sou · GXB348 · 2009-05-29 00:00:00 — På samma sätt hänvisar begreppet avgift snarare till en civilrättslig hyra som bestäms mellan nätföretaget och staden/orten, än till en skatt eller offentlig avgift. Nätföretaget betalar nätkoncessionsavgifterna direkt till den aktuella offentliga avtalsparten. Beroende på nivån kan denna ut- göras av den aktuella staden, men även av en sammanslutning av kommuner eller på en högre administrativ nivå. Även om en stad överlåtit sina nätkoncessionsrättigheter erhåller den en indirekt kompensation från sammanslutningen av kommuner i förhållande till stadens storlek. Inkomsterna från nätkoncessionsavgifterna utgör en viktig del av budgeten för dessa städer. 2.5.4Krav för att få nätkoncession En ansökan om nätkoncession kan nekas på vissa villkor. Den som ansöker bör ha nödvändig personal, samt ha den tekniska och eko- nomiska förmågan att garantera den angivna elöverföringen på lång sikt i enlighet med lagstadgade mål och föreskrifter. Ett konces- sionsavtal kan även nekas om sökande inte kan anses upprätthålla i genomsnitt samma service som den tidigare avtalsparten, och därigenom kan förorsaka potentiella nackdelar för konsumenterna i området. Det överordnade målet i form av en säker, billig och ekologisk eltillförsel ska alltid beaktas. Den tyska konkurrensmyndigheten har förbjudit exklusivitet vad gäller koncessionsavtal. Koncessionsavtalen är därför begränsade till en maximal längd , för att avtalen regelbundet ska förnyas. Om ett koncessionsavtal ska avslutas, är den tidigare avtals- parten ålagd att sälja det lokala distributionsnätet till den nya koncessionsavtalsparten för ett skäligt pris. Reglering i andra länder priset mot bakgrund av det nuvarande värdet på tillgångarna i den infrastruktur som använts för distribution. Det finns inga lagstadgade krav på att koncessionsavtalen ska upphandlas offentligt. En formell tilldelningsprocess är inte heller nödvändig. Städerna måste dock agera neutralt, dvs. följa en icke- diskrimineringsprincip. Anslutnings- och överföringsskyldigheter till distributionsnät Ett koncessionsavtal innebär vissa skyldigheter för nätföretaget. Nätföretaget ska bl.a. ansluta och distribuera el till alla kunder i den aktuella staden som begär det. De allmänna villkoren och tarifferna för lågspänningsnätet måste publiceras och ska vara lika för alla i samma område. Olika tariffer för vissa områden är inte tillåtna, om det inte finns en berättigad orsak, så att det inte skapas oskäliga prisskillnader för kunderna. Som huvudregel ska den som vill ha en anslutning (t.ex. ägarna av en vindkraftsanläggning eller en industri) betala för den anslu- tande ledningen och nödvändig utrustning (verklig kostnad). Nät- koncessionshavaren måste bära kostnaderna för att uppgradera led- ningarna eller systemet, dvs. utbyggnad och förstärkning av det befintliga nätet. Vad gäller anslutning av ett vanligt hus tar nätkoncessions- havaren ut en avgift för konstruktionskostnaderna. I detta fall inkluderar avgiften även kostnaderna för eventuell uppgradering och gäller nät som kommer att ägas av koncessionshavaren. Avgif- terna definieras t.ex. genom en fast del plus en avgift per meter på kundens mark. Avgiftsnivån varierar mellan de olika nätkonces- sionshavarna, men är strukturerad på samma sätt. Nätföretagen är ålagda att driva ett säkert, pålitligt och effektivt elnät. De ska även beakta principer som rör objektivitet och en icke-diskriminerande tillgång till näten för alla elhandelsföretag. Därutöver måste villkoren för att få tillgång till nätet publiceras. Nätföretagen ska underhålla och utveckla nätet efter behov, men endast i den utsträckning som är skäligt från ekonomisk synpunkt. Reglering i andra länder Anslutnings- och överföringsskyldigheter till transmissionsnät De systemansvariga företagen är ålagda att ansluta anläggningar för produktion av el och andra systemansvariga företag. Det finns inga fasta anslutningstariffer för anslutning till systemansvariga före- tagens nät, utan