sou · GXB385 · 2009-11-05 00:00:00 — Övergångar från yrkesutbildning till gymnasium är möjliga, men kräver i regel kompletterande utbildning i teoretiska ämnen. Lärlingsutbildningen i bygger på stark tradition, och sker i det duala systemet, där ansvaret för utbildning delas av företag och yrkesskolor. Systemet kan härledas långt bak i tiden, ända från det medeltida systemet med mästare och gesäller. är också ett land med mycket omfattande lärlingsutbildning inom i stort sett alla sektorer; industri, hantverk, bygg, el, tele, handel, hotell och restaurang, service etc. Som redan nämnts är ansvaret för utbildning delat mellan den federala staten och delstaterna. Den federala regeringen avgör hur ansvaret för organisation och förvaltning av utbildningssystemet fördelas, och enligt grundlagen och konstitutionerna i delstaterna är dessa i princip ansvariga för hela utbildningssystemet. När det gäller yrkesutbildning är den federala regeringen är ansvarig för den delen som sker som lärande i arbete i företag, medan delstaterna är ansvariga för yrkesutbildning i skolor. Arbetsmarknadens parter har i liksom i ett stort inflytande på lärlingsutbildningen och yrkesutbildningen som helhet. På nationell nivå finns ettcentralt institut, für Berufbildung (BIBB) som har till uppgift att vara ett rådgivande organ åt den federala regeringen när det gäller regelverk, kvalifikationskrav, forskning och utvärdering. I styrelsen för detta institut spelar arbetsmarknadens parter en central roll tillsammans med företrädare för den federala regeringen och delstatsregeringarna. På delstatsnivå finns yrkesutbildningskommittéer med lika representation från arbetsgivare, arbetstagare och delstatsmyndigheter. På regional nivå finns olika branschorgan, t.ex. Handelskammer, Hantwerkskammer, Industriekammer etc. med representation från arbetsmarknadens parter. Dessa har till uppgift att framför allt svara för examination. Den skolförlagda, teoretiska delen av utbildningen kan genomföras av de vanliga yrkesskolorna med kompetens inom respektive sektor, eller av särskilda yrkesutbildningscenter. Yrkeslärarna ska ha kompetens inom respektive sektor men också med allmän kompetens i t.ex., yrkesinriktad matematik, yrkesritning, företagsledning och administration etc. Den företagsförlagda delen av lärlingsutbildningen genomförs av särskilt utbildade handledare. De ska vara specialister inom sitt yrkesområde (mästare) med lång yrkeserfarenhet men dessutom ha förmåga att handleda andra. Varje handledare ansvarar i regel för två eller tre lärlingar. Lärlingen ansöker individuellt om lärlingsplats. Genom tester väljer företaget vilken lärling man vill anställa. Yrkesutbildningens omfattning och utformning Vissa yrkesförberedande inslag förekommer i Hauptschule och Realschule i form av orientering om yrken och arbetsmarknad, praktik eller samarbetsprojekt med näringslivet. Den skolförlagda yrkesutbildningen som påbörjas efter den obligatoriska nio- eller tioåriga nivån kan genomföras i någon av följande typer av skolor: Berufsfachschule (yrkesskola) Utbildningen bygger på Hauptschule, omfattar heltidsstudier och kan vara etttill treårig. Yrkesskolan förbereder de studerande för olika yrken inom handel, kontor, teknik, socialt arbete, vård, fritid etc. Fachoberschule (specialiserad yrkesutbildning) bygger på realskola och omfattar årskurserna 11 och 12. Den innehåller både teoretisk och yrkesinriktad utbildning inom olika sektorer såsom teknologi, ekonomi, administration, jordbruk, socialt arbete etc. Den avslutas med en examen som ger inträde till Fachhochschule (yrkeshögskola). Berufsoberschule (ungefär motsvarande eftergymnasial yrkesutbildning såsom påbyggnadsutbildning och kvalificerad yrkesutbildning) är tvåårig och bygger på realskola och yrkesutbildning, eller relevant yrkespraktik. Den ger möjlighet bl.a. för personer med yrkes- eller lärlingsutbildning att kvalificera sig för högre utbildning såsom