sou · GXB363 · 2009-06-24 00:00:00 — De senaste årens minskade värn- pliktsvolymer har lett till att det finns delar av landet från vilka värnpliktsuttag sker i mycket liten utsträckning eller inte alls. För att säkerställa att hemvärnsförband finns tillgängliga i hela landet har därför direktutbildning av hemvärnssoldater och Tjänstgöringsformer inom Försvarsmakten som inte grundar sig i totalförsvarsplikt 2008 genomförts på försök i vissa delar av landet. Motsvarande utbildning planeras . Hemvärnet personalförsörjs även av frivilliga försvarsorganisa- tioner. Dessa utbildar bland annat bilförare, stabspersonal, motor- cykelordonnanser, sjukvårdare, hundekipage, kockar, båtbesätt- ningar, flygförare med mera. 7.1.4Anställning som och utbildning till officer En värnpliktig kan efter fullgjord grundutbildning välja att söka till tjänst som yrkes- eller reservofficer inom Försvarsmakten. För den som vill bli yrkesofficer finns det två olika utbildningsvägar. Officersprogrammet ges vid och är en utbild- ning som ger akademiska poäng. Utbildningen löper över sex terminer och har ett flertal inriktningar. Efter slutförd utbildning söker eleven anställning som officer inom Försvarsmakten. Specia- listofficersutbildningen ges inom Försvarsmakten och är två termi- ner lång. Efter genomförd utbildning söker eleven anställning som specialistofficer inom Försvarsmakten. Efter genomförd officersutbildning går det även att bli reserv- officer. Även den som inte har genomgått ordinarie officersutbild- ning kan anställas inom Försvarsmakten som yrkes- eller reserv- officer. Personen ska då genomgå särskild officersutbildning. Den som studerar till officer är inte anställd inom Försvars- makten. har eleven förmåner i huvudsak motsvarande vad som gäller för totalförsvarspliktiga med längre grundutbildning. Han eller hon omfattas inte heller av semester- eller arbetstidslagstiftning. Officerselever lyder också under samma disciplinbestämmelser som totalförsvarspliktiga. Den som läser officersprogrammet vid lyder dels under högskolelagen (1992:1434) och förordningen (2007:1164) för , dels under officersförordningen (2007:1268) och förordningen (1996:927) med bestämmelser för Försvarsmaktens personal. Efter anställning regleras en officers anställningsförhållande av gängse avtal och arbetsrättsliga regler. De yrkesofficerare som utbildas har enligt sina anställningsavtal en skyldighet att efter anställning tjänstgöra internationellt. När en officer tjänstgör i utlandsstyrkan lyder han eller hon i huvudsak under samma regel- verk som övrig personal i utlandsstyrkan. Tjänstgöringsformer inom Försvarsmakten som inte grundar sig i totalförsvarsplikt Försvarsmakten har bedömt att värnpliktsomgångarna utgör ett otillräckligt underlag för att bemanna insatsorganisatio- nen samt för att trygga rekrytering av framtida officerare. Därför har Försvarsmakten introducerat en aspirantutbildning som ett komplement för dem som är intresserade av att bli officerare, men inte har fullgjort värnpliktsutbildning. Aspirantutbildningen, vars längd utgörs av en termin, inleds med en lång gemensam grundläggande utbildning varefter ett så kallat funktionsskede tar vid. Den som erhåller godkända resultat från aspirantutbildningen erbjuds en utbildningsplats vid den ordinarie officersutbildningen som genomförs tillsammans med personer som har fullgjort värn- plikt. Den första utbildningsomgången av aspiranter genomfördes . Under utbildningen erhåller aspiranten ekono- miska förmåner snarlika dem som fullgör värnplikt. Utbildningen regleras i övrigt av förordningen (2009:4) om grundläggande mili- tär utbildning inom Försvarsmakten. 