sou · GXB357 · 2009-08-20 00:00:00 — Marknadsliberala reformer som minskade subventioner och avregleringar kom att kombineras med kraftigt höjd skattebelastning och ett bibehållet bruksvärdes- system för hyressättningen. Stora delar av Timbros förslag har genomförts, men en central reglering kvarstår närmast oförändrad. Resultatet är en bostadspolitik som inte hänger ihop. Ett syfte med bruksvärdessystemet är att vid bostadsbrist hålla nere hyrorna jämfört med marknadspriser. I marknadstermer innebär detta dock att efterfrågan på bostäder överdrivs eftersom konsu- menternas efterfrågan är en återspegling av ett artificiellt lågt pris. minskar incitamenten att bygga till marknadskostnad eftersom hyrorna och därmed fastighetsägarens framtida vinst hålls nere. Resultatet blir stora bostadsköer om inte byggsubventioner används och minskar byggherrarnas kostnader och därmed ökar nyproduktionen vid en given hyresnivå. Efter att räntesubventio- nerna togs bort har också nybyggnationen minskat kraftigt och vi har en betydande bostadsbrist i tillväxtorterna och framför allt i (2001). Figur 2 Nybyggnation flerbostadshus 1991–2007 Källa: SCB, Bostads- och byggnadsstatistisk årsbok 2009, tabell 1.1.1. Den nuvarande situationen förefaller vara långsiktigt ohållbar. Ett mycket brett spektrum av politiska aktörer är ense om att bostads- byggandet är för lågt för att möta behoven i tillväxtregionerna. Det långsiktiga produktionsbehovet i landet har beräknats till 30 000 lägenheter (Prop. 2002/2003:98). Som vi ser i diagrammet ovan så har byggandet i varit lägre – ofta betydligt lägre – . Det finns två huvudsakliga vägar att öka nyproduktionen: Antingen väljer man att fullfölja omvandlingen av bostadspolitiken i marknadsliberal riktning och att ta bort centrala delar av bruks- värdesregleringen eller så behöver staten återinföra delar av subven- tionerna av bostadsbyggandet. Det är också möjligt att kombinera åtgärder av båda slagen. En tredje möjlighet är att försöka minska byggkostnaderna. Det kan vara fråga om att öka konkurrensen på byggmarknaden, men det är ju närmast en fråga för . Inom ansvarsområde kan man arbeta för att strömlinjeforma planerings- processen, vilket bidrar till att minska byggherrarnas risktagande och därmed påverkar deras ekonomiska kalkyler positivt. Sist men inte minst kan man ompröva delar av byggreglerna. skulle tillsammans med andra aktörer på bostadsmarknaden kunna ta fram sakunderlag och föra en sådan diskussion. Vad gäller leder exemplet mot följande: Att den svenska bostadspolitiken omvandlats och blivit mer norsk leder inte med någon automatik till ett minskat behov av en central myndighet. Den norska Husbanken har ca 350 anställda och även om det inte är helt lätt att jämföra verksamheten med och dess ca 200 anställda (årsredovisning 2008), så är det i alla fall inte uppenbart att omfatt- ningen att den statliga verksamhetens omfattning minskas bara för att ett land för en utpräglad bostadsmarknadspolitik. Det är där- emot inte otroligt att en omprioritering behöver äga rum. Dessutom kan man diskutera om det behövs två centrala myndig- heter (och ) och i så fall vilka två: I finns för- utom Husbanken en särskild myndighet för byggreglerna (Etat). Och man fråga sig om inte Husbankens entydiga tillhörighet till Kommunal- och regionaldepartementet är SOU 2009:57 Bilaga 4 att föredra framför den svenska hydran: har många departement som politiska uppdragsgivare. Den nya bostadspolitiken medför att den statliga bostads- administrationen behöver utveckla medel som kan hjälpa vissa kate- gorier av hushåll, till exempel ungdomar, att etablera sig på bostads- marknaden. har vidare en roll att spela i arbetet med att minska kostnaderna för nyproduktion av bostäder. Sist men inte minst bör den statliga bostadsadministrationen i ökad utsträckning följa boendesegregationens utveckling samt utvärdera effekterna av politiska insatser. Bilaga 4 SOU 2009:57 , (2007). Planering för minskad