sou · GXB31 · 2009-01-23 00:00:00 — Genom rekvisitet brottslig verksamhet framgår att regleringen inte ställer upp något krav på att det ska finnas en misstanke om ett specifikt brott. Det föreligger därför en principiell skillnad i förhållande till tillämpningsområdet för straffprocessuella tvångsmedel enligt bl.a. som i princip förutsätter att ett specifikt brott har begåtts. Däremot måste den befarade brottsliga verksamheten innefatta någon av de gärningar som räknas upp i punkterna 1–6. Uppgifterna får alltså hämtas in om någon del av den brottsliga verksamhet som t.ex. en viss gruppering antas syssla med innefattar vissa uppräknade gärningar. Punkten 1 i uppräkningen innefattar de brott som tidigare angavs i 6 kap. 22 § första stycket 3 LEK, dvs. brott med minst två års fängelse i straffskalan. Eftersom det är fråga om underrättelseverksamhet saknas det anledning att på samma sätt som vid förundersökning rörande ett redan begånget brott, föreskriva att uppgifter får inhämtas vid osjälvständiga brottsformer (jfr t.ex. 27 kap. 18 och 19 §§ RB). Genom punkterna 1–6 kommer all brottslighet som omfattas av lagen om åtgärder för att utreda vissa samhällsfarliga brott att omfattas även av denna lag. Inhämtning av uppgifter beslutas av chefen för den brottsbekämpande myndigheten. Myndighetschefen får delegera beslutanderätten. Enligt paragrafen, som har motiverats i avsnitt 6.4.3, är det chefen för den brottsbekämpande myndigheten som beslutar om inhämtning av uppgifter enligt lagen. Beslutanderätten ligger därmed för polisens del på rikspolischefen och länspolismästarna och för tullens del på generaltulldirektören. Med myndighetschef avses även säkerhetspolischefen. Myndighetschefen får delegera beslutanderätten. I paragrafen anges inte vem som kan komma i fråga eller några kvalifikationskrav rörande den person som blir aktuell för att erhålla en sådan delegation. Det ska dock inte vara fråga om personer som mer aktivt deltar i den underrättelseverksamhet där uppgifterna ska användas. I stället är det fråga om personer på myndighetsledningsnivå, t.ex. myndighetschefens ställföreträdare, rikskriminalchefen, biträdande rikskriminalchefen, biträdande säkerhetspolischefen, biträdande länspolismästare, länskriminalchefer, chefer för operativ verksamhet och chefer för underrättelseverksamhet. är en åklagarmyndighet. Den brottsliga verksamhet som finns angiven i 3 § är så allvarlig att den inte omfattar de brott som faller under ansvarsområde. Om det blir aktuellt så bör det för underrättelseverksamhet vara rikspolischefen som delegerar beslutanderätten till den som leder polisverksamheten vid . I ett beslut om inhämtning av uppgifter ska det anges vilken tid och, i förekommande fall, vilken teleadress och vilket avgränsat geografiskt område tillståndet avser. Tiden får inte bestämmas längre än nödvändigt och får, såvitt gäller tid som infaller efter beslutet, inte överstiga en månad för beslutet. Inhämtning av uppgifter får beslutas och genomföras endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den som åtgärden riktar sig mot eller för något annat motstående intresse. Paragrafens första stycke reglerar vilka uppgifter ett beslut om inhämtning av uppgifter ska innehålla och motsvarar i princip vad som gäller vid hemlig teleövervakning enligt 27 kap. 21 § andra stycket RB. Den tid som ska anges får inte bestämmas längre än nödvändigt. Det gäller för såväl historiska uppgifter som realtidsuppgifter (uppgifter om i vilket avgränsat geografiskt område en viss mobil elektronisk kommunikationsutrustning finns). När det gäller de sistnämnda uppgifterna finns den ytterligare begräsningen att tiden inte får överstiga en månad för beslutet. I förekommande fall ska även teleadress och det avgränsade geografiska område som tillståndet avser anges i beslutet. Teleadress kan inte anges när uppgifter om vilka mobila elektroniska kommunikationsutrustningar som har funnits inom ett visst avgränsat geografiskt område hämtas in, dvs. När det gäller lokaliseringsuppgifterna blir det oftast aktuellt att ange t.ex. en viss bestämd gatuadress men också större områden, exempelvis färdvägar och liknande. Den för samtliga tvångsmedel gällande proportionalitetsprincipen utrycks i andra stycket i paragrafen. Principen brukar i korthet beskrivas på det sättet att en tvångsåtgärd i fråga om art, styrka, räckvidd och varaktighet ska stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden. Bestämmelsen innebär att den brottsbekämpande myndigheten alltid måste beakta principen när den prövar om inhämtning av uppgifter ska få ske enligt denna lag. Proportionalitetsprincipen får betydelse också för hur beslutet ska utformas och vilka