avgiften som tas ut baseras på verkliga kostnader. Också vid anslutning till ett transmissionsnät ska den som öns- kar anslutning betala för den anslutande ledningen och nödvändig utrustning (verklig kostnad). De systemansvariga företagen måste bära de kostnader som anslutningen förorsakar i form av utbyggnad och förstärkning av nätet. De systemansvariga företagen måste på ett säkert och effektivt sätt reglera elöverföringen genom nätet med hänsyn till de andra integrerade näten. När dessa företags nät tekniskt sett är hop- kopplade måste de koordinera vissa aspekter med varandra. De måste kunna utbyta information, tillgodose efterfrågan på el, om- besörja nödvändig överföringskapacitet och garantera en ömse- sidigt säker och effektiv utbyggnad av nätet. Det finns ingen juridisk process som måste följas för att överklaga en koncessionsrätt. Information om koncessionsavtal som är på väg att upphöra måste publiceras innan de löper ut. Där- med har intresserade nätföretag möjlighet att kontakta den aktuella staden för att lämna sitt anbud och har möjlighet att förhandla. Därefter har staden möjlighet att besluta vilket anbud som är mest lämpligt för den aktuella stadens energipolitik. När ett icke-diskri- minerande beslut har fattats, kan inte detta beslut överklagas. Om inget nytt koncessionsavtal sluts , och om inget annat särskilt avtalats, så ska den tidigare avtalsparten med nätkoncession fortsätta driva det aktuella nätet. Detta gäller även om nätföretaget inte är intresserad av att fortsätta driva nätet och inte längre har nätkoncession för området. Den mest omtvistade frågan under förhandlingarna är vanligen vilket pris den nya avtalsparten ska betala för distributionsnätet. Staden har därför rätt att begära en värdering av de aktuella nättill- gångarna 36–ett koncessionsavtal löper ut. har ca på sig att ta fram ett underlag. Vid tvister ska en förvaltningsdomstol tillkalla en oberoende teknisk Reglering i andra länder expert som anlitas för att värdera nättillgångarna. Det säljande nätföretaget ska även informera om nätinvesteringar som inte nöd- vändigtvis görs mot bakgrund av kraven på att säkerställa för- sörjningstryggheten. 3Avgränsning mellan områdes- och linjekoncession Utredningen ska analysera om den nuvarande uppdelningen mellan områdeskoncession och linjekoncession samt dess koppling till tariff- sättning är lämplig för att åstadkomma ändamålsenliga, driftsäkra och kostnadseffektiva elnät och om så inte är fallet föreslå åtgärder för detta. I utredningens direktiv hänvisas till att det numera ställs högre krav på att företag som bedriver nätverksamhet ska göra detta kostnadseffektivt och med hög leveranssäkerhet. Utvecklingen har, bland annat till följd av elmarknadsreformen , gått mot att lokalnäten slås samman i större, mer ekonomiskt bärkraftiga enheter för att öka kostnadseffektiviteten i nätverksamheten. Nätföretagen har också fått ett lagreglerat ökat verksamhets- ansvar. Genom riksdagsbeslut tydliggjordes nätföretagets ansvar för att det egna elnätet är säkert, tillförlitligt och effektivt (prop. 2004/05:62, bet. 2004/05:NU14, rskr. 2004/05:246). Bestämmelserna trädde i kraft . Vidare har ett funktionskrav införts i ellagen som innebär att oplanerade avbrott i elöverföringen inte får överstiga (prop. 2005/06:27; bet. 2005/06:NU6; rskr 2005/06:96). Bestämmelsen träder i kraft . Omstruktureringen har inneburit krav från vissa lokalnäts- företag att områdeskoncession ska meddelas för högre spännings- nivå . Eftersom elsystemet har utvecklats är den spänning som bestämts för en områdeskoncession i flera fall snarare historiskt betingad än vad som kan betraktas som rationellt med dagens förutsättningar. Liknande historiska förhållanden har bestämt hur regionnäten har byggts upp. I direktiven påpekas att Avgränsning mellan områdes- och linjekoncession en förändring av spänningsgränserna också får konsekvenser i fråga om skyldigheten att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning. 3.2Regelverket och