sou · GWB338 · 2009-01-01 00:00:00 — Mot den bakgrunden anser vi att, om en modell med själv- kostnadsstyrda kommunala bostadsaktiebolag väljs, hyresnämnden vid sin prövning av hyran för en lägenhet som ägs av ett kommu- nalt bostadsaktiebolag bör beakta inte bara att jämförelselägen- heternas hyror är bestämda med beaktande av bruksvärdesfak- torerna utan även att den hyra som bestäms för prövningslägen- heten förhåller sig på ett bruksvärdesmässigt korrekt sätt till de jämförelselägenheter som tillhör det kommunala bostadsaktie- bolaget. En sådan bedömning förutsätter dock att det finns underlag för den i det material som parterna åberopat i processen. Det nu sagda bör tillämpas på motsvarande sätt vid prövningar av hyror för bostäder som ägs av andra juridiska personer som inte kan antas agera fullt ut affärsmässigt, t.ex. bostadsstiftelser som drivs enligt en självkostnadsprincip eller aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegränsning. Vår bedömning: Det bör inte införas någon rätt för en hyres- gästorganisation till förhandlingsordning med ett bostadsföre- tags moderbolag. har anfört att kommunala koncerner innebär problem när det gäller insyn och överblick och därför medför pro- blem i förhandlingssituationen (regeringens till utredningen över- lämnade ärende M2005/106/Bo). Föreningen menar att av den an- ledningen införandet av en rätt till förhandlingsordning med moder- bolaget i en koncern måste övervägas, eftersom beslut som fattas i moderbolaget i många fall helt dikterar villkoren för de kommande hyresförhandlingarna i dotterbolagen. När det gäller denna synpunkt från , gör vi följande överväganden. En förhandlingsordning skapar ramarna för förhandlingar, som kan leda till en förhandlingsöverenskommelse om bl.a. hyrans stor- lek. Det framstår därför som främmande att en rätt till förhand- lingsordning skulle finnas gentemot ett annat företag än det som direkt disponerar över hyrans storlek. Förvisso kan ett moderbolag ha ett stort inflytande över ett kommunalt bostadsföretag, men detsamma kan sägas om t.ex. kommunen. En rätt till förhand- lingsordning som ges inte bara till den som äger ett hyreshus utan även till den som äger den som äger hyreshuset skulle enligt vår mening föra för långt och bör inte införas. 18.8Konsekvenserna för de kollektiva hyresförhandlingarna av de nya reglerna Vår bedömning: De kollektiva hyresförhandlingarna får antas komma att föras för de kommunala och privata bostadsföretagen. Väljs en modell med självkostnads- styrda kommunala bostadsaktiebolag, torde förhandlingarna med dessa företag komma att även utgå från kostnaderna för bostadsförvaltningen. I en modell med affärsmässiga kom- munala bostadsaktiebolag får det antas att utgångspunkten i förhandlingarna kommer att bli vilka hyror det är affärsmässigt att försöka uppnå. Samma utgångspunkt får antas i praktiken komma att gälla i de kollektiva hyresförhandlingarna med pri- vata bostadsföretag. De kollektiva hyresförhandlingarna inleds med förhandlingar om de kommunala bostadsföretagens hyror. – i förhandlingar eller i () – sker förhandlingarna om de privata bostadsföretagens hyror med utgångs- punkt i de hyror som bestämts för de kommunala bostadsföretagen. Efter ett avskaffande av de kommunala bostadsföretagens hyres- normerande roll torde de kollektiva hyresförhandlingarna inte längre kunna bedrivas på samma sätt. De kommunala bostads- företagens hyror kan då inte längre tjäna som riktmärken vid för- handlingarna med de privata bostadsföretagen. ordning som har präglat hyresförhandlingssystemet torde med hänsyn härtill komma att upplösas. I stället får det antas att förhandlingarna kommer att få föras för de kommunala bostadsaktiebolagen och de privata bostadsföretagen. Av 1 § hyresförhandlingslagen framgår att för- handlingar måste ske med varje fastighetsägare. Dock får fastig- hetsägaren förhandla tillsammans med en fastighetsägareorgani- sation, och varken av lagen eller dess kommentar (s. 26 f.) framgår att fastighetsägaren skulle vara förhindrad att ge sin organisation fullmakt att för sin räkning förhandla och sluta förhandlingsöverenskommelse. De lagliga förutsättningarna för ett rationellt förhandlingsarbete synes därmed vara för handen. En annan stor förändring jämfört med kan – beroende på valet av system för de kommunala bostadsaktiebolagen – komma att bli den utgångspunkt som parterna har i förhandlingarna. Denna utgångspunkt har för de kommunala bostadsaktiebolagens del varit dessa företags kostnader. I ett system med självkostnads- styrda kommunala bostadsaktiebolag enligt artikel 86.2 kommer denna utgångspunkt fortfarande att vara relevant för de kommu- nala bostadsaktiebolagen. Väljs ett system med affärsmässiga kommunala bostadsaktie- bolag enligt artikel 87.1, får det antas att utgångspunkten i stället kommer att vara hur höga hyror som på lång sikt är affärsmässigt motiverade att ta ut inom de ramar som bruksvärdessystemet och en skyddsregel medger. En sådan utgångspunkt kan – beroende på situationen i det enskilda fallet – innebära att det kommunala bostadsaktiebolaget bör försöka få ut så höga hyror som bruks- värdessystemet och en skyddsregel medger men kan också lämna ett utrymme för ett kommunalt bostadsföretag att sätta lägre hyror än så. Det kan t.ex. vara affärsmässigt att sätta något lägre hyror för att ha låg omflyttning (1995 s. 319 f.). Det viktiga ur det kommunala bostadsaktiebolagets perspektiv är att i varje situa- tion för sig självt ur ett affärsmässigt perspektiv – dvs. ett lång- siktigt vinstperspektiv – motivera varje avsteg från det hyresuttag som hyressättningssystemet i och för sig skulle medge. Ett kom- munalt bostadsaktiebolag bör också dokumentera sådana över- väganden på ett fullödigt sätt med hänsyn till risken för rättslig prövning av om kravet på affärsmässighet iakttagits. Ur ett för- handlingsperspektiv bör dokumentationen ta sikte på anledningen till att det kommunala bostadsaktiebolaget slutit en förhandlings- överenskommelse om hyror på en viss nivå. Ett affärsmässigt kommunalt bostadsaktiebolag, som ingår en kompromiss i hyresförhandlingarna med beaktande av den osäker- het som alltid medföljer en hyresprövning, har för övrigt enligt vår bedömning agerat affärsmässigt. Det framstår även som affärs- mässigt att i förhandlingsarbetet väga in de transaktionskostnader för bolaget som blir konsekvensen om en förhandlingsöverens- kommelse inte nås utan alla yrkade hyreshöjningar måste prövas i hyresnämnden. I de kollektiva hyresförhandlingarna ingår som en slutpunkt för de kommunala bostadsaktiebolagens lägenheter det hyres- prövningsförfarande som äger rum genom HMK. Även detta för- farande påverkas av de regler vi föreslår, men den påverkan sker inte från de hyresrättsliga reglerna utan från statsstödsreglerna. Påverkan kommer att behandlas i författningskommentaren under 2 § lagen om kommunala bostadsaktiebolag (författningsförslag A) (kapitel 22, avsnitt 22.1.2). I de kollektiva hyresförhandlingarna för de privata bostads- företagens lägenheter är den relevanta utgångspunkten ur bostads- företagens perspektiv hur höga hyror som är möjliga att ta ut inom de ramar som bruksvärdessystemet och en skyddsregel medger. Drivs de kommunala bostadsaktiebolagen affärsmässigt, får det emellertid antas att en hyresgästorganisation inte kommer att vara beredd att sluta förhandlingsöverenskommelser med privata fastig- hetsägare på en ort på en högre hyresnivå än den som avtalats med det kommunala bostadsaktiebolaget på orten. Med hänsyn till detta och till att de kollektivt förhandlade hyrorna blir normerande, om det inte är uppenbart att affärsmässigheten frångåtts, får det antas att, i ett system med affärsmässiga kommunala bostadsaktiebolag, de hyror som avtalas kollektivt för dessa företag i praktiken kommer att bli styrande för hyrorna i de privata bostadsföretagens bestånd. Den hyresnormerande rollen för förhandlingsöverenskommelser medger ett vitt förhandlingsutrymme för