sou · GXB352 · 2009-06-01 00:00:00 — Förutom att leda de troende i bön och predika förrättar en imam vigslar, begravningar och sköter församlingens själavård och hjälper muslimer med praktiska och andliga problem. Utöver dessa uppgifter är imamer ofta aktiva i kontakten med muslimer och det icke-muslimska samhället. Imamer sörjer för muslimers behov inom sjukvård och kriminalvård vilket innebär hembesök hos gamla och sjuka, besök i fängelser liksom hjälp och stöd i livets slutskede. Behovet av imamer som kan stödja och underlätta arbetet inom stat, kommuner och landsting (till exempel inom sjuk- och kriminalvård) har diskuterats under utredningsarbetet av både muslimska företrädare och personal inom ovan nämnda områden. Trots att behov tycks föreligga har få initiativ tagits för att strukturera och analysera efterfrågan på imamer. betalade SST ut till andlig vård inom sjukvården och av dessa mottog islamisk verksamhet för andlig vård inom sjukvården . Denna summa ska emellertid ses mot bakgrund av det faktum att SST avsatt respektive – medel som inte har kunnat betalas ut som en följd av att kompletta ansökningar ej inkommit till myndigheten. Detta medförde i sin tur att tidigare reserverade medel, , överfördes till år 2008.26 SST har försökt att hitta olika former för den muslimska medverkan inom den andliga vården och från och med har tre 25 procents koordinatorstjänster tillsatts, som innebär att bistå sjukvården med kontakter till muslimska församlingar. Som ett ytterligare exempel kan nämnas att SST har finansierat hälften av kostnaden för en sjukhusimam (anställd på ) vid (omfattar , , och ) . Arbetsuppgifterna för sjukhusimamen definierades enligt följande: Regelbunden närvaro på olika sjukhus (, , , ) vid bestämda tider , dit sjukvårdspersonal kan vända sig för råd vid olika praktiska frågor. 26 SST, (2008) 2008, med redovisningar för samt verksamhetsberättelser för OÖKER och IS, s 18. Stöd och själavård bland muslimska patienter, anhöriga och personal. Samtal och undervisning bland personal angående muslimers vård, allmänt om islam och den muslimska kulturen samt etiska frågor ur muslimskt perspektiv. Beredskapsjour i hemmet vid förfrågningar från sjukhusen i samband med akuta tillstånd och dödsfall av muslimska patienter.27 I samband med avrapporteringen från sjukhusimamprojektet vid sammanställdes också en enkät som hade skickats ut till 130 personer av olika yrkeskategorier på berörda sjukhus. Av de 77 som besvarade enkäten ansåg 63 individer att det fanns ett behov av att inrätta en tjänst som sjukhusimam. Endast en individ svarade nej på frågan och 13 individer svarade vet inte.28 Detta är det enda exemplet på en mer formaliserad anställning som imam inom kommuner och landsting som utredningen har tagit del av. Ur ett europeiskt perspektiv är sjukhusimamer och liknande anställningar främst förknippade med mångreligiös verksamhet, ofta kaplaner som har sin bakgrund i olika religiösa, etniska och språkliga grupper.29 I rapporten från konstateras att de imamer som ska ha sådana uppdrag bör väljas med behörighets- och kompetenskrav med obligatoriska kompletterande kurser i svenska och allmän hälso- och sjukvårdslagar samt inom socialt arbete och pedagogik. En imam med endast motsv. gymnasieutbildning från sitt hemland kommer annars inte att kunna uppnå det krav som ställs inom svensk sjukvård.30 Som en följd av migrationen förändrades förutsättningarna för imamers arbete och det var tydligt att invandringen hade gett imamer nya arbetsuppgifter. En migration kan innebära att religion och kultur får en förändrad betydelse för människor och en invandring, 27Preliminär rapport om sjukhusimamprojektet (SkaS) 2006–2008 sammanställd av Peker, , (, ), insänd till SSTs beredningsgrupp för andlig vård inom sjuk- och hälsovård. 28Sammanställning av enkäten för sjukhusimamprojektet, sammanställd av Nasic, Salmir (Statistiker, FoU-enheten, KSS ). 