boende- segregation. , (1990). En marknad för bostäder åt alla: Ett förslag till ny bostadspolitik. Annaniassen, (2006). – det socialdemokratiska ägarlandet, i (red. ), Varför så olika? Nordisk bostads- politik i jämförande historiskt ljus. , Bo (2001). Bostaden som social rättighet. Den generella bostadspolitikens logik, i (red. ), Den nya bostads- politiken. , Bo (2006). – allmännytta och korporativa särintressen, i (red. ), Varför så olika? Nordisk bostadspolitik i jämförande historiskt ljus. , (2009) , i (red. ), Bostads- försörjning i storstadsregioner: En studie av , , och . Danneman, (2000). , DN-debatt, . , , . Hendershott och (1995). The tax reform and the housing market. , (2009). Politik och planering för ett blandat boende och minskad boendesegregation: Ett mål utan medel? , (2001) "Bostadspolitiskt systemskifte: Varför har nedskärningar drabbat bostadssektorn mer än andra områden? ", i (red. ), Den nya bostadspolitiken. , (2003) Bostadspolitiska trender i andra länder. Är det sannolikt att de får genomslag också i ? , (2009). Introduktion, i (red. ), Bostads- försörjning i storstadsregioner: En studie av , Helsing- fors, och . , och (2007). Valfrihetens effekter på skolornas elevsammansättning: skolsegregationen i ", i (red. ), Friskolorna och framtiden – segregation, kostna- der och effektivitet. , och (2001). , (2001). Sektorn som försvann! Historien om ett departements uppgång och fall, i (red. ), Den nya bostadspolitiken. Pierson, (1994). Dismantling the Welfare State? Priemus, och (1999). in Europe: Trends and Opportunities. 36, no. 2002/2003:98 Prop. 2006/07:1 Prop. 2006/07:61 Prop. SCB, Bostads- och byggnadsstatistisk årsbok 2009 SCB, Statistiska meddelanden, BO39, SM0801 (2006) Vad händer med likvärdigheten i svensk skola? , , 275. Strömblad, Per (2003). Politik på staden skuggsida. , Acta Universitatis Uppsaliensis. Strömgren, (2007). Samordning, hyfs och reda. Stabilitet och förändring i svensk planpolitik 1945–2005. , Acta Universitatis Uppsaliensis. , (2001). Bostadspolitiken i samhällsekonomin: Verkningarna av den förda politiken, i (red. ), Den nya bostadspolitiken. Vedung, (1993). Statens markpolitik, kommunerna och historiens ironi. Svårigheten med verifierbara funktionskrav i byggreglerna och en beskrivning av hur man i och löser samma problem I byggregler (BFS 1993:57, BFS 1993:58) utgår man ifrån byggproduktdirektivets grundläggande krav på byggnader. De sex krav återges nästan ordagrant i 3–8 §§ i BVF. De svenska bygg- reglerna har sedan kompletterats med ytterligare tre grundläggande krav i 11–13 §§. Alla de nio kraven finns angivna i 2 BVL, varav de sex första från direktivet. Bärförmåga, stadga och säkerhet Hygien, hälsa och miljö Lämplighet för avsett ändamål Tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga Hushållning med vatten och avfall Om föreskrifterna och de allmänna råden i BBR Kraven i BBR gäller när en byggnad uppförs och när en byggnad byggs till, för mark- och rivningsarbeten samt för tomter som tas i anspråk för bebyggelse. har bemyndigande att också meddela föreskrifter vid ombyggnad. har dock avstått från detta. Föreskrifterna utformades ursprungligen som detaljkrav med tekniska lösningar. Men redan i första utgåva av bygg- reglerna, SBN 67, försökte man omforma detaljkraven till funktions- krav, för att inte låsa byggbranschens utveckling av nya material och nya tekniska lösningar. Försöket lyckades endast till viss del. Man skriver i inledningen till SBN 67 att det varit möjligt endast i begränsad omfattning. Arbetet med att utforma funktionskrav fortsätter . Närmare efter det första försöket skriver regeringen i prop. 1994/95:250 (s. 93): I tillämpningsföreskrifter är det nödvändigt att arbeta med funktions- krav i stället för tekniska lösningar, eftersom föreskriften inte bör styra byggverksamheten mot en viss teknisk lösning, förhindra vissa fabrikat etc. Det har emellertid funnits osäkerhet om vad som är skillnaden mellan funktionskrav och tekniska lösningar