yrkeshögskola. Fachgymnasium (gymnasial utbildning med yrkesinriktning) är treårigt och bygger på den lägre nivån av sekundärutbildningen. Fachgymnasium ger allmän behörighet för högre utbildning (Abitur) men innehåller dessutom yrkesinriktade specialiseringar inom olika sektorer såsom ekonomi, teknik, vård etc. Det finns inga formella inträdeskrav till lärlingsutbildningen, som vanligen påbörjas efter den obligatoriska utbildningen (Hauptschule). Även ungdomar som avslutat realskolan och ungdomar med studentexamen (Abitur) söker till lärlingsutbildning. Utbildningen är oftast tre- eller fyraårig, men vissa kortare utbildningar förekommer också, beroende på kraven inom respektive bransch. ningen är förlagd till ett företag eller en arbetsplats, men en eller genomförs i en yrkesskola eller motsvarande. Utbildningen avslutas med en lärlingsexamen, som de regionala institutionerna handelskammare, hantverkskammare, industrikammare eller motsvarande är ansvariga för. För den företagsförlagda utbildningen finns det nationellt fastlagda riktlinjer, för vilka de federala myndigheterna, arbetsmarknadens parter, delstaternas utbildnings- och arbetsmarknadsministerier och branschorganisationer har ett ansvar. I riktlinjerna beskrivs målen för utbildningen, utbildningens omfattning och kraven för examen. Företagen och arbetsplatserna har stor frihet att genomföra utbildningen och kan också ställa egna krav. För den skolförlagda delen av utbildningen finns en ramkursplan, som fastställs av respektive delstats undervisningsministerium. Viss samordning mellan delstaterna sker som nämnts genom utbildningsministrarnas ständiga konferens (Kultusministerkonferenz). Kursplanen innehåller både allmänna ämnen och yrkesspecifika ämnen för den yrkessektor som lärlingen valt. Alla lärlingsutbildningar ska vara tillgängliga för alla ungdomar i hela , men vissa regionala skillnader förekommer. av en åldersgrupp får sin yrkesutbildning genom lärlingsutbildning i det duala systemet. Lärlingsutbildningen finansieras till övervägande del av det privata näringslivet eller arbetsgivarna – . Lärlingen har status som anställd och uppbär lärlingslön, som förhandlas fram mellan arbetsmarknadens parter. Ett lärlingskontrakt tecknas mellan lärlingen och företaget (motsvarande). Den federala regeringen kan medverka till att finansiera ett samarbete mellan små och medelstora företag inom en viss bransch i form av träningscenter. Den svarar också för finansieringen av yrkesorientering och vägledning genom de federala arbetsmarknadsmyndigheterna. Delstatsregeringarna svarar för den skolförlagda undervisningen – huvudsakligen lärarlöner. De kan också av arbetsmarknadsskäl besluta att finansiera ytterligare lärlingsplatser i företag. De lokala skolmyndigheterna svarar för finansieringen av skolbyggnader och utrustning och för icke undervisande personal. obligatoriska utbildning omfattar s.k. primary schools – primary secondary education för åldrarna , och secondary schoolslower secondary education för åldrarna . Staten har det övergripande ansvaret för utveckling och tillsyn av den statligt finansierade utbildningen. Ansvar för praktiskt utförande är delegerat till lokal nivå, där Local Authority i praktiken ansvarar för skolor, personal och implementering av utbildningspolitiken. Privata utförare finns i relativt begränsad omfattning; de privata skolorna är oberoende av myndigheterna, står utanför statlig kontroll och statlig finansiering. kan ungdomar redan i secondary school under sitt tredje och fjärde år prova på en mer yrkesinriktad kurs genom att delta i en skills for work kurs. Skills for work kurser utprovades i ett pilotprojekt 2005–2007, och är tänkta att ge ungdomar i åldern 14–kunskaper och färdigheter som förbereder dem för arbetslivet. Kurserna, som fokuserar på generella kunskaper som man behöver som anställd, är också inriktade mot olika yrkesområden. Lärandet är antingen skolbaserat eller kombinerat med lärande