7.1.6Civila anställningar inom Försvarsmakten Av cirka 18 000 anställda inom Försvarsmakten är knappt 7 000 eller civila bestående av ett flertal olika yrkeskategorier. De flesta civilanställda finns inom Försvars- maktens Logistik, FMLOG, som ger underhåll och stöd till förband, skolor och staber inom myndigheten. Försvarsmakten efterfrågar en mängd civila kompetenser till utlandsstyrkan. Alla som är anställda i utlandsstyrkan är soldater, men även den som inte är officer eller har fullgjort värnplikt kan tjänstgöra i utlandsstyrkan. Den som söker och blir uttagen till utlandsstyrkan får genomgå fysiska och psykiska tester i Pliktver- kets regi. Godkända resultat av detta testförfarande ger tillträde till GSU-US. Denna utbildning är lång och ger den grundläggande militära kunskap som behövs för tjänstgöringen. Tjänstgöringsformer inom Försvarsmakten som inte grundar sig i totalförsvarsplikt Regeringen har i inriktningspropositionen definierat de personal- och tjänstgöringskategorier som bör finnas i Försvarsmakten . Kategorierna baseras på regeringens bedömning att den försvarspolitiska inriktningen och de föreslagna kraven på operativ förmåga ställer nya krav på Försvarsmakten. Regeringen framhåller att, med undantag för officerare, kommer den militära personalen att tjänstgöra . De nya och till personalantalet omfattande tjänstgöringskategorier som i första hand tillkommer är anställda samt kontrakterade gruppbefäl, soldater och sjömän. Uppgifterna för de anställda och kontrakterade gruppbefälen, soldaterna och sjömännen bör utgå från de krav som följer av att insatsorganisationen ska vara användbar i Försvarsmaktens samtliga uppgifter såväl inom som utanför gränser. Personalkatego- rierna kommer, före anställning eller kontraktering, att ha grund- utbildats samt genomgått befattnings- och förbandsutbildning. Stora delar av den framtida insatsorganisationen kommer att bestå av förband där huvuddelen av personalen är kontrakts- anställda. Förhållandet mellan antalet anställda och kontrakterade bör enligt regeringen utgå från de krav som ställs på insatsorgani- sationen. 7.2.1Anställda gruppbefäl, soldater och sjömän Att gruppbefäl, soldater och sjömän är anställda innebär att de kommer att tjänstgöra kontinuerligt, det vill säga att tjänstgörings- kategorin har sitt huvudsakliga värv i Försvarsmakten på heltid. De anställda i denna tjänstgöringskategori kommer i huvudsak att bemanna de stående förbanden. De tidsbegränsade anställningarna enligt lagen (1982:80) om anställningstid om högst ger inte möjlighet för personalen att genomföra insatser med mellanliggande återhämtnings-, utbild- nings- och beredskapsperioder. I likhet med Försvarsberedningen anser regeringen att en tidsbegränsad anställning med möjlighet till förlängning är lämplig för soldater i framtidens stående förband. Detta är nödvändigt bland annat för att uppnå god avkastning på de utbildningsinvesteringar som har lagts ned på en soldat för att han eller hon ska kunna vara tillgänglig för flera 1 Nedanstående avsnitt baseras på Ett användbart försvar (prop. 2008/09:140). Tjänstgöringsformer inom Försvarsmakten som inte grundar sig i totalförsvarsplikt Den begränsade anställningstiden innebär att ingen kommer att arbeta som soldat eller under en oönskat . Regeringen har aviserat att man avser tillsätta en utredning som ska lägga fram förslag bland annat om hur längre tidsbegränsade anställningar bäst kan uppnås och lämna förslag till de författnings- ändringar som kan behövas. 7.2.2Kontrakterade gruppbefäl, soldater och sjömän Kontrakterade gruppbefäl, soldater och sjömän avses ha tillsvidare- eller tidsbegränsad anställning inom Försvarsmakten medan den huvudsakliga sysselsättningen ligger utanför myndigheten. Kon- trakterade i denna tjänstgöringskategori kommer huvudsakligen att bemanna kontraktsförbanden. Den genomsnittliga anställningstiden för kontrakterade grupp- befäl, soldater och sjömän bör vara och en utgångs- punkt är att anställningsformerna kan likna dem som gäller för reservofficerare . De kontrakterade bör enligt Försvarsbered- ningen ha tjänstgöringsskyldighet vid övningsverksamhet samt vid beslut om insats nationellt eller internationellt.2 Försvarsbered- ningen anför vidare att tjänstgöringen för de kontraktsanställda efter grundutbildning kan omfatta en regelbunden repetitions- tjänstgöring och minst två insatser . 2 Försvar i användning (Ds 2008:48), s. 72 f. 8 Analys av dagens system Kommitténs delbetänkande innehåller i dess kapitel 5 en analys av systemet med totalförsvarsplikt såsom det tillämpas . Denna analys återges här i en något utvidgad form. 8.1Försvarsmaktens behov av personal Försvarsmakten är en betydligt mindre myndighet än vad den var . ska Försvarsmakten kunna lösa fler uppgifter än tidigare, inte minst genom att man i allt större utsträckning är engagerad i internationella insatser. En mindre men mera aktivt använd försvarsmakt behöver ett flexibelt personalför- sörjningssystem som snabbt kan svara mot nya inriktningar i verk- samheten. Med färre antal personer i organisationen minskar också redundansen. Den personal som finns måste utnyttjas på ett mer effektivt sätt . Att personalförsörjningssystemet är effektivt är också mycket viktigt ur kostnadssynpunkt. Personal- kostnader är ett av Försvarsmaktens största utgiftsområden. Försvarsmaktens behov av personal styrs av de uppgifter myndigheten är satt att utföra. Nedan följer en kortare redogörelse för Försvarsmaktens behov av personal inom olika områden. För att göra betänkandetexten mer lättläst, innefattar benämningen soldater både soldater och sjömän. Försvarsmaktens framtida utformning utreds och flera av de siffror gällande framtida personalbehov som redovisas nedan är uppskattningar. Behovet av personal för nationella uppgifter Hävdandet av den territoriella integriteten och förmågan att kunna möta hot mot kräver en insatsorganisation med väl utbil- dade och samövade luft-, sjö-, och markförband. Analys av dagens system måste ha ett tillräckligt antal soldater med nödvändig kompetens för att bemanna dessa förband. Försvarsmakten måste vidare över tiden kunna bevara vissa kompetenser inom organisationen. Antalet soldater måste också vara tillräckligt för att förbandssystem på olika nivåer ska kunna övas. För att kunna genomföra beredskapshöjningar och för att vara beredd att möta hot mot är Försvarsmakten vidare beroende av att personer som har utbildats i organisationen finns tillgängliga i någon form av register. Detta sker genom Plikt- verkets försorg. Behov av personal till utlandsstyrkan och till beredskapsförband Den internationella verksamheten kan sägas vara styrande för Försvarsmaktens inriktning. I budgetpropositionen anger regeringen att Försvarsmakten ska kunna leda och delta i två större insatser utomlands och parallellt kunna delta i ytterligare tre insatser med mindre enheter. Ett ökat internationellt åtagande innebär också ökade krav på Försvarsmaktens personalförsörjningssystem. En pågående insats utomlands kräver, om den ska fortsätta över tiden, avlösning av nya förband. Den personal som kommer hem måste ha tid för vila och återhämtning. Detta kräver en omfattande planering. Internatio- nella insatser ställer också nya krav på kompetensen hos personalen i förbanden. Förutom rotationsförband ska Försvarsmakten också kunna ställa upp förband som med kort eller mycket kort varsel kan sättas in i internationella insatser. Dessa förband måste bemannas med anställd personal eller personal i beredskap som kan vara snabbt tillgänglig och som har samövats väl innan de ställs i beredskap. I förband med den högsta beredskapen måste personalen vara anställd och tillgänglig vid förbanden. Antalet soldater som behövs för internationella insatser är beroende av flera faktorer, bland annat ambitionsnivån på insatserna, operationstempot (det vill säga den frekvens med vilken ett förband eller personalen i ett förband genomför insats respektive är hemma) och förhållandet mellan antal officerare och antal soldater i de förband som sätts in. En insats på 2 000 personer (motsvarande två förstärkta bataljoner), varav 1 400 är soldater, Analys av dagens system innebär ett årligt behov på 2 800 insatta soldater om förbanden har en insatstid . Behovet av yrkes- och reservofficerare