sou · GWB358d4 · 2009-01-01 00:00:00 — Det finns alltså inte något behov av att föra över likställighets- bestämmelsen till skatteförfarandelagen. Definitioner som inte får någon motsvarighet Enligt 1 kap. 6 § SBL avses i lagen med arbetsgivare den som betalar ut ersättning för arbete. Med arbetstagare avses den som tar emot ersättning för arbete. Vi använder inte dessa termer i lagen. Definitionerna får därför ingen motsvarighet. I 1 kap. 6 § SBL sägs att med grupphuvudman avses den som enligt 6 a kap. 4 § ML utsetts som huvudman för en mervärdes- skattegrupp. Definitionen är överflödig eftersom det av 3 kap. 2 § framgår att termen har samma betydelse som i mervärdes- skattelagen. Enligt 1 kap. 6 § SBL avses med inkomstår kalenderåret före taxeringsåret. Vi använder varken inkomstår eller taxeringsår i lagen. Bestämmelserna om preliminär skatt anknyter i stället till beskattningsåret. En investeringsfond är ett särskilt skattesubjekt, men ingen juridisk person. Enligt 2 kap. 3 § andra stycket IL ska bestämmelserna om juridiska personer ändå tillämpas på investeringsfonder. Av 2 § följer att detsamma gäller här. Motsvarande gäller enligt taxerings- lagen och skattebetalningslagen. Enligt 1 kap. 5 § andra stycket LSK ska dock med juridisk person inte anses investeringsfonder. Bestämmelsen i 1 kap. 5 § andra stycket LSK får ingen motsvarighet i den nya lagen. Bestämmelserna om juridiska personer som hämtats från LSK kommer alltså i fortsättningen i princip att vara tillämpliga för investeringsfonder på samma sätt som gäller för lagens övriga bestämmelser. I praktiken får det ingen betydelse. Det finns en särskild bestämmelse som klargör att fondbolag och förvaringsinstitut ska deklarera inkomst för varje av bolaget eller institutet förvaltad investeringsfond (30 kap. 5 § 5). Skyldigheten att lämna kontrolluppgift gäller den som t.ex. betalat ut utdelning eller tillgodoräknat ränta (19 kap. 3 §). En investeringsfond kan inte förvärva rättigheter eller ta på sig skyldigheter (4 kap. 1 § lagen [2004:46] om investeringsfonder). Fondbolaget företräder andelsägarna i alla frågor som rör en investeringsfond (4 kap. 2 § lagen om investeringsfonder).4 Investeringsfonden kan med andra ord på egen hand inte företa 4 I undantagsfall ska förvaringsinstitutet ta över förvaltningen enligt 9 kap. 1 § lagen om investeringsfonder. några rättshandlingar eller faktiska handlingar. Det är i stället fondbolaget som t.ex. betalar ut utdelning. Därmed är det också fondbolaget som ska fullgöra kontrolluppgiftsskyldigheten. På skattebetalningsområdet är deklarationsskyldigheten, på motsvarande sätt som kontrolluppgiftsskyldigheten, knuten till ett visst handlande. Den som har gjort skatteavdrag ska enligt 26 kap. 3 § lämna skattedeklaration. Eftersom det är fondbolaget som betalar ut utdelningen är det fondbolaget som är skyldig att göra skatteavdrag och därmed att lämna skattedeklaration. Andra inledande bestämmelser som inte får någon motsvarighet Vi föreslår i avsnitt 9.2.5 att skattenämnderna ska avskaffas. Det innebär att bestämmelserna i 2 kap. 3–7 §§ och 7 kap. 5–8 §§ TL samt 2 kap. 8 § SBL inte får någon motsvarighet i lagen. I 2 kap. 1 § SBL och 2 kap. 2 § TL finns bestämmelser som pekar ut som den myndighet som fattar beslut enligt lagen. Vi föreslår inte någon sådan bestämmelse. I de flesta fall framgår direkt av de enskilda bestämmelserna att det är som beslutar (se t.ex. registrering i 7 kap. 1 §, anstånd med att deklarera i 36 kap. 2 § och beslut om slutlig skatt i 56 kap. 1 §). När det är domstol som ska fatta beslut efter ansökan från anges det särskilt (se bevissäkring i 45 kap. 13 §, betalningssäkring i 46 kap. 1 § och företrädaransvar 59 kap. 16 §). Motsvarande gäller när länsrätt efter begäran från den som är föremål för kontroll ska besluta om undantag från kontroll (47 kap. 3 §). I de fall ingen beslutsfattare uttryckligen pekas ut är det som ska fatta beslut. Att t.ex. enligt 53 kap. 1 § ska besluta