29Det finns även diskussioner om behovet av mångreligiösa kaplaner i , se Ahlstrand, (2008) Sjukhuspräst eller islamsk ?, , nr. 41–42/08. För en fördjupad diskussion om kaplanutbildningar i se bilaga 4. 30Preliminär rapport om sjukhusimamprojektet (SkaS) 2006–2008 sammanställd av Peker, (, ), insänd till SSTs beredningsgrupp för andlig vård inom sjuk- och hälsovård. utvandring eller flytt från landsbygd till storstad kan leda till antingen minskad eller ökad religiositet.31 Till exempel kan invandring innebära att kravet eller förväntan på att följa ett visst religiöst regelverk minskar i betydelse. som många människor har förlorat sin religiositet som en följd av migration är det också tydligt att religionen kan öka i betydelse i ett nytt land. Under denna process blir till exempel moskén inte enbart en plats för bön utan också en samlingspunkt där man kan träffa människor som talar samma språk och som delar liknande historiska och kulturella erfarenheter.32 För denna kategori av troende kan migration innebära att religionen får en förnyad – om än annorlunda – betydelse för människorna. Å ena sidan kan en religiös identitet skänka tröst, trygghet och skapa betydelsefulla sociala nätverk. Å andra sidan kan de religiösa erfarenheterna omförhandlas i mötet med det nya samhället. För de första invandrarna med muslimsk kulturell bakgrund var etableringen av religiösa föreningar och moskéer ett sätt att bevara en del av hemlandets kultur och värderingar. I segregation och utanförskap kan religionens sociala dimension bli allt viktigare för människor. Kulturer kan också verka inskränkande och förtryckande. Många människor har flytt från sina respektive hemländer av religiösa och politiska skäl. För dessa individer innebär den svenska religionsfriheten en möjlighet att slippa bli definierade som eller religiös. Som framgår senare i betänkandet garanterar den så kallade negativa religionsfriheten att individen inte ska bli påtvingad eller avtvingad någon form av religion eller trosuppfattning. Det står den enskilde individen fritt att välja om han eller hon vill bejaka religionen i sitt liv eller inte. Gruppen icke-religiösa (icke-utövande/praktiserande) människor med muslimsk kulturell bakgrund är viktig att inkludera i en diskussion om islam och muslimer i . Enligt SST:s uppgifter, liksom akademiska studier, är denna grupp betydligt större än gruppen troende muslimer och kan uppskattas till omkring 250 000 till 300 000 (SST uppskattar antalet praktiserande muslimer till 100 000 och forskare uppskattar att siffrorna ligger kring 150 000)33. Sammantaget utgör sannolikt icke-praktiserande eller rituellt praktiserande (de som endast 31En introducerande diskussion om migration och religiös förändring finns i , . (1998) Migration och religiös förändring, Svensk teologisk kvartalskrift, Årgång 74, Nummer 2, s. 66–70. 32Karlsson, , tar plats. Moskéer och deras funktion, i och (1999, Red. (2002), a.a. använder moskén i samband med livscykelriter som födelse, bröllop, barnafödelse, sjukdom och död) åtminstone hälften av de som har muslimsk kulturell bakgrund. Vid migration kan religion och religionstillhörighet med andra ord bli en valmöjlighet mellan att bejaka religionen eller inte.34 Det är också mot denna bakgrund som diskussionen om islam i och att vara europeisk ska förstås.35 Jämfört med merparten av länder som domineras av islamska tanketraditioner, seder och bruk har demokrati, religionsfrihet och yttrandefrihet. Detta innebär att det i varje fall formellt är möjligt för människor med muslimsk kulturell bakgrund att välja att inte praktisera sin religion eller att utforma den på ett sätt som inte varit möjligt eller tillåtet. har västvärlden också blivit hemvist för allt fler muslimska grupper, organisationer och individer som väljer att bejaka sin religion. Särskilt efter terrorattacken i 2001 kopplas muslimer i allmänhet och imamer i synnerhet allt oftare samman med terror och våld. I likhet med andra religiösa ledare är givetvis imamer olika varandra. Även om enskilda fall uppmärksammas i medierna36, har dock inget framkommit i denna utredning som ger skäl för att koppla ihop imamer i med våldsbefrämjande verksamhet. Svenska imamers förkunnelse konkurrerar emellertid, precis som fallet är med andra politiska och religiösa ledare, med en extremistisk, fundamentalistisk och våldsglorifierande förkunnelse som sprids av andra än dem själva, främst med hjälp av Internet. 3.5Hur många imamer finns det i ? Eftersom det finns flera olika sätt att definiera vem som ska räknas som imam är det också svårt att veta hur många individer som är 34Ramadan, (2004) Att vara europeisk : islamiska källor i ett europeiskt sammanhang. 35Se till exempel , (2004) Att vara europeisk : islamiska källor i ett europeiskt sammanhang. 36Se till exempel , Inti och Nedjma Boucheloukh (2005) Moské säljer judiefientligt material. Hämtad från (SR ); , och (2007, Red.) Religiösa friskolor i . Historiska och nutida perspektiv. : ; , (2007) Det svider i hjärtat. Laika film; , (2003) i svensk moské, ; Karam, (2004) Dubbla budskap i moské, ; Lambertz, (2006) Försäljning av kasetter o.d. med judiefientlig propaganda i . Fråga om hets mot folkgrupp. Även fråga om editionsföreläggande mot , Justitiekanslern (Dnr 6335-05-33). verksamma som imamer i . Enligt uppgifter från muslimska församlingar/föreningar själva finns det omkring 250 till 300 imamer i . Denna siffra är dock osäker. En annan metod att uppskatta antalet imamer är att försöka räkna antalet moskéer och lokaler för bön. Men även detta är svårt eftersom merparten av muslimer inte går till ändamålsenligt byggda moskéer utan till så kallade källar- och lägenhetsmoskéer, och eftersom moskéer kan ha fler än en person som fungerar som imam. finns sex samlingslokaler som är byggda för att fungera som moskéer i . Av dessa är fyra sunni-muslimska moskéer (två i , en i och en i ). Det finns också en shia-moské i och en ahmadiyya-moské i dessa har muslimska församlingar köpt och tagit över kyrkor i och och byggt om dessa till moskéer. Det finns även planer på att bygga moskéer i , , , , och och en moské är under byggnation i . Antalet källar- och lägenhetsmoskéer är dock betydligt högre. Enligt beräkningar gjorda av finns 15 till 20 källar- och lägenhetsmoskéer i och 10 till 15 i Malmö.38 För uppskattas antalet källar- och lägenhetsmoskéer till cirka 40 enligt SST:s beräkningar. För övriga landet saknas uppgifter, men uppskattningar har gjorts om totalt 250 moskéer i siffra är dock problematisk och förmodligen överdriven om beräkningarna från , och stämmer.40 Eftersom den stora majoriteten av muslimer bor i landets tre största städer är det osannolikt att det skulle finnas 195 moskéer i övriga landet. Av data rapporterade till SST över hur många församlingar/föreningar som tar emot statsbidrag eller bidrag från andra källor för sina imamer framkommer att antalet imamer är 166,5 (se tabell 3.1). 37Enligt sunni- och shiamuslimer räknas anhängarna av ahmadiyya rörelsen inte som riktiga muslimer av teologiska skäl och därför anses inte denna byggnad vara en moské. Detta är dock en teologisk fråga som inte bör ligga till grund för en religionsvetenskaplig bedömning för vem som är eller inte. En kort genomgång av ahmadiyya rörelsens historia och teologi återfinns i , (in print) Ahmadiyya, and its Reception. : De Gruyter, Vol. 38Larsson, (2007) in the EU: Cities Report () Preliminary research report and literature survey. 39Klausen, (2005) : Politics and Religion in Western Europe. : university press, s. 113. 40Larsson 2007, a.a. försam- Imamer avlönade av Källa: Data rapporterad av FIFS, IKUS, SMF och SIF till SST. Opublicerade uppgifter från SST. Tabellen visar att en betydande andel imamer arbetar oavlönade och att flera får sin inkomst på annat sätt. Som framkommit är antalet imamer i synnerligen svårt att fastställa. gjorde kommittén en undersökning bestående av 13 frågor till de 181 lokala församlingar/föreningar, knutna till de fem muslimska paraplyorganisationer som har tagit emot statsbidrag via SST. Enkäten var utformad med slutna svarsalternativ, men de svarande gavs möjlighet att lämna personliga synpunkter på ett mindre antal frågor. Innan frågeformuläret skickades ut till de lokala församlingarna fick de fem ordförandena i de muslimska paraplyorganisationerna möjlighet att inkomma med synpunkter och förslag. Enkäten översattes också till arabiska, men endast 16 individer av 121 valde att svara på arabiska. skickades en påminnelse ut till de församlingar/föreningar som inte hade besvarat enkäten. Med hjälp av SST sammanställdes de uppgifter som fanns om lokala muslimska församlingar/föreningar som hade mottagit bidrag , då det varken fanns tid eller möjlighet att insamla adresser till lokala muslimska församlingar. De fem paraplyorganisationerna är rikstäckande som de representerar majoriteten av muslimska församlingar/föreningar i . Urvalet kan också motiveras med att de fem paraplyorganisationerna är berättigade till statsbidrag. är det viktigt att betona att det också finns muslimska församlingar/föreningar som inte är knutna till någon av de fem paraplyorganisationerna. Enkäten har inte nått ut till någon av dessa, men under arbetets gång har även en dialog förts med representanter för församlingar/föreningar som inte tillhör de fem stora muslimska paraplyorganisationerna (se avsnitt 3.7). Av de enkäter som skickades ut returnerades 50. Detta bortfall kan delvis förstås som en effekt av den svenska muslimska kartans snabba förändring. Nya moskéer tillkommer, medan andra stängs och församlingar/föreningar byter namn som en följd av sammanslagningar och nya maktstrukturer. Om man räknar bort de 50 försändelser som returnerades återstår därmed 131 enkäter, varav 121 besvarades. Detta innebär att svarsfrekvensen på hela undersökningen var . som detta är en mycket hög svarsfrekvens är det i flera fall oklart vem som har fyllt i och besvarat enkäten. Vissa församlingar/föreningar har indikerat i sina svar att de inte har någon imam och att en annan person har fyllt i formuläret. Ett flertal församlingar/föreningar har också kopierat enkäten och skickat in flera svar. Detta kan dels indikera att vissa församlingar/föreningar kan ha fler än en imam, dels att det finns flera personer som upplever att de fungerar som imam eller motsvarande. Frågan om vem som är imam blir därför avgörande för svaren på enkäten. Merparten av de svarande (102 av 121 svar) indikerar att de har någon form av utbildning till imam, medan 17 individer svarar att de saknar en sådan utbildning. Sammantaget står det därför klart att de 121 svaren inte ska ses som att lika många församlingar/föreningar har besvarat enkäten. Det enda rimliga sättet att förhålla sig till det insamlade materialet är att betrakta vart och ett av svaren som en enskild individs svar. Därför ska de 121 svaren först och främst analyseras som att 121 imamer (eller motsvarande) har besvarat enkätformuläret. Dessa metodologiska problem ska emellertid inte skymma värdet av att det är första gången som ett material av detta slag har insamlats. 3.6.1Vilka är imamer i ? I figur 3.1 framgår det hur svaren på enkäten fördelas mellan de fem muslimska riksorganisationerna. Ungefär lika många lokalföreningar/församlingar från FIFS respektive SMF har svarat på enkäten, medan flest svar har inkommit från försam- lingar/föreningar som är knutna till IKUS. Fördelningen av svaren visar också på relationen mellan de olika muslimska församlingarna/föreningarna. Sunni-muslimer (som i huvudsak är knutna till FIFS, IKUS; SMF och SIF) är i majoritet och shia-muslimer (knutna till ISS) är i minoritet. Figur 3.1 Fördelning på riksorganisationer (Totalt 118 svar) Merparten av de nu verksamma muslimska ledarna i väst har fått sin utbildning i länder utanför och många har rekryterats till väst vilket bland annat har resulterat i kulturkrockar och bristande språkkunskaper.41 41 Forskning från bland annat visar att många imamer importeras till . Se till exempel Boender, Welmoet och (2002) Imams in the and