sou · GWB358d5 · 2009-01-01 00:00:00 — Egenansvar , - med proffesionellt stöd, del 5 SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, (SB PM 2003:2, reviderad ) – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Textbearbetning och layout har utförts av , FA/kommittéservice Avd. X Undantag från kontroll 47 kap. Handlingar och uppgifter som inte får granskas Dagens bestämmelser om rätt att undanta handlingar och uppgifter från kontroll finns i 3 kap. 13–14 c §§ TL. I 14 kap. 5 § och 7 a § andra stycket SBL och 3 § tredje stycket torgkontrollagen samt 17 kap. 7 § LSK hänvisas till bestämmelserna i taxeringslagen. När det i fortsättningen sägs att en paragraf i den här lagen ersätter, motsvarar m.m. någon av paragraferna i taxeringslagen inkluderar det även nämnda hänvisningar dit. Tvångsåtgärdslagen har egna bestämmelser om rätt att undanta handlingar. Bestämmelserna, som finns i 16–19 §§, 21 § fjärde stycket och 28 § nämnda lag, är nästan helt identiska med dem som ges i taxeringslagen. Bestämmelserna om rätt att undanta handlingar och uppgifter från kontroll fick sitt innehåll genom lagstiftning 1994 (prop. 1993/94:151, s. 93–98). Bestämmelserna i 3 kap. 13 § TL och 16 § tvångsåtgärdslagen har inte ändrats . Hänvisningen till nämnda paragraf i taxeringslagen i 14 kap. 7 a § andra stycket SBL ersatte tidigare hänvisningar i samma ämne (prop. 1996/97:100, s. 599). En hänvisning till 3 kap. 13 § TL fanns med i den ursprungliga lydelsen av torgkontrollagen (prop. 1996/97:100, s. 173). Bestämmelsen i LSK ersatte en tidigare bestämmelse som också hänvisade till nämnda paragraf i taxeringslagen (prop. 2001/02:25, s. 204). Från föreläggande kan såväl handlingar som uppgifter undantas. Om det är fråga om att undanta handlingar har begärt att få specifika handlingar eller kopior av dessa, t.ex. fakturor. Är det i stället uppgifter som ska undantas har bara begärt uppgifter om något förhållande, t.ex. hur stora utbetalningar som gjorts till en viss person under beskattningsåret. Föreläggandet avser alltså inte några specifika handlingar med koppling till utbetalningarna utan bara uppgifter om utbetalningarna. Den skattskyldige förutsätts givetvis sammanställa uppgifterna i en handling, men det är inte den handlingen, som ju inte existerade för föreläggandet, som begärt in utan uppgifterna. Rätten till undantag från revision och tvångsåtgärder avser bara handlingar. Denna skillnad jämfört med föreläggande berörs inte i förarbetena men bakgrunden är sannolikt att kontrollen vid såväl revision som tvångsåtgärder är inriktad på handlingar. Det är handlingar som får granskas respektive eftersökas och omhändertas för granskning. Att granskningen leder till att uppgifter samlas in är en annan sak. För den enskilde är det nämligen tillräckligt att handlingar får undantas eftersom det leder till att handlingen inte får granskas, vilket i sin tur innebär att uppgifter som finns i handlingarna inte kan samlas in. Vi föreslår i avsnitt 9.5 att överklagandeförbudet för vites- förlägganden ska slopas. Den som föreläggs vid vite att lämna handlingar eller uppgifter och som anser att handlingar eller uppgifter ska undantas får i fortsättningen överklaga vitesförelägg- andet. Rätten att begära undantag ersätts alltså av en rätt att överklaga. De förutsättningar som gäller för undantag ska givetvis kunna tillämpas i mål där ett vitesföreläggande överklagats. För att uppnå det behöver dagens förutsättningar för undantag formuleras om till bestämmelser om handlingar och uppgifter som inte får granskas vid en kontroll. Det görs i 1 §. Den förelagde behöver givetvis inte börja med att vända sig till länsrätten utan kan först begära omprövning av vitesförläggandet och åberopa att föreläggandet omfattar handlingar som inte får granskas. Överklagandeförbudet för beslut om revision ska vara kvar och det ska i likhet med inte heller gå att överklaga beslut som fattas under själva kontrollen, som