Försvarsmaktens personalförsörjningssystem måste kunna säker- ställa att ett tillräckligt antal yrkes- och reservofficerare rekryteras och utbildas . Rekryteringsbasen för elever till officers- utbildningarna utgörs främst av värnpliktiga som har genomfört grundutbildning. I budgetunderlaget som Försvarsmakten har lämnat till regeringen behövs –2012 en nyrekrytering av ca 650 officerare . För att bredda rekryteringsunderlaget har Försvarsmakten infört aspirantskolor för personer som vill söka officersutbildning men som inte har genomfört militär grund- utbildning. Efter de senaste årens förbandsnedläggningar svarar hemvärnet på många platser i landet ensamt för den militära närvaron. För att kunna utföra uppgifter såsom territorialförsvar, bevakning av skyddsobjekt och stöd till samhället behöver hemvärnet kvalifice- rad personal. Hemvärnets personalförsörjning bygger på frivillig- het. Personalen utgörs av officerare, hemvärnsmän och personer från frivilligorganisationer som är avtalsorganisationer till hemvär- net. Ett grundkrav för att kunna få tjänstgöra som hemvärnsman är att man har fullgjort grundläggande militär utbildning om minst 85 dagar.1 I praktiken har detta inneburit att hemvärnet för att bemanna sina förband har varit beroende av att kunna rekrytera värnpliktiga som har genomfört grundutbildning. – 2008 har en lång direktutbildning av hemvärnssoldater genomförts på försök i vissa delar av landet. Värnpliktiga som har genomgått grundutbildning kommer dock under den närmaste framtiden att utgöra den största rekryteringsbasen. Hur stor nyre- krytering som behövs till hemvärnet är beroende av framtida uppgifter och dimensionering. Om en numerär på 22 000 personer ska upprätthållas räknar hemvärnet självt med att ca 1 560 hem- värnssoldater behöver rekryteras . Till detta kommer ett 1 Bestämmelser om detta finns i FFS 2000:06. Analys av dagens system rekryteringsbehov av personal från de avtalsslutande organisatio- nerna. Det äger rum ett omfattande arbete gällande Försvarsmaktens framtida organisation. I kapitel 11 redogörs närmare för den rådande inriktningen av Försvarsmaktens framtida personalförsörjningssystem. 8.2Analys av dagens system Totalförsvarsplikten har utgjort en av invasionsförsvarets grund- valar. Såsom totalförsvarsplikten är utformad uppvisar systemet emellertid ett antal brister i effektivitet när det gäller att möta försvarets behov av personal . Nedan följer en genomgång av de brister som kommittén uppfattar som de mest väsentliga. Analysen tar sin utgångspunkt i Försvarsmaktens personalbehov utifrån de uppgifter som myndigheten har ålagts av riksdag och regering. Kommittén har utgått ifrån att ett soldatförsörjnings- system för att vara effektivt bör kännetecknas av kostnadseffekti- vitet, ändamålsenlighet och flexibilitet. Detta innebär att en hög andel av de soldater som utbildas ska kunna användas för att lösa Försvarsmaktens huvuduppgifter. Vidare ska systemet snabbt kunna svara mot nya prioriteringar i Försvarsmaktens verksamhet och på ett ändamålsenligt sätt kunna tillvarata kompetens hos personalen. Systemet bör också kunna stödja Försvarsmaktens behov av att rekrytera och utbilda officerare samt bidra till hemvärnets behov. Vidare är det önskvärt att den enskildes vilja till tjänstgöring kan ges större genomslag än och att andelen kvinnor inom Försvarsmakten ökar. Totalförsvarsplikten syftar till trygga totalförsvarets behov av personal. För att säkerställa att bemanningsansvariga myndigheter har tillgång till personal med erforderliga kunskaper, kan totalför- svarspliktiga skrivas in för värnplikt och åläggas att fullgöra grund- utbildning för att därefter krigsplaceras i en befattning. Analys av dagens system försvarsberedskapen kräva det, kan denna personal sedan kallas in för att fullgöra krigstjänstgöring eller beredskapstjänstgöring. För att upprätthålla kompetensen hos personalen kan totalförsvars- pliktiga även åläggas att fullgöra repetitionsutbildning. Det civila