de avtalsslutande parterna. ERFARENHETER AV ALLBOLAGENS ÖVERLÅTELSEREGLER 19Erfarenheter av allbolagens överlåtelseregler I våra tilläggsdirektiv anges att vi bör ta till vara de erfarenheter som gjorts de numera avskaffade reglerna om tillstånds- prövning vid överlåtelse av bostäder eller andelar i kommunala bo- stadsföretag i 2 kap. allbolagen funnits. Innehållet i dessa regler redovisas i kapitel 3 (avsnitt 3.8). Allbolagens överlåtelseregler – eller tillståndspliktsregler – har på uppdrag av studerats av forskning (IBF) vid , som med som utredare och som projektledare gav ut rapporten Tillståndsplikten i allbolagen. Tillämpningar och verkningar. I av- snitt 19.2 redovisar vi sammanfattningsvis innehållet i rapporten. För att kunna ta tillvara erfarenheten av de avskaffade reglerna har vi dessutom gjort en enkätundersökning, där samtliga länssty- relser och fått svara på ett antal frågor om lagens tillämp- ning. Resultatet av enkätundersökningen redovisas i avsnitt 19.3. I avsnitt 19.4 gör vi en sammanfattande värdering av vilka erfaren- heter som – mot bakgrund av IBF:s undersökning och vår enkät- undersökning – kan dras från det avskaffade regelverkets tillämpning. Tillämpningar och verk- ningar är ganska omfattande, och i det här avsnittet redovisas endast rapportens huvuddrag. Redovisningen ansluter sig i huvudsak nära till den sammanfattning som är intagen i rapporten. Erfarenheter av allbolagens överlåtelseregler Undersökningen byggde på en studie av beslut enligt 2 kap. allbolagen mellan samt på en enkät till de företag som berörts av tillståndsansökningar. 19.2.3Omfattning av tillståndsprövning och överklaganden ansökte 184 kommunala bostadsföretag om tillstånd till försäljning av sammanlagt drygt 20 000 lägenheter i fler- bostadshus, 900 lägenheter i rad-, par- eller kedjehus samt 300 små- hus. Av dessa bostadsföretag berördes endast 16 av avslagsbeslut. Utanför beviljades det stora flertalet av alla an- sökningar. Avslag förekom där endast i , , , , och , och de av- slagen avsåg med undantag för och i allmänhet en begränsad del av överlåtelserna. Hälften av avslagsbesluten överkla- gades till , som biföll överklaganden omfattande ca 20 pro- cent av de lägenheter som omfattades av överklagandena. Cirka en femtedel av lägenheterna låg i , där avslog ansökningarna i en omfattning motsvarande av de lägenheter för vilka tillstånd sökts. Berörda bo- stadsrättsföreningar överklagade flertalet av avslagsbesluten till Bo- verket, som godtog överlåtelse omfattande av de lägenheter som omfattades av överklagandena. I tre fall har beslut rättsprövats av kammarrätt. I fem fall har regeringen prövat begäran om undantag från tillståndsplikten. I undersökningen anförs att länsstyrelsernas orsaker till att avslå en ansökan om tillstånd till överlåtelse framgår relativt tydligt, medan orsakerna till tillstånd är svårare att fastställa. Beslutsmotivering- arna i bifallsbesluten är i allmänhet hämtade från lagtexten, medan det mer sällan framgår hur den egentliga bedömningen gjorts. När det gäller länsstyrelsernas tillämpning av ortsbegreppet, har jämförelseobjekt i flera tätorter eller hela kommunen godtagits på tätorter med färre än 10 000 invånare, medan i tätorter med fler än 10 000 invånare orten i flertalet fall ansetts vara en mindre del av tätorten, ofta den centrala staden eller den aktuella stadsdelen. Erfarenheter av allbolagens överlåtelseregler storlek har varierat mellan 300 och knappt 65 000 lägenheter och andelen bostäder som ägs av ett kommunalt bostadsföretag på orten mellan fyra och . De flesta av de länsstyrelser som bifallit alla eller nästan alla an- sökningar om tillstånd tycks enligt undersökningen inte ha uppställt några direkta krav på prövnings- och jämförelseobjektens likvärdig- het. Vissa länsstyrelser har emellertid uppställt sådana krav och även i vissa fall betonat att det ska vara möjligt att göra direktjämförelser. Detta har också varit och, i de fall där rättsprövning begärts, kammarrättens uppfattning. Som mest har kommunala bostadsföretag tillåtits att överlåta av sitt totala bestånd, av sina lägenheter på en större tätort eller av sina lägenheter i ett begränsat område av en större tätort. De flesta avslag har motiverats med att vissa typer av lägenheter skulle komma att saknas om en överlåtelse blev verklighet, inte med att de lägenheter som planerades att överlåtas utgjorde en för stor andel av det kommunala bostadsföretagets lägenheter. I två avslags- fall har det kommunala bostadsföretaget velat överlåta alla lägen- heter på orten. 