sou · GWB358d6 · 2009-01-01 00:00:00 — Som redan nämnts ska vitesförelägganden i fortsättningen få överklagas, vilket innebär att det inte längre finns behov av en bestämmelse om att vid utdömande av vitet får även vitets lämplighet prövas. Det nu sagda gör att hänvisningen till 7 kap. 2 § TL inte behöver ersättas. Mot bakgrund av ovan angivna förhållanden slopas andra stycket. Författningskommentar – övriga lagar Att den som revideras även i fortsättningen ska ha rätta att begära att handlingar och uppgifter undantas från kontrollen följer av hänvisningen i 1 § till skatteförfarandelagens bestämmelser om handlingar och uppgifter som inte får granskas i 47 kap. Hänvisningen i åttonde stycket till 18 kap. skattebetalningslagen (1997:483, SBL) ersätts med en hänvisning till motsvarande bestämmelser i skatteförfarandelagen. Vi föreslår i avsnitt 9.5 att vitesförelägganden ska få överklagas. Det bör även gälla vitesförelägganden enligt förevarande lag, vilket uppnås genom ändringen i första stycket. Se även kommentaren till 23 § där lagens enda bestämmelse om vitesföreläggande finns. Hänvisningen i andra stycket innebär att det allmänna ombudet även får föra talan till förmån för den skattskyldige. Den förvaltningsrättsliga principen om att ett beslut ska ha gått parten emot för att denne ska få överklaga går inte att tillämpa på allmänna ombudets rätt att överklaga beslut. Av själva syftet med funktionen allmänt ombud följer dock att allmänna ombudet får överklaga alla beslut. Det behövs därför ingen bestämmelse om att allmänna ombudet får överklaga beslut till fördel för den som det gäller. Innehållet i 6 kap. 9 a TL och dess motsvarighet i skattebetalningslagen, 22 kap. 8 §, flyttas därför inte över till skatteförfarandelagen. Av den anledningen utgår andra stycket. Däremot behövs det en bestämmelse om att det allmänna ombudet får överklaga länsrättens och kammarrättens beslut till fördel för den som beslutet gäller. Den ges i 67 kap. 31 § och omfattas alltså av hänvisningen i första stycket. Författningskommentar – övriga lagar Lagen träder i kraft och tillämpas första gången på utdelning som lämnas efter utgången av 2010. Betalningssäkringslagen och tvångsåtgärdslagen upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. I punkterna 14 och 17 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser sägs att nämnda lagar fortfarande ska gälla för skattepliktiga händelser som har inträffat före utgången av 2010. Det innebär att nämnda lagar alltjämt gäller i fråga om utdelning som lämnats före ikraftträdandet. Ersättning för biträdeskostnader regleras fr.o.m. i skatteförfarandelagen. De nya bestämmelserna om ersättning i skatteförfarandelagen ska tillämpas första gången på kostnader i ärenden och mål som inleds efter utgången av 2010. Detsamma ska gälla den nya hänvisningen i 1 § andra stycket till nämnda bestämmelser om ersättning. Den upphävda ersättningslagen ska enligt punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser fortfarande gälla för kostnader i ärenden och mål som har inletts före utgången av 2010. Om utdelningen lämnats före eller efter utgången av 2010 spelar alltså ingen roll utan avgörande för om den upphävda ersättningslagen eller de nya bestämmelserna i 1 § andra stycket ska tillämpas är när ärendet eller målet inleddes. Se vidare kommentaren till punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser. För att rätten att överklaga vitesförelägganden ska få genomslag direkt sägs här att de nya lydelserna av 23 och 29 §§ ska tillämpas på vitesförelägganden som meddelas efter utgången av 2010. Sådana vitesförelägganden får alltså överklagas även om de skulle avse en utdelning som lämnats före ikraftträdandet. Författningskommentar – övriga lagar 1.4Förslaget till lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69) Paragrafen innehåller bestämmelser om skatteavdragsbrott. Enligt nuvarande lydelse döms den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet underlåter att fullgöra skyldighet att göra skatteavdrag på sätt som föreskrivs i skattebetalningslagen (1997:483, SBL) för skatteavdragsbrott. Reglerna om skatteavdrag kommer framöver att finnas i skatteförfarandelagen. Skatteavdrag för fysiska personer som är bosatta utomlands regleras nu i lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta. Även sådant skatteavdrag ska hädanefter regleras i skatteförfarandelagen. Det straffrättsliga ansvaret bör vara detsamma oavsett om skatteavdraget avser preliminär skatt eller särskild inkomstskatt. Hänvisningen till skattebetalningslagen ersätts därför med en hänvisning till skatteförfarandelagen. Som redan antytts innebär det att det straffrättsligt ansvaret utvidgas. Begreppet självdeklaration används inte i skatteförfarandelagen. Genom ändringen anpassas ordalydelsen till den nya terminologin. Ändringen av paragrafen är en konsekvens av vårt förslag att utvidga undantaget från skattetillägg vid frivillig rättelse. Se avsnitt 7.8.2 och författningskommentaren till 49 kap. 10 § 2 skatteförfarandelagen. Skattetillägg ska enligt 49 kap. 10 § 2 skatteförfarandelagen inte tas ut om den uppgiftsskyldige på eget initiativ har rättat den oriktiga uppgiften. Kännedom om generella kontrollaktioner ska i fortsättningen inte beaktas vid bedömningen. Om den uppgiftsskyldige agerar på grund av kännedom om generella kontrollaktioner, anses rättelsen gjord på den uppgiftsskyldiges initiativ. Är det däremot så att den uppgiftsskyldige har kännedom om att har beslutat om revision eller annan kontroll av honom eller henne som omfattar den aktuella frågan, kan en rättelse inte anses gjord på den uppgiftsskyldiges initiativ. Detsamma gäller en rättelse som görs efter att den uppgiftsskyldige av annan anledning har skäl att tro att Författningskommentar – övriga lagar har uppmärksammat den oriktiga uppgiften i det enskilda fallet. Sambanden mellan de straffrättsliga och administrativa sanktionssystemen gör att förutsättningarna för att frivilligt rätta en oriktig uppgift utan att riskera sanktioner bör vara desamma. Förevarande paragraf bör därför utformas på samma sätt som bestämmelsen i 49 kap.10 § 2 skatteförfarandelagen. Kännedom om generella kontrollaktioner ska alltså i fortsättningen inte hindra en frivillig rättelse. När det gäller frågan om rättelser som görs i andra situationer ska anses ha skett på eget initiativ får praxis och förarbeten till bestämmelserna om frivillig rättelse även i fortsättningen vara vägledande för bedömningen (se t.ex. NJA 1974 s. 26, NJA 2003 s. 499 och prop. 1971:10, s. 261). Ändringen påverkar givetvis inte nivån på det beviskrav som åklagaren har att fullgöra (NJA 2004 s. 692). Lagen föreslås träda i kraft och tillämpas på brott som begås efter utgången av 2010. Äldre föreskrifter ska alltså fortfarande gälla för brott som begåtts före ikraftträdandet. Det ökade utrymmet för ansvarsbefrielse bör få genomslag direkt. Den nya lydelsen av 12 § ska därför tillämpas på åtgärder som vidtas från ikraftträdandet och det oavsett när brottet begicks. Författningskommentar – övriga lagar 1.5Förslaget till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291) Enligt första stycket 9 får beslut i fråga om förlängning av tidsfrist enligt 7 § första stycket lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter (betalningssäkringslagen) överklagas särskilt. Den punkten lades till 1990 (prop. 1989/90:3, s. 50). Betalningssäkringslagen upphör att gälla vid utgången av 2010 och bestämmelserna ska i stället ges i den nya skatteförfarandelagen, som ska gälla för nästan alla skatter och vissa särskilt angivna avgifter, som t.ex. avgifter enligt socialavgiftslagen (2000:980). Bestämmelser om beslut om förlängning av tidsfrist i mål om betalningssäkring kommer i fortsättningen att finnas 46 kap. 10 § andra stycket skatteförfarandelagen. Övriga undantag i förevarande paragraf avser beslut som det kan bli aktuellt att fatta i alla olika slags förvaltningsmål. Beslut om förlängning av tidsfrist enligt 46 kap. 10 § skatteförfarandelagen är det dock bara aktuellt att fatta i mål om betalningssäkring. Bestämmelsen i första stycket 9 ändras därför inte utan flyttas i stället över till 67 kap. 27 § 1 skatteförfarandelagen. Av punkten 14 av övergångsbestämmelserna till skatteförfarandelagen framgår att betalningssäkringslagen fortfarande ska gälla för betalningssäkring som avser beskattningsår, redovisningsperioder och skattepliktiga händelser som avslutats respektive inträffat före den tidpunkt då skatteförfarandelagen ska tillämpas . Den upphävda lagen gäller också fortfarande för skatter, tullar och avgifter som inte ska tas ut enligt skatteförfarandelagen och som avser redovisningsperioder eller skattepliktiga händelser som har avslutats eller inträffat före utgången av 2010. Genom den övergångsbestämmelse som föreslås kommer den äldre lydelsen av förevarande paragraf alltjämt att gälla för beslut om förlängning av betalningsfrist som meddelas enligt den upphävda betalningssäkringslagen. Författningskommentar – övriga lagar 1.6Förslaget till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) 3–3 h §§ Taxeringslagen (1990:234, TL) ska upphävas och ersättas med bestämmelser i skatteförfarandelagen. Skattenämnderna avskaffas och besluten ska i stället fattas av en särskilt kvalificerad beslutsfattare (avsnitt 9.2.5). Dagens bestämmelser om skattenämnd i 2 kap. 1 och 3–7 §§ samt 7 kap. 5–7 §§ TL slopas alltså. Förfarandet för fastighetstaxeringen ingår inte i utredningens uppdrag och utredningens förslag omfattar därför inte användandet av skattenämnd vid fastighetstaxeringen. Inom fastighetstaxeringsförfarandet kommer det alltså även i fortsättningen att finnas skattenämnder. Hänvisningen i 3 § till skattenämnd enligt taxeringslagen ersätts därför med självständiga bestämmelser. I 3 § sägs att det ska finnas en skattenämnd vid varje skattekontor och att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta att en skattenämnd ska bestå av flera avdelningar. Bestämmelserna om skattenämnd ska i så fall även gälla avdelning. Dessa bestämmelser ersätter 2 kap. 1 och 3 §§ TL. De nya bestämmelserna i 3 a–3 h ersätter 2 kap. 4–7 §§ och 7 kap. 5–8 §§ TL. Enligt 1 § lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt m.m. (ersättningslagen) gäller lagen ärenden och mål om taxering av fastighet. Ersättningslagen upphävs när skatteförfarandelagen träder i kraft och bestämmelser om ersättning kommer i fortsättningen att ges i den lagen. Skatteförfarandelagen gäller inte för fastighetstaxering och för att bibehålla dagens ordning tas här in en hänvisning till bestämmelserna i skatteförfarandelagen. Upphävandