sou · GXB342 · 2009-05-06 00:00:00 — Den operativa tillsynen är inte delad, utan handhas normalt av eller kommunen om tillsynen har delegerats dit (se nedan avsnitt 13.1.3). En myndighet som tilldelats operativa tillsynsuppgifter ska enligt 7 § förordningen (1998:900) om tillsyn enligt för tillsynsarbetet avsätta resurser som i tillräcklig grad svarar mot behovet av tillsyn samt ha personal med tillräcklig kompetens för tillsynsarbete. Myndigheten ska utreda vilket tillsynsbehov som finns inom myndighetens ansvarsområde samt föra ett register över verksamheter som fordrar återkommande tillsyn. Myndigheten ska vidare upprätta en samlad tillsynsplan för hur tillsynsarbetet ska bedrivas samt regelbundet följa upp och utvärdera tillsyns- verksamheten. Tillsynen ska som nämndes inledningsvis i detta avsnitt säker- ställa syfte. Bestämmelserna i 1 kap. 1 § och hänsyns- reglerna i 2 kap. ska ligga till grund för tillsynen när mer konkreta föreskrifter saknas. Vägledning om vad som är håll- bar utveckling finns i de miljökvalitetsmål som fastställt. Det finns några grundförutsättningar att utgå ifrån när man planerar och genomför sin tillsyn.6 313 l § förordningen (1998:900) om tillsyn enligt . 4Svenska kraftnät, Dammsäkerhet – egenkontroll och tillsyn, 2007. 5Allmänna råd om tillsyn (NFS 2001:3), Allmänna råd om egenkontroll (NFS 2001:2) samt 2001:4 Operativ tillsyn och 2001:3 Egenkontroll en fortlöpande process. 6NV:s handbok 2008:5 s. 94 f. Miljömålsstyrning: Genom att utgå från miljökvalitetsmålen när tillsynen planeras kan man uppnå en större miljönytta. Tillsynens utformning: Tillsynen bör utformas så att den be- tonar vikten av verksamhetsutövarens egenkontroll. Genom att verksamhetsutövaren blir medveten om sitt ansvar för egen- kontrollen fungerar miljöarbetet bättre även när tillsyns- myndigheten inte är på besök. Differentiering: Tillsynsmetoden och hur mycket eller ofta till- synen genomförs bör anpassas till verksamhetens typ och till hur utvecklad verksamhetsutövarens egenkontroll är. Verk- samhetsutövare med väl fungerande egenkontroll behöver i all- mänhet mindre tillsyn. Samverkan: Ett tillsynsobjekt kan ha flera tillsynsmyndigheter. Samverkan är då extra viktig. I vissa fall kan det också vara lämpligt att samordna tillsynsbesöken. Enligt 26 kap. 6 § miljö- balken är tillsynsmyndigheterna skyldiga att samverka. Tillsynen bör bedrivas så att den stärker verksamhetsutövarens förmåga att uppfylla sitt ansvar och att självständigt bidra till håll- bar utveckling genom ett förebyggande miljöarbete. Tillsynen ska också understryka kravet på egna insatser från verksamhets- utövaren. Tillsyn över vattenverksamheter skiljer sig i grunden inte från annan tillsyn enligt . De metoder för att genom- föra den operativa tillsyn som man vanligtvis använder är system- tillsyn för att bedöma kvaliteten på egenkontrollen, detaljtillsyn, granskning av rapporter och information. Metoderna kompletterar ofta varandra. (2001:4) om operativ tillsyn innehåller beskrivningar och exempel på genomförandet av tillsyn och till- synsmetoder. Tillsynen kan också vara olika för tillsynsobjekt med och utan tillstånd. Som all annan verksamhet ska vattenverksamhet bedrivas dels med utgångspunkt från villkor och föreskrifter i till- stånd, dels med iakttagande av balkens allmänna hänsynsregler.7 7 2008:5 s. 97. I 26 kap. och i förordningen om tillsyn enligt miljö- balken anges hur tillsynen fördelas mellan olika tillsynsmyndig- heter samt vilka uppgifter och befogenheter en tillsynsmyndighet har. Den centrala och regionala tillsynen ska utövas av statliga myndigheter. Som huvudregel är den centrala tillsynsmyndigheten och den som svarar för den regionala tillsynen. är således normalt operativ tillsynsmyndighet när det gäller vattenverksamhet. Tillsynen kan delegeras till kom- munen.8 För verksamheter som omfattas av skogsvårdslagen (1979:429) har tillsynsansvaret enligt den lagstift- ningen. Det gäller för bl.a. skyddsdikning och dikesrensning i skogsmarker. har