19.2.5Betydelsen av hyresgästernas och hyresgästorganisationernas inställning I motsatte sig majoriteten av överlåtelserna och fick i ganska hög utsträckning gehör hos länssty- relsen för sin uppfattning. I övriga landet har inte överlåtelserna för- anlett något missnöje hos hyresgästerna eller , och föreningens inställning verkar inte ha påverkat länsstyrelserna i någon högre grad. 19.2.6Tillståndsprövningen ur de kommunala bostadsföretagens perspektiv De flesta av de kommunala bostadsföretag som ansökt om tillstånd till överlåtelse har gjort endast ett fåtal ansökningar. Ansökan har i de flesta fall inte tagit särskilt och inte heller betraktats som särskilt svår att göra. De svårigheter som företagen har mött är framför allt att det fordrats mycket arbete att få fram jämförelse- Erfarenheter av allbolagens överlåtelseregler material och att övertyga om att överlåtelsen borde godtas. Vidare har företagen upplevt det svårt att veta vad förväntade sig för underlag och hur motiven för över- låtelsen borde presenteras. Många företag har därför förhört sig hos i dessa avseenden innan ansökan getts in. Sedan ansökan gjorts, har flertalet företag varit relativt nöjda med handläggning. De som inte varit nöjda har framför allt klagat över för lång handläggningstid; den synpunkten har framför allt förts fram i . I vissa fall har företag även klagat på alltför formell handläggning och på långtgående krav på detaljerade uppgifter. Majoriteten av företagen har sett tillståndsplikten som ett hinder. De har angett att den kunnat försvåra kapitalanskaffning samt tvinga dem att behålla fastigheter som ur ett förvaltningsperspektiv varit irrationella att ha kvar i beståndet, särskilt fastigheter på små orter och orter med höga vakanser. Vidare har det framkommit bl.a. att det kan vara dyrt att ansöka om tillstånd och att många företag an- sett att tillståndsplikten varit dålig anpassad till andra områden än storstäder och tillväxtregioner. I undersökningen anförs dock att farhågorna om att tvingas behålla fel fastigheter och om svårig- heter vid kapitalanskaffningen varit obefogade utom i enstaka undan- tagsfall. har av de företag som besvarat enkäten uppgett att de behållit fastigheter som skulle ha varit lämpliga att överlåta. Vi har ställt följande frågor till samtliga länsstyrelser och till : 1.Har lagstiftningen om tillståndsplikt varit lätt eller svår att tillämpa? 2.Om lagstiftningen inneburit några svårigheter för Er eller för andra aktörer, vilka har dessa svårigheter i så fall varit? 3.Vilka effekter har lagstiftningen om tillståndsplikt enligt Er be- dömning haft för a)bostadsmarknaden, b)möjligheterna att använda kommunala bostadsföretags lägen- heter som jämförelse- eller bakgrundsmaterial vid hyrespröv- ningar enligt 12 kap. 55 § jordabalken och Erfarenheter av allbolagens överlåtelseregler c)dessa lägenheters genomslag vid de hyresförhandlingar som förs enligt hyresförhandlingslagen (1978:304)? 4.Har andra skäl än de som anges i punkten 3 vägts in i de beslut om tillståndsplikt som Er myndighet har fattat? Om så varit fallet: Vilka skäl har det rört sig om, och varför har de skälen vägts in? 5.Hur har Ni gått till väga för att bedöma om förutsättningarna för tillstånd varit uppfyllda? 6.Hur många ärenden om tillståndsplikt har Ni hanterat vid Er myndighet 2 kap. allbolagen gällt? 7.Hur stora resurser i form av årsarbetskrafter eller del av årsarbets- kraft har åtgått för att hantera lagstiftningen om tillståndsplikt? 