och det har understundom ansetts att de senare uttrycker i måttangivelser vad de förra uttrycker i allmänna ordalag. Detta är emellertid en missupp- fattning. Rätt funktionskrav kan mycket väl anges som ett mått, t.ex. det mått som krävs för att man skall kunna komma igenom en dörr med rullstol eller de decibeltal som anger godtagbar bullerfrihet. Enligt regeringens uppfattning måste byggreglerna vara så tydliga att det är odiskutabelt vad som är samhällets minimikrav. Ytterligare kvarstår problemet. I regler- ingsbrev från återfinns följande rapporteringskrav: ska redovisa resultat och erfarenheter från arbetet med att utveckla verifierbara funktionskrav i byggreglerna. ska lämna en redogörelse över det fortsatta arbetet med att ta fram föreskrifter med verifierbara funktionskrav samt redovisa en tidplan för arbetet. Det finns en naturlig motsättning mellan funktionskravet och dess verifierbarhet. Funktionskravet uttrycks ofta som en målsättning i allmänna ordalag för att inte bindas till en detaljerad lösning. Men för att ett krav ska kunna verifieras måste det uttryckas som ett mätbart eller kontrollerbart värde, så enkelt och tydligt att en byggherre inte ska behöva tveka om han uppfyllt kravet eller ej. De allmänna råden i byggregler är direkt kopplade till de enskilda föreskrifterna. Råden är inte bindande. Ett allmänt råd anger, enligt läsanvisningen i BBR, hur någon kan eller bör göra för att uppfylla den tvingande regeln (lag, förordning eller myndig- hets föreskrift) till vilken det allmänna rådet är kopplat. till detta upplägg är att myndigheten inte vill hindra den tekniska utvecklingen genom alltför detaljstyrande regler. Om man väljer att inte göra på det sätt som anges i det allmänna rådet ska man kunna visa att den tvingande regeln ändå uppfylls. För att vara säker på att man uppfyller en föreskrift måste man därför ibland följa det mer detaljerade rådet. Råden blir i praktiken nödvändiga hjälpmedel för att konkretisera föreskrifternas materiella innehåll. Ett funktionskrav i en föreskrift har därför kunnat vara både svårtolkad och långt ifrån verifierbar när det funnits en uttolkning i ett allmänt råd. Eftersom råden inte är bindande och det enligt BBR 1:3 står den enskilde fritt att välja andra lösningar och metoder, om dessa upp- fyller föreskrifterna, uppstår ofta tolkningstvister mellan den kom- munala myndigheten och byggherren. Föreskrifterna uppfattas då som svårtolkade. Om verifiering av kraven i byggreglerna vid projekteringen och genomförandet Enligt BBR 2:32 bör byggherren, för att säkerställa att den färdiga byggnaden uppfyller kraven i föreskrifterna, i ett tidigt skede se till att detta kontrolleras och verifieras. Verifieringen kan ske under projekteringen, utförandet eller i den färdiga byggnaden eller i någon kombination av dessa. På vilket sätt verifieringen skall ske i det aktuella fallet fastställs i kontrollplanen. Verifiering av en färdig byggnad ska normalt, enligt BBR 2:231 ske genom provning, mätning eller besiktning beroende på vilken egenskap som skall verifieras. Det står vidare att såväl metod som resultat bör dokumenteras. Det bör, enligt BBR 2:322, verifieras att arbetet utförs enligt gällande projekteringshandlingar. Det som inte verifierats under pro- jekteringen och som är av betydelse för byggnadsdelarnas funktion bör verifieras under utförandet. Verifiering innebär både kontroll och bestyrkande av att en åtgärd uppfyller kraven i en föreskrift. För att föreskriften ska kunna verifieras måste den därför vara uttryckt på ett sådant sätt att kravet kan kontrolleras genom provning, mätning eller besiktning. Resultatet av en provning eller mätning ska då kunna ställas mot ett normerande värde som föreskriften eller det allmänna rådet ut- trycker. Någon osäkerhet om åtgärden uppfyller kravet ska inte Resultatet av en besiktning görs mot en kvalitet som ska uppnås i kravet. Flera organisationer anför att man ofta ställs inför tolknings- problem om vad föreskrifterna