villkor som eventuellt ska förenas med det. Den gäller vidare under hela verkställighetsförfarandet och ska alltså, även sedan beslut om inhämtning har fattas, beaktas självmant av myndigheten. Man kan alltså tänka sig en situation när integritetsintrånget under verkställigheten blir så stort att åtgärden att hämta in uppgifter kan anses tillåten, trots att det fortfarande enligt 3 § finns särskild anledning att anta att uppgifterna kan bidra till att förebygga, förhindra eller upptäcka den brottsliga verksamheten. Om det inte längre finns skäl för ett beslut om inhämtning av uppgifter ska beslutet hävas. Paragrafen överensstämmer i princip med vad som gäller för hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning enligt 27 kap. 23 § RB. Om det som inhämtning av uppgifter får ske t.ex. har kommit fram att förutsättningar för beslutet har fallit bort genom att den brottsliga verksamhet som avsågs förhindras har genomförts, ska den brottsbekämpande myndigheten häva beslutet. det i sådant fall fortfarande tillräckliga skäl för att inhämta uppgifter kan det bli aktuellt att besluta om hemlig teleövervakning enligt regler. Om det genom inhämtningen av uppgifter har kommit fram information om förestående brott, får uppgifterna användas för att förhindra brott. Om det genom inhämtningen av uppgifter har kommit fram information som är av betydelse för utredningen av ett brott, får uppgifterna användas i utredningen endast om beslut om hemlig teleövervakning har fattats. Paragrafen reglerar de brottsbekämpande myndigheternas användning av uppgifterna som har hämtats in enligt lagen. Motiven till bestämmelsen har redovisats i avsnitt 6.4.4. Om det genom inhämtningen av uppgifter har kommit fram information om förestående brott, får enligt första stycket uppgifterna i enlighet med underrättelseverksamhetens syfte användas för att förhindra brott. I paragrafens andra stycke finns av integritetsskäl begränsningar när det gäller de brottsbekämpande myndigheternas användning i förundersökning av de uppgifter som hämtats in enligt lagen. Det kan t.ex. vara fråga om att ett förestående brott inte kunde förhindras utan genomfördes eller att uppgifterna är av betydelse för utredningen av något annat brott. De uppgifter som har inhämtats får användas i en förundersökning endast om beslut om hemlig teleövervakning har fattats. När den åtgärden har beslutats får myndigheten välja efter operativa, ekonomiska och andra överväganden om uppgifterna återigen ska inhämtats via leverantören eller lämnas över till brottsutredningsverksamheten från den undersökning i underrättelseverksamheten i vilken de hämtades in. Uppteckningar av uppgifter ska granskas möjligt. Uppteckningar ska, i de delar de är av betydelse för att förebygga eller förhindra brott, bevaras så länge det behövs för att förebygga eller förhindra brott. De ska därefter förstöras. Trots vad som sägs i andra stycket får brottsbekämpande myndigheter behandla uppgifter från uppteckningar i enlighet med vad som är särskilt föreskrivet i lag. I paragrafen regleras de brottsbekämpande myndigheternas hantering och behandling av uppteckningar av uppgifter som inhämtats enligt denna lag. Motiven till bestämmelsen har redovisats i avsnitt 6.4.5. Enligt första stycket ska en uppteckning av uppgifter, på samma sätt som vid hemlig teleövervakning (jfr 27 kap. 24 § RB), granskas möjligt. Den brottsbekämpande myndigheten utför granskningen. Enligt andra stycket ska de delar av uppteckningen som är av betydelse för att förebygga eller förhindra brott bevaras så länge det behövs för det syftet. När uppteckningen inte längre ska bevaras, ska den förstöras. Med det avses att uppgifterna utplånas, inte enbart att uppgifterna görs oåtkomliga för den operativa verksamheten. Finns det delar av uppteckningen som är av betydelse från brottsutredningssynpunkt och har beslut om hemlig teleövervakning fattats (se 7 §), blir de bestämmelser som reglerar hanteringen och behandlingen av uppteckningen vid det tvångsmedlet tillämpliga (jfr 27 kap. 24 § RB). Tredje stycket innehåller ett undantag från vad som föreskrivs om förstörande av uppteckningar enligt andra stycket. Enligt undantagsregeln får de brottsbekämpande myndigheterna behandla uppgifter från uppteckningar i enlighet med vad som är särskilt föreskrivet i lag. Om det har kommit fram uppgifter som får behandlas i register eller på annat sätt enligt de förutsättningar som ställs upp i exempelvis polisdatalagen eller lagen om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet, utgör alltså regleringen i andra stycket inte hinder för att nämnda uppgifter behandlas enligt dessa lagar. I fråga om gallring m.m. av uppgifterna gäller då