8.Har Ni några andra synpunkter på lagstiftningen om tillstånds- plikt? Nedan kommer vi att gå igenom svaren på dessa frågor i separata avsnitt. De flesta länsstyrelser har svarat på alla frågor, men i vissa fall har en länsstyrelse avstått från att svara på en fråga, och i ett få- tal fall har svaret inte framstått som relevant. I redovisningen nedan beaktar vi endast svar som vi bedömt som relevanta. De bedömningar som kommer till uttryck i redovisningen är inte våra utan länsstyrel- sernas. Vår fråga var om lagstiftningen om tillståndsplikt varit lätt eller svår att tillämpa. Av länsstyrelserna har tolv angett att lagstiftningen varit lätt eller ganska lätt att tillämpa, medan sex har angett att tillämpningen varit svår eller ganska svår. Flera av de länsstyrelser som angett att tillämp- ningen varit svår har nämnt att detta gällt i vissa fall. har angett att den varit lätt vid prövning av enstaka lägenheter men svår när det rört sig om flera lägenheter. En annan länsstyrelse har angett att tillämpningen var svår i början, innan fick klart för sig att dess lagtolkning var korrekt; av detta måste anses framgå att efter hand ansett tillämpningen lättare. har angett att lagstiftningen varit relativt svår att tillämpa. Sammanfattningsvis är bilden av hur myndigheterna uppfattat lagstiftningens svårighetsgrad splittrad, även om en majoritet av myndigheterna ansett att lagstiftningen varit lätt eller ganska lätt Erfarenheter av allbolagens överlåtelseregler 19.3.3Svårigheter till följd av lagstiftningen Vår fråga var vilka eventuella svårigheter för myndigheterna eller andra aktörer varit. Fem av länsstyrelserna har ansett att orts- och lägesfaktorerna – åtminstone i vissa fall – varit svåra att tillämpa. Fyra länsstyrelser har uppgett att det varit svårt att bedöma hur en försäljning påverkar tillämpningen av bruksvärdessystemet och det kollektiva förhandlingssystemet mot bakgrund av det ingivna underlaget och eftersom länsstyrelserna inte har detaljkännedom om bostadsbeståndet eller insikter i de kollektiva förhandlingarna. har angett att det utgjort ett problem att utbudet av lägenheter av varierande slag inte är så stort i landsortskommuner. Tre länsstyrelser har som ett problem angett att ett antal sökande haft otillräckliga insikter i lagstiftningen – framför allt om bevis- bördans placering på den sökande – med merarbete och tidsutdräkt som följd. Som en särskild svårighet har en länsstyrelse lyft fram att få in uppgifter om jämförbara lägenheter. har angett att det varit oklart hur detaljerade be- slutsunderlagen om tillgängliga lägenheter behövt vara. En särskild svårighet har av en länsstyrelse angetts vara de s.k. SBN-kommunerna, där det i vissa fall har varit svårt för länsstyrel- sen att känna till huruvida en fastighet ingått i ett avtal mellan en kommun och SBN. Det har från en länsstyrelses sida gjorts gällande att en strikt tillämpning av reglerna om tillståndsplikt kunnat omöjliggöra för- säljningar av bestånd som drivs med underskott, vilket indirekt kunnat leda till hyreshöjningar för hyresgästerna. Den har an- fört att behoven av jämförelselägenheter skiljer sig mellan storstäderna och mindre orter i glesbygdsområden. har uppgett att avsaknad av vägledande avgöran- den varit en svårighet. har angett att vid komplicerade bedömningar hyresgäst- och fastighetsägarorganisationernas yttranden haft bety- delse för besluten, medan en annan uppgett att argumentationen i dessa yttranden inte alltid känts helt relevant. Sammanfattningsvis förefaller de största svårigheterna för läns- styrelserna ha bestått i tillämpningen av orts- och lägesfaktorerna, bedömningen av vilken påverkan en överlåtelse kan få på bruksvärdes- systemet och de kollektiva hyresförhandlingarna samt otillräckliga insikter i lagstiftningen hos de sökande. Erfarenheter av allbolagens överlåtelseregler har anfört följande: Rent allmänt kan sägas att de överklagade tillståndsärendena