om arbetsgivaravgifter, skatteavdrag, mervärdesskatt och punktskatt på grundval av de skattedeklarationer som ska ges in till verket (26 kap. 27, 31, 33 med flera paragrafer) är t.ex. självklart. Var finns det bestämmelser om uppgifter och organisation? Enligt 2 kap. 1 § första stycket TL svarar för taxeringsarbetet i landet. I skattebetalningslagen finns inte någon motsvarande bestämmelse. Vilka uppgifter har regleras i 1–4 §§ förordningen (2007:780) med instruktion för . Enligt vår bedömning finns det ingen anledning att ha sådana bestämmelser i lagen. I 2 kap. 1 § andra stycket TL sägs att det vid finns skattekontor och att det vid varje kontor finns en skattenämnd. Eftersom vi föreslår att skattenämnderna ska avskaffas får den delen av bestämmelsen ingen motsvarighet. Att det ska finnas skattekontor framgår av 8 § förordningen med instruktion för . Det behöver inte sägas i lagen. 2 kap. 1 § TL får alltså ingen motsvarighet i lagen. Till organisation hör även bestämmelserna om allmänt ombud som finns i lagen (2006:643) om allmänt ombud. Motsvarigheten till 1 och 2 §§ den lagen finns i 68 kap. 3 och 6 §§. Bestämmelsen i 3 § lagen om allmänt ombud kan ges i förordning och får därför ingen motsvarighet i lagen. 4 kap. Uppgifter som lämnas för någon annans räkning En uppgift som lämnas av en behörig företrädare anses enligt paragrafen vara lämnad av den uppgiftsskyldige. Det gäller generellt på skatteområdet, men framgår – med ett undantag – inte av dagens skatteförfarandelagar. Ett uttryckligt lagstadgande finns endast i 3 § första stycket lagen om deklarationsombud. Den bestämmelsen har kvar sin ursprungliga lydelse (prop. 2005/06:31, s. 33, 34 och 55). Bestämmelsen innebär att det är den uppgiftsskyldige och inte företrädaren som ansvarar för att lämnade uppgifter är korrekta och som, om så inte är fallet, kan drabbas av skattetillägg. Enligt utredningens bedömning är det av så central betydelse att det bör framgå av lagen. Vem som är behörig ställföreträdare för t.ex. ett aktiebolag eller en omyndig person framgår av andra lagar.5 I 5 och 6 kap. finns de för skatteförfarandet särskilda behörighetsbestämmelserna. Möjligheterna att företrädas av ombud är inom skatte- förfarandet begränsat. Det beror på att ett vanligt befullmäktigat ombud inte kan uppfylla kravet på att uppgifter ska vara undertecknade. Endast deklarationsombud, ombud för utländska företagare och ombud för dödsbon är behöriga att deklarera (6 kap. och 38 kap. 4 §). Det finns däremot inte några begränsningar i rätten att använda ombud vid omprövning eller överklagande. I de fall ett behörigt ombud lämnat uppgifter för den uppgiftsskyldiges räkning anses uppgifterna enligt förevarande paragraf lämnade av den uppgiftsskyldige. I 3 § andra stycket lagen om deklarationsombud sägs att den deklarationsskyldiges ansvar att lämna fullständiga och korrekta uppgifter inte förändras på grund av den omständigheten att skattedeklaration skrivits under och lämnats genom ett deklarationsombud. Att en uppgiftsskyldigs ansvar att fullgöra sin uppgiftsskyldighet inte påverkas av att denne väljer att företrädas av ombud är självklart. Det gäller inte bara en deklarationsskyldig som utsett ett deklarationsombud utan generellt för uppgifts- skyldigheterna enligt skatteförfarandelagarna. 5 Vi föreslår ingen motsvarighet till 19 kap. 1 § LSK, se nedan under rubriken om företrädare som inte får någon motsvarighet. inte att någon motsvarighet till bestämmelsen i 3 § andra stycket lagen om deklarationsombud tas in i den nya lagen.6 Bestämmelsen gäller endast uppgifter lämnade av behöriga företrädare. I fråga om uppgifter som lämnas för en juridisk person finns dock i 2 § en presumtion enligt vilken även uppgifter som lämnats av en obehörig företrädare i vissa fall ska anses lämnade av den juridiska personen. Paragrafen ersätter 7 kap. 3 § andra stycket TL och 23 kap. 6 § SBL. 7 kap. 3 § TL har i denna del inte ändrats sedan taxeringslagens tillkomst (prop. 