sou · GXB361 · 2009-07-02 00:00:00 — En ordning som ska prövas är att ansvaret för att bistå domstolen med utredning läggs på socialnämnden i sökandens hemkommun som ges i uppgift att göra en heltäckande utredning och möjlighet att ta in uppgifter från t.ex. andra socialnämnder, och . Enligt 6 kap. 14 § socialtjänstlagen ska socialnämnden pröva om samtycke ska ges till att adoptionsförfarandet får fortsätta när ett visst barn har föreslagits för adoption. Utredaren ska överväga om det behövs tydligare regler för denna prövning då ett tidigare okänt barn föreslagits för adoption. Utredaren ska vidare överväga om samma regler är ändamålsenliga när det redan vid hemutredningen enligt 6 kap. 12 § socialtjänstlagen varit känt vilket barn som ska adopteras. Sambors möjlighet att adoptera m.m. Enligt gällande rätt får den som har fyllt , med rättens till- stånd, anta adoptivbarn. Rätten att anta adoptivbarn tillkommer även den som har fyllt men inte , om adoptionen avser eget barn, makes barn eller makes adoptivbarn eller om det finns synnerliga skäl (4 kap. 1 § ). Makar får inte adoptera annat än gemensamt. Den ena maken får dock ensam anta adoptiv- barn om den andre vistas på okänd ort eller lider av en allvarlig psykisk störning. Den ena maken får också annars med den andres samtycke adoptera dennes barn eller adoptivbarn eller eget barn (4 kap. 3 § ). Vad som sagts om makar gäller också registrerade partner. får sambor inte adoptera ett barn tillsammans. Utredaren ska ta ställning till om denna begränsning fortfarande har skäl för sig eller om sambor bör kunna adoptera, eventuellt sedan samboförhållandet varat . Det ska vidare övervägas om det behövs några särskilda regler om adoption av eget barn och om ålderskraven för att adoptera bör ändras. I samband med det ska betydelsen av sökandens ålder vid socialnämndens lämplighets- prövning enligt 6 kap. 12 § socialtjänstlagen beröras. Över- vägandena ska ske med utgångspunkt från barnets bästa. Huvudregeln är att den som har fyllt inte får adopteras utan eget samtycke. Det finns en möjlighet till undantag om barnet är och det skulle skada barnet att bli tillfrågat. Samtycke krävs inte heller om den som ska adopteras är varaktigt förhindrad att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande (4 kap. 5 § ). Den som är får inte adopteras utan föräldrarnas samtycke. Samtycke behövs dock inte från en förälder som lider av en allvarlig psykisk störning, är utan del i vårdnaden eller befinner sig på okänd ort (4 kap. 5 a § ). Undantaget när det gäller samtycke av barn mellan infördes och tar i första hand sikte på barn som har placerats i familjehem och som skulle kunna ta allvarlig skada av att få kännedom om att familjehemsföräldrarna inte är biologiska föräldrar. Synen på barnets ställning, barnets vilja och barnets rätt till information om sitt ursprung har förändrats. Utredaren ska ta ställning till om den 12-årsgräns som gäller för barnets samtycke bör sänkas och i vilka fall det bör kunna göras undantag från kravet på samtycke. Det bör övervägas om den särskilda regeln för barn mellan bör tas bort. Utredaren ska vidare ta ställning till om det finns skäl till förändringar när det gäller krav på samtycke från barnets föräldrar. När det gäller familjehemsplacerade barn har det framförts att dagens regler kan hindra att adoptioner som skulle vara till barnets bästa genomförs (SOU 2000:77 s. 142). Lagen bör ge en så god garanti som möjligt för att barnets bästa sätts i främsta rummet vid ett beslut om adoption, som hänsyn ska tas till bestämmelser om förälders rätt till skydd för privat- och familjelivet. Utredaren ska beakta eventuella förslags konsekvenser när det gäller internationella adoptioner och behovet av särreglering t.ex. i fråga om eventuella krav på samtycke från en förälder som inte är vårdnadshavare (jfr Ds 2001:53 s. 88). Utredaren ska även ta ställning till behovet av åtgärder för att säkerställa att de personer som ska ge sitt samtycke till en