också tillsynsansvaret enligt för skogliga åtgärder i samband med samråd enligt 12 kap. 6 § och skogliga åtgärder inom Natura 2000- områden. Generalläkaren har tillsynen över de åtgärder och verksamheter som utförs inom Försvarsmakten, , och och handlägger de an- mälningsärenden som härrör från dessa verksamhetsutövare. För avledande av avloppsvatten (dagvatten) inom kommunens verk- samhetsområde för vatten och avlopp är den kommunala miljö- nämnden tillsynsmyndighet. Om verksamheten inte ligger inom Generalläkarens ansvars- område har kommunen i allmänhet tillsynen över den miljöfarliga verksamhet som inte är tillståndspliktig men som uppkommer som en följd av vattenverksamheten, dvs. utanför själva vatten- anläggningen. Exempel på det är enskilda avloppsanläggningar från fristående verkstäder och personalbyggnader, trafikbuller m.m. Begreppet vattenanläggning inkluderar de manöveranordningar som hör till anläggningen (11 kap. 3 § MB). Det finns flera dom- stolsavgörande som har slagit fast att vissa former av verksamheter som vanligen hänförs till miljöfarlig verksamhet utgör en del av vattenverksamheten om de härrör direkt från den. Det innebär att den myndighet som har tillsynen över vattenverksamheten eller 8 Enligt uppgift i skrivelse från till är det ingen kommun som tagit över tillsynsansvaret för vattenverksamheter. Därefter har enligt uppgift kommun tagit över tillsynen av vattenverksamheter. vattenanläggningen också har tillsyn över utsläpp, buller, kemikaliehantering (både under byggande och drift) och andra störningar som vattenverksamheten eller anläggningen ger upphov till.9 En tillsynsmyndighet får enligt 26 kap. 9 § meddela de förelägganden och förbud som behövs för att balken ska efterlevas. Mer ingripande åtgärder än vad som behövs i det enskilda fallet får inte tillgripas. Tillsynsansvaret gäller såväl tillståndsprövade som icke till- ståndsprövade verksamheter. De allmänna hänsynsreglerna är tillämpliga på såväl verksamheter med tillstånd som sådana utan. Ett föreläggande får inte begränsa ett beslut eller en dom om tillstånd i ett ansökningsmål som har rättskraft enligt 24 kap. 1 § . I ett tillstånd ingår också villkor. Tillståndets rättskraft är begränsad till de frågor som faktiskt har prövats i domen eller beslutet. När det handlar om sådana frågor som faller under tillämpningsområde, men som inte har bedömts vid prövningen av en i och för sig tillståndspliktig verksamhet, kan tillsyns- myndigheten grunda beslut om föreläggande direkt på balkens regler. Det gäller t.ex. när de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. har åsidosatts. Det bör också vara möjligt att inom ramen för de all- männa hänsynsreglerna förelägga om försiktighetsåtgärder vid be- handling av anmälningsärenden enligt 11 kap. 15 § i tillståndsprövade diken och vattendrag. En sådan försiktighets- åtgärd kan vara val av lämplig tid för en anmäld åtgärd. Inträffar skador som reglerats i ett tillstånd och villkoren i tillståndet har följts, kan tillsynsmyndigheten inte förelägga om åtgärder som in- skränker den rättskraft som följer av tillståndet. Om skadorna in- träffar innan tiden för oförutsedda skador gått ut har den skade- lidande möjlighet att få ersättning för skadorna. Har tiden gått ut och det finns bygdemedel tillgängliga kan ansökan om ersättning göras den vägen. För tillsynsmyndigheten finns alltid möjligheten att begära omprövning av tillståndet enligt 24 kap. 5 § . Ett undantag från de beskrivna begränsningarna för tillsyns- myndigheten att ingripa gäller när brådskande åtgärder är nöd- 9 MÖD, mål M 3195-06 och 3196-06. vändiga för att undvika att ohälsa eller en allvarlig skada på miljön uppkommer (26 kap. 9 § fjärde stycket MB). Ett föreläggande kan förenas med vite enligt 26 kap. 14 § miljöbalken.10 För icke tillståndsprövade vattenverksamheter och vatten- anläggningar kan tillsynsmyndigheten förelägga om förbud mot fortsatt vattenverksamhet eller inskränkningar i verksamheten. Ett föreläggande kan också avse