vad som föreskrivs i de lagarna. I lagen (2007:908) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet finns bestämmelser om Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn på eget initiativ och på begäran av enskild. Paragrafen innehåller en erinran om att har tillsyn över de brottsbekämpande myndigheternas verksamhet när det gäller att inhämta uppgifter enligt lagen. Bestämmelsen har införts mot bakgrund av att den enskilde som innehar den teleadress som omfattas av beslutet om inhämtning inte har möjlighet att överklaga ett sådant beslut (jfr 49 kap. 5 § första stycket 6 RB) eller begära rättens prövning av det (jfr den föreslagna 27 kap. 21 b § RB). Enligt lagen om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet har den enskilde dock alltid rätt att begära att nämnden kontrollerar om han eller hon har utsatts för en sådan åtgärd och om detta har skett i enlighet med lag eller annan författning. För närmare uppgifter om nämndens tillsyn hänvisas till avsnitt 6.9. 8.3Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 16 kap. 1 § Att friheten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter i vissa fall är begränsad framgår av 7 kap. 3 § första stycket 1 och 2, 4 § 1–8 samt 5 § 1 och 3 tryckfrihetsförordningen och av 5 kap. 1 § första stycket samt 3 § första stycket 1 och 2 yttrandefrihetsgrundlagen. De fall av uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt, i vilka nämnda frihet enligt 7 kap. 3 § första stycket 3 och 5 § 2 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1 § första stycket och 3 § första stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen i övrigt är begränsad, är de där tystnadsplikten följer av 3. denna lag enligt 5 kap. 1 § såvitt avser uppgift om kvarhål- hemlig rumsavlyssning på grund av beslut av domstol, undersöknings- lagen (0000:00) om tillgång till kommunikation i de brottsbekäm- 6 kap. 20 § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation 6 kap. 21 § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation såvitt avser uppgift om kvarhållande av försändelse på befordringsföretag eller om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning på grund av beslut av domstol, undersökningsledare eller åklagare, eller inhämtning av uppgifter enligt lagen (0000:00) om tillgång till uppgifter om viss elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet I paragrafen anges i vilka fall tystnadsplikt har företräde framför meddelarfrihet. Sekretessen enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen, som skyddar brottsutredningar och annan brottsbekämpande verksamhet, innebär endast ett fåtal begränsningar i meddelarfriheten. De begränsningar som finns rör uppgifter om hemliga tvångsmedel, dvs. tvångsmedel som verkställs utan att den som blir utsatt för åtgärden har vetskap om den. är meddelarfriheten begränsad i fråga om uppgift om s.k. postkontroll, hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning, hemlig kameraövervakning och hemlig rumsavlyssning, s.k. buggning. Åtgärden att hämta in uppgifter om viss elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet enligt den föreslagna lagen därom, är till sin karaktär sådan att den måste hållas hemlig. Av förevarande paragraf följer därför att samma begränsningar i meddelarfriheten som gäller för befintliga hemliga tvångsmedel när tystnadsplikten följer av 5 kap. 1 § sekretesslagen ska gälla även för sådan inhämtning. I 6 kap. 21 § LEK föreskrivs en tystnadsplikt för den som i samband med ett tillhandahållande av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst har fått del av eller tillgång till uppgifter som hänför sig till postkontroll, hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning. Sådana uppgifter omfattas även av begränsningar i meddelarfriheten. Av samma skäl som angavs har förevarande paragraf ändrats så att begränsningar i meddelarfriheten ska gälla för åtgärden att hämta in upp- gifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet enligt den angivna lagen när tystnadsplikten följer av 6 kap. 21 § LEK (se även avsnitt 8.4). 