adoption har fått den rådgivning som behövs och underrättats om verkningarna av sina samtycken och att samtycket skett frivilligt. Ställning ska också tas till om samtycket bör uttryckas i särskild form. Regler om detta finns såväl som i den konvention om adoption av barn som utarbetas i . Om någon i vill adoptera ett barn med hemvist utomlands, ska det som huvudregel ske genom förmedling av en sammanslutning som är auktoriserad enligt lagen om inter- nationell adoptionsförmedling. Detta gäller dock inte om adop- tionen avser släktingbarn eller om det annars finns särskilda skäl, s.k. enskild adoption. ska i sådana fall innan barnet lämnar landet pröva om förfarandet är godtagbart (4 § lagen om internationell adoptionsförmedling). Detta gäller både när adop- tionen ska beslutas i och när den ska ske i barnets ur- sprungsland. Det har i flera avseenden framförts kritik mot den gällande regleringen när det gäller enskild adoption. Utredningen om internationella adoptioner uttalade i betänkandet Adoption – till vilket pris? (SOU 2003:49 s. 302 f.) att adoptionsprocessen vid enskild adoption är otydlig och att ansvarsfördelningen mellan berörda myndigheter är oklar. Det vanligaste för den som vill adoptera enskilt är att först ansöka om socialnämndens medgivande enligt 6 kap. 12 § socialtjänstlagen att ta emot barnet. Om medgivande lämnas och finner att förfarandet är godtagbart, har den som vill adoptera, efter vederbörligt tillstånd från och i förekommande fall utländska myndigheter, rätt att ta barnet till . för detta tillvägagångssätt förekommer det att den som vill adoptera ansöker om adoption direkt vid tingsrätten. Någon ansökan om medgivande enligt socialtjänstlagen eller prövning av förfarandet enligt lagen om internationell adoptionsförmedling görs då inte. I stället yttrar sig socialnämnden enligt 4 kap. 10 § . En brist som har påtalats är att det ofta kan vara svårt för domstolen att få fram uppgifter om barnets hemförhållanden och inställning till en adoption, samt att socialnämnden varken vid en hemutredning enligt 6 kap. 12 § socialtjänstlagen eller när domstolen begär ett yttrande enligt 4 kap. 10 § har en tillräckligt tydlig skyldighet att utreda barnets hemförhållanden (se rättsfallet RÅ 1991 ref 70). Det är vidare vid enskilda adoptioner möjligt att barnet redan har kommit till innan en lämplighetsprövning av sökanden har gjorts. Utredaren ska analysera vilka problem som finns när det gäller enskild adoption. Mot bakgrund av det som framkommer vid analysen ska utredaren ta ställning till behovet av åtgärder för att säkerställa barnets bästa i dessa fall. Frågor som ska uppmärk- sammas är hur adoptionsprocessen kan göras mer enhetlig och hur det i varje enskilt fall kan säkerställas att barnets situation är tillfredsställande utredd innan barnet lämnar sitt ursprungsland. En lösning som ska övervägas är att en ansökan om adoption vid domstol ska förutsätta att ett medgivande redan har lämnats av socialnämnden och att nämnden ges ett tydligare ansvar när det gäller utredningen om barnets hemförhållanden och inställning till adoptionen. Det ska övervägas vilken roll bör ha i sammanhanget och om utrymmet för enskild adoption bör begränsas. Utredaren ska också ta ställning till om det finns behov av ytterligare åtgärder för att tillgodose intresset av insyn vid enskild adoption, bl.a. för att förhindra att det från någon sida har getts eller utlovats ersättning. Internationellt privaträttsliga bestämmelser om adoption finns i flera författningar. Bestämmelser om bl.a. erkännande av beslut om adoption som har meddelats i länder som är anslutna till framgår av lagen med anledning av tillträde till om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner. Regler om domsrätt, lagval och erkännande av beslut i nordiska förhållanden finns förordning. Allmänt tillämpliga bestämmelser finns lag. En ansökan om adoption prövas av svensk domstol om den eller de sökande har svenskt medborgarskap eller har