försvaret bedöms inte ha något behov av någon grundutbildning av civilpliktiga som är längre än . All längre grundutbildning av totalförsvarspliktiga fullgörs därför som värnplikt. Dagens system med totalförsvarsplikt klarar väl av uppgiften att bemanna krigsförbanden med grundutbildade värnpliktiga. Skulle det uppstå ett ökat behov av pliktpersonal i krigsförbanden, kan detta också relativt enkelt mötas genom att fler värnpliktiga skrivs in för grundutbildning och därefter krigsplaceras i förbanden. Antalet värnpliktiga som fullgör grundutbildning är också tillräckligt för att de ska kunna svara för bevakning och vakthåll- ning vid ett stort antal av Försvarsmaktens förband och centra. Det minskade antalet förband inom Försvarsmakten gör vidare att den värnpliktiga personalen i krigsförbanden kan omsättas i relativt hög takt. Kunskaperna och färdigheterna hos de värnpliktiga som är krigsplacerade i förbanden är därför relativt färska. Krigsförbandens omedelbara tillgänglighet är emellertid i allmänhet låg. De kan inte användas fullt ut med mindre än att de värnpliktiga som är krigsplacerade i förbanden kallas in för tjänst- . Även om omsättningstiden vad gäller krigsplacerade värn- pliktiga är relativt hög, kan förbanden inte heller vara fullt användbara efter en eventuell inkallelse till tjänstgöring. Den värnpliktiga personalen vid förbanden måste först utrustas och i vissa fall även genomgå kompletterande utbildning och samöv- ning. Krigsförband bestående av krigsplacerade värnpliktiga upp- visar också brister i flexibilitet i hur de kan användas. I syfte att möta ett större väpnat angrepp är regeringens möjlighet att beordra mobilisering den yttersta garantin. För att svara mot incidenter och mindre allvarliga hot är emellertid mobiliseringsalternativet inte alltid användbart. Förband som är snabbt gripbara utan att perso- nalen behöver kallas in med plikt är då eftersträvansvärda, men saknas i stor uträckning i dagens system. kunde hot av denna typ till viss del mötas med förband under grundutbildning eller repetitionsutbildning. Möjligheten att använda förband under grundutbildning är emellertid starkt beroende av när ett sådant behov uppstår och var i utbildningscykeln förbanden befin- ner sig. Försvarsmakten har numera relativt få förband och den Analys av dagens system inneliggande värnpliktskullen är liten. Några repetitionsutbild- ningar av värnpliktiga genomförs inte . Insatsförband som är tillgängliga och kan sättas in med kort varsel även utan mobiliseringsbeslut kan därför visa sig vara viktiga instrument för hävdandet av den territoriella integriteten och för att möta hot mot . Sådana förband kräver vanligtvis en annan bemanning än krigsplacerade värnpliktiga. Den bristande tillgängligheten hos krigsförbanden blir särskilt påtaglig vad gäller Försvarsmaktens förmåga att genomföra inter- nationella insatser. Att kunna bidra till att hantera och förebygga kriser i omvärlden utgör ett centralt mål i svensk försvarspolitik. Internationella insatser utgör en av Försvarsmaktens huvud- sakliga verksamheter. Krigsplacerade värnpliktiga kan emellertid inte med totalförsvarsplikten som grund användas i Försvarsmak- tens internationella insatser. Majoriteten av Försvarsmaktens förband kan således inte användas för en av dess huvudsakliga verk- samheter. Detta har medfört att två parallella förbandssystem har utvecklats inom Försvarsmakten. Värnpliktiga tas ut, grundutbildas och samövas för att bemanna ett specifikt krigsförband. För inter- nationella insatser skapas i sin tur mer eller mindre tillfälligt sammansatta förband, som i hög grad består av värnpliktiga som har rekryterats från krigsförbanden. Denna typ av tillfälliga förband tar tid att skapa och samöva. Bristen på tillgängliga förband för internationella insatser blir särskilt märkbar när det gäller snabbt gripbara förband som kan sättas in med kort eller mycket kort varsel. Att Försvarsmakten har utvecklat två separata förbandsstruktu- rer