sou · GXB378 · 2009-09-29 00:00:00 — Andra omständigheter att beakta kan vara att det finns en lokal gäng- eller släktrivalitet, en hotbild mot viss domstolspersonal, alternativt mot i domstolen vanligt förekommande åklagare eller andra företrädare för det allmänna eller advokater, eller lokala ordningsstörande grupperingar som har potential att ge upphov till den typ av brottslighet som säkerhetskontroller syftar till att förebygga. Flera säkerhetskontroller ska kunna genomföras i domstolslokalerna. Förutsättningarna för respektive kontroll måste då prövas var för sig. De olika besluten kan dock vara inbördes beroende av och t.o.m. ha till syfte att komplettera varandra (se också kommentaren till 4 § i förslaget). En proportionalitetsprövning måste, i enlighet med vad som har gällt, alltid komma till stånd när en säkerhetskontroll övervägs. Särskilt höga krav på denna prövning ställs när det enbart eller i huvudsak är abstrakta riskfaktorer som ligger till grund för övervägandena. Beslutsfattaren ska sträva efter att uppnå ett godtagbart skydd med minsta möjliga intrång i de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna. En skyldighet att pröva proportionaliteten i säkerhetsarrangemanget föreligger fortlöpande under ett besluts giltighetstid (se även 2 §). Det förtjänar att påpekas att bestämmelsen alltjämt inte medger att säkerhetskontroll genomförs för att avvärja risken för t.ex. åverkan, stölder eller annan i sammanhanget mindre kvalificerad brottslighet. – Att respektive beslutsfattare har ett samrådsansvar i förhållande till åklagare och polismyndighet framgår av 3 §. Säkerhetskontroll beslutas av domstolens chef eller annan lagfaren domare till vilken beslutanderätten har delegerats. Om kontrollen ska ske i samband med en viss domstolsförhandling, kan säkerhetskontroll även beslutas av rätten eller, om förhandlingen ännu inte har inletts, av den som ska vara ordförande vid förhandlingen. Ett beslut om säkerhetskontroll ska avse och, vid behov, innehålla uppgift om vilka lokaler eller vilken förhandling som beslutet avser. I första stycket sägs att säkerhetskontroll beslutas av domstolens chef eller annan lagfaren domare till vilken beslutanderätten har delegerats. Stycket motsvarar delvis 2 § första stycket i dess gällande lydelse. Skillnaden är att domstolschefen eller motsvarande ska ha rätt att fatta beslut om samtliga säkerhetskontroller som berör domstolen, vilket har kommenterats i avsnitt 7.12. Detta framgår indirekt av andra stycket (jfr 2 § första stycket i gällande lydelse), där det nu framhålls att säkerhetskontroll som ska ske i samband med en viss förhandling även kan beslutas av rätten eller, om förhandlingen ännu inte har inletts, av den som ska vara ordförande vid förhandlingen. Frågan om vem eller vilka som ska ha behörighet att fatta beslut om säkerhetskontroll när en förhandling ska hållas i andra domstolslokaler än domstolens egna behandlas utförligt i avsnitt 7.12. Eftersom flera kan ha behörighet att fatta beslut om säkerhetskontroll, bl.a. när en domstol har förhandling i en annan domstols lokaler, är det angeläget att samråd sker med värddomstolen – framför allt på den besökande domstolens initiativ – innan beslut fattas av den besökande domstolen. Här kan nämnas att då någon deltar genom videokonferens på främmande ort, t.ex. i en annan domstols lokaler, äger det inte rum någon förhandling i den lokal där den hörda personen befinner sig. Något beslut om säkerhetskontroll blir då inte aktuellt, vilket emellertid inte utesluter att andra säkerhetsarrangemang kan vara aktuella. I paragrafens tredje stycke anges att ett beslut om säkerhetskontroll ska avse . Tiden för säkerhetskontrollen ska, liksom tidigare i fråga om allmänna säkerhetskontroller, fastställas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet och inte slentrianmässigt till en angiven tidsperiod (prop. 2000/01:32 s. 62). framgår det av 1 § att någon konkretisering av en säkerhetsrisk inte