på arbetsplats, och är tänkt som en grund för fortsatt utbildning, yrkespraktik och anställning. Ungdomar kan efter avslutad obligatorisk skolgång få en lärlingsanställning, så kallad Modern Apprentceship, mer om detta nedan. När det gäller utbildningen på motsvarande gymnasial nivå i finns inga generella antagningskrav till den mer akademiskt inriktade för åldrarna . När det gäller högre yrkesinriktad utbildning på s.k. Further Education Colleges, , bestämmer respektive college sina intagningskriterier. Innehållet i kursplanerna fastställs också av varje college. Skotskt ramverk för kvalifikationer har ett fullt utvecklat nationellt ramverk för allmänna kvalifikationer, National Qualifications (NQ), och yrkeskvalifikationer, Scottish Vocational Qualifications (SVQ) på olika nivåer. Prövning för yrkeskvalifikationerna sker oftast genom praktiska demonstrationer av uppnådd kompetens, och yrkeskvalifikationer kan för vissa yrkeskategorier erhållas upp till en s.k. Masterexamen. Ansvarig myndighet för systemet, Scottish Qualifications Authority, SQA, utfärdar certifikat. Moderna Apprenticeship; yrkesutbildningens omfattning och utformning Modern Apprenticeship, MA, är ett lärlingssystem som bygger på dual princip, dvs. perioder av utbildning i skolan varvas med perioder av utbildning på ett företag. Lärlingssystemet kännetecknas också av ett starkt engagemang från arbetsmarknadens parter. Även om Modern Apprenticeship anpassas till och är specifik för en särskild industri eller sektor, så består den i grunden av tre delar. Lärlingen ska uppnå nivå två eller tre inom det skotska yrkeskvalifikationssystemet SQV, tillägna sig nödvändiga färdigheter, core skills, i kommunikation, samarbete, matematik, IT och problemlösning, och lägga till en del som består övriga färdigheter, t.ex. ytterligare yrkesprofileringar, yrkeskunskaper från annat område, akademiska kvalifikationer. En lärlingsutbildning inom MA kan ta från ett till , beroende på kvalifikationsnivå och yrkesinriktning. Yttersta beslut om Moderna Apprentice fattas i , , som består av representanter för Scottish Government, Skills Development , Scottish Qualifications Authority, , , och . MAGs huvudsakliga uppgift är att auktorisera ramverken för nya eller omarbetade lärlingsutbildningar inom MA. MAG övervakar också att utbildningarna inom MA är effektiva och lyfter fram goda exempel samt tillhandahåller information för policyutveckling. Den skotska regeringen inrättade 2007 Skills Development , ett offentligt organ som står utanför men är ansvarigt direkt under ministeriet. Tanken med det nya organet var att samla ansvaret för att leva upp till och genomföra den skotska visionen Skills for , dvs. utveckla former för att säkra tillgången på nödvändiga yrkesfärdigheter för framtiden. Ett sätt att göra detta är genom Modern Apprenticeships. I Skills Development ingår representanter för Careers , , , and Highlands and . MA beskrivs nedan närmare utifrån olika intressenters engagemang. Arbetsmarknadens parter är i hög grad involverade i MA på både strategisk och praktisk nivå. (SSCs) är organ inrättade av regeringen, där varje sektor ska övervaka att offentliga resurser för utbildning styrs mot behoven inom respektive yrkesområde. Detta ska bl.a. minimera brist på efterfrågad kompetens, förbättra produktivitet och servicenivå, öka utbildningsmöjligheterna och höja yrkesfärdigheterna hos individen. Alla 25 SSCs är samorganiserade i , som etablerades 2008, och representerar arbetsgivarna för av UK:s arbetskraft. , STUC, är en union av fackliga organisationer, är också involverad i MA exempelvis när det gäller frågor som handlar om hälsa och säkerhet och lönenivå för lärlingar. De skolförlagda delarna i MA tillhandahålls av colleges eller privata utförare, och lärande i arbete tillhandahålls av företag. samlar colleges och är en organisation av utbildningsanordnare. Under rubriken beskrivs organisationer som representerar arbetsgivare/företag. Från och med kan ungdomar få en lärlingsanställning, MA. Lärlingen tecknar ett avtal med ett företag, och ett college eller en alternativ utbildningsanordnare. Det skolförlagda lärandet i MA finansieras nationellt via Skills Development . Colleges/utbildningsanordnare kan ansöka om medel från Skills Development för att finansiera ett visst antal utbildningsplatser. För att beviljas finansiering måste man kunna påvisa hög kvalitet i den skolförlagda delen av utbildningen, samt styrka att ett tillräckligt antal lärlingsanställningar i företag kan erbjudas. 