1989/90:74, s. 419). Även 23 kap. 6 § SBL har behållit sin ursprungliga lydelse (prop. 1996/97:100, s. 640). Enligt paragrafen anses uppgifter som har lämnats för en uppgiftsskyldig som är en juridisk person ha lämnats av den uppgiftsskyldige, om det inte var uppenbart att uppgiftslämnaren saknade behörighet att företräda den uppgiftsskyldige. Ursprung- ligen gällde detta endast tillämpningen av bestämmelserna om särskilda avgifter och avgiftstillägg, men har det gällt generellt enligt taxeringslagen och dåvarande mervärdeskattelag (prop. 1989/90:74, s. 419 och 448). När skattebetalningslagen kom till togs en generell bestämmelse in även i den lagen (prop. 1996/97:100, s. 640). Bestämmelsen tar över det i praxis uppställda kravet på att det måste finnas en underskrift av den deklarationsskyldige eller behörig företrädare för att det ska vara fråga om en deklaration. Om en obehörig företrädare t.ex. undertecknar en juridisk persons skattedeklaration anses uppgifterna deklarerade av den juridiska personen om obehörigheten inte var uppenbar. Oriktiga uppgifter som den obehörige företrädaren lämnar kan alltså leda till att den juridiska personen drabbas av skattetillägg. 6 Jfr dock 5 kap. 3 § tredje stycket. Bestämmelsen om övriga delägares ansvar om representanten inte fullgör sina skyldigheter behövs eftersom det annars bara är representanten som är uppgiftsskyldig. 5 kap. Uppgiftsskyldiga företrädare Paragrafen anger kapitlets innehåll. Ombud för en generalrepresentation Paragrafen reglerar vem som ska ansvara för att fullgöra deklara- tionsskyldigheten och betala skatten när utländska skade- försäkringsföretag bedriver verksamhet i genom general- representation. Ombudet för generalrepresentationen ska fullgöra dessa skyldigheter. Bakgrunden till bestämmelsen är att det skulle innebära stora skatteadministrativa svårigheter att rikta det primära betalningsansvaret mot försäkringssammanslutningen eller medlemmarna i sammanslutningen (prop. 2001/02:42, s. 30). Paragrafen ersätter 23 kap. 3 c § SBL och 2 kap. 7 § 6 LSK. Bestämmelserna tillkom genom lagstiftning 2001 och har inte ändrats (prop. 2001/02:42, s. 35). Bestämmelsen i 2 kap. 7 § 6 LSK fanns dock ursprungligen i punkten 7 och fick nuvarande nummer 2007 (prop. 2007/08:26, s. 64). Skatteförfarandelagens tillämpningsområde är vidare än skatte- betalningslagens och omfattar även deklarationsskyldigheten för inkomst. Att ombudet inte bara ska lämna skattedeklaration utan även fullgöra deklarationsskyldighet för inkomst bör framgå av här aktuell bestämmelse. Uttrycket redovisa och betala skatt omfattar inte på ett bra sätt den redovisning av inkomster som ska ske enligt bestämmelserna i 29–32 kap. Här anges därför i stället att ombudet ska fullgöra deklarationsskyldigheten och betala skatten för verksamheten. Lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares verksamhet i fick genom lagstiftning 2005 rubriken lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i (prop. 2004/05:165). Bestämmelsen i 23 kap. 3 c § SBL har inte justerats utan hänvisar fortfarande till lagen med den tidigare rubriken. Av andra stycket, som är nytt, framgår att underlag för kontroll av skatteredovisningen ska finnas tillgängligt hos ombudet på motsvarande sätt som gäller för representant för enkelt bolag eller partrederi och huvudman för mervärdesskattegrupp. Representant för ett enkelt bolag eller partrederi Paragrafen motsvarar 23 kap. 3 § SBL som i sak är oförändrad sedan lagens tillkomst (prop. 1996/97:100, s. 639 och 640). Skatte- verket får enligt paragrafens första stycke besluta att en av delägarna i ett enkelt bolag eller partrederi ska svara för redovisning och betalning av avdragen skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt. Ett sådant beslut förutsätter att samtliga delägare ansöker om det. Ett enkelt bolag är inte en juridisk person och kan inte förvärva rättigheter eller ta på sig skyldigheter (1 kap. 4 § lagen [1980:1102] om