliteten och därigenom höja förtroendet hos konsumenterna. Det finns ett flertal certifieringssystem framtagna och näringen bör finna det lämpligaste. Kvalitetsstandarder kan underlätta handeln med vattenbruksprodukter, särskilt ifall en elektronisk handel påbörjas. Branschriktlinjer har inom andra delar av livsmedelsområdet visat sig vara en framkomlig väg att utveckla kunskap och kompetens samt säkerställa kvaliteten. För vattenbruksföretagen finns det svårigheter att rekrytera kompetent personal. Många företag rekryterar lämpliga personer och får sedan lära upp dem på plats. Det är även angeläget med möjligheter till vidareutbildning för de som redan arbetar inom näringen. Sådan utbildning kan även hjälpa till att höja statusen och intresset för näringen. Ett särskilt certifikat bör tas fram som visar på en genomgången vattenbruksutbildning. I utbildningen bör även ingå utbildning om relevanta miljöfrågor och djurskydd. Därför är det angeläget med utbildningsmöjligheter för den som vill arbeta inom vattenbruksnäringen och en yrkesutbildning för blivande vattenbrukare bör utarbetas. Om ett samarbete kan ske med våra nordiska grannländer kan ett tillräckligt underlag av studenter och lärare erhållas. På så sätt bör även goda praktikmöjligheter kunna erbjudas. Även de som handlägger frågor om vattenbruk på myndigheter, då främst prövning och tillsyn, bör få tillgång till vidareutbildning om vattenbruk. En akademisk vattenbruksutbildning bör införas. Även denna kan med fördel ske i samverkan med övriga nordiska länder. Den högre utbildningen samordnas med utbildningen på gymnasienivå för att säkerställa samordningsvinster. En eftergymnasial utbildning motsvarande lantmästare på högskolenivå är en möjlig utveckling. Vad det gäller högre akademisk utbildning bör SLU ges i uppdrag att vidareutveckla och samordna befintlig utbildning, gärna i samarbete med övriga husdjursutbildningar och initiativ i andra länder. Det finns ett uppenbart behov av forskning och utvecklingsarbete för att möta nuvarande problem för näringen och för att utveckla den mot ökad ekologisk och ekonomisk hållbarhet. Diversifiering av näringen och utveckling av olika nischer för svenskt vattenbruk kräver också forskningsinsatser. De forskningsinstitutioner som har en tydlig vattenbruksrelaterad inriktning bör därför få förstärkta anslag och den professur som finns i ämnet vattenbruk vid SLU bör bibehållas. Exempel på närliggande forskningsbehov utgörs av utveckling av modeller för närsaltbelastning och utvärdering och uppföljning av näringens miljöpåverkan. Problem med reproduktion i odling finns för och är ett akut problem för en art som ökar i odling. För att främja denna för vattenbruket lovande arts odlingsbarhet är det viktigt att denna problematik får en bra lösning. Insatser bör göras för att få till stånd avelsverksamhet som säkrar god tillgång av ett högkvalitativt odlingsmaterial för nuvarande odlingsarter. Djurskydds- och välfärdsfrågor har uppmärksammats alltmer av allmänheten och nya regelverk från EU ställer nya krav på hantering och slaktmetoder. Anpassning till nya regelverk och en ny syn på djurskydd för fiskar kräver forsknings- och utvecklingsinsatser. För att på kort sikt stödja näringens utveckling i är det av största vikt att flödena av näringsämnen från odlingarna kartläggs och hur dessa påverkas av fodertyp och påverkar omgivande ekosystem. Detta för att kunna inlemma vattenbruk i en helhetsbedömning av vattendirektivet liksom för möjligheten att peka ut områden lämpliga för en expansion av näringen. Det är också av stor vikt att ett enkelt system för utvärdering av närmiljön som kan tillämpas på ett enhetligt sätt över hela landet utarbetas. Här finns redan en rad arbeten att utgå ifrån såsom och avslutade projekt . I det längre perspektivet finns behov av tekniker för att bedriva odling med minsta möjliga miljöpåverkan baserade exempelvis på recirkulering, täta kassar eller helt slutna kretsloppsystem. Sådana odlingssystem kommer sannolikt att få ökad betydelse genom att möjliggöra odling i geografiska områden där en genom odling ökad närsaltsbelastning inte är acceptabel. Teknikerna finns men är förenade med alltför höga kostnader för kommersiell drift. Åtskilligt forsknings- och utvecklingsarbete måste till för att sådana odlingsmetodiker ska kunna appliceras under svenska förhållanden och bli kommersiellt användbara. Forskning kring fodrets sammansättning och kvalitet kommer att vara avgörande för vattenbrukets expansionsmöjligheter då tillgången på viktiga komponenter som används i tillverkning av dagens foder är begränsad. Forskning som rör alternativa foderkällor fokuseras av alla internationella forskningsmiljöer inom vattenbruk. Att anpassa och utnyttja lokala råvaror som foder kräver däremot nationell kompetens och kommer att bli viktigt för att utveckla svenskt vattenbruk till en hållbar näring. För del kan utvecklingsbara alternativa foderkällor utgöras exempelvis av musselmjöl, skarpsill och biomassa från mikroorganismer framställd som biprodukt vid produktion av bioenergi eller fermentering av restprodukter från mänskliga aktiviteter. Forskning och utveckling av nya foderråvaror medför även behov av forskning kring matsäkerhet och livsmedelskvalitet hos fisk. Även fortsatt forskning kring odling av musslor och ostron är nödvändig för att kunna nyttja hela den potential som finns bland dessa arter. Det bör vara ett intresse att så långt det är möjligt utveckla specifika svenska nischer inom odling. Arter som abborre och gös har ofta framhållits som tänkbara nya arter inom vattenbruk. För att nå dithän behövs ett långsiktigt forsknings- och utvecklingsarbete. Erfarenheter från bland annat av utveckling av helt nya arter för matfiskodling visar att ett tidsspann på 10–behövs innan kommersiella odlingar kan komma igång. Uthållig forskning och utveckling i form av tillämpad grundforskning och tillämpad forskning är en förutsättning för att ta fram nya odlingsarter. Kräftor odlas i begränsad omfattning. Med ökad kunskap när det gäller avel och produktionsmetoder bör det finnas förutsättningar att en bärkraftig odling av kräftor, främst som komplement till jordbruk. Ett rationellt och uthålligt vattenbruk måste baseras på ett för odling lämpligt genetiskt material som finns tillgängligt i tillräckliga kvantiteter för att möjliggöra odlarnas långsiktiga planering av produktionen. I likhet med annan djuruppfödning behövs därför inom vattenbruket avelsprogram som kan ombesörja kvantitet och kvalitet hos odlingsmaterial. Detta medför särskilda kostnader som den svenska vattenbruksnäringen inte förmår bära . Särskilt gäller detta för arter som ännu är små i odling. Utan tillgång till bra odlingsmaterial kommer dessa inte att kunna expandera. Det är därför motiverat med statligt stöd för avelsprogram inom vattenbruksområdet. , allteftersom näringen växer, kan kostnader successivt läggas över på näringen. En av statens möjligheter att stötta näringen med kapital för investeringar finns i den Europeiska fiskerifonden (EFF) inom EU-politiken. Beslut om stöd till vattenbruket tas av medan fördelar tillgängliga medel till länsstyrelserna. ansvarar även för författningar, handläggningsrutiner, ansökningsblanketter m.m. Finansieringen från EU sträcker sig över hela programperioden (2007–2013) och har fördelats på de olika insatsområdena. För att kunna nyttja EU-medlen fullt ut krävs en nationell svensk medfinansiering på lika mycket, vilket innebär att för varje krona från EU måste svenska staten skjuta till en krona. Det är av stor vikt att regeringen i budgeten satsar nödvändiga medel för att kunna utnyttja den tillgängliga finansieringen fullt ut. Budgetprocessen sker årsvis och det är inte alltid möjligt för regeringen att åta sig finansiering framåt, men en avsiktsförklaring om full medfinansiering för vattenbruket skulle ge andra finansiärer styrka att våga satsa. För att underlätta för de som vill utveckla vattenbruksnäringen bör särskilda medel skjutas till som medfinansiering för åtgärder av gemensamma insatser, pilotprojekt och för avsättningsfrämjande åtgärder, så att den som vill genomföra projekt inom dessa områden kan få all finansiering beviljad från samma ställe. För att underlätta regeringens medelfördelning föreslås att närmare undersöker kapitalbehovet i näringen under den innevarande programperioden och därigenom säkra tillräckliga medel för vattenbrukets investeringsbehov. En annan möjlighet till förbättrad kapitalförsörjning är att staten erbjuder lånegarantier för investeringar inom vattenbruket. Detta är särskilt viktigt eftersom de flesta vattenbruksföretag finns i glesbygd där det är svårt att finna andra säkerheter för lån. 9.12Samverkan med EU och övriga grannländer Inom EU pågår arbetet med att utarbeta en ny strategi för en hållbar utveckling av vattenbruksnäringen. bör aktivt delta i detta arbete för att se till att strategin blir anpassad och utveckla det svenska vattenbruket. Det svenska ordförandeskapet i EU, , bör användas offensivt för att utveckla och stärka ett ekologiskt och ekonomiskt hållbart vattenbruk i . I arbetet inom EU med översyn av den gemensamma fiskeripolitiken bör bidra med att utveckla den gemensamma politiken för vattenbruket så att den kan utvecklas till en ekonomisk och ekologiskt bärkraftig näring inom hela EU. Det bör finnas goda möjligheter att utveckla ett närmare samarbete med grannländerna när det gäller utbildning och forskning. Dessa möjligheter bör undersökas och tas till vara. Samarbete bör även ske inom ram. Med tanke på att verksamheten med kompensationsutsättningar utformades under den stora utbyggnadsepoken på 1950- och 60- talen och att vi har en förändrad syn på nyttjande och bevarande av naturresurser bör systemet ses över. Alternativa åtgärder som mer uttalat och i första hand syftar till att långsiktigt bevara fiskresurserna bör övervägas i en särskild utredning. I detta sammanhang måste givetvis konsekvenserna för alla inblandade parter utvärderas. Odlingar, lokala sportfisken, kust- och havsfiskare är parter som påverkas. Det bör utredas om det finns alternativa användningar av de resurser som läggs på odling och utsättning som bättre svarar mot nuvarande mål och förutsättningar med avseende på bevarande och fiske. Syfte och mål med framtidens kompensationsodling bör fastställas och även hur verksamheten ska utformas för att bäst svara mot syftet. Utvärderingsmetoder bör tas fram för att avgöra hur verksamheten fungerar. Bevarandeaspekter bör belysas brett och inkludera de effekter kompensationsodling har eller kan få på vilda stammar av lax och öring, liksom av andra berörda arter. 9.14Miljö och lokalisering av odling I utredningens uppgifter ingår att peka ut de sektorer inom svenskt vattenbruk som har de största förutsättningarna att utvecklas. En grundförutsättning är att svenskt vattenbruk växer på ett ur miljösynpunkt godtagbart sätt. De närsaltsutsläpp som sker vid kasseodling måste vara av sådan omfattning och ske i sådana recipienter att det kan accepteras. Slutna odlingssystem i vilka närsalterna kan tas omhand vore att föredra men är inte ekonomiskt möjliga i de flesta lägen. Möjligheten att utveckla en större produktion av musslor i miljöförbättrande syfte, för att ta upp näringsämnen ur havet bör utredas närmare. Musselodling på ger musslor som kan säljas till humankonsumtion, medan musslor odlade i inte får samma storlek. Däremot ger all odling av musslor som skördas en minskad närsaltsbelastning i havet och samhällets möjligheter att stödja en sådan utveckling bör utredas närmare. Situationen med avseende på närsaltsbelastning skiljer sig markant mellan olika delar av varför en uppdelning har gjorts beroende av geografiskt läge och typ av vatten. Regleringsmagasin som genom vattenståndsfluktuationer utarmats på näringsinnehåll ger ur miljösynpunkt goda förutsättningar för vattenbruksverksamhet. Förutom att de genom mänsklig påverkan har utarmats på närsalter utgör magasinen även i övrigt starkt modifierade miljöer. En närsaltökning orsakad av fiskodling bör här kunna accepteras och betraktas positivt, eftersom verksamheten i praktiken innebär en restaureringsåtgärd. På grund av brist på föda är de vilda fiskbestånden i dessa vattenmagasin ofta glesa med småväxta individer. En förbättrad näringsstatus kan här ge positiva bieffekter i form av förbättringar för vilda bestånd och därigenom ett bättre fiske. i utgör ett gott exempel på detta. Utrymmet för odling i kraftverksmagasin har av forskare vid SLU skattats till 50 000–fisk . Kraftverksmagasinen finns i huvudsak i norr och på hög höjd över havet vilket medför att vattentemperaturerna är låga. Möjligheterna att odla begränsas därigenom till arter som klarar tillväxt under dessa förhållanden och kan anses som optimala endast för . Odling av regnbåge förekommer dock. Även om de temperaturmässiga förhållandena inte är optimala för denna art finns en expansionsmöjlighet i magasinen, särskilt om man kan etablera ett nationellt avelsprogram med