2Systematisering och gruppering av yrkesutbildningssystem 2.1Systematisering av yrkesutbildningssystem (typologi) De olika systemen har grupperats utifrån Greinerts typologi där tre klassiska prototyper för yrkesutbildningssystem identifieras. De tre modellerna formades under den industriella revolutionen, och är följande; den liberala marknadsekonomiska modellen med som exempel, den statligt reglerade byråkratiska modellen med som exempel, och den dualt korporativa modellen med som exempel (Greinert 1999, i Cedefop Panorama series; 103, Volume I). De tre modellerna kommer här att förenklat benämnas marknadsmodellen, den statliga modellen och den duala modellen, och förklaras summariskt nedan. Yrkesutbildning enligt marknadsmodellen kännetecknas av att marknadskrafterna styr det kvantitativa förhållandet mellan efterfrågan på yrkesutbildning och hur den tillgodoses. Typen av yrkesutbildning, och krav på kvalifikationer och kompetens, beror ytterst på vad som direkt kan omsättas i företagen. Kvalifikationer kan inte automatiskt överföras och erkännas mellan företag. Det finns inte en standardiserad praxis för yrkesutbildning, utan en mängd varianter kan förekomma, precis som att det inte finns standardcertifikat som gäller generellt. Kostnaden för utbildning bärs ofta av individen, eller av företaget om de tillhandahåller utbildningen, och minimeras i princip. Länder med marknadsmodell skiljer distinkt mellan allmän yrkesutbildning som ges i statliga skolor, och specifik yrkesutbildning som sker utifrån frivilliga överenskommelser mellan arbetsmarknadens parter. Den statliga modellen använder utbildningssystemet för att skapa en politisk maktbaserad relation mellan kapital och arbetsmarknad. Av sociopolitiska skäl kvalificeras strukturellt missgynnade individer med hjälp av ett statlig reglerat och finansierat utbildningssystem som omfattar även yrkesutbildning. I den statliga modellen styrs det kvantitativa förhållandet mellan efterfrågan och formaliserad yrkesutbildning av statliga organ. Planeringen kan inte göras alltför detaljerad, och fungerar bäst baserad på en begränsad grupp grundläggande yrken. Typen av yrkesutbildning, och krav på kvalifikationer och kompetens, är mindre beroende av att kunna omsättas direkt i företagen, och innehållet i kursplanerna utgår i princip från abstraktion, verbalisering och teoretisering, med undantag för vissa yrken som karaktäriseras av praktiska färdigheter där mer praktisk träning krävs. Utbildningen i skolorna riktas mot ett visst yrkesområde, har krav på uppnådda kvalifikationer och utfärdar certifikat efter genomgången utbildning, och intagningen bygger på slutbetyg från obligatorisk skola eller speciella inträdesprov. Den skolförlagda yrkesutbildningen är statligt finansierad. I utbildningsdrivna yrkesutbildningssystem tenderar kurserna att bli allt mer avancerade, och nya kurser utarbetas för att ersätta de med för låga kvalifikations krav. Den duala modellen för yrkesutbildning utmärks av att till stor del vara isolerad från det allmänna utbildningssystemet. Yrkesutbildningen har sin egen organisatoriska struktur och egna bestämmelser som styr utbildningen, och är tillhandahålls ofta av privata utförare. Modellen utmärks av att lärandet främst sker i företag; personen i utbildning skriver på ett kontrakt med företaget och är anställd med särskild lärlingsstatus. Då