handelsbolag och enkla bolag). Ett partrederi är inte heller ett självständigt rättssubjekt (5 kap. 1 § sjölagen [1994:1009]). Förevarande bestämmelse gör det möjligt för en delägare att på egen hand sköta redovisningen och betalningen. Representanten får ett särskilt registreringsnummer och skattekonto för det enkla bolaget eller partrederiet. Syftet är alltså att underlätta hanteringen. Som framgår av tredje stycket påverkar ett beslut enligt paragrafen inte övriga delägares ansvar om den som ska svara för redovisning och betalning inte fullgör sina skyldigheter. Delägare i enkla bolag måste var för sig redovisa sin andel av punktskatt som hänför sig till verksamheten. har påtalat att det innebär att redovisningen blir onödigt betungande för de skattskyldiga och att det hindrar en rationell hantering av bl.a. återbetalningsansökningar. Vi föreslår därför att tillämpningsområdet för bestämmelsen om representant för enkelt bolag eller partrederi ska utvidgas till att även omfatta punktskatt. Härigenom kan den administrativa bördan minskas såväl för berörda skattskyldiga som . Huvudman för en mervärdesskattegrupp I paragrafen finns bestämmelser om huvudman för en mervärdes- skattegrupp. Paragrafen ersätter 23 kap. 3 a § SBL som infördes och därefter inte har ändrats (prop. 1997/98:148, s. 75). Det är enligt paragrafen grupphuvudmannen som ska redovisa och betala den mervärdesskatt som hänför sig till mervärdes- skattegruppens verksamhet och i övrigt företräda gruppen i frågor som rör sådan skatt. Av bestämmelsen följer bl.a. att det är huvud- mannen som ska lämna mervärdesskattedeklaration. Bestämmelsen i 10 kap. 9 § 5 SBL som säger att grupphuvudmannen ska lämna skattedeklaration är alltså överflödig. Den får därför ingen motsvarighet i den nya lagen. Ansvaret för övriga näringsidkare som ingår i mervärdes- skattegruppen regleras i 59 kap. 22 § (12 kap. 8 b § SBL). Av 7 kap. 1 § andra stycket framgår att det är grupphuvudmannen som ska registreras. Bestämmelserna om mervärdesskattegrupp finns i 6 a kap. mervärdesskattelagen (1994:200, ML). Skatterepresentant för en utländsk försäkringsgivare Paragrafen ersätter 23 kap. 3 d § första stycket SBL som infördes när en skatt infördes på trafikförsäkringspremie (prop. 2006/07:96, s. 47 och 67). En utländsk försäkringsgivare som inte bedriver sin verksamhet i genom sekundäretablering ska ha en skatterepresentant här. Denna representant är primärt betalningsansvarig för den skatt som tas ut enligt lagen (2007:460) om skatt på trafikförsäkringspremie m.m. Representanten ska vidare svara för redovisning av skatten och i övrigt företräda försäkringsgivaren i frågor som rör denna skatt. Om försäkringsgivaren bedriver verksamhet genom general- representation är det i stället ombudet för generalrepresentationen som enligt 2 § svarar för redovisning och betalning av trafik- försäkringspremieskatten. I 23 kap. 3 d § andra stycket SBL finns en bestämmelse som säger att 3 c § gäller i sådana fall. Det framgår emellertid redan av 2 § (23 kap. 3 c § SBL) och behöver inte sägas här. Någon motsvarighet till paragrafens andra stycke föreslås därför inte. Av andra stycket, som är nytt, framgår att underlag för kontroll av skatteredovisningen ska finnas tillgängligt hos skatterepre- sentanten på motsvarande sätt som gäller för representant för enkelt bolag eller partrederi och huvudman för mervärdes- skattegrupp. I paragrafen anges kapitlets innehåll. Ombud för en utländsk företagare I paragrafen finns bestämmelser om ombud för mervärdesskatt- skyldiga utländska företagare. Ombudet är inte betalningsskyldigt, men ska enligt fullmakt svara för redovisning m.m. för den utländske företagaren. Paragrafen motsvarar 23 kap. 4 § första stycket SBL (prop. 1996/97:100, s. 640). 23 kap. 4 § SBL ändrades 2001 med anledning av nya EG-rättsliga regler som minskade utrymmet för att kräva ombud (prop. 2001/02:28, s. 68). Härefter har mindre justeringar gjorts när bildades (prop. 2002/03:99) och till följd av ändringar i det EG-rättsliga regelverket (prop. 2003/04:133, s. 24). Vad som avses med utländsk företagare framgår av 1 kap. 15 § ML. Ombudet ska vara godkänt av . För att ombudet ska kunna fullgöra sin funktion och underlätta skatteadministra- tionen mellan den utländske företagaren och måste ombudet finnas i . bör alltså inte godkänna en fysisk person som ombud om han eller hon inte är bosatt i eller stadigvarande vistas i landet. För ett ombud som är juridisk person bör krävas att den har sätet för sin ekonomiska verksamhet eller ett fast etableringsställe i landet. Paragrafen ersätter 23 kap. 4 § andra stycket SBL. Förarbetena till bestämmelserna anges i författningskommentaren till 2 §. I paragrafen finns ett undantag från skyldigheten att utse ombud. Företagare från länder med vilka har en särskild överenskommelse om ömsesidigt bistånd för indrivning av skattefordringar och utbyte av information i skatteärenden behöver inte ha ombud. Överenskommelsen ska ha en räckvidd som är likartad med den som föreskrivs i rådets förordning (EG) nr 1798/2003 om administrativt samarbete i fråga om mervärdesskatt och om upphävande av förordning (EEG) nr 218/92 samt rådets direktiv /55/EG om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder. De angivna EG-rättsliga föreskrifterna är inte desamma som i 23 kap. 4 § SBL. Det beror på att den EG-rättsliga grunden för bestämmelsen7 numera anger att räckvidden av en överens- kommelse om ömsesidigt bistånd ska vara likartad den som före- skrivs i rådets direktiv /308/EEG och rådets förordning (EG) nr 1798/2003. Direktivet 76/308/EEG är emellertid upphävt och ersatt med direktivet 2008/55/EG om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder (kodifierad version). Av det nya direktivets artikel 25 framgår att hänvisningar till det upphävda direktivet ska anses som hänvisningar till det nya direktivet. I förevarande paragraf anges därför direktivet 2008/55/EG vid sidan av förordningen (EG) nr 1798/2003. Enligt 23 kap. 4 § tredje stycket SBL får en utländsk företagare utse ett ombud även om det finns en sådan överenskommelse som innebär att ingen skyldighet att utse ombud föreligger. Att undan- taget i här aktuell bestämmelse inte hindrar att ett ombud utses enligt 2 § är självklart och sägs därför inte längre i lagen. I paragrafen sägs att ett deklarationsombud är en fysisk person som den deklarationsskyldige har utsett och som är godkänd av som ombud för den deklarationsskyldige. Härav framgår dels att det bara är namngivna fysiska personer som kan godkännas som deklarationsombud, dels att ett deklarationsombud inte kan delegera uppdraget till någon annan. Paragrafen motsvarar delar av 2 § första stycket lagen om deklarationsombud som inte är ändrad (prop. 2005/06:31, s. 55). I lagen om deklarationsombud anges dock att ombudet ska vara registrerat av . En sådan terminologi är mindre lämplig när bestämmelserna nu fogas in i en gemensam skatteförfarandelag. Ett stort antal skattskyldiga ska vara registrerade enligt bestäm- 7 Artikel 204 i rådets direktiv /112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt (mervärdesskattedirektivet). melserna i 7 kap. En sådan registrering är inte frivillig och inne- fattar inte någon lämplighetsprövning. Något förenklat uttryckt är det skattskyldiga personer som ska lämna skattedeklaration som är skyldiga att anmäla sig för registrering enligt de bestämmelserna. Registreringen av deklarationsombud har mer likheter med god- kännandet för F-skatt (9 kap.). Vi använder därför godkännande i stället för registrering. Detta ligger också i linje med vad som gäller i fråga om en utländsk företagare; ett sådant ombud ska vara godkänd av . Förändringen gäller endast terminologin och påverkar inte den deklarationsskyldiges ansvar. Paragrafen motsvarar delar av 2 § lagen om deklarationsombud som inte är ändrad (prop. 2005/06:31, s. 55). Vi föreslår i avsnitt 3.3 att tillämpningsområdet för systemet med deklarationsombud ska utvidgas till att även omfatta deklarationsskyldigheten för inkomst. Alla skattedeklarationer ska vidare omfattas. Begränsningen till uppgifter som deklareras elektroniskt ska dock gälla även i fortsättningen. I första stycket punkten 1 anges därför att ett deklarationsombud får deklarera elektroniskt. Skyldigheten att lämna självdeklaration ska ersättas med en skyldighet att deklarera uppgifter, se 29 kap. 1 §. I paragrafen används därför uttrycket deklarera i stället för lämna deklaration. Det valda uttrycket täcker även in att lämna skattedeklaration; i sådana fall deklareras de uppgifter som finns i deklarationen. Bestämmelsen i punkten 2 är ny. Av bestämmelsen framgår att ett deklarationsombud har rätt att ta del av uppgifter om den deklarationsskyldige. e-tjänster förutsätter att den deklarationsskyldige får direktåtkomst till uppgifter om sig själv. Vilka uppgifter som direktåtkomsten avser regleras i föreskrifter om e-tjänster. I detta sammanhang är det e-tjänsterna för deklaration och skattekonto som är relevanta (SKVFS 2006:2, 2006:5 och 2008:3). För att ett deklarationsombud ska kunna fullgöra sitt uppdrag behöver han eller hon få tillgång till motsvarande uppgifter. Bestämmelserna om direktåtkomst i 2 kap. 9 § lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet och 16 § förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet hindrar inte att den deklara- tionsskyldige genom en fullmakt ger deklarationsombudet rätt att ta del av uppgifterna genom direktåtkomst. Den sekretess som kan gälla för uppgifterna gäller inte i förhållande till den enskilde och kan efterges av honom (14 kap. 4 § sekretesslagen [1980:100], fr.o.m. 12 kap. 1 § och 2 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen [2009:400]). har deklarationsombudets tillgång till uppgifter hanterats genom samtycke från den deklarationsskyldige. I ansökningsblanketten har den deklarationsskyldige fått ange i vilken utsträckning ombudet ska få tillgång till uppgifter. För att minska administrationen anges nu i stället direkt i lagen att ett deklarationsombud får ta del av de deklarations- och skatte- kontouppgifter som den deklarationsskyldige har direktåtkomst till. Vilka uppgifter som omfattas beror alltså på hur genom föreskrifter om direktåtkomst vid e-tjänster för deklaration och skattekonto reglerat den deklarationsskyldiges direktåtkomst. Bestämmelsen bryter den sekretess som gäller för vissa av uppgifterna (1 kap. 2 § sekretesslagen, fr.o.m. 8 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen). I punkten 3 sägs att deklarationsombudet får komplettera deklarerade uppgifter. Uttrycket ersätter dagens besvara frågor och lämna kompletterande uppgifter till som rör en skattedeklaration som ombudet har lämnat till verket. Detta sammanfattas nu i ett kortare uttryck. Att det handlar om uppgifter som efterfrågar med anledning av att ombudet har deklarerat framgår genom att det är deklarerade uppgifter som ska kompletteras. Enligt punkten 4 får ombudet begära anstånd med att deklarera. Det kan tyckas självklart att den som får deklarera också får begära anstånd. Avsikten är att den behörighet som följer av godkännandet uttömmande ska framgå av bestämmelsen. Att ombudet får ansöka om anstånd sägs därför här av tydlighetsskäl. Kommunikation av nya uppgifter, t.ex. sådana som inhämtat vid en revision, ska inte ske med deklarationsombudet utan direkt med den deklarationsskyldige. Det är då inte längre fråga om att deklarera eller komplettera deklarerade uppgifter och det faller därför utanför deklarationsombudets behörighet. Inget hindrar dock att den person som fullgjort uppdraget som deklara- tionsombud också agerar som ombud – annat än deklarations- ombud – för den deklarationsskyldige även i detta och andra sammanhang (prop. 2005/06:31, s. 32). Det finns alltså inget som hindrar att ett deklarationsombud får fullmakt att företräda den deklarationsskyldige i ett omprövningsärende eller i domstol.