ofta inne- hållit komplexa juridiska frågeställningar och att de varit tidskrävande att utreda. Även om förarbetena till allbolagen har varit ganska utförliga och då särskilt bostadsutskottets uttalanden (bet. 2001/02:BoU4) har det i flera överklagade ärenden varit svårt att bedöma hur stort inslaget av allmännyttiga lägenheter ska vara för att de kommunala bostadsföre- tagens hyror ska få tillräckligt genomslag vid tillämpningen av bruks- värdesreglerna i hyreslagen eller vid hyresförhandlingar. Var går gränsen för när hyrorna för de allmännyttiga lägenheterna inte längre får till- räckligt genomslag? Som exempel kan nämnas en försäljning av sex enrumslägenheter och två tvårumslägenheter. Är det då tillräckligt att det finns tre likvärdiga ettor och två likvärdiga tvåor kvar? I förarbe- tena till allbolagen anges bl.a. att: Hyran för olika slag av lägenheter i det privata beståndet måste kunna bedömas utan någon större svårighet, vilket medför att det måste finnas ett inte obetydligt antal allmännyttiga lägenheter av skiftande slag, dvs. med olika egenskaper som kan på- verka bruksvärdet såsom storlek, standard och läge m.m. Om det efter överlåtelsen finns kvar endast ett fåtal kommunala lägenheter med t.ex. ett visst läge, kan de kommunala bostadsföretagens hyror normalt inte anses få tillräckligt genomslag vid tillämpningen av bruksvärdesreglerna (prop. 2001/02:58 s. 65). I förarbetena till hyreslagen preciseras inte heller hur stort inslaget av allmännyttiga lägenheter bör vara för att deras hyror ska godtas som norm. Utgångspunkten har därför varit att be- döma om det finns ett inte obetydligt antal allmännyttiga lägenheter av skiftande slag kvar efter en försäljning. Begreppet ort i 55 § hyreslagen är inte definierat i lag och framgår inte heller av förarbeten. Detta har medfört svårigheter vid tillstånds- prövningen. En annan fråga som det varit svårt att ta ställning till är om jämförelsefastigheternas lägen är likvärdiga med läget för den/de fastig- heter som ska säljas. Har t.ex. en fastighet med adress på i ett likvärdigt läge med en fastighet i eller är läget för en fastighet nordväst om likvärdigt med läget för en fastighet söder om innerstaden? I dessa frågor har partsorgani- sationernas yttranden varit viktiga, i den mån de uttalat sig om detta. Annat underlag har varit kartor, som sökanden ibland bifogat. [] [B]ostadsutskottets uttalanden i detta lagstiftningsarbete [är] ganska omfattande och utförliga. Bland annat uttalade bostadsutskottet att en särskild uppgift för partsorganisationerna blir att göra bedöm- ningar av i vilken omfattning som jämförelseobjekten kommer att genom- gå renoveringar. Dessa bedömningar kan grundas på exempelvis att fas- tighetsägaren har inlett ett administrativt förfarande genom ansökningar om bygglov e.d. uttalade vidare att ombyggnadsåt- gärder med nödvändighet kommer att påverka objektens jämförbarhet och därför ha bärighet på bruksvärdesprövningen. 2001/02:BoU4 s. 20 f.) Kammarrätten menade sedan i rättsprövningen av det s.k. Östberga-ärendet (dom , mål nr 3700-3712-04) att: Erfarenheter av allbolagens överlåtelseregler lagtexten inte kan anses ge utrymme för att låta eventuella framtida händelser ligga till grund för avgörandet av tillståndsfrågan, utan denna kan endast anses avse förhållandena för överlåtelsen och de direkta effekter för hyressättningen som överlåtelsen kan föranleda. Mot bakgrund bl.a. av de starka invändningar Lagrådet uttalade i sitt yttrande avseende lagförslaget bör lagtextens lydelse inte ges en exten- siv tolkning. I detta avseende får därför beslutsskäl anses strida mot 2 kap. 7 § allbolagen. Kammarrätten upphävde beslut och återförvisade ärendet till verket. Som en logisk följd av kam- marrättens tolkning av lagtext och förarbeten fortsatte med handläggningen och lämnade i beslut tillstånd till överlåtelserna i . Som kommentar till detta kan sägas att oklar- heter i lagstiftningsarbetet har medfört särskilda svårigheter vid pröv- ningen.