in , i Shadid, W.A.R. och (eds.) Intercultural Relations and : in Union. : , s. 168. Se även 2004. För en motsvarande diskussion om se , (2003) Training Imams and , ISIM Newsletter, No. 13/, s. 20. De flesta försök att starta utbildningar i väst är dock nya och merparten brottas med trovärdighets- och legitimitetsproblem. Detta gäller både i relation till det omgivande muslimska samhället och offentliga myndigheter. Merparten av muslimska teologer väljer fortfarande att studera i länder som , , eller /. Undantag är de som har fått sin utbildning från , eller England.42 Dessa tre länder har av historiska skäl en lång erfarenhet av att utbilda imamer och de är därför av speciell betydelse i en diskussion om imamutbildningar i . De individer som besvarade imamutredningens enkät har studerat i följande länder. 42 Men även i där det finns flera seminarier för imamutbildningar väljer församlingar fortfarande att rekrytera imamer utanför och . Inhemskt utbildade imamer tycks fortfarande vara ett andrahandsval för församlingar. Geaves, (2008) Drawing on the Past to Transform the Present: for Training and Preparing Brittish Imams, , Vol. 28, No. 1, s. 103. Figur 3.2 I vilket land har du fått din utbildning till imam? (Totalt 102 svar) Figur 3.2 visar att nästan hälften av muslimska religiösa ledare i har fått hela eller delar av sin utbildning i . Flera uppger att de har läst vid institutioner i olika länder. De som har svarat på enkäten har genomgående varit verksamma som imamer/religiösa ledare i . Totalt har 31 individer () av totalt 121 svarande arbetat som imamer mellan 10 till , medan 19 individer () har varit verksamma längre än . Av de svarande har 37 individer () varit verksamma som imamer . Svaren visar tydligt att imamer/religiösa ledare inte ska betraktas som ett nytt fenomen i och nästan hälften av imamerna i enkäten har varit verksamma i . Figur 3.3 visar hur länge de svarande har varit verksamma som imamer/religiösa ledare i landet. Figur 3.3 Hur länge har du varit verksam som imam i ? (Totalt 119 svar) Totalt anger 49 individer (av 121 svarande) att de har en utbildning till imam som motsvarar , medan 16 individer () har en kortare utbildning än (figur 3.4). Det är dock klart att utbildning inkluderar även andra former av studier än på högskole- och universitetsnivå. Flera har till exempel angett att de har studerat tillsammans med en lärd imam i en moské snarare än vid en högskola eller ett universitet (se avsnitt 3.2). Figur 3.4 Utbildningens längd (Totalt 103 svar) visar resultaten att 17 individer () av 121 saknar utbildning till imam, medan 103 uppger att de har utbildning. Majoriteten (80 av ) har angett att de har tagit del av Sfi. Ett mindre antal har angett att de har gått gymnasium eller studerat vid högskolor och universitet i . Sammantaget har de imamer som svarat deltagit i en utbildning i svenska språket. Svaren ger också vid handen att imamer har tillgång till de utbildningar som erbjuds inom det allmänna utbildningsområdet. visar enkätresultatet att de flesta imamer kombinerar flera arbeten. Av totalt 121 svar uppgav 64 individer () att de har något annat arbete vid sidan om sina uppgifter som imam, medan 53 individer () uppgav att de inte har något ytterligare arbete, vilket kan tolkas som att de är heltidsarbetande imamer (figur 3.5). De imamer som utöver ett annat yrke vid sidan om sina religiösa uppgifter lägger sammantaget ett betydande antal timmar på denna verksamhet. De flesta arbetar minst halvtid med detta andra yrke, en situation som känns igen från andra trossamfund. Figur 3.5 Antalet arbetstimmar vid sidan av imamarbetet. (Totalt 103 svar) 3.6.2Synpunkter på en svensk imamutbildning Majoriteten (94 individer av 121 svar) tycker att det är en bra idé att starta en svensk utbildning av imamer (figur 3.6). Figur 3.6 Attityd till idén att starta en utbildning av imamer (Totalt 116 svar) Resultaten från enkäten visar att 102 individer (av 121 svar) anser att de själva skulle behöva