t.ex. vilka handlingar den kontrollerade ska tillhandahålla. I sådana fall och i fall där handlingar och uppgifter eftersöks med stöd av ett beslut om bevissäkring ska den kontrollerade även i fortsättningen kunna begära att handlingar och uppgifter undantas från kontroll. Vilka som har rätt att hos länsrätten begära undantag regleras därför här skiljt från vilka handlingar och uppgifter som inte får granskas vid en kontroll. I 2 § sägs att den som är föremål för revision, bevissäkring eller tillsyn över kassaregister får begära att handlingar undantas från kontrollen. Av 3 § följer att beslut om undantag fattas av länsrätten. Paragrafen ersätter 3 kap. 13 § TL och 16 § tvångsåtgärdslagen. Enligt dagens bestämmelser kan enskilda begära att handlingar eller uppgifter undantas från 1. föreläggande eller revision enligt 3 kap. 5 respektive 8 §§ TL, 2. föreläggande, tredjemansföreläggande och revision enligt 14 kap. 3, 4 respektive 7 a §§ SBL, 3.revision enligt 3 § torgkontrollagen, 4.tredjemansföreläggande enligt 17 kap. 3–5 §§ LSK, och 5.tvångsåtgärder enligt tvångsåtgärdslagen. De bestämmelser som räknats upp ovan ersätts nu av bestämmelser i den här lagen. I 37 kap. finns bestämmelser om föreläggande. Bestämmelserna om revision finns i 42 kap. Tvångsåtgärderna regleras i 45 kap. under det nygamla namnet bevissäkring. Till skatteförfarandelagen förs även bestämmelserna om kontroll i torgkontrollagen, branschkontrollagen och kassaregister- lagen. Dessa lagars bestämmelser om kontrollbesök, särskilda kontrollåtgärder och tillsyn över kassaregister finns i 43 kap. Kontrollen är inte inriktad på handlingar på samma sätt som revision och bevissäkring. Det är t.ex. enbart vid tillsyn över kassaregister som en enskild är skyldig att tillhandahålla handlingar. Att nu aktuella kontroller omfattas av förevarande paragrafs ordalydelse saknar därför, med undantag för tillsynen över kassaregister, praktisk betydelse. I första stycket sägs till skillnad från inte vilka handlingar som på begäran av enskild ska undantas från kontroll utan vilka handlingar och uppgifter som inte får granska vid en kontroll. Skälet till det är att i fortsättningen ska vites- förelägganden få överklagas och förevarande bestämmelse ska därför även vara tillämplig i mål där ett vitesföreläggande överklagats. Som framgår av 2 § ska rätten att begära att handlingar undantas från kontroll inte längre omfatta den som föreläggs. Den som föreläggs vid vite ges i stället som redan nämnts rätt att överklaga föreläggandet. Punkterna 1 och 2 motsvarar punkterna 1 och 2 i 3 kap. 13 § första stycket TL. Bestämmelserna i andra och tredje styckena hämtas från 3 kap. 13 § andra och tredje styckena TL. Enligt tredje stycket ska bestämmelserna i första och andra styckena även gälla vid föreläggande att lämna uppgift. Det innebär att den som förelagts vid vite att lämna uppgifter kan överklaga föreläggandet och anföra att föreläggandet avser uppgifter som inte får granska. Det bör noteras att utvidgningen till uppgifter enbart avser förelägganden och att det alltså inte finns någon möjlighet att med stöd av 2 § begära att uppgifter undantas från revision eller bevissäkring. Denna skillnad har berörts i inledningen. Här sägs att på begäran av den som är föremål för revision, bevissäkring eller tillsyn över kassaregister ska en handling som inte får kontrolleras undantas från kontrollen. Att rätten att begära undantag inte längre ska omfatta förelägganden är en följd av att vitesförelägganden i fortsättningen ska få överklagas. Den som förelagts vid vite får alltså i stället överklaga och anföra att handlingarna inte får granskas. Bestämmelser om att handlingar på begäran av en enskild ska undantas från revision och tvångsåtgärder finns i 3 kap. 13 § TL och 16 § tvångsåtgärdslagen. Rätten att begära att handlingar undantas ska i likhet med inte enbart gälla handlingar som avses i 1 § utan även handlingar som inte omfattas av