egentligen innebär. Vad som är mini- mikravet vid en viss åtgärd och hur man ska kunna avgöra om kravet har uppnåtts. är föreskriften kompletterad med någon form av kontrollmetod för att förtydliga hur verifieringen ska gå till. Osäkerheten vad en föreskrift konkret innebär har självklart i många fall blivit större då man övergick från krav på vissa tekniska lösningar i föreskrifterna till funktionskrav. Om bygglov- och tillsynsprocessen Alla byggnadsåtgärder är i princip bygglovpliktiga utom inre åtgärder i befintliga byggnader och vissa mindre åtgärder på befintliga små- husfastigheter. I en bygglovansökan prövas knappast någonting som på- verkar själva byggnaden utöver dess volym och utseende, dess rums- liga förankring i den omgivande miljön och tomtens planering. Alla tekniska krav för ny- och tillbyggnad som meddelas i byggreglerna behandlas av vid det efterföljande byggsamrådet i samband med bygganmälan. Tillsynen av hur byggherren upp- fyller de tekniska kraven vid en inre ombyggnad, som är bygglov- befriad, ska således också ske vid byggsamrådet. Bygganmälan är obligatorisk för alla åtgärder på en byggnad med vissa undantag, bl.a.: små bygglovbefriade åtgärder på småhusfastigheter, dock inte ombyggnad. ny-, till, och ombyggnad av vissa typer av ekonomibyggnader och anläggningar inre åtgärder för i fråga om byggnader som tillhör staten eller ett landsting Byggherren är skyldig att göra en bygganmälan innan genom- förandet påbörjas. I anmälan ska bl.a. framgå vem som är kvalitets- ansvarig för genomförandet. kallar till ett bygg- samråd, om det inte är uppenbart obehövligt. efter bygg- anmälan får byggherren påbörja arbetena även om inget byggsamråd kommit till stånd. Vid byggsamrådet ska en genomgång göras av arbetenas planering och de åtgärder för besiktning, tillsyn och övrig kontroll som är nödvändiga för att byggnaden ska kunna antas komma att uppfylla de tekniska egenskapskraven i byggreglerna. Då ska också byggnads- nämnden besluta om en kontrollplan, som är upprättad av bygg- , om det inte är uppenbart obehövligt. Hur kontrollen av själva projekteringen ska gå till framgår inte av bestämmelserna i . I den reglerade bygglovs- tillsynsprocessen lämnas knappast något utrymme för en sådan granskning. Inte heller ställs några krav på en redovisning av hur projekteringen har kon- trollerats. Eftersom samrådet oftast hålls i nära anslutning till bygg- start, blir granskningen även av den anledningen eftersatt. I landets alla kommuner har byggnadsnämnderna delegerat hela sin tillsynsuppgift till den kommunala byggnadsinspektionen. Verk- samheten styrs helt av lagbestämmelser och föreskrifter och det finns knappast något utrymme för några kommunalpolitiska bedöm- ningar i de enskilda fallen. Däremot kan styra den operativa tillsynens kvaliteten genom de resurser man avsätter för verksamheten. Om uppsiktsansvar och länsstyrelsernas tillsynsansvar enligt PBL har enligt PBL 1:8 den allmänna uppsikten över plan- och byggnadsväsendet i landet. Det innebär bl.a. att följa hur lagstift- ningen tillämpas. ska enligt instruktionen följa tillämp- ningen av lagar och förordningar, utvärdera effekterna av tillämp- ningen och lämna förslag till regeringen om de åtgärder som behövs för att syftet med reglerna ska nås. ansvarar här för frågor om bygglov och bygganmälan, samt upp- följning av hur regler inom området följs. Länsstyrelserna har tillsyn enligt samma paragraf över plan- och byggväsendet. arbetar med att ge stöd till länsstyrelserna i deras arbete på området. Här kan nämnas arbetet med den s.k. BULT-gruppen (uppsikt – Läns- styrelsernas tillsyn). Verket samarbetar med i första hand plan- enheten på länsstyrelserna för att utveckla metoder så att dessa på ett mer strukturerat sätt kan arbeta med tillsyn och därigenom möjliggöra en systematisk och långsiktig Boverksuppsikt. Ett exempel på det är arbetet med att utveckla plan- och byggenkät. Ett annat exempel är initiativtagande till och medverkan i årliga