längre ska behöva föreligga, vilket i större utsträckning medger att det görs schematiska uppskattningar av hur säkerhetskontrollen fyller ändamålet att förebygga kvalificerad brottslighet. Att faktorer kan tillkomma eller frånfalla för ett löpande beslut kan medföra att beslutet i dess helhet eller i någon enskildhet kan behöva omprövas. Vidare sägs i tredje stycket att beslutet vid behov ska innehålla uppgift om vilka lokaler som avses. Ett beslut som saknar hänvisning till någon lokal eller annan del av domstolen får anses avse hela dom- stolen, i förekommande fall inklusive eventuella sidobyggnader. Även lokaler som normalt används för andra ändamål än domstolsförhandlingar kan omfattas av ett sådant beslut (se prop. 2000/01:32 s. 63). Säkerhetskontroll ska också kunna avse en viss förhandling. När det gäller den tidsmässiga preciseringen finns det följaktligen inget som hindrar att beslutet knyts till en viss förhandlings varaktighet, oavsett om det är i anslutning till en del av eller hela domstolsbyggnaden som säkerhetskontrollen ska genomföras. Beslut om säkerhetskontroll ska föregås av samråd med polismyndigheten, om det inte är obehövligt. Samråd ska ske med åklagaren, innan säkerhetskontroll beslutas i samband med en viss förhandling i brottmål. Ett beslut enligt 4 § av domstolen att polisman ska genomföra säkerhetskontrollen ska alltid föregås av samråd med polismyndigheten. Innehållet i 3 § i dess gällande lydelse har flyttats till 5 §. I stället har de samrådsbestämmelser som f.n. ingår i 2 § andra stycket med vissa ändringar förts till denna paragraf, som därmed får ett helt nytt innehåll, liksom en ny rubrik. Ändringarna har behandlats i avsnitt 7.11. Av första stycket framgår att beslut om säkerhetskontroll ska föregås av samråd med polismyndigheten, om det inte är obehövligt. Ändringen innebär att den obligatoriska samrådsskyldigheten gentemot polisen något har inskränkts, vilket har belysts i avsnitt 7.11. De undantagsfall då det kan betecknas som obehövligt att genomföra samrådet kan röra förlängningar av tidigare beslutade säkerhetskontroller då säkerhetsläget får betraktas som oförändrat, särskilt då polismyndigheten kan sägas vara införstådd med beslutet i förväg och en polisman förutsätts leda ordningsvakternas arbete utan att vara fysiskt närvarande. Det kan också gälla beslut som kompletterar eller justerar tidigare meddelade beslut och som inte ändrar förutsättningarna för polisens medverkan. Samråd ska enligt andra stycket alltid ske med åklagaren innan säkerhetskontroll beslutas i samband med en viss förhandling i brottmål, vilket är en viss utvidgning jämfört med vad som har gällt tidigare då samrådsskyldigheten endast inträtt vid särskild säkerhetskontroll. Enligt tredje stycket ska samråd dessutom alltid ske när domstol har beslutat att polisman ska genomföra en säkerhetskontroll. Här hänvisas till kommentaren till 4 §. Det ska här påpekas att det givetvis inte finns något som hindrar att samråd sker i större utsträckning än vad paragrafen anvisar, även med andra aktörer än polis respektive åklagare. Säkerhetskontroll genomförs, efter närmare anvisningar av polismyndigheten, av ordningsvakt under ledning av polisman eller av polisman. Om det finns anledning att befara att det i en domstols lokaler kan komma att förövas brott som innebär en allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom, får domstolen besluta att polisman ska genomföra säkerhetskontrollen. får besluta att den polisman som genomför kontrollen ska biträdas av ordningsvakt. Ändringsförslagen har redovisats i avsnitt 7.11 i allmänmotiveringen. I likhet med vad som är fallet enligt gällande rätt ska säkerhetskontroll kunna genomföras av polisman. Som ett alternativ framhålls i ändringsförslaget att säkerhetskontroll också ska kunna genomföras av ordningsvakt, dock under ledning av polisman. Kravet på polismans närvaro under sådana omständigheter är inte absolut utan får avgöras från fall till