8.4Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation 6 kap. 8 § Bestämmelserna i 5–7 §§ gäller inte 1.när en myndighet eller en domstol behöver tillgång till sådana uppgifter som avses i 5 § för att lösa tvister, 2.för elektroniska meddelanden som befordras eller har expedierats eller beställts till eller från en viss adress i ett elektroniskt kommunikationsnät som omfattas av beslut om hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning, tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning eller med hemlig teleövervakning, inhämtning av uppgifter enligt lagen (0000:00) om tillgång till uppgifter om viss elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet, eller 3.i den utsträckning uppgifter som avses i 5 § är nödvändiga för att förhindra och avslöja obehörig användning av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst. I 6 kap. 5–7 §§ LEK finns bestämmelser om hur leverantörerna får behandla vissa trafikuppgifter. De ska utplånas eller avidentifieras när de inte längre behövs för att överföra ett elektroniskt meddelande. Uppgifterna får dock sparas för vissa ändamål, exempelvis abonnentfakturering. I paragrafen görs undantag från de nämnda reglerna, bl.a. vid beslut om hemlig teleövervakning. I punkten 2 har en hänvisning till lagen om tillgång till uppgifter om viss elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet lagts till. 6 kap. 10 a § Bestämmelserna i 9 och 10 §§ gäller inte när lokaliseringsuppgifter omfattas av beslut om inhämtning av uppgifter enligt 27 kap. eller lagen (0000:00) om tillgång till uppgifter om viss elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet. Paragrafen är ny. I 6 kap. 9 och 10 §§ LEK finns bestämmelser om hur leverantörer får behandla lokaliseringsuppgifter som inte är trafikuppgifter, exempelvis uppgifter som avser en enbart påslagen mobiltelefon, alltså lokaliseringsuppgifter som inte har samband med befordran av ett elektroniskt meddelande. Uppgifter som rör fysiska personer eller abonnenter får behandlas endast sedan de har avidentifierats eller abonnenten gett sitt samtycke till behandlingen. Det finns också begränsningar i fråga om vilka personer som får ta befattning med uppgifterna. De angivna bestämmelserna om behandling av lokaliseringsuppgifter som inte är trafikuppgifter kan inte tillämpas när sådana uppgifter omfattas av beslut om inhämtning enligt 27 kap. eller enligt den föreslagna lagen om tillgång till uppgifter om viss elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet. Paragrafen föreskriver därför undantag i det avseendet (jfr 6 kap. 8 § LEK). 6 kap. 21 § Tystnadsplikt enligt 20 § första stycket gäller även för uppgift som hänför sig till 1.åtgärden att kvarhålla försändelser enligt 27 kap. 9 § , 2.angelägenhet som avser användning av hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning enligt 27 kap. 18, 19 eller 20 d § eller tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning eller med hemlig teleövervakning enligt 4 kap. 25 b § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, 3.angelägenhet som avser inhämtning av signaler i elektronisk form enligt lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet, 4.inhämtning av uppgifter enligt lagen (0000:00) om tillgång till uppgifter om viss elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet, och 5.begäran om utlämnande enligt 22 § första stycket 2. Paragrafen innehåller vissa bestämmelser om tystnadsplikt för den som i samband med tillhandahållande av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst har fått del av eller tillgång till uppgifter som hänför sig till vissa hemliga tvångsmedel, dvs. tvångsmedel som verkställs utan att den som blir utsatt för åtgärden har vetskap om den. Även hemlig teleövervakning enligt 27 kap. 20 d § RB, inhämtning enligt lagen om tillgång till uppgifter om viss elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet liksom begäran från myndigheterna att få tillgång till uppgifter om abonnemang är till sin karaktär sådana åtgärder som måste hållas hemliga. Punkten 2 i paragrafen har därför ändrats och punkterna 4 och 5 har lagts till. Frågan har behandlats i avsnitt 6.11. 6 kap. 22 § Den som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst och därvid har fått del av eller tillgång till uppgift som avses i 20 § första stycket ska på begäran lämna 1.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till en myndighet som i ett särskilt fall behöver en sådan uppgift för delgivning enligt delgivningslagen (1970:428), om myndigheten finner att det kan antas att den som söks för delgivning håller sig undan eller att det annars finns synnerliga skäl, 2.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 och som gäller misstanke om brott till åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myndighet som ska ingripa mot brottet, 3.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till om myndigheten behöver uppgiften i exekutiv verksamhet och myndigheten finner att uppgiften är av väsentlig betydelse för handläggningen av ett ärende, 4.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till , om verket finner att uppgiften är av väsentlig betydelse för handläggningen av ett ärende som avser kontroll av skatt eller avgift eller rätt folkbokföringsort enligt folkbokföringslagen (1991:481), 5.