tillämpning av detta i praktiken 3.2.1Spänningsgränser mellan linje- och områdeskoncessioner Som beskrivits i kapitel 1 krävs enligt bestämmelserna i 2 kap. ellagen tillstånd (koncession) för att bygga och använda elektriska starkströmsledningar. Det finns två typer av koncessioner, nät- koncession för linje (linjekoncession) som avser en ledning med i huvudsak bestämd sträckning respektive nätkoncession för område (områdeskoncession). Linjekoncessionen är avsedd för de högre spänningsnivåerna på stamnätet och regionnätet. Av historiska skäl förekommer det även linjekoncessioner på lägre spänningsnivåer som , och i vissa fall ned till . För att de olika koncessionerna inte ska inkräkta på varandra krävs dock särskilda skäl för att bevilja en linjekoncession avsedd för en spänning som inte överstiger den högsta tillåtna spänningen i ett område. Områdeskoncessionen meddelas för lokalnät och innebär en rätt för innehavaren att bygga och använda ett ledningsnät upp till en viss spänningsnivå inom ett geografiskt avgränsat område. I ett beslut om områdeskoncession ska en högsta tillåtna spänning för ledningsnätet anges. Enligt förarbetena till ellagen bör utgångs- punkten vara den spänning som kan förutses behövas (prop. 1996/97:136, s.120). Spänningsgränsen i nätkoncessionen anger den högsta tillåtna spänning som får finnas på ledningsnätet och avgränsar därmed också omfattningen av det monopol på ledningsbyggande och anslutningar inom området som områdeskoncessionen innebär. Spänningen bestäms för varje nät- koncession och grundas på sökandens uppgifter och andra omständligheter i det enskilda fallet. Mot denna bakgrund anges regelmässigt i ett beslut om områdes- koncession driftspänningen som icke väsentligt överstigande den angivna spänningsgränsen. Driftspänningen i ett område kan variera upp till konstruktionsspänningen för området och därvid vara något högre än den angivna spänningsgränsen. T.ex. har ett område med Avgränsning mellan områdes- och linjekoncession angiven spänningsgräns icke väsentligt överstigande normalt en konstruktionsspänning på . När det gäller linjekoncessioner anger spänningsgränsen den standardspänning som avses. Även här är det möjligt att drift- spänningen marginellt kan överskrida spänningsgränsen. Konstruk- tionsspänningen för en enskild ledning är av mindre intresse ur koncessionssynpunkt. Vill sökanden konstruera en ledning för en högre spänning, än man avser att driva den med, är detta i normal- fallet tillåtet. Men om man senare önskar driva ledningen med en högre spänning krävs en ny koncession som omfattar denna högre spänningsnivå. Praxis har utvecklats till att spänningsgränsen för områdes- koncessioner i normalfallet bestäms till , men det före- kommer stora variationer. I vissa större städer tillämpas högre spänningsnivåer specifikt för jordkabel. Exempelvis har en spän- ningsgräns på upp till beviljats för jordkabel inom områdeskoncession i . Ytterligare två beslut om en högre spänningsgräns, respektive har fattats avseende jordkabel i Göteborgs- och Boråsområdena. Därutöver har sex beslut fattats om en generell spänningsgräns som varierar mellan 30 och . Genom ett av dessa erhöll nätkoncession för . Regeringens beslut var baserat på ett yttrande av Energi- myndigheten som ansåg att den sökta spänningsgränsen var för hög, då det bedömdes att ledningar med så stor påverkan på miljön bör prövas med tillämpning av regler. Jämtkraft Elnäts ledningar bedömdes däremot inte ha så stor påverkan på miljön, varför spänningsgränsen kunde sättas vid . Vidare har meddelats nätkoncession för område med spänningsgränsen . Eftersom spänningsgränsen i områdeskoncessionen markerar omfattningen av koncessionshavarens monopol på ledningsbyggande och anslutningar inom området har nätmyndigheten (Energi- marknadsinspektionen) genomgående nekat högre spänningsgränser när det funnits regionledningar tillhörigt annat bolag än sökanden med lägre eller samma spänningsgräns som den sökta inom om- rådet. Några av dessa ärenden har överklagats men har ännu inte avgjorts av regeringen. finns totalt 326 områdeskoncessioner. fanns åtta ansökningar inneliggande om förlängd giltighetstid, varav två omfattade höjd spänningsgräns. Avgränsning mellan områdes- och linjekoncession har ansökt om höjd spänningsgräns till för 75 områdeskoncessioner. Dessa koncessioner täcker stora delar av samt vissa delar av , nedre och delar av . Däremot berörs inte E.ON:s områdeskoncessioner i Malmö- och Norrköpings- områdena, där E.ON redan har en högre spänningsgräns än de nu sökta. E.ON motiverar sin ansökan med vindkraftsetableringen. Utöver tidigare redovisade koncessioner med spänningsgräns över har 273 områdeskoncessioner spänningsgränsen och 43 områdeskoncessioner . Spänningsgränsen för de 326 områdeskoncessionerna sammanfattas i tabell 3.1. Spänningsgränser för områdeskoncessioner, 1)Två områden har högre spänningsgräns för jordkabel, resp. . 2)spänningsgräns för jordkabel. Vid tillståndsprövning av en områdeskoncession avgörs inte var eller hur ledningarna ska dras fram. Av detta skäl krävs det inte att någon miljökonsekvensbeskrivning upprättas vid ansökan om områdeskoncession. Regleringen skiljer sig även i övrigt åt mellan linje- och områdeskoncession när det gäller kopplingen till centrala delar av . Reglerna är tillämpliga vid prövning av en linjekoncession men inte vid prövning av en områdeskoncession. Enligt 2 kap. 8 a § ellagen ska vid prövning av frågor om meddelande av nätkoncession för linje bestämmelserna i 2–4 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § tillämpas. I 2 kap. miljö- balken regleras frågor om allmänna hänsynsregler m.m. I 3–4 kap. behandlas bestämmelser om hushållning med mark- och vatten- områden. 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § avser regleringen av miljökvalitetsnormer. Enligt 2 kap.8 § ellagen får en nätkoncession för linje inte strida mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Gemensamt för koncessionerna är att de får meddelas endast om de är lämpliga från allmän synpunkt och endast till den som är lämplig att utöva nätverksamhet (2 kap. 6 och 10 §§ ellagen). När det gäller lämplighetsprövningen från allmän synpunkt syftar denna främst till att hindra att samhällsekonomiskt onödiga Avgränsning mellan områdes- och linjekoncession anläggningar byggs eller att ledningar dras fram på ett sätt som orsakar onödigt stor skada för tredje man (prop. 1996/97:136 s. 123). I propositionen Handel med el i konkurrens (prop. 1993/94:162) konstaterade regeringen att ledningar och anläggningar som ingår i en nätkoncession för område normalt kan förutsättas vara lämpliga från allmän synpunkt. I vissa fall, främst när det gäller nät- koncession för linje, kan situationer tänkas där byggandet av en ny ledning är företagsekonomiskt motiverat men det samhälls- ekonomiskt kan vara mer lönsamt att använda en ledning eller ett ledningsnät som redan finns. Utgångspunkten bör vara att den befintliga ledningen eller ledningsnätet i första hand ska utnyttjas. Reglerna i ellagen för utformning av nättariffer skiljer sig åt för områdes- respektive linjekoncessioner. En linjekoncession kan avse en ledning som ingår i stamnätet eller en ledning som kan ha både en regionnäts- och lokalnätsfunktion. Koncessionsbestämmelserna tar dock inte hänsyn till vilken funktion en linjekoncession har. Däremot tillämpas en funktionell uppdelning för linjekoncession när det gäller ellagens bestämmelser om hur nättariffer ska utformas. Denna uppdelning är beroende av om ledningen är en stamledning, dvs. en ledning med en spänning om eller däröver, eller en regionledning, dvs. en ledning med en spänning som understiger . Detta innebär att samtliga regionledningar med spänningar mellan och omfattas av samma bestämmelser. Någon egentlig definition av lokalnät finns inte annat än indirekt, eftersom ett lokalnät alltid i huvudsak antas omfattas av en områdeskoncession. I slutbetänkande Särskild förvaltning och regionnätstariffer (SOU 2001:73) uppmärksammades