kan även leda till tillgänglighetskonflikter i händelse av en kris i vårt närområde. För att möta en kris i vårt närområde finns det som har konstaterats få gripbara förband vid Försvarsmakten. De snabbast operativt tillgängliga förbanden skulle troligen utgöras av någon av de beredskapsförband som Försvarsmakten regelbundet sätter upp för att kunna användas vid internationella insatser. Om något av dessa förband skulle sättas in i en kris i vårt närområde skulle man emellertid , beroende på vilka sorts förband det rörde sig om, beröva ett antal krigsför- band delar av dess personal. Om personalen i krigsförbanden därefter i ett senare skede skulle behöva kallas in till exempelvis beredskapstjänstgöring skulle en tillgänglighetskonflikt uppstå mellan beredskapsförbanden och krigsförbanden eftersom de i stor Analys av dagens system utsträckning delar på samma personal. Detta är inte en optimal lösning i händelse av kris i vårt närområde. 8.2.2Brister i effektivitet och resursallokering Dagens system för soldatförsörjning uppvisar ett antal brister i effektivitet och resursallokering. Dessa tar delvis sin grund i att Försvarsmakten har utvecklat två parallella förbandssystem för nationella respektive internationella insatser och är delvis ett resultat av pliktsystemets utformning. Att ett förband är väl samövat och klarar av att uppträda gemen- samt är avgörande för dess effektivitet. För att uppnå detta mål krävs att Försvarsmaktens förband får tillräckligt med sam- övningstid. Samövning av hela förband är emellertid en relativt resurskrävande verksamhet. Det är därför viktigt att förbands- och samövningstid utnyttjas på ett effektivt sätt. Enligt kommittén är detta inte fallet i dagens system. En betydande del av värnpliktigas grundutbildningstid används för att öva i det krigsförband som han eller hon ska verka i. En värnpliktig som går vidare till internatio- nell tjänst måste sedan samövas i ett nytt förband. De resurser som har lagts ned på att samöva krigsförbanden ges således inte något avsevärt genomslag i den internationella verksamheten. Efter insats utgör förband i utlandsstyrkan å andra sidan ofta en erfaren och väl samövad enhet. Om själva insatsen räknas har personalen i dessa förband ofta fått en längre samövningstid med sitt utlandsförband än med sitt krigsförband. Det samma gäller beredskapsförband som exempelvis Nordic Battlegroup. Efter hemkomst från insats eller efter det att beredskapstiden har löpt ut upplöses dock i allmänhet förbanden ur utlandsstyrkan och beredskapsförbanden. Den inve- stering som har gjorts i förbandens samövningstid utnyttjas då inte vidare. Analys av dagens system Ineffektivt utnyttjande av utbildningsresurser inom Försvarsmakten ska klara av att utbilda krigsförband såväl som förband för internationella uppgifter. Detta leder till betydande påfrestningar för organisatio- nen. Krigsförband och förband för internationella uppgifter måste i praktiken ofta samsas om personal, materiel och infrastruktur. Detta ställer stora krav på samordning av utbildningsresurser och utbildningstid. Sådan samordning är komplicerad att planera mot och svår att uppnå. Många utbildningsförband måste därtill ofta utbilda förband ur båda verksamheterna . leder behovet av att utbilda förband för internationella uppgifter till att resurser måste tas från grundutbildningen av värnpliktiga. Detta påverkar tillgången på utbildningsmateriel och övningstid, såväl som tillgången på utbildande befäl. Problemens utsträckning skiftar från förband till förband och , men sammantaget kan situationen beskrivas som ansträngd. Att grundutbildningen påver- kas på detta sätt upplevs ofta som negativt av de värnpliktiga, vilket också har framkommit vid de förbandsbesök som kommittén och sekretariatet har genomfört. Negativa erfarenheter från grundut- bildningen påverkar den enskildes inställning till Försvarsmakten och därmed möjligheten att rekrytera honom eller henne till vidare engagemang inom Försvarsmakten.