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till polismyndighet, om myndigheten finner att uppgiften behövs i samband med underrättelse, efterforskning eller identifiering vid olyckor eller dödsfall eller för att myndigheten ska kunna fullgöra en uppgift som avses i 12 § polislagen (1984:387), 6.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till polismyndighet eller åklagarmyndighet, om myndigheten finner att uppgiften behövs i ett särskilt fall för att myndigheten ska kunna fullgöra underrättelseskyldighet enligt 33 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, och 7.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 och 3 till regional alarmeringscentral som avses i lagen (1981:1104) om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler. Ersättning för att lämna ut uppgifter enligt första stycket 7 ska vara skälig med hänsyn till kostnaderna för utlämnandet. I bestämmelsen föreskrivs skyldighet för den som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst att utan hinder av tystnadsplikt lämna ut vissa uppgifter till bl.a. brottsbekämpande myndigheter. Enligt första stycket punkten 2 har de brottsbekämpande myndigheterna rätt att få tillgång till uppgifter om abonnemang. Det gäller såväl i underrättelseverksamhet som under förundersökning. Den tidigare begränsningen, som innebar dels att fängelse skulle vara föreskrivet för brottet, dels att brottet skulle kunna föranleda annan påföljd än böter i det enskilda fallet, för att myndigheterna skulle ha rätt att begära uppgifterna har tagits bort. Frågan har behandlats i avsnitt 6.6. I första stycket punkten 3 föreskrevs tidigare en skyldighet att lämna uppgifter som angår ett särskilt elektroniskt meddelande till de brottsbekämpande myndigheter som ska ingripa mot ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Den bestämmelsen har utgått. Myndigheternas möjligheter att få tillgång till sådana uppgifter regleras i stället i respektive lagen om tillgång till uppgifter om viss elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet. Som en följd av den angivna förändringen har numreringen i första stycket samt hänvisningen i andra stycket ändrats. 8.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet Nämnden ska utöva sin tillsyn genom inspektioner och andra undersökningar. Nämnden ska biträdas av granskningsombud med uppgift att löpande följa tillämpningen av lagen (0000:00) om tillgång till uppgifter om viss elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet. Ombud ska till nämnden anmäla förhållanden av betydelse för nämndens tillsyn. Nämnden får uttala sig om konstaterade förhållanden och sin uppfattning om behov av förändringar i verksamheten och ska verka för att brister i lag eller annan författning avhjälps. I paragrafen finns grundläggande bestämmelser om hur ska bedriva sin tillsynsverksamhet. Av första stycket framgår att nämndens löpande tillsyn ska genomföras i form av inspektioner eller andra slag av undersökningar. Undersökningarna utformas efter omständigheterna i det enskilda tillsynsärendet och kan alltså vara av olika art och omfattning. I ett nytt andra stycke har särskilda bestämmelser införts om nämndens tillsyn över tillämpningen av lagen om tillgång till uppgifter om viss elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet. I den verksamheten ska nämnden biträdas av ett eller flera granskningsombud som löpande ska följa hur lagen tillämpas och anmäla till nämnden sådana förhållanden som är av betydelse för nämndens tillsyn. Frågan har behandlats i avsnitt 6.9. Tredje stycket var tidigare andra stycke i bestämmelsen och reglerar vad nämndens tillsyn kan utmynna i. Nämnden har rätt att av förvaltningsmyndigheter som omfattas av tillsynen få de uppgifter och det biträde som nämnden begär. Även domstolar samt de förvaltningsmyndigheter som inte omfattas av tillsynen är skyldiga att lämna nämnden de uppgifter som den begär. Granskningsombud har inom ramen för sitt uppdrag motsvarande rätt till uppgifter och biträde. I paragrafen föreskrivs en uppgifts- och biträdesskyldighet för de myndigheter som omfattas av Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn. Myndigheterna är skyldiga att lämna de uppgifter och det biträde som nämnden begär. Nämnden avgör själv om en uppgift är relevant för tillsynen. Myndigheterna är skyldiga att lämna de begärda uppgifterna även om det förutsätter efterforskning från myndigheternas sida. Vidare föreskrivs att myndigheter som omfattas av tillsynen är skyldiga att biträda nämnden. Sådant biträde kan bestå i att lokaler, arkiv, register och andra databaser som omfattas av ett tillsynsärende görs tillgängliga för nämnden.