byggtillsynsseminarier. sker länsstyrelsernas åter- rapportering till regeringen gällande tillsyn inom PBL-området via . har på uppdrag av och i samverkan med länsstyrelserna givit ett förslag till revidering av PBL 1:8 för att tydliggöra och länsstyrelsernas ansvar för uppsikt respektive tillsyn över plan- och byggväsendet. Förslaget ska enligt uppdraget kunna utgöra en komplettering till betänkande. Rapporten statligt ansvar i blev klar . I bakgrunden till uppdraget (s. 22) skriver om länsstyrelsernas tillsyn över byggandet följande: , 2002, 2004, 2005 och 2006 har på uppdrag av regeringen undersökt hur kommunerna och länsstyrelserna i olika avseenden sköter sin tillsynsuppgift i PBL på byggområdet. Under- sökningarna visar tydligt att det finns många brister i såväl kom- munernas som länsstyrelsernas tillsynsarbete. har rapporterat resultatet av undersökningarna till regeringen. När det gäller länsstyrelserna så framgår det av undersökningarna att de har en uppriktig vilja och i vissa fall även ett uttalat intresse av att arbeta mer och bättre med tillsyn på byggområdet. De flesta läns- styrelser menar dock att det med nuvarande ekonomiska förutsätt- ningar och diffusa tillsynsuppdrag inte är möjligt att komma särskilt mycket längre med tillsynsarbetet på byggområdet. De signaler och förväntningar om högre aktivitet som ges i regeringens regleringsbrev är enligt länsstyrelserna inte tillräckliga för att möjlig- göra ytterligare förbättringar av tillsynsarbetet, i vart fall så länge särskilda medel inte anslås. För att tillsynsarbetet på byggområdet ska kunna bli bättre krävs det enligt länsstyrelserna att det i lag, för- ordning, föreskrift eller liknande, ges tydliga anvisningar om syftet med tillsynen och vad som förväntas av dem när det gäller t ex resurser, ambitionsnivå, kompetens och inriktning på tillsynsarbetet. Det krävs även att tillsynsuppgiften förenas med ingripandemöjligheter och att regeringens återkoppling förbättras. I rapportering till regeringen har pekat på vikten av att länsstyrelsernas tillsynsarbete förbättras och att de brister som finns försvårar för att använda länsstyrelserna som en effektiv kanal till och från kommunerna och i förlängningen för att kunna bedriva ett effektivt och bra uppsiktsarbete. Men det grund- läggande problemet kvarstår. Det är svårt att med nuvarande lag- stiftning komma längre när det gäller innehållet i uppgifterna och möjligheterna att avsätta resurser. I rapporten föreslår att länsstyrelserna bör inrikta sitt arbete på att kontrollera när och på vilket sätt kommunerna använder sig av de ingripandemöjligheter som finns när lagen inte följs. Det anförs att de kommunala tillsynsuppgifter som till- syn ska omfatta är de som anges i 10 kap. 1 § PBL om påföljd eller ingripande så snart det finns anledning att anta att en överträdelse har skett enligt byggbestämmelserna. Det är enligt viktigt att betona att det inte är de enskilda materiella bestämmelserna som kommunen ytterst har tillsyn över som granskning ska inriktas på utan kommunens hantering av sitt tillsynsansvar. framhåller vidare vikten av att planerar tillsynsarbetet och i så stor utsträckning som möjligt utnyttjar de samordningsmöjligheter som finns med tillsynsarbete på andra tillsynsområden. För att i viss mån säkerställa att så sker föreslår att ska bli skyldig att upprätta en tillsynsplan och en tillsynsrapport. Verket föreslår också att läns- styrelsen ska bli skyldig att i samband med uppsiktsrapporterna till rapportera tillsynsarbetet och resultatet av tillsynen. Regeringen eller bör bemyndigas att närmare föreskriva hur tillsynsplaner och tillsynsrapporter ska utformas. uppsikt över byggnadsväsendet riktar sig inte direkt till kommunerna utan endast till länsstyrelserna, som varken här eller i någon annan del av sitt ansvarsområde i övrigt berörs av tekniska byggnadsfrågor. Någon vägledning till kommunerna om hur byggföreskrifterna bör tolkas och hur de kan verifieras ingår således inte i