revisionen eller bevissäkringen. Dagens bestämmelser finns i 3 kap. 14 b § andra stycket TL och i 17 § tvångsåtgärdslagen. I paragraferna, som behållit sina ursprungliga lydelser, sägs att anser en enskild att en handling eller uppgift inte omfattas av kontrollen ska frågan om undantagande handläggas på samma sätt som en begäran om undantag enligt 3 kap. 13 § TL respektive 16 § tvångsåtgärdslagen (prop. 1993/94:151, s. 159 och 171). Vid en revision får revisorn granska handlingar som rör verk- samheten. Handlingar som inte rör verksamheten omfattas alltså inte av kontrollen och revisorn har därför ingen rätt att begära att få granska sådana handlingar. Om revisorn ändå gör det kan den reviderade med stöd av förevarande paragraf begära att handlingen ska undantas från revisionen (prop. 1993/94:151, s. 171). Som redan nämnts ska rätten att begära att handlingar undantas inte längre omfatta förelägganden utan den som förelagts vid vite får i stället överklaga föreläggandet. Det behövs ingen särskild bestämmelse för att länsrätten ska kunna pröva om föreläggande avser uppgifter som verket saknar befogenhet att begära in. Den som förelagts kan alltså överklaga och anföra att överskridit sin föreläggandebefogenhet. Föreläggande utan vite ska inte få överklagas (67 kap. 5 §). Den som förelagts utan vite ska inte heller ha rätt att begära att handlingar eller uppgifter undantas från föreläggandet. Däremot kan den förelagde begära omprövning av föreläggandet och invända att det avser handlingar som inte får granskas (se vidare kommentaren till 66 kap.). Om avslår begäran och den förelagde ändå inte tillhandahåller handlingen får verket ta ställning till om tvång ska användas, dvs. vite eller bevissäkring. Det är tillräckligt att den förelagde har rätt att överklaga om följer upp det första föreläggandet med ett vites- föreläggande. Om föreläggandet utan vite inte följs kan ansöka om bevissäkring (45 kap. 8 §). Här tillgodoses rättsäkerheten genom att bevissäkring beslutas av länsrätten och att det av förevarande paragraf följer att rätten att undanta handlingar gäller vid bevissäkring. Den som revideras är enligt 42 kap. 9 § skyldig att tillhandahålla de handlingar som behövs för revisionen. Om den reviderade vägrar att lämna ut en handling, får enligt 44 kap. 1 § förelägga den reviderade vid vite att tillhandahålla handlingen. Utgångspunkten är att föreläggandet ska förenas med vite eftersom den reviderade normalt redan vägrat att på revisorns begäran tillhandahålla handlingen. Det finns med andra ord i regel anledning att anta att föreläggandet inte kommer att följas. Något hinder mot att förelägga utan vite finns dock inte utan det är tvärtom nödvändigt för att få använda bevissäkring i fall där vitesförbud råder enligt 44 kap. 4 §. Under en revision kan alltså helt formlöst be den reviderade att tillhandahålla en handling eller förelägga den reviderade med eller utan vite att göra det. Den reviderade kan redan när ber att få handlingen begära att den ska undantas från kontrollen. Rätten att begära undantag bör därför även omfatta att den reviderade utan vite föreläggs att lämna ut handlingen. För att det ska gälla behövs ingen särskild föreskrift utan det följer av att den som är föremål för revision får begära undantag. En reviderad som föreläggs vid vite behöver inte begära undantag eftersom vitesförelägganden får överklagas. Av 43 kap. 4 § följer att för tillsynen över kassaregister har rätt att få tillträde till verksamhetslokaler där verksamheten bedrivs. Om begär det ska den som tillsynen avser tillhandahålla de handlingar som behövs för tillsynen. Rätten att begära att handlingar som inte får granskas vid en kontroll eller inte omfattas av kontrollen ska undantas omfattar därför även den som är föremål för tillsyn. Bestämmelserna i paragrafen flyttas hit från 3 kap. 14 § TL. Förevarande paragraf ersätter även 17 § första stycket första meningen tvångsåtgärdslagen och bestämmelsen i 28 § samma lag om behörig domstol för en begäran om undantag. Innehållet i dagens bestämmelser tillkom genom lagstiftning 1994 (prop. 1993/94:151, s. 93–98). Bestämmelsen om behörig domstol är dock (prop. 2002/03:99 s. 297). I första stycket sägs nu att länsrätten beslutar om undantag från kontroll. Behörig är den länsrätt som när begäran om undantag görs är behörig att pröva ett överklagande från den som begär undantag. Bestämmelser om behörig länsrätt för överklaganden finns i 67 kap. gäller olika regler för förfarandet beroende på om undan- tag begärs från ett föreläggande eller från en revision. Eftersom vitesförelägganden i fortsättning ska få överklagas ska rätten att begära undantag inte längre gälla förelägganden. Den som är föremål får revision och som utan vite föreläggs att tillhandahålla en handling som behövs för revisionen får dock begära att handlingen undantas från revisionen. Denna fråga behandlas i kommentaren till 2 §. Om undantag begärs från en revision ska handlingen, om anser att den ändå bör granskas, förseglas och överlämnas till länsrätten. Det sägs inte uttryckligen att det är som ska försegla handlingen men det är knappast möjligt att tolka bestämmelsen på något annat sätt. Förfarandet vid tvångsåtgärder är detsamma som vid revision. Det kan tänkas att en reviderad vägrar att tillhandahålla en handling som han eller hon anser ska undantas. I det fallet förefaller en försegling onödig, så vida inte den reviderade vill att rätten ska pröva frågan utan att granska handlingen (se 5 §), utan den reviderade skulle likväl kunna ge in handlingen till länsrätten i samband med att undantag begärs. Det är dessutom tveksamt med hänsyn till bestämmelsernas syfte att en enskild ska behöva lämna över en handling till för försegling och ingivande till länsrätten. Om undantag begärs från revision eller tvångsåtgärd enligt dagens bestämmelser synes det vara revisorn eller gransknings- ledaren som, efter att ha prövat om handlingen trots begäran om undantag ändå bör granskas, ombesörjer att begäran och handlingen ges in till länsrätten. Det finns skäl att göra några smärre ändringar i förfarandet för undantag av handlingar från revision och tvångsåtgärden bevis- säkring. En enskild som vill få undantag ska i fortsättningen alltid ge in en begäran om undantag till länsrätten. Avgörande för vem som ska ge in den handling som begärs undantagen till länsrätten bör vara vem som faktiskt har handlingen. Det innebär att om en enskild begär undantag för en handling som redan har ska försegla handlingen och ge in den till länsrätten. Det bör noteras att en begäran i efterhand inte är poänglös eftersom ett bifall till begäran innebär att handlingen eller uppgiften varken får återges eller åberopas (se kommentaren till 6 §). Om den enskilde däremot inte lämnat över någon handling och inte heller på annat sätt fått tillgång till aktuell handling ska den enskilde ge in handlingen till länsrätten. En bestämmelse med detta innehåll finns i andra stycket. Enligt 3 kap. 14 § tredje stycket TL och 17 § första stycket andra meningen tvångsåtgärdslagen ska länsrätten utan dröjsmål pröva en begäran om undantag. Det är en grundprincip att mål och ärenden ska handläggas utan onödiga dröjsmål och avgöras . Redan av dessa allmänna principer följer alltså ett krav på skyndsam handläggning (prop. 1982/83:134, s. 23). Kravet på prövning utan dröjsmål tillför alltså inget och får därför ingen motsvarighet i den nya lagen1. Paragrafen ersätter 3 kap. 14 a § andra stycket TL och 18 § tvångsåtgärdslagen. Bestämmelserna, som har gällt , reglerar fall där en begäran om undantag avser upptagningar som endast kan läsas, avlyssnas eller uppfattas med tekniska hjälpmedel (prop. 1993/94:151, s. 93–98 och 170). Av 3 § följer att en enskild som begär undantag ska ge in den handling som begäran avser till länsrätten. Om han eller hon är 1 Motsvarande gäller bestämmelsen i 12 kap. 7 b § SBL om att mål om företrädaransvar ska handläggas skyndsamt och bestämmelsen i 15 § första stycket sista meningen tvångsåtgärdslagen om att länsrätten utan dröjsmål ska pröva om det underställda beslutet ska bestå. förhindrad att göra det på grund av att handlingen redan lämnats till ska verket försegla handlingen och ge in den till länsrätten. I 3 kap. 14 a § TL och 17 § andra stycket tvångsåtgärdslagen föreskrivs att i fråga om handlingar som endast kan uppfattas med tekniska hjälpmedel bestämmer länsrätten i vilken form och på vilket sätt handlingen ska tillhandahållas i målet. Bestämmelsen har tillkommit för att länsrätten ska kunna kräva att handlingen tillhandahålls i en form som länsrätten kan ta del av. Det är den enskilde som kan åläggas att tillhandhålla handlingen på ett sätt som gör det möjligt för länsrätten att ta del av handlingen. Om länsrätten får in en handling som domstolen saknar tekniska hjälpmedel för att läsa kan alltså länsrätten ålägga den enskilde att ge in handlingen i en form som domstolen kan läsa. Enligt 11 kap. 4 § regeringsformen (RF) ska föreskrifter om rättegång meddelas i lag. I förarbetena uttalade departementschefen att rättgångsförfarandet i huvudsak bör ha karaktären av lag. Han erinrade vidare om att kravet på lag inte utesluter att regeringen meddelar verkställighetsföreskrifter (prop. 1973:90, s. 387 och 388). De aktuella bestämmelserna föreskriver att en begäran om undantag ges in till länsrätten. Detsamma gäller den handling som begäran avser. Om det rör sig om en upptagning som endast kan uppfattas med tekniska hjälpmedel bestämmer länsrätten i vilken form eller på vilket sätt upptagningen ska tillhandahållas i målet. Denna befogenhet för länsrätten får ses som en verkställighets- föreskrift till bestämmelsen att den som begär undantag ska ge in den handling som begäran avser och befogenheten kan därför regleras i förordning. Bestämmelsen som ger länsrätten nu aktuell befogenhet flyttas alltså ned till förordning. Här återfinns den bestämmelse som ges i 3 kap. 14 b § första stycket TL och 17 § tredje stycket tvångsåtgärdslagen. En möjlighet att begära att länsrätten ska pröva frågan om undantag utan att granska handlingen har funnits (prop. 1993/94:151, s. 93–98, 170 och 171). Den här paragrafen ersätter 3 kap. 14 § c TL och 19 § tvångsåtgärdslagen, som behållit sina ursprungliga lydelser . I paragrafen sägs att har en handling undantagits från kontroll får innehållet inte åberopas eller återges. Detsamma gäller om efter en begäran om undantag men utan beslut av länsrätten återlämnat en handling. Det anges dock inte längre särskilt eftersom ordalydelsen har undantagits från kontroll även får anses täcka det fallet. Bestämmelserna tar sikte på fall där granskningen av en handling påbörjats innan den enskilde begär att den ska undantas (prop. 1993/94:151, s. 160 och 171). Ordalydelsen eller del av handling upprepas inte här eftersom det inte anses tillföra något utan det är tillräckligt att som förutsättning ange att en handling har undantagits från kontroll. Det får även anses täcka in beslut som bara avser en del av en handling. I dagens bestämmelser anges att handlingens innehåll inte får återges eller åberopas vid redogörelse för granskningen eller annars inför myndighet. Detta är onödigt detaljerat och det sägs nu bara att inte får återge eller åberopa innehållet. Det finns inte någon bestämmelse i taxeringslagen eller tvångsåtgärdslagen som säger hur länsrätten efter ett måls avgörande ska hantera en handling som överlämnats till domstolen i samband med en begäran om undantag. Av praxis följer dock att en handling som en domstol beslutat ska undantas ska återlämnas till den enskilde på begäran (RÅ 1998 ref. 34). Enligt 3 kap. 14 c § andra stycket TL, som har behållit sin ursprungliga lydelse, gäller ett beslut om undantag om inte något annat anges i beslutet (prop. 1993/94:151, s. 171). Det följer nu av 68 kap. 3 §. Avd. XI Särskilda avgifter I paragrafen finns huvudregeln om förseningsavgift. 15 kap. 8 § första SBL om skattedeklarationer och periodiska sammanställningar samt 5 kap. 9 § första stycket TL om självdeklarationer. Av 5 kap. 13 § TL framgår att taxeringslagens bestämmelser om förseningsavgift gäller också särskilda uppgifter som ska lämnas av stiftelser, ideella föreningar och registrerade trossamfund (5 kap. 1 § LSK), handelsbolag och europeiska ekonomiska intressegrupperingar (5 kap. 2 § LSK) samt ägare till ersättningsbostad i utlandet med uppskovsbelopp (5 kap. 2 a § LSK). Skattebetalningslagens bestämmelser om förseningsavgift fanns ursprungligen i 15 kap. 6 § första stycket SBL (prop. 1996/97:100, s. 602). Stycket justerades 2000 och 2002 med anledning av att regler om förenklad skattedeklaration infördes och ändrades lagtekniskt (prop. 2000/01:7, s. 32 och prop. 2001/02:127, s. 224). 2001 gjordes justeringar när förseningsavgiftens belopp förändrades (prop. 2001/02:29, s. 30). I samband med översyn av de särskilda avgifterna fick bestämmelserna sin nuvarande placering (prop. 2002/03:106, s. 247). Härefter har mindre justeringar gjorts 2007 (prop. 2007/08:25, s. 270). Bestämmelserna som finns i 5 kap. 9 § första stycket TL fanns vid lagens tillkomst i 5 kap. 5 § första stycket (prop. 1989/90:74, s. 410). I det stycket gjordes justeringar 1991 och 1994 (prop. 1991/92:43, s. 112 och 113 samt prop. 1993/94:152, s. 58). Bestämmelserna flyttades till 5 kap. 9 § första stycket TL (prop. 2002/03:106, s. 238 och 239). Paragrafen gäller den som ska deklarera inkomst eller lämna skattedeklaration, periodiska sammanställningar eller särskilda uppgifter. Den omfattar uppgiftsskyldighet som följer direkt av lagen, men också deklarationsskyldighet som uppkommer först efter föreläggande. Med uttrycket i rätt tid avses deklarationstidpunkten enligt 26 kap. eller 32 kap. och tidpunkten då särskilda uppgifter eller periodiska sammanställningar ska ha kommit in till enligt 33 kap. 8 eller 9 § eller 35 kap. 3 §. Om anstånd med att deklarera eller lämna särskilda uppgifter har medgetts enligt 36 kap. är det i stället den tid som anges i anståndsbeslutet som gäller. För den som är deklarationsskyldig på grund av ett föreläggande är rätt tid den dag som anges i föreläggandet. Andra juridiska personer än dödsbon som deklarerar inkomst elektroniskt har en extra månad på sig att deklarera (32 kap. 2 § tredje stycket). Det innebär att frågan om en annan juridisk person än ett dödsbo ska påföras förseningsavgift på grund av att skyldigheten att deklarera inkomst inte fullgjorts i rätt tid inte kan bedömas förrän även den förlängda fristen löpt ut. Den som deklarerar elektroniskt under den extra månaden ska givetvis inte påföras förseningsavgift. Av den som deklarerar på papper ska däremot förseningsavgift tas ut. Av andra stycket framgår att förseningsavgift inte tas ut om det är fråga om förenklad arbetsgivardeklaration enligt 26 kap. 5 §, särskild skattedeklaration för redovisning av mervärdesskatt enligt 26 kap. 8 § andra stycket, särskilda uppgifter som redare ska lämna enligt 33 kap. 6 § eller särskilda uppgifter om nedsättning av utländsk skatt enligt 33 kap. 7 §. Bestämmelserna om försenings- avgift i skattebetalningslagen och taxeringslagen innehåller inga undantag för förenklad arbetsgivardeklaration (med skatte- betalningslagens terminologi förenklad skattedeklaration) och vissa särskilda uppgifter. Förseningsavgift tas inte ut i dessa fall, men det framgår på annat sätt än genom undantag i förseningsavgifts- bestämmelserna. För förenklad skattedeklaration är endast de bestämmelser om skattedeklaration som räknas upp i 10 kap. 13 a § tredje stycket SBL tillämpliga och där finns ingen hänvisning till bestämmelsen om förseningsavgift. Särskilda uppgifter som redare ska lämna ingår inte i uppräkningen i 5 kap. 13 § TL av de särskilda uppgifter som förseningsavgiften ska tillämpas på.