skyldighet att vidta olika slags skydds- åtgärder eller en begränsning av verksamheten. Ett sådant före- läggande ska grunda sig på de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. och/eller de särskilda tillåtlighetsreglerna i 11 kap. 6–8 §§ . När föreläggandet rör skyldigheten att under- hålla en vattenanläggning ska det grunda sig på 11 kap. 17 § miljö- balken. Ett föreläggande får inte medföra mer ingripande åtgärder än vad som behövs. Vid otillåten vattenverksamhet, dvs. en tillstånds- eller anmäl- ningspliktig åtgärd som vidtagits utan föregående tillstånds- prövning eller anmälan, kan tillsynsmyndigheten också förelägga om att helt eller delvis riva ut vattenanläggningen. Verksamhetsutövare som driver verksamhet efter endast en an- mälan åtnjuter ingen rättskraft enligt 24 kap. 1 § och omfattas därmed inte av begränsningen i 26 kap. 9 § tredje stycket utan kan vara adressat för förelägganden som grundar sig direkt på hänsynsreglerna i 2 kap. . Föreläggande om uppgifter eller undersökningar Om tillsynsmyndigheten behöver ytterligare uppgifter utöver de som redan inhämtats genom kontrollprogram, egenkontrollförord- ningen och miljörapport (se nedan avsnitt 13.2.3) har tillsyns- myndigheten möjlighet att dels begära in de handlingar och uppgifter som behövs för tillsynen, dels ålägga verksamhets- utövaren att göra de undersökningar som behövs för tillsynen. Reglerna är införda i 26 kap. 21–22 §§ enligt följande. Enligt 26 kap. 21 § får tillsynsmyndigheten före- lägga den som bedriver verksamhet eller vidtar en åtgärd att till myndigheten lämna de uppgifter som behövs för tillsynen. Samma möjlighet finns också i fråga om en vattenanläggning där ingen verksamhet bedrivs eller åtgärd vidtas. Tillstånd eller motsvarande kan som tidigare redovisats ha varierande bakgrund och ålder. 10 2008:5 s. 99 f. synsmyndigheten kan med stöd av 26 kap. 21 § förelägga verksamhetsutövaren eller anläggningens innehavare att visa upp domen eller beslutet angående tillstånd, lagligförklaring eller godkännande. Äldre rättigheter ska styrkas av den som påstår sig ha rättigheten. Den som bedriver verksamhet som kan befaras medföra olägen- heter för människors hälsa eller miljön är skyldig att utföra sådana undersökningar av verksamheten och dess verkningar som behövs för tillsynen.11 Om det är lämpligare kan tillsynsmyndigheten i stället föreskriva att en sådan undersökning ska utföras av någon annan och utse den som ska göra undersökningen. Verksamhets- utövaren är i så fall skyldig att ersätta kostnaderna för en under- sökning med det belopp som tillsynsmyndigheten fastställer. Detta medför t.ex. att tillsynsmyndigheten kan uppdra åt en oberoende sakkunnig expert att utföra mätningar och undersökningar och att verksamhetsutövaren är skyldig att stå för kostnaden. Paragrafen bör även kunna tillämpas för mer tekniskt inriktade besiktningar som kan behövas för att undersöka en verksamhet förutsatt att det rör frågor som kan befaras medföra olägenheter för människors hälsa eller miljön och att undersökningen behövs för tillsynen.12 forskningsuppdrag täcks inte av paragrafen. Det förekommer att miljödomstolen i sitt beslut föreskriver om besiktning av en vattenanläggning sedan den utförts. Vanligtvis är det då som ska utse besiktningsman. Dammsäkerhets- rådet, som utses av har förtecknat konsulter med särskild kompetens inom vattenbyggnadsområdet. Tillsynsinsatserna måste riktas till rätt adressat. Vattenverksam- heter och vattenanläggningar har en något diffus historia. Det är inte alltid helt lätt att hitta rätt ägare eller utövare. Särskilt för äldre vattenanläggningar kan det vara svårt att finna någon ansvarig rättighetsinnehavare. Anläggningen kan vara övergiven. Den kan ha utförts till förmån för en allmän farled, ett gruvföretag eller ett markavvattningsföretag som lagts ner. Problem kan också uppstå, när den som har ansvaret trätt i likvida- 11Jfr 26 kap. 22 § . 1997/98:45 del 2 s. 283. 