de även utbildas vid skola är också är elever i laglig bemärkelse, och följer reglerna för det allmänna utbildningssystemet. Utformning och innehåll i lärandet bestäms av företag eller intressegrupper, och arbetsgivare, fackliga organisationer och nationella myndigheter fastställer gemensamt i reglerade processer om utveckling av yrkesområden och utbildningsförordningar. Deras legitimitet regleras av lagar. Det arbetsplatsförlagda lärandet bekostas oftast av ett enskilt företag. Kostnaden kan vara avdragsgill. Företaget betalar lärlingslön, som fastställs genom kollektiva förhandlingar. Den skolförlagda yrkesutbildningen är statligt finansierad. Duala system bygger på hantverkstradition, och baseras än på tre principer; principen om yrkeskall (Berufsprinzip), principen om egen administration av utbildningen – åtminstone för den delen av utbildningen som sker i företag – och principen om lärande i arbete. 2.2Gruppering av de studerade ländernas yrkesutbildningssystem Som beskrivits inledningsvis i studien är det svårt att hitta en rättvisande struktur för en typologi eller regelrätt kategorisering, men nedan grupperas några länder utifrån Greinerts klassiska yrkesutbildningsmodeller. Marknadsmodellen representeras av klassiska yrkesutbildningssystem, även om Modern Apprentice har drag av både den statliga modellen i och med sina tydligt definierade kvalifikationskrav, och av den duala modellen i och med att lärlingen är anställd i ett företag, bunden av ett kontrakt, och att ramverk och innehåll i utbildningen bestäms gemensamt av arbetsmarknadens parter, representanter för myndigheter och utbildningsanordnare. Den statliga modellen är grund för det svenska yrkesutbildningssystemet och även det finska, som dock erbjuder alla yrkesutbildningar som Läroavtalsutbildning. Läroavtalsutbildningen lånar drag av den duala modellen, då lärandet främst sker i företag (70–), innehållet i yrkesexamina bestäms genom trepartsambete, och läroavtalsstuderande genomför utbildningen i egen takt utifrån uppnådd kompetens. Den duala modellen förklarar , , och lärlingsutbildningar. Det norska systemet är en hybrid, om man ser till både organisationen av yrkesutbildning och 2 + 2 modellen för yrkesutbildning. har som flera andra nordiska länder en integrerad gymnasieskola som även omfattar yrkesutbildning. Staten bekostar – åtminstone delvis – även det arbetsplatsförlagda lärande inom 2 + 2 modellen i form av riktade bidrag till företag som tar emot lärling. Systemet har alltså tydliga drag av den statliga modellen. Dock är den norska yrkesutbildningen enligt 2 + 2 modellen i princip en dual modell, som precis som det danska lärlingssystemet baseras på omfattande och reglerat trepartssamarbete. Lärlingen är kontrakterad och uppbär lön under sin lärlingstid i företaget. Andra jämförande mätpunkter kan vara relationen mellan skolförlagt och arbetsplatsförlagt lärande, om systemet vilar på offentligrättslig grund (lagstiftning) eller privaträttslig grund(avtal), hur systemet finansieras och hur systemets organiseras. Ökat europeiskt samarbete inom yrkesutbildning När det gäller utbildning fattar varje medlemsland inom EU autonomt sina beslut. Den resolution om ett ökat europeiskt samarbete inom yrkesutbildningsområdet som togs av visade dock på en vilja att öka det frivilliga samarbetet. Resolutionen utgjorde grunden för det uttalande som antogs av utbildningsministrarna i EU-medlemsstaterna, Efta/EES-länderna och kandidatländerna, kommissionen och de europeiska arbetsmarknadsparterna vid mötet i den 29–, som strategi för att förbättra yrkesutbildningens resultat, kvalitet och attraktionskraft (Köpenhamnsprocessen). Målsättningen var att främja ömsesidigt förtroende, transparens och erkännande av kompetenser och kvalifikationer och därigenom skapa en bas för ökad mobilitet och underlätta tillgången till livslångt lärande. Köpenhamnsprocessen var den första av en rad möten, som lett till framtagandet