hemvist i . Ansökan kan också prövas här efter medgivande av regeringen (1 § lag). Ansökan prövas enligt svensk lag (2 §). Ett utländskt adoptionsbeslut gäller i om den eller de sökande var medborgare eller hade hemvist i den främmande staten när beslutet meddelades. Om adoptivbarnet var svensk medborgare eller hade hemvist i , förutsätter erkännandet att adoptionen godkänts av (3 §). kan också i andra fall godkänna utländska adoptionsbeslut. Frågor om skydd för barn och barnets ställning har kommit allt mer i fokus, såväl i som internationellt. Detta gäller även den internationellt privaträttsliga regleringen. Barnets rättsliga ställning har på flera områden stärkts genom enhetliga regler om erkännande av utländska avgöranden och genom domsrättsregler som utgår från barnets förhållanden. En allmän tendens är att den s.k. hemvistprincipen fått allt större betydelse på bekostnad av nationalitetsprincipen. Utredaren ska mot denna bakgrund göra en allmän översyn av lag. En fråga som ska uppmärksammas är om det finns anledning att erkänna utländska avgöranden om adoption i större utsträckning än . Ändringar i den riktningen föreslogs av (SOU 1989:100 s. 186 f.). har skyldigheten att erkänna utländska avgöranden utvidgats genom tillträde till . Det ska också övervägas om några förändringar bör göras när det gäller behörigheten för svenska domstolar att besluta om adoption. Det ska, i syfte att stärka barnets ställning, övervägas om barnets hemvist i bör grunda domsrätt för svenska domstolar och om dispensmöjligheten för regeringen bör tas bort eller läggas på domstol eller annan myndighet. Utredaren ska i sammanhanget ta ställning till om det finns behov av regler om hur förfarandet ska gå till och vilka som ska vara ansvariga myndigheter när ett barn med hemvist i adopteras till ett annat land (jfr prop. 1996/97:91 s. 72). Behovet av företrädare för barn som kommer till för att adopteras har i en skrivelse till regeringen (dnr S2007/4377/SK) uppmärksammat att det kan finnas behov av att skyndsamt utse en ställföreträdare för ett barn som kommer till för att adopteras. Så kan vara fallet t.ex. när barnet inte har adopterats i sitt ursprungsland utan adoptionen ska ske i . För det fall det inträffar något som innebär att det behövs en vårdnadshavare som kan företräda barnet fram till dess att det finns ett adoptionsbeslut är det vanligen lämpligt att de tilltänkta adoptivföräldrarna utses. Det kan dock finnas situationer då någon annan bör utses. Det kan t.ex. vara så att den som har tagit emot ett barn i syfte att adoptera det i inte fullföljer en planerad ansökan om adoption eller att ansökan avslås. Utredaren ska ta ställning till om det behövs åtgärder för att stärka barnets ställning i dessa och liknande fall. En ordning som ska övervägas är att det för barnet utses en god man med motsvarande uppgifter som enligt lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn. Utredaren ska i första hand ta upp de frågor som anges ovan. Utredaren får dock ta upp även andra frågor om adoption som aktualiseras under utredningsarbetet om det bedöms tillräckligt motiverat och det finns utrymme för det . Förslag och överväganden kan anknyta till det arbete med en konvention om adoption som pågår inom Europa- rådet. I utredningsuppdraget ligger dock inte att överväga om ska tillträda konventionen. Utredaren ska lägga fram de förslag till författningsändringar som översynen ger anledning till. Utgångspunkten för övervägandena ska vara och dess grundläggande principer i allmänhet och i fråga om adoption. Det innebär bl.a. att inga andra intressen får ta över eller jämställas med barnets. Utredaren ska redovisa gällande rätt och eventuellt pågående lagstiftningsarbete i länder som utredaren bedömer vara av intresse och i övrigt göra de internationella jämförelser som anses befogade. Regleringen i andra nordiska länder bör ges en särskild belysning och beaktas i arbetet. Utredaren ska inhämta synpunkter från berörda myndigheter