fall (se prop. 2000/01:32 s. 52 f. och 64). Ett upplägg som innebär att polisman inte är närvarande kan i första hand tänkas bli aktuellt vid fasta säkerhetskontroller, dvs. när någon konkret hotbild inte har motiverat säkerhetskontrollens genomförande. Även andra, mer rutinbetonade säkerhetskontroller kan dock tänkas bli genomförda på detta sätt. Någon lämplighetsbedömning av ett dylikt arrangemang från polismyndighetens sida ska således inte krävas, men å andra sidan torde de inte heller bli aktuella, om polismyndigheten avråder härifrån när samråd sker. Det förtjänar att påpekas att det för ordningsvaktens del även krävs ett förordnande för själva domstolstjänstgöringen enligt 2 a § lagen (1980:578) om ordningsvakter. Oavsett vilket alternativ som är aktuellt (eller om en kombination väljs) ankommer det på polismyndigheten att ge närmare anvisningar. När en konkret hotbild föreligger ska domstolen kunna besluta att en viss säkerhetskontroll ska genomföras av polisman. Förutsättningarna uttrycks i paragrafen genom ett krav på att det ska finnas anledning att befara att det i en domstols lokaler kan komma att förövas brott som innebär en allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom. Kravet är identiskt med det som gäller för genomförande av allmän säkerhetskontroll enligt den nu rådande lagstiftningen (se 1 § andra stycket i gällande lag). Att kroppsvisitation medges i högre utsträckning i situationer då domstolen, mot bakgrund av att en konkret säkerhetsrisk föreligger, har föreskrivit att polis ska svara för kontrollen framgår av 6 § andra stycket i förslaget. Ett sådant beslut som avses ska enligt paragrafen alltid föregås av samråd med polismyndigheten (se 3 § andra stycket). får besluta att den polisman som genomför en sådan säkerhetskontroll ska biträdas av ordningsvakt. Om ett ordinärt beslut om säkerhetskontroll löper när domstolen uppmärksammas på en förändrad hotbild som motiverar att polis genomför säkerhetskontrollen bör det krävas ett nytt beslut från domstolens sida, även om polis redan deltar vid kontrollens genomförande. Det kan givetvis inte förväntas av inblandade aktörer och besökare att de på egen hand ska inse att det nu plötsligt ges utrymme för kontroller med annat än tekniska hjälpmedel. Avsikten är dessutom att det ska vara själva beslutet om en säkerhetskontroll med polisnärvaro som ska utlösa de utvidgade möjligheter till kroppsvisitation som framgår av 6 § andra stycket. Inget hindrar dock att beslut om säkerhetskontroller löper parallellt (t.ex. rörande en fast säkerhetskontroll vid entrén och en till följd av en konkret risk beslutad säkerhetskontroll utanför en sal i anslutning till en viss förhandling) och kanske t.o.m. alternera med varandra (såsom då en fast säkerhetskontroll vid entrén bör skärpas på grund av ett yttre hot). Säkerhetskontroll omfattar besökare till domstolens lokaler. Kontrollen avser dock inte domstolens anställda eller nämndemän och andra som infinner sig i domstolens lokaler på grund av utövning av allmän tjänst eller offentligt uppdrag och inte heller advokater. Om en säkerhetskontroll endast avser del av domstolen i anslutning till viss förhandling omfattar den åhörare och dem som har kallats att närvara vid förhandlingen. Kontrollen avser dock inte rättens ledamöter och andra som ska närvara vid förhandlingen på grund av utövning av allmän tjänst eller offentligt uppdrag och inte heller advokater. Domstolen får, om särskilda skäl talar för det, undanta andra personer från säkerhetskontrollen än som avses i första och andra styckena och besluta att personer som annars skulle vara undantagna ska omfattas av kontrollen. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.14, anges vilka personer som ska omfattas av en säkerhetskontroll. Motsvarigheten återfinns i gällande lagstiftnings 3 §. I första stycket, som är en huvudregel, behandlas säkerhetskontroller som avser domstolens lokaler, med andra ord utan någon inskränkning till delar av domstolen (jfr vad som f.n. gäller för omfattningen av allmänna säkerhetskontroller, se 3 § första stycket i gällande lag). Utgångspunkten är att kontrollerna ska omfatta besökare. Undantagna från kontrollerna är domstolens anställda, nämndemän, andra personer som infinner sig i domstolens lokaler på grund av utövning av allmän tjänst eller offentligt uppdrag samt advokater. Andra stycket tar sikte på omfattningen av säkerhetskontroller som endast avser del av domstolen i anslutning till viss förhandling (jfr regelverket för särskilda säkerhetskontroller i 3 § andra stycket gällande lag). Åhörare och personer som har kallats att närvara vid förhandlingen omfattas härav. Från sådana säkerhetskontroller gäller allmänna undantag för rättens ledamöter och andra som ska närvara vid förhandlingen på grund av utövning av allmän tjänst eller offentligt uppdrag samt advokater. I det nya tredje stycket, som delvis hämtat sitt innehåll från nu gällande 3 § (första och andra styckena), föreskrivs att domstolen, om särskilda skäl talar för det, får undanta andra personer från säkerhetskontrollen än som anges i första och andra styckena. Under samma förutsättningar får domstolen besluta att personer som annars skulle vara undantagna ska omfattas av kontrollen, t.ex. tolkar. Den sakliga ändringen utgörs av att domstolen får ett större manöverutrymme när det gäller att utvidga den krets av personer som annars skulle ha rätt att åberopa sig på ett undantag (jfr 3 § andra stycket i gällande lag). Sådana i tredje stycket omnämnda särskilda skäl att utöka kretsen av personer som bör genomgå säkerhetskontroll kan vara att det rör sig om en större domstol, att det förekommer stora verkställighetsproblem eller att det föreligger en allvarlig konkret hotbild. Det kan då finnas praktiska skäl att utnyttja möjligheten att inskränka den krets av personer som annars skulle vara undantagen från kontroll. Även sådana beslut ska naturligtvis omprövas. Vid säkerhetskontroll ska vapen och andra föremål som är ägnade att komma till användning vid brott som avses i 1 § eftersökas. För detta ändamål får kroppsvisitation utföras. Väskor och andra föremål som medförs till eller påträffas i domstolens lokaler får undersökas. Vid säkerhetskontroll ska kroppsvisitation och undersökning av väskor och andra föremål ske genom användande av metalldetektor eller liknande anordning. Kroppsvisitation och undersökning av väskor på annat sätt än genom användande av metalldetektor eller liknande anordning får ske, om det finns anledning att befara att det i en domstols lokaler kan komma att förövas brott som innebär en allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom eller om det annars finns särskilda skäl. Kroppsvisitation och undersökning av väskor och andra föremål som sker i enlighet med vad som sägs i andra stycket andra meningen får utföras av polisman eller av ordningsvakt som polismyndigheten har godkänt för uppgiften. Identitetskontroll får genomföras endast för att fastställa om en person, som uppger sig inte omfattas av säkerhetskontroll, ska undantas från kontrollen. Paragrafen motsvarar 5 § i gällande lag. Ändringen i paragrafens första stycke har berörts i avsnitt 7.13. I föreskrifterna om en säkerhetskontrolls genomförande anges att väskor och andra föremål som medförs till eller påträffas i domstolens lokaler får undersökas. Ett undantag härifrån gäller enligt nuvarande lagstiftning för väskor och andra föremål som lämnats till förvaring som avses i den nu gällande 6 §; sådana föremål får undersökas endast om det finns särskilda skäl. Eftersom möjligheten att lämna in väskor och andra föremål som innehavaren vägrat låta bli föremål för undersökning föreslås upphöra, finns det inte längre skäl att ha en särskild regel om möjligheten att undersöka dem efter ett inlämnande (se också kommentaren till 7 §). I andra stycket, som har kommenterats i avsnitt 7.11, har möjligheten att utföra kroppsvisitation och