rapportens förslag till hur länsstyrelserna bör bedriva sin tillsyn eller tillsynsvägledning över kommunernas byggtillsyn. Tillsynen av byggreglerna i och Både i och i utgår man liksom i , från EU:s byggdirektiv då man formulerar sina byggregler. Länderna uttrycker också sina bindande byggregler i form av funktionskrav, som kon- kretiseras i mätbara prestationsnivåer i form av råd eller vägledningar. Anpassningen till byggdirektivet har inneburit stora förändringar i regelverket i våra grannländer. har dessutom gjort förenklingar av sina prövnings- och tillsynsregler som till vissa delar skiljer sig från de svenska reglerna. I förväntas en ny plan och bygglag att träda i kraft . Det borde därför vara av stort intresse för svenska myndigheter att noggrant följa utvecklingen både i och i . borde också vara ett naturligt mål för de skandinaviska länderna att harmonisera sina byggtekniska regler eftersom de utgår från samma EG-direktiv. Dels skulle detta underlätta för de större konsult- och byggföretagen att arbeta över gränserna, dels skulle ett närmare samarbete mellan de skandinaviska myndigheterna underlätta och effektivisera ett nödvändigt forsknings- och utvecklingsarbete inom byggområdet. Men även de processregler som hanterar de bygg- tekniska frågorna vid prövningen och tillsynen av bygglovsärenden borde jämföras och harmoniseras för att underlätta en gräns- överskridande konkurrens. bestämmelser om bygglov och tillsynsprocessen i samband med byggande har stora likheter med de svenska reglerna men skiljer sig också markant i vissa delar. I har man följande prin- cipiella regelstruktur som motsvarar de svenska reglerna för bygg- lov och bygganmälan: Handläggningen är uppdelad i två beslutssituationer – bygglov och igångsättningstillstånd. Det finns bygglovbefriade och bygglovpliktiga åtgärder. De bygg- lovpliktiga åtgärderna delas upp i två grupper, dels de kom- plicerade åtgärderna som kräver igångsättningstillstånd, dels de enklare som endast är anmälningspliktiga innan genomförandet påbörjas. Sökande kan också anhålla att få sitt ärende behandlat som en enkel åtgärd. De anmälningspliktiga åtgärderna är bl.a. tillbyggnad till småhus upp till 50 kvm inkl. källare och friliggande byggnad i ett plan (ej för bostadsändamål) upp till 70 kvm. För åtgärder som kräver igångsättningstillstånd krävs ansvarig ansökare, ansvarig projektör, ansvarig utförare och ansvarig kontrollant. Kommunen prövar frågor om lokalt godkännande av ansvarsrätt. Riksbehörighet kan erhållas för alla former av ansvarsrätt. Prövningen av ansvarsrätter görs av Statens bygnings- tekniske etat. Anmälningspliktiga åtgärder kräver endast ansvarig sökande som prövas i bygglovprövningen. Byggsamråd ska ske vid alla bygglovpliktiga åtgärder. Då ska bl.a. redovisas om man i någon punkt frångår gällande bestämmelser. Kommunen har efter det att en bygganmälan är inlämnad, möjlighet att besluta att åtgärden ska prövas som en tillståndspliktig åtgärd bl. a på grund av synpunkter från grannar. Om så inte sker får den sökande börja bygga. Kommunen vidtar inga övriga åtgärder för en anmälningspliktig åtgärd. Då åtgärden är färdigställd skickar den sökande in den slutliga placeringen av åtgärden för uppdatering av kartverket. För åtgärder som kräver igångsättningstillstånd ska en kontroll- plan upprättas. Vid byggsamrådet behandlas kontrollplanen på i princip samma sätt som enligt de svenska reglerna. Vid färdig- ställandet gör den kontrollansvarige en slutbesiktning och skickar ett kontrollintyg till den ansvarige sökande. Funktionskontroll av installationer i byggnaden ska utföras innan byggnaden tas i bruk. Den ansvarige sökande skickar in begärda intyg till kom- munen. Kommunen utfärdar därefter ett slutintyg. Byggnaden får inte tas i bruk förrän slutintyget är lämnat. I har kommunerna ett generellt tillsynsansvar för byggandet utöver den administrativa hanteringen, men formen för tillsynen är stickprovsmässig och kan inriktas på olika ämnesområden.