en sådan inriktning. Naturligt näringsfattiga sjöar, oligotrofa sjöar, kan i viss utsträckning vara lämpliga för ökat vattenbruk. Med en anpassad odlingsvolym och noggrant valda lägen för odlingar bör det bland vårt lands stora tillgång på dessa vatten finnas ett utökat utrymme för vattenbruk. Ett likställande av vattenbruket med andra areella näringar bör innebära att ett utrymme avsätts även för denna näring. har i svar på ett regeringsuppdrag beträffande vattenbrukets miljöpåverkan Svenska vattenbruksanläggningars belägenhet, närsaltstillskott och övriga miljöeffekter (Dnr 12-3490-04) angett bland annat sötvattensområden i norra vattensystem som potentiella områden av särskild betydelse för vattenbruksnäringen. Även om närsaltstillskottet från odlingsanläggningar i skärgårdsområden i kan vara mycket litet i jämförelse med andra utsläppskällor bedöms utsikterna för en expansion av fiskodling i detta område som små. Som exempel kan utsläpp av fosfor från en svensk matfiskodling som producerar ca fisk beräknas till . Denna mängd motsvarar ca en procent av föreslagna beting för utsläpp av fosfor till enligt Baltic Sea Action Plan. Mot bakgrund av de stora svårigheterna för att nå nuvarande mål gällande närsaltutsläpp och de sannolikt skärpta kraven till 2015 framstår möjligheterna att erhålla nya eller utökade tillstånd för matfiskodling i kustområden i egentliga som begränsade. Möjligheter att odla i detta område kan finnas om alternativ odlingsteknik används, exempelvis med täta kassar eller landbaserad odling. Annan odlingsteknik än öppna kassar kan dock skapa möjligheter till odling även i denna region. För att nå dithän krävs emellertid en avsevärd satsning på utveckling och utprovning av sådan teknik. En annan möjlighet är att odlare vidtar kompensatoriska åtgärder för att ta närsalter ur vattnet. Detta skulle kunna ske genom kontrakterat fiske eller musselodling. De praktiska och ekonomiska möjligheterna till sådana åtgärder bör bli föremål för utvecklingsarbete. Mindre problematiskt ur närsaltsynpunkt ter sig , norr om . Här är emellertid temperaturförhållandena inte lika gynnsamma. I likhet med är svenska i en övergödningssituation, med avseende på fosfor och kväve, som begränsar fiskodlingsmöjligheterna. odling på har även visat att förekomst av underkylt vatten kan vara ett problem. har däremot goda förutsättningar för musselodling och ostronfiske. Ur miljösynpunkt innebär denna verksamhet klara fördelar, då inga utsläpp sker av närsalter vid mussel- eller ostronodling. Närsalterna tas tvärtom upp från havet vid skaldjursskörden. Förutom att producera mat bör musselodlingens effekt att ta närsalter ur vattnet ses som en ur miljösynpunkt värdefull tillgång. Flera av de i handlingsplanen föreslagna åtgärderna innebär kostnader för staten. I vissa fall innebär föreslagna engångsinsatser men även satsningar över föreslås. Kostnaden för att genomföra utredningens handlingsplan har beräknats till . Vid en ökning av nuvarande produktion inom vattenbruket till beräknas nytillskottet av arbetstillfällen uppgå till storleksordningen 1 100 heltidsanställningar inom matfisk och sättfiskodling. Ytterligare arbetstillfällen bör uppstå genom etablering av beredningsföretag. Dessa arbetstillfällen skapas i utpräglade glesbygdsområden. En nationell strategi för ett ekonomiskt och ekologiskt bärkraftigt vattenbruk skapar förutsättningar för en expansion av näringen. Därigenom kan ytterligare företag etablera sig på landsbygden, eller att befintliga företag expanderar eller åtminstone säkerställer sin fortlevnad. Detta kan skapa ytterligare arbetstillfällen antingen direkt i dessa företag eller i vidareförädling av produkter eller i företag som levererar kringtjänster. Ett bärkraftigt vattenbruk ger landsbygden i allmänhet ytterligare en möjlig inkomstkälla och en möjlighet att skapa samarbeten mellan olika näringar, till exempel genom livsmedelsförädling, turistverksamhet, sport- och fritidsfiske m.m. Generellt sett bör en ökad ekonomisk aktivitet kunna leda till ett utökat skatteunderlag för såväl kommun, landsting och stat. Kostnaden för regeringen att påbörja den nationella strategin sammanfattas nedan. Utredningen föreslår att förstärker sitt arbete med vattenbruksfrågor, vilket bör underlätta en nationell strategi både för regeringen och för berörda myndigheter.