undersökning av väskor på annat sätt än genom användande av metalldetektor eller liknande anordning (dvs. genom kroppsvisitation) utsträckts till att avse situationer då det finns anledning att befara att det i en domstols lokaler kan komma att förövas brott som innebär en allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom. I praktiken krävs ett beslut från domstolen om att säker- hetskontrollen av nu angivna skäl ska genomföras av polisman (se 4 § i förslaget, där kravet på viss riskindikation är identiskt formulerat). Även då det finns särskilda skäl ska säkerhetskontrollen kunna genomföras manuellt, t.ex. när den tekniska utrustningen ger indikation på att ett vapen eller något annat otillåtet föremål medförs eller att utrustningen av något skäl inte kan användas (se prop. 2000/01:32 s. 65). Tredje och fjärde styckena har endast blivit föremål för redaktionella ändringar. Den som inte underkastar sig säkerhetskontroll ska vägras tillträde till de lokaler som kontrollen avser. Om någon som är kallad till en förhandling vid domstolen vägrar att underkasta sig säkerhetskontroll, ska detta anmälas till domstolen. Den som enligt 2 § ska besluta om kontroll, ska då avgöra om den som har vägrat att underkasta sig säkerhetskontroll ska undantas från denna. Får den som vägrar att underkasta sig säkerhetskontroll hämtas till domstolen, om han eller hon uteblir, får den som ska besluta om kontrollen förordna att personen trots sin vägran ska undergå säkerhetskontroll. Vid prövning enligt andra stycket ska ordföranden vid den förhandling till vilken personen har kallats höras, även om denne inte har beslutat om säkerhetskontrollen. I paragrafen, som motsvarar 6 § i gällande lag, behandlas vissa frågor rörande besökares vägran att underkasta sig säkerhetskontroll. I första stycket har en konsekvensändring gjorts med hänvisning till att säkerhetskontroller enligt förslaget inte längre ska delas in i allmänna respektive särskilda kontroller. Följaktligen föreskrivs att den som inte underkastar sig säkerhetskontroll ska vägras tillträde till de lokaler som kontrollen avser, vilket i det enskilda fallet kan utgöras av domstolen som helhet (eller i allt fall den byggnad i vars entré en säkerhetskontroll typiskt sett genomförs) eller någon del av denna, t.ex. en viss förhandlingssal. I andra stycket, som särskilt gäller personer som har kallats till domstolen men som vägrar att underkasta sig säkerhetskontroll, har endast redaktionella ändringar gjorts. När ställningstaganden ska göras till hur man bör förfara med en sådan vägran föreskrivs visst samråd med den eller dem som handlägger målet. Av tredje stycket framgår nu att en prövning enligt andra stycket ska föregås av obligatoriskt samråd med ordföranden vid den förhandling till vilken personen har kallats. Ordföranden ska höras, även om han eller hon inte har beslutat om säkerhetskontrollen. Detta är en förändring jämfört med gällande rätt, då någon absolut samrådsplikt inte har gällt. Tredje stycket har ändrats också för att markera att det är rättens ordförande som ska ha det övergripande ordningsansvaret vid rättens sammanträden och som i vissa andra frågor har ensam rådighet över vilka som ska få närvara vid en förhandling (se 5 kap. 2, 3 och 9 §§ samt förslaget till 8 § fjärde stycket). Från paragrafen har i förslaget strukits det nu gällande fjärde stycket, i vilket det finns bestämmelser för situationer då någon som medger att själv bli kontrollerad inte tillåter undersökning av en väska eller annat föremål. Av avsnitt 7.13 i allmänmotiveringen framgår att de tidigare föreskrifterna om möjlighet att lämna in okontrollerade föremål till förvaring ska upphöra att gälla (se också kommentaren till 6 § första stycket). Påträffas vid säkerhetskontroll något sådant föremål som avses i 6 § första stycket första meningen och tas det inte i beslag enligt bestämmelserna i , ska den hos vilken föremålet påträffas uppmanas att lämna det ifrån sig för förvaring. Är innehavaren till ett påträffat föremål okänd, får det omhändertas. Den som inte efterkommer uppmaningen får avlägsnas från domstolens lokaler, om inte annat följer av tredje stycket. Om någon som är kallad till en förhandling vid domstolen inte följer en uppmaning som avses i första stycket, ska detta anmälas till domstolen. Den som enligt 2 § ska besluta om kontroll, ska då avgöra om den som har vägrat att lämna föremålet ifrån sig ska få tillträde utan att lämna det ifrån sig. Får den som vägrat att lämna ifrån sig föremålet hämtas till domstolen, om han eller hon uteblir, får den som ska besluta om kontrollen förordna att föremålet trots personens vägran ska omhändertas för förvaring. Vid prövning enligt tredje stycket ska ordföranden vid den förhandling till vilken personen har kallats höras, även om denne inte har beslutat om säkerhetskontrollen. Paragrafen, vars innehåll återfinns i 7 § i gällande lag, innehåller bestämmelser för förfarandet i situationer då farliga föremål påträffas vid kontroll (se 6 § första stycket första meningen i förslaget jämförd med 1 §). I paragrafens första och tredje stycke har vissa redaktionella justeringar gjorts. Av fjärde stycket framgår under vilka omständigheter den eller de som handlägger ett visst mål ska höras rörande möjligheten att göra undantag från regeln om förvaring av farliga föremål. Enligt gällande lydelse har – utöver ordföranden – rätten vid den förhandling till vilken personen har kallats en roll att spela i dylika lägen, även om samrådsplikten inte har varit obligatorisk. När undantagsmöjligheten övervägs ska enligt den föreslagna lydelsen i stället endast rättens ordförande höras, dessutom utan undantag. Här hänvisas i övrigt till kommentaren till 7 § tredje stycket. Föremål som har lämnats till förvaring eller omhändertagits enligt denna lag ska förvaras på betryggande sätt. Om det begärs, ska bevis om att ett föremål har lämnats till förvaring eller omhändertagits utfärdas. Föremålet ska återlämnas till den som har lämnat det till förvaring eller från vilken det omhändertagits när denne lämnar de lokaler som kontrollen avser. Paragrafen innehåller bestämmelser om förvaring av föremål (se nuvarande 8 §). En redaktionell ändring har gjorts i syfte att anpassa lagtexten till det faktum att det endast ska finnas en form av säkerhetskontroll (se även 7 § första stycket i förslaget). Kroppsvisitation som är av mera väsentlig omfattning ska verkställas i enskilt rum och om möjligt i vittnes närvaro. Kroppsvisitation får verkställas eller bevittnas endast av person, som är av samma kön som den som visiteras, om undersökningen inte sker genom metalldetektor eller liknande anordning. De särskilda bestämmelserna om kroppsvisitation i paragrafen kvarstår oförändrade. En redaktionell ändring har dock gjorts (se 9 § i nu gällande lag). Domstolens beslut enligt denna lag får inte överklagas. Överklagandeförbudet (tidigare 10 §) kvarstår oförändrat men har erhållit ny paragrafbeteckning. Denna lag träder i kraft . Ändringarna föreslås träda i kraft . Några övergångsbestämmelser framstår inte som nödvändiga. Beslut vid regeringssammanträde . Allmänheten och andra besökare i domstolarna har rätt att ställa krav på att säkerheten i domstolarna är hög. Att domstolarna har en hög säkerhet är dessutom viktigt för att säkerställa en god arbetsmiljö för dem som arbetar där. På grund av det allt hårdare samhällsklimatet kan det ifrågasättas om säkerheten i domstolarna är tillräcklig. En särskild utredare bör därför överväga om det finns behov av att utöka möjligheterna att besluta om säkerhetskontroll i domstol enligt lagen (1981:1064) om säkerhetskontroll i domstol (säkerhetskontrollagen). För att skapa underlag för dessa överväganden ska utredaren kartlägga säkerhetsriskerna i och hoten mot domstolarna. Vidare ska utredaren klargöra i vilken omfattning berörda myndigheter samverkar när det gäller säkerheten i domstolarna och hur denna samverkan fungerar.