13Avsnittet bygger på 2008:5 s. 98 f. tion eller gått i konkurs. I en sådan situation finns det möjligheter för att hos miljödomstolen utverka att rätten att bibe- hålla vattenanläggningen återkallas. Om vattenanläggningen ur- sprungligen är uppförd av fastighetens dåvarande ägare, följer normalt ägandet av och underhållsansvaret för anläggningen med till den nye ägaren när fastigheten säljs, eftersom vattenanlägg- ningen är en del av fastigheten. Är anläggningen däremot uppförd på någon annans mark kvarstår underhållsskyldigheten för den ur- sprunglige anläggningsägaren även om äganderätten till anlägg- ningen övergått till markägaren på grund av att den särskilda rättig- heten (servitut, avtal etc.) att anlägga den har upphört. Underhålls- skyldigheten kan i detta fall bara upphöra om ett tillstånd till ut- rivning beviljats och anläggningen också faktiskt rivits ut eller underhållet överförts enligt 11 kap. 20 § . Det är förstås också möjligt att sälja en vattenanläggning som står på ofri grund. Principen är att tillsyn och prövning inte ska bekostas av samhället utan tanken är den att den som förorenar också ska stå för sam- hällets kostnader.14 Avgifter för att täcka de statliga myndig- heternas kostnader i samband med tillsyn är reglerade i 27 kap. och i förordningen (1998:940) om avgifter för pröv- ning och tillsyn enligt (FAPT). För motsvarande kost- nader hos kommunen får kommunfullmäktige jämlikt 27 kap. 1 § meddela föreskrifter. Avgifternas konstruktion skiljer sig åt mellan olika typer av verksamheter, t.ex. miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet. För miljöfarlig verksamhet gäller en årlig schablonavgift som täcker såväl direkta som indirekta kostnader. Enligt 3 kap. 11 § FAPT ska ta ut tillsynsavgifter för tillsyn över vattenverksamheter. Avgiften är baserad på hand- läggningstid och utgår med för varje hel timme hand- läggningstid. Med handläggningstid avses den sammanlagda tid som varje tjänsteman vid myndigheten har använt för beredning, föredragning och beslut i ärendet. Viss restid ingår också. Avgifter ska inte betalas för tillsyn som föranleds av klagomål som visar sig vara obefogade. 14 Polluter Pays Principle, förorenaren ska betala. 13.1.7Kostnader för tillsyn och antal tillsynsärenden Utredningen har inhämtat uppgifter avseende kostnader för tillsyn, antalet tillsynsobjekt totalt i länen och antalet objekt där läns- styrelsen faktiskt utövat tillsyn.15 Uppgifterna redovisas, som en jämförelse, både för vattenverksamhet och för miljöfarlig verk- samhet (tabell 13.1). Utredningen har vidare låtit genomföra en enkätundersökning av vilken framgår kostnads- och tidsåtgång för tillståndsprövning av miljöfarlig verksamhet vid miljöprövnings- delegationerna (tabell 13.2).16 Uppgifterna redovisas som en jäm- förelse mellan länsstyrelsernas kostnad för tillstånd respektive tillsyn. Tillsynskostnader och antalet tillsynsobjekt för Tillsyn MF*** (åa)** (faktisk tillsyn) 1 (faktisk tillsyn) 15Uppgifterna är inhämtade från respektive läns årsredovisning för där de finns redovisade i tabellerna 2.2 respektive 2.2.1. 16Enkätundersökningen avser åren 2006–2007. Här redovisas endast . En fullständig redovisning finns i utredningens huvudbetänkande Miljöprocessen (SOU 2009:10). Tillsyn MF*** (åa)** (faktisk tillsyn) 1 (faktisk tillsyn) ca 29 000 2 *VV – vattenverksamhet **åa – årsarbetskraft ***MF – miljöfarlig verksamhet 1Antal tillsynsobjekt som varit föremål för tillsyn. 2Siffran noteras som en ca uppgift eftersom flera länsstyrelser ej redovisat denna uppgift eller endast uppskattat antalet. Det kan noteras att antalet tillsynsobjekt varierar mellan länen. Generellt kan sägas att tillsynen är betydligt vanligare när det gäller den miljöfarliga verksamheten än när det gäller vattenverks- amheten. Detta synes bero bl.a. på att tillsynen när det gäller den miljöfarliga verksamheten i stor utsträckning är uppstyrd genom ett flertal regeringsuppdrag. Tillsynsobjekten är betydligt fler när det gäller vattenverksamheten. Uppgifterna avseende antalet vattenverksamheter är dock mycket osäkra. Flera länsstyrelser har kommenterat antalet objekt avseende vattenverksamheter med att det rör sig om ungefärliga uppgifter och ibland till och med endast avser specifika verksamheter såsom vattenkraftverk och reglerings- dammar. och har endast anfört att det rör sig om ett mycket stort antal verksamheter utan att specificera något antal. Av den enkätundersökning som finns redovisad i avsnitt 3 fram- går att länsstyrelserna har uppskattat antalet vattenkraftverk, dammar och markavvattningsföretag i länen till ca 59 000 (jfr tabell 3.1), vilket då kan jämföras med det totala antalet tillsyns- objekt – ca 29 000 – som redovisas i tabell 13.1. Tillsyn och egenkontroll SOU 2009:42 Kostnads- och tidredovisning för tillståndsprövning av miljöfarlig (total åa) (1,00) (1,00) (4,00) (0,15) (6,15) (0,07) (1,40) (1,97) (0,09) (3,53) (0,14) (0,28) (2,60) (0,11) (3,13) (0,38) (0,33) (2,47) (3,18) (0,75) (1,00) (1,10) (0,00) (2,85) (0,31) (0,59) (2,60) (0,34) (3,84) (0,17) (0,28) (2,50) (0,10) (3,05) (0,08) (0,07) (1,98) (0,02) (2,15) (0,21) (0,44) (2,83) (3,48) (0,31) (0,22) (1,33) (0,05) (1,91) (0,18) (0,29) (2,70) (0,46) (3,63) (1,00) (0,88) (5,33) (0,73) (7,94) (0,26) (0,23) (3,18) (3,67) (1,20) (1,00) (5,40) (0,30) (7,90) (0,10) (0,10) (1,50) (0,10) (1,80) (0,38) (0,67) (1,84) (0,03) (2,92) (0,10) (0,15) (1,35) (0,05) (1,65) (0,15) (0,49) (1,66) (0,02) (2,32) (0,10) (0,25) (1,50) (0,05) (1,90) (0,25) (0,30) (1,80) (0,20) (2,55) (0,08) (0,30) (0,92) (0,00) (1,30) (total åa) (7,22) (10,27) (50,56) (2,80) (70,85) Av tabell 13.2 kan utläsas att den totala kostnaden för till- ståndsprövning uppgick till ca . redovisade länsstyrelserna en kostnad för tillsyn av vattenverksamhet på ca och för tillsyn av miljöfarlig verksamhet på ca . I den enkätundersökning som tillställts länsstyrelserna och som finns redovisad ovan i avsnitt 3 har vissa länsstyrelser valt att särskilt kommentera de frågor som ställts avseende tillsyn. Läns- styrelsen i län har anfört att de saknar resurser för att kunna utöva egeninitierad tillsyn över att egenkontrollen efterlevs. Tillsynen som bedrivs sker genom inkommande klagomålsärenden. En vanlig typ av klagomålsärende är att vattenhushållnings- bestämmelser eller regleringsnivåer inte efterlevs. i har förklarat att tillsynsärendena avser tillsyn över vattenverksamhet riktad mot damm- och kraftverksägare. Ärendena är delvis en följd av årsrapportering till , men ofta har klagomål framförts till . i har uppgett att det gäller årlig begäran om skriftlig redovisning från dammägarna hur man bedriver sin egenkontroll av dammsäkerhet. I länet innefattar den tillsynen drygt 100 av de större dammarna. I övrigt gäller tillsynen från allmänheten initierade ärenden som rör efterlevnad av vattenhushållningsbestämmelser och ifrågasatt vattenverksamhet (fyllnader, muddringar m.m.). överlämnades en rapport till regeringen av- seende uppföljning och förslag till förbättringar av länsstyrelsernas tillsynsarbete.17 I rapporten konstateras att även om det hos läns- styrelserna finns tillsynsplaner och en vilja att genomföra dessa är den faktiska situationen att den planerade tillsynen ofta trängs undan av andra uppgifter som måste tas i första hand. Priori- teringen är i de allra flesta fall att prövningsärendena kommer först. Därefter kommer den händelsestyrda tillsynen och – om tiden medger – den planerade tillsynen.18 I rapporten konstateras vidare att en starkare metod än att göra en tillsynsplan är att specialdestinera resurser till tillsyn, antingen tillfälligt som ett projekt eller ett program eller permanent genom att definiera vissa befattningar som tillsynare eller t.o.m. bilda en 17Länsstyrelsernas Tillsyn – dagsläge, möjliga förbättringar, framtidsutsikter. Redovisning av ett regeringsuppdrag Fi2008/3093 (nedan kallad Tillsynsrapporten). Rapporten är upprättad av , länsråd vid i . 18Tillsynsrapporten s. 70. organisatorisk enhet för tillsyn. Det är dock endast inom miljö- skyddsområdet som resurserna är så stora att det kan vara aktuellt att bilda särskilda enheter för tillsyn respektive tillståndsprövning. Det redovisas att åtta av landets länsstyrelser har gjort en organisa- torisk uppdelning inom miljöskyddsområdet. Några av länsstyrels- erna har angett följande i enkätsvar.19 Inom miljöskydd har behållit uppdelningen mellan tillsyn och prövning som infördes . Erfarenheterna är positiva, vilket baserar sig på att tillsynen bättre kan styras än tidigare och att prioriteringarna kan göras utifrån miljömålen. har 2007 i stor utsträckning organiserat arbetet med miljöbalksärenden på så vis att tillsynen begränsats till ett fåtal handläggare som haft tillsyn som huvudsaklig uppgift. Genom att dessa handläggare inte ständigt har behövt prioritera mellan tillståndsärenden och tillsyn har effektiviteten ökat. Vissa länsstyrelser kommenterar att man medvetet inte valt en sådan organisation – även om det skulle göra det lättare att freda tillsynsresurserna. Man pekar på att det finns viktiga kunskaps- samband mellan tillståndsprövning och tillsyn. erfarenhet är att arbete med tillståndsprövning och tillsynsarbete befruktar varandra. Bland annat ger tillstånds- prövningen kunskaper om tillsynsområdet som är värdefulla för en tillsynsverksamhet. Normalt innebär detta inga nackdelar ur jävssynpunkt eller liknande. I de enstaka fall sådana problem kan tänkas uppstå går de att lösa. Det gör att tillstånds- och tillsyns- ärenden beträffande ett visst område handläggs inom samma organisatoriska enhet. Det traditionella sättet att arbeta utgår från att samma handläggare jobbar med både tillståndsgivning och tillsyn. Arbetet är oftast branschuppdelat. Fördelen med att ha tillsyn och prövning ihop- kopplad är att de erfarenheter man får från tillsynen kan användas i prövningen. Nackdelen är att tid för tillsyn inte fredas i tillräcklig utsträckning. I rapporten ställs frågan hur resurserna för tillsyn ska kunna säkras. Det konstateras, bl.a. mot bakgrund av ovan förda resonemang, att 19 A. a. s. 73. Det finns inte någon notering om vilka länsstyrelser som inkommit med uppgifterna. den planerade tillsynen ofta trängs undan av andra uppgifter. Stats- makternas styrning har yttrat sig som krav på tillsynsplaner. Kraven har till största delen tillgodosetts och visserligen hjälpt till- synsarbetet, men inte i tillräcklig omfattning. Undanträngningen har gjort att tillsynsplaner inte alltid har kunnat hållas och en slut- sats är att starkare styrmedel krävs.20 I rapporten läggs ett förslag att öronmärka resurser för tillsyn genom riktade tillsynsanslag. Länsstyrelserna resurser för tillsyn och näraliggande uppgifter har ökat . I första hand har detta skett genom riktade resurs- tillskott till områdena social tillsyn (äldreområdet) och miljötillsyn (förorenade områden). Vi har konstaterat att de områden där tillsyns- uppgifter haft lättare att göra sig gällande i förhållande till främst till- ståndsprövning är områden där länsstyrelserna fått riktade tillsyns- anslag. Där är också de regionala skillnaderna mindre. Men öronmärkta anslag medför att länsledningens möjlighet att prioritera mellan olika områden minskar. Vi menar dock att fördelarna med riktade tillsynsanslag är större än denna nackdel och föreslår riktade tillsynsanslag till fler områden än . Det gäller bl.a. Seveso- tillsynen och tillsynen av förorenade områden. Riktade anslag bör ut- formas så att de säkerställer en lägsta godtagbara standard för tillsynen inom området i fråga. Detta hindrar inte att kompletterande satsningar kan göras i den mån detta anses befogat. En annan tanke för att effektivisera tillsynen som behandlades i rapporten avsåg tematiska tillsynsinsatser – tillsynslyft enligt följande.22 Ett sätt att lyfta det politiska intresset till vissa prioriterade områden är att göra riktade tillsynssatsningar. Det är också en metod att hantera det omöjliga dilemmat att hinna med allting på en gång. Man väljer i stället strategin att satsa mycket på ett eller ett par områden åt gången.