problem vid tillämpningen vad avser avgifter för flerpunktsleveranser. Det är vanligt att ett lokalnätsområde matas med el från flera anslutnings- punkter på regionnätsnivå. Om nättariffen innefattar ett större fast element, som tas ut oberoende av kundens belastning, blir kundens nätkostnader betydligt större när samma effekt tas ut genom flera uttagspunkter. Denna tariffutformning medförde att lokalnäts- företag med flera uttagspunkter försökte minska sina kostnader genom att reducera antalet punkter. Företagen efterfrågade därvid en höjd spänningsgräns för att kunna bygga ut sitt nät och på så sätt reducera antalet punkter. Det var främst dåvarande som tillämpade tariffkonstruktionen med en hög fast andel och problemet löstes med att meddelade att Avgränsning mellan områdes- och linjekoncession man under de närmast följande åren avsåg att sänka de fasta avgifterna. har till denna utredning redovisat de sänkningar av den fasta avgiften som gjorts i två steg genom ändringar samt . Efter det svåra ovädret i , stormen , föreslog i rapporten leveranssäker elöverföring åtgärder för att säkerställa en driftsäkrare elöverföring. Förslagen utgjorde underlag för regeringens proposition Leverans- säkra elnät (prop. 2005/06:27). Som en underlättande åtgärd meddelades i rapporten att myndigheten hade för avsikt att god- känna höjd spänningsgräns för områdeskoncession om jordkabel skulle användas. Inom ett koncessionsområde borde således jord- kablar kunna tillåtas med högre spänning än vad som normalt tillåts för luftledningar inom området. Den föreslagna tillämpningen syftade till att åstadkomma en rationell utbyggnad och ett begränsat intrång på hälsa, natur och kultur, samt till att få en balans mellan kostnaden och nyttan av ledningen. Beträffande jordkablar konstaterades att intrånget är mindre än för luftledningar. Störande visuella intryck elimineras och påverkan i omgivningen från elektromagnetiska fält reduceras. Med hänsyn till detta ansågs en högre spänning kunna motiveras för jordkablar utan att varje enskild ledning skulle behöva prövas. Någon ansökan med ovanstående innebörd har ännu inte inkommit till . Jordkabelledningar på spänningsnivån 40–är fortfarande inte så vanliga, även om åtskilliga ledningar numera byggs som jordkabel på spännings- nivåerna 40, 50 och . Utöver tidigare tillämpning av flerpunktstariffer, som refererats ovan, och den fokusering på leveranssäkerhetsfrågan som skett kan även belastningsutvecklingen komma att leda till krav på lokala nät med högre spänning. Enligt förslag i prop. 2005/06:27 infördes i ellagen ett funk- tionskrav för nätkoncessionshavare som innebär att ett avbrott i överföringen av el till elanvändare inte får överstiga (3 kap. 9 a §). Bestämmelsen träder i kraft . Mot denna bakgrund ställdes i propositionen krav på att luftledningar med en spänning som överstiger är utförda som trädsäkra ledningar. Samma krav bör gälla för luftledningar med en lägre spänning om de överför el till lokalnät och för luftledningar som har en ansluten produktionsanläggning med en spänning över . Det konstaterades att det inte är möjligt att i Avgränsning mellan områdes- och linjekoncession ellagen i detalj reglera alla tekniska krav som bör ställas på utförandet av elnätet för att säkerställa en leveranssäker elöverföring. Ett bemyndigande infördes i ellagen (3 kap. 9 § fjärde stycket) enligt vilket regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om de krav, bl.a. tekniska sådana, som skall vara uppfyllda för att överföringen av el skall vara av god kvalitet. I remissbehandlingen av förslagen om trädsäkra luftledningar anförde och att det inte är motiverat att ställa krav på trädsäkerhet för vissa av de ledningar som omfattas av förslag. Det gällde luftledningar med en spänning som understiger och som överför el till ett annat nätföretags område eller som har en ansluten produktionsanläggning med en spänning som överstiger . Det kunde enligt remissinstanserna bero på att kravet på trädsäkerhet inte är nödvändigt för att upprätthålla leveranssäkerheten eller att det finns andra sätt att upprätthålla leveranssäkerheten. Det kunde också vara fråga om reservmatningar eller matningar med låg volym av överförd eller inmatad energi. Regeringen framhöll att det därför bör vara möjligt att meddela föreskrifter om undantag från kravet på att en luftledning ska vara trädsäkert utförd. 3.2.2Prövning av nya ledningar inom ramen för en områdeskoncession Bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivning infördes i natur- resurslagen (prop. 1990/91:90, bet 1990/91:JoU30, rskr 1990/91:338). Regeringen föreskrev med stöd av naturresurslagen i förordningen (1991:738) om miljökonsekvensbeskrivningar att till en ansökan enligt ellagen skulle bifogas en miljökonsekvens- beskrivning med underlag för en samlad bedömning av hur den planerade anläggningen, verksamheten eller åtgärden inverkade på miljön och hälsan samt hushållningen med naturresurser. När bestämmelsen, om att naturresurslagen skulle tillämpas vid prövning av nätkoncession, infördes i ellagen gjordes således ingen åtskillnad mellan linje och område. I propositionen Ny ellag (prop. 1996/97:136) konstaterades att tillämpningen av naturresurslagen fyllde viktiga ändamål när det gällde nätkoncession för linje. Därför borde denna prövning behållas. I fråga om nätkoncession för område bedömdes för- hållandena vara annorlunda. Nätkoncession för område gav rätt att Avgränsning mellan områdes- och linjekoncession bygga och använda ett ledningsnät inom ett visst bestämt område. Det innebar att bestämmelsen om att naturresurslagen skulle till- lämpas vid prövning av nätkoncession i praktiken inte kunde tillämpas. Ellagens bestämmelse om att naturresurslagen skulle tillämpas vid prövning av nätkoncession borde därför i fortsättningen gälla enbart nätkoncession för linje. Det innebar bl.a. att någon miljökonsekvens- beskrivning inte behövde upprättas i ärenden som gällde nät- koncession för område. I propositionen påpekades att den föreslagna förändringen i ellagen inte innebar att innehavare av nätkoncession för område skulle kunna bygga ut nätet utan restriktioner. Vid nybyggnad av elledningar, uppförande av transformatorstationer, ställverk m.m. inom området måste nätkoncessionshavaren iaktta de villkor som var förknippade med koncessionen och som följde av annan tillämplig lagstiftning, bl.a. naturvårdslagen (1964:822), väglagen (1971:948) och hälsoskyddslagen (1982:1080). Av 20 § naturvårds- lagen framgick det exempelvis att samråd ska ske med länsstyrelse innan det drogs fram ledningar som väsentligen kunde komma att ändra naturmiljön. I sammanhanget nämndes att enligt 25 § naturvårdsförordningen (1976:484) kunde inhämta miljökonsekvensbeskrivning i samband med samråd. Det förut- sattes att infordrade sådan när områdets känslighet från naturvårdssynpunkt påkallade det. Enligt 44 § väglagen fick inte elektriska ledningar dras fram inom ett vägområde utan väghållningsmyndighetens tillstånd. En innehavare av nätkoncession för område måste vid en utbyggnad av nätet också iaktta de bestäm- melser om skyddsåtgärder som fanns i ellagen, starkströms- förordningen (1957:601) och starkströms- föreskrifter. har samtliga i propositionen ovan refererade lagar utom ellagen och väglagen ersatts av (1998:808). Samråds- bestämmelsen i 20 § naturvårdslagen har ersatts av 12 kap. 6 § . Enligt denna bestämmelse ska, om en verksamhet eller en åtgärd som inte omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt andra bestämmelser i och som kan komma att väsentligt ändra naturmiljön, anmälan för samråd göras hos den myndighet som utövar tillsynen enligt bestämmelser i 26 kap. eller bestämmelser som har meddelats med stöd av samma kapitel. Enligt 26 kap. 3 § första stycket utövas tillsynen av , Generalläkaren (funktion inom Försvarsmakten), , andra statliga myndigheter och kommunerna Avgränsning mellan områdes- och linjekoncession (tillsynsmyndigheter) i enlighet med vad regeringen bestämmer.