ytterligare utbildning för att bättre kunna fungera som imam i . Endast 17 svarande () ansåg att de inte behövde mer utbildning för att bättre kunna utföra sitt arbete. I enkäten fick de svarande också möjlighet att lista vilka ämnen en eventuell svensk imamutbildning skulle kunna innehålla. Resultaten på denna fråga presenteras i figur 3.7. Som en kommentar till figur 3.7 kan nämnas att flera av de svarande betonade att en fördjupning i islamisk teologi skulle handhas av muslimska organisationer, församlingar och samfund. Det var alltså inte en kurs i islamologi eller religionshistoria vid svenska högskolor och universitet som efterfrågades, utan istället fortbildning i ämnen som kunde underlätta imamers arbete i . Utöver de listade ämnena var det ett mindre antal som efterfrågade fördjupade utbildningar i engelska, arabiska, pedagogik, retorik, integration och recitation av . Men som de svarande var positiva till en svensk utbildning av imamer var det ytterst få som var villiga att ta studielån för att läsa en sådan utbildning. Attityd till studielån för att gå en utbildning till imam. Som framgår av figur 3.8 finns en påfallande motvilja mot att ta studielån. Orsaken kan sökas i att man kan se förbudet mot riba (ökning) som ett förbud mot ränta och liknande. Några har dock markerat att de är positiva till att ta lån om dessa är befriade från ränta och andra har uttryckt önskemål om lön eller stipendier för studier. Genom systematiska muntliga konsultationer har kommittén med en annan metod försökt skaffa sig ytterligare empirisk grund för analys och förslag. Under de diskussioner som utredningen har fört med muslimska organisationer och samfund har det framkommit att man överlag ställer sig försiktigt positiv till möjligheten att inrätta en utbildning för imamer i . Men i samband med presentationen av de preliminära resultaten från enkäten var det flera imamer och andra muslimska ledare som tydligt visade att de uppfattar diskussionen om en imamutbildning som ett försök från statens sida att styra landets imamer. uppfattningar har bidragit till att skapa en skepsis gentemot utredningen som sådan, och delvis även för hela idén om en svensk utbildning för blivande såväl som verksamma imamer. Från muslimskt håll har man känt sig utpekade som potentiella terrorister, och flera möten har därför inletts med en avvaktande hållning från samfundens sida om vad regeringen egentligen avser med sitt initiativ att utreda behovet av utbildning för imamer. Som framgår av bilaga 4 är det en misstanke man delar med muslimer i många europeiska länder. De synpunkter som vid upprepade tillfällen mottagits från de muslimska organisationerna är emellertid att en eventuell svensk utbildning för imamer bör ges huvudsakligen på universitetsnivå, i likhet med den befintliga präst- och pastorsutbildningen. Denna ståndpunkt utgår delvis från det faktum att utbildning för blivande imamer i andra länder vanligtvis sker på universitetsnivå, men har också motiverats med att en universitetsutbildning har större förutsättningar att uppfattas som neutral, och därmed mer inkluderande för olika typer av muslimska samfund, jämfört med exempelvis folkrörelseägda folkhögskoleutbildningar, som ofta kan förväntas ha en närmare koppling till ett eller flera specifika samfund. råder inte någon entydig bild: vissa församlingsrepresentanter påpekar att långt ifrån alla som är intresserade av att bli imam har de kvalifikationer som krävs för att studera vid en högskola, och att utbildning därför bör inrättas på flera olika nivåer, till exempel inom folkbildningen. En annan synpunkt som konsekvent och entydigt framkommit vid de möten som hållits med muslimska organisationer och samfund är att man inte vill ha någon yttre inblandning i de konfessionella delarna av utbildningen. De behov på kort sikt som de muslimska samfunden själva lyfter fram är att deras imamer behöver bättre kunskaper i svenska språket, liksom en bättre kännedom om hur det svenska samhället fungerar.