av konkreta instrument för att underlätta mobiliteten i . Några exempel på detta är europeiska principer för identifiering och validering av icke-formellt och informellt lärande, resolutionen om livslång vägledning, , European Qualifications Framework (EQF), rekommendationer om ett meritöverföringssystem inom yrkesutbildning (ECVET) och en referensram för kvalitetssäkring (EQARF). Genom rekommendationerna använder sig EU av den öppna samordningsmetoden, en mjuk lagstiftning som i första hand förknippas med Lissabonstrategin och dess målsättning att EU ska vara världens snabbast växande ekonomi, kombinerat med full sysselsättning och hållbar utveckling. Den gemensamma lägesrapporten inom ramen för arbetsprogrammet Utbildning 2010 slår fast att bättre och mer attraktiv yrkesutbildning förblir en viktig fråga, och betonar att yrkesutbildningen bör resultera i en bred kunskaps- och färdighetsbas som är anpassad till arbetslivet, som excellens på alla nivåer lyfts fram. Vidare poängteras att yrkesutbildningen har en dubbel roll i och med att den bidrar till både konkurrenskraft och ökad social sammanhållning. Ungdomar i yrkesutbildning bör få färdigheter och kompetens som är anpassade till kraven på arbetsmarknaden och för ett livslångt lärande. Detta kräver en politik som minskar andelen personer som slutar sin yrkesutbildning och som bättre stöder övergången mellan skola och arbete genom att exempelvis kombinera allmän utbildning och yrkesutbildning med praktikarbete och utbildning på arbetsplatsen. Mångfalden i de europeiska systemen för yrkesutbildning är en tillgång som utgör grundvalen för ömsesidigt lärande och inspiration till reformer. gör denna mångfald att det blir viktigt att öka insynen och den gemensamma förståelsen när det gäller kvalitetsfrågor och därigenom ömsesidigt förtroende mellan systemen för yrkesutbildning och praxis. Syftet bör vara att främja ett europeiskt yrkesutbildningsområde där kvalifikationer och kunskaper som förvärvats i ett land erkänns inom hela varigenom man stöder rörligheten hos ungdomar och vuxna. drog slutsatser om framtida prioriteringar för ett närmare europeiskt samarbete i fråga om yrkesutbildning, där man fastslog att de prioriteringar och riktlinjer som fastställts enligt Köpenhamnsprocessen är giltiga. Det är därför nödvändigt att fortsätta att genomföra dem och att ta itu med följande fyra prioriterade områden för yrkesutbildningen fram : 1.Införa verktyg och arrangemang för samarbete i fråga om yrkesutbildning på såväl nationell som europeisk nivå. 2.Förbättra yrkesutbildningssystemens kvalitet och attraktionskraft. 3.Förbättra kopplingarna mellan yrkesutbildningen och arbetsmarknaden. 4.Förstärka formerna för europeiskt samarbete. EQF är ett referensverktyg för att jämföra nivåer inom olika kvalifikationssystem. I EQF beskrivs alltså det förväntade resultatet av lärande – learning outcomes, för kunskap -teoretisk eller faktabaserad, för färdigheter – kognitiva och praktiska, för kompetens – ansvar och självständighet. Varje referensnivå ska återge vilken kunskap, färdighet och kompetens en person ska ha uppnått för att erhålla kvalifikationen – helt oberoende av hur dessa resultat uppnåtts. Kärnan i EQF är åtta referensnivåer; de åtta nivåerna spänner över hela skalan av kvalifikationer, från dem som inhämtas i till den högsta nivån på akademisk och yrkesinriktad utbildning. Varje kvalifikationsnivå ska alltså kunna uppnås genom olika utbildnings- och karriärvägar. Att flytta fokus till resultat av lärande främjar validering av icke-formellt och informellt lärande. Det bör vara möjligt för internationella branschorganisationer att koppla sina kvalifikationssystem till en europeisk referenspunkt och på så sätt klargöra kopplingen mellan internationella sektorsrelaterade kvalifikationer och nationella kvalifikationssystem. Tydliga kvalitetssäkringsprinciper och informationsutbyte ska bidra till att skapa ömsesidigt förtroende.