och organisationer, innefattande de adopterades egna organisa- tioner. Utredaren ska samråda med den i prop. 2006/07:129 aviserade utredningen om en översyn av bestämmelserna om skydd och stöd för barn och unga i socialtjänstlagen (2001:453) och lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Uppdraget ska redovisas . Utredningen skickade ut en enkät om hantering av adoptionsärenden till socialnämnderna i 55 kommuner och till 14 stadsdelsnämnder, dvs. sammanlagt 69 enkäter. Enkäten skickades ut till samtliga kommuner med över 100 000 invånare, varannan kommun med mellan 50 000 och 100 000 invånare och till omkring var tionde kommun med ett invånarantal under 50 000. I missivet angavs som önskemål att den eller de handläggare vid som fyllde i enkäten skulle ha god erfarenhet av att genomföra utredningar i adoptionsfrågor och skriva yttranden till tingsrätt enligt 4 kap. 10 § . Fyra mindre kommuner har meddelat att de inte kunde besvara enkäten. Ett par av dessa har angett att de på grund av få adoptionsärenden inte har den aktuella kompetensen i kommunen utan att de har tagit hjälp av externa handläggare. I övrigt har 59 enkätsvar kommit in. Enkäten bestod av två delar. Den första delen handlade om socialnämndens yttrande enligt 4 kap. 10 § och bestod i sin tur av tre underavdelningar: A – Nationell adoption B – Adoption av ett barn från utlandet som har kommit till i adoptionssyfte – en auktoriserad adoptionsorganisa- tion medverkar C – Adoption av ett barn från utlandet som inte förmedlas av en auktoriserad adoptionsorganisation (s.k. enskild adoption) Den andra delen behandlade några mer allmänna frågor. Den närmare redogörelsen av innehållet i enkäten och svaren på frågorna finns nedan. Enkäten har besvarats av handläggare vid socialförvaltningarna och stadsdelsförvaltningarna. I den följande redovisningen används dock i allmänhet begreppet kommuner som beteckning av de svarande. Alla kommuner har inte besvarat alla frågor. I de allra flesta fallen är bortfallet marginellt. De procentsatser som redovisas nedan är om inte annat anges beräknade utifrån det antal kommuner som har besvarat den aktuella frågan. Redovisning av enkätens frågor och svar Med nationell adoption avses i detta sammanhang adoption där barnet har hemvist i . Det kan gälla adoption av ett spädbarn eller av ett äldre barn som är placerat i familjehem. Det kan också gälla en styvbarnsadoption. När någon ansöker om adoption vid en svensk domstol ska domstolen enligt 4 kap. 10 § begära in ett yttrande från socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd och från socialnämnden i den kommun där den som har vårdnaden är folkbokförd. 1) Händer det i dessa fall i praktiken att två kommuner är inblandade? har svarat ja, ofta, och har svarat ja, men sällan. Resterande del () har svarat nej. 2) Om ni har svarat ja på fråga 1 – förekommer det att social- nämnderna i de båda kommunerna samråder? har svarat ja, ofta, och ja, men sällan. har svarat nej. 3) Vilka personer, förutom sökanden, samtalar ni normalt med inom ramen för utredningen? a) Barnets föräldrar, Ja/Nej. b) Andra personer, Ja/Nej. Alla som har svarat på frågan om samtal med barnets föräldrar har svarat ja. har svarat ja på frågan om de talar med andra personer, har svarat nej. (Återstående har inte satt kryss i någon av rutorna.) 4) Om ni samtalar med andra personer (referenter), vilka? (T.ex. förskolepersonal, släktingar m.fl.) De som samtalar med andra personer (jfr fråga 3) har angett att de talar med släktingar, personal på barnavårdscentralen, förskole- och skolpersonal och socialsekreterare som handlägger familjehems- placeringar. 5) Om ni inte pratar med barnets föräldrar, vilken är anledningen? I de fall kommunerna inte pratar med barnets föräldrar beror det på att föräldern är avliden, inte medverkar, inte går att nå, är allvarligt psykiskt störd, är okänd eller inte finns i landet eller att barnet och föräldrarna har hemvist i en annan kommun och att hem- kommunen håller i dessa kontakter. 6 a–d) Samtalar ni med barnet? Om ja, från vilken ålder? Om ja, på vilket sätt sker det (enskilt, tillsammans med de biologiska föräldrarna, tillsammans med sökandena/adoptivföräldrarna eller på annat sätt – i så fall hur)? Om ni inte pratar med barnet, vilken är anledningen? På frågan om kommunerna samtalar med barnet har svarat ja, ofta, och ja, men sällan. Återstoden () har svarat nej. Det fåtal som har svarat nej på frågan har som skäl angett att barnet har för låg ålder. På frågan från vilken ålder de samtalar med barnet har svaren varierat från det att barnen har ett språk och är pratbara –. De flesta talar med barn från fyra– till sexårsåldern/förskoleåldern. Något som tycks vara gemensamt för många är att de alltid träffar barnet, men att samtal i ordets rätta bemärkelse beror på barnets ålder och mognad. När träffar barnet sker det på olika sätt, såväl enskilt (), tillsammans med de biologiska föräldrarna (drygt hälften) och tillsammans med sökanden (). Andra sätt kan vara att träffa, leka och fika med barnet. Många träffar barnet i samtliga dessa konstellationer. 7) Händer det att ni inhämtar information från andra myndigheter eller från hälso- och sjukvården? av kommunerna har svarat ja, ofta. har svarat ja, men sällan. Återstoden () har svarat nej. Exempel som nämns är information från polisregister, socialregister, , barnavårds- central, läkarintyg i fråga om de vuxna, barn- och ungdoms- psykiatrin, förlossningsklinik och mödravården. 8 a–b) Ger ni information till barnets föräldrar om vad adoption innebär? Ger ni information till barnet om vad adoption innebär? Alla ger information till barnets föräldrar om vad adoption innebär. De allra flesta informerar även barnet. Vid de enstaka nekande svaren står kommenterat att barnet varit alltför litet. 9) Hur tar en utredning i genomsnitt? Svaren varierar från 1–2 månader upp till 6–8 månader. De flesta () har svarat att utredningen tar . har angett och . 10) Lämnar ni förslag till beslut? (En uppskattning.) har svarat ja, alltid. Övriga har svarat att de ger förslag i mer än hälften av ärendena. Ingen har svarat nej. Adoption av ett barn från utlandet som har kommit till i adoptionssyfte – en auktoriserad adoptionsorganisation medverkar Vid adoption av ett barn med hemvist i utlandet som förmedlas av en auktoriserad adoptionsorganisation finns som regel förhållande- vis god information om sökandens lämplighet. Sökanden har då redan bedömts som lämplig i samband med att socialnämnden givit sitt medgivande till adoption av ett barn med hemvist utomlands enligt 6 kap. 12 § socialtjänstlagen (2001:453). Vidare förmedlas information om barnets hemförhållanden via adoptionsorganisa- tionen. 1 a) Vidtar ni inför yttrandet till domstol enligt 4 kap. 10 § någon ytterligare åtgärd för att bedöma sökandens lämplighet? Drygt hälften av kommunerna har svarat ja och knappt hälften har svarat nej. 1 b–d) Har ni nya samtal med sökanden? Hämtar ni in andra uppgifter om sökandens förhållanden? Om ja, vilka uppgifter? Nästan alla kommuner () har nya samtal med sökanden. hämtar även in andra uppgifter om sökandens förhållanden. Exempel på det är registerkontroller, kontakt med barnavårdscentralen vid behov och hembesök hos familjen efter hemkomsten. 2 a–b) Händer det att den information om barnets hemförhållanden i ursprungslandet, som erhållits via adoptionsorganisationen, behöver kompletteras? (En uppskattning.) Om ja, i vilka avseenden? har svarat nej, aldrig. har svarat ja, i av ärendena. har svarat ja, i av ärendena. I de fall uppgifterna har behövt kompletteras har det gällt t.ex. att barnet har fått fel födelsedatum eller att informationen om barnets hälsotillstånd har varit otillräcklig. Även aktuell situation och hälsoundersökning har angetts som kompletteringsskäl. 2 c–d) Kan det vara svårt att inhämta information om barnets hemförhållanden? Om det är svårt, vad består svårigheterna i? Flera av de som svarat ja på fråga 2 a) har svarat att det kan vara svårt att inhämta information om barnets hemförhållanden. Svårigheterna kan bestå i att barnen ofta är s.k. hittebarn och hemlandet kan ha straffbelagt föräldrar som överger sina barn med följden att ingen vet var föräldrarna är. Många andra kommuner har kommenterat att de inte utreder barnets hemförhållanden utan förutsätter att barnets sociala bakgrund och de juridiska förhållandena har utretts av den auktoriserade adoptions- organisationen. 3 a–b) Händer det att ni tar kontakt med barnets föräldrar eller några andra personer i barnets hemland? Om ja, med vilka? Endast en kommun har svarat ja, resterande har svarat nej. Den kommun som svarade ja hade skickat frågor och information via ambassaden till anhöriga och barnet i landet. 4 a–b) Tar ni initiativ till att inhämta samtycke från barnet föräldrar? Om ja, hur gör ni då? Endast en kommun har svarat ja, och det var samma kommun som svarade ja på fråga 3). Tillvägagångssättet var samma som i den frågan. En kommun har anmärkt att samtycke ska finnas och att det ligger utanför deras befogenhet att inhämta samtycke från föräldrarna i ett annat land. 5 a–b) Pratar ni med barnet? Om ja, på vilket sätt sker det(enskilt, tillsammans med de biologiska föräldrarna, tillsammans med sökandena/adoptivföräldrarna eller på annat sätt – i så fall hur)? Drygt hälften av kommunerna har svarat att de pratar med barnet. Av dessa har endast ett fåtal anfört att de pratar enskilt med barnet, de flesta träffar barnet tillsammans med adoptivföräldrarna. Några har kommenterat att barnen i regel är mycket små men att det alltid görs hembesök. 6) Hur tar en utredning i genomsnitt? av kommunerna har svarat att utredningen tar 1–2 månader. har svarat 2,5–3 månader och har svarat upp . 7) Lämnar ni förslag till beslut? (En uppskattning.) Alla utom en kommun har angett att de alltid ger förslag till beslut. Adoption av ett barn från utlandet som inte förmedlas av en auktoriserad adoptionsorganisation (s.k. enskild adoption) Som har nämnts i avsnitt 14.2 kan Myndigheten för internationella adoptionsfrågor () i vissa fall godkänna att en adoption av ett barn med hemvist i utlandet får ske utan förmedling av en auktoriserad adoptionsorganisation (s.k. enskild adoption). enkätsvaren framgår att det i de flesta kommunerna förekommer enskild adoption. 1) Tar ni initiativ till att inhämta information om barnets ursprungsmiljö/hemförhållanden? av kommunerna tar ofta initiativ till att inhämta information, gör det ibland medan har svarat nej. 2 a) Om ja, tar ni kontakt med utländska behöriga myndigheter, svensk ambassad i utlandet, eller annan – i så fall vem? När kontakt tas är det i första hand med (). Även utländska behöriga myndigheter () och svensk ambassad i utlandet () kontaktas. Hälften av de som har svarat har angett att kontakt också tas med annan, t.ex. med sökandena (adoptanterna), barnet och barnets föräldrar, , och (International social service, en internationell organisation). 2 b–c) Finns det några svårigheter [i fråga om inhämtande av information om barnets ursprungsmiljö/hemförhållanden]? Om ja – vilka? I mer än hälften av svaren uppges att det ofta förekommer svårigheter och i en fjärdedel av fallen är svaret ja, men sällan. Resterande fjärdedel har uppgett att det inte förekommer svårigheter. Svårigheterna består i att det kan vara svårt att få kontakt med de biologiska föräldrarna i ursprungslandet och svårt att få fram dödsbevis från utlandet om de biologiska föräldrarna är avlidna. Det kan också vara svårt att klargöra barnets situation i hemlandet och att ta reda på vilka alternativ till adoption som kan finnas i ursprungslandet. Det kan vara problematiskt att bedöma om det finns adoptionsskäl eller inte och om det är till barnets bästa att adopteras. Det förekommer att de biologiska föräldrarna vill att barnet ska få ett bättre liv i i fråga om utbildning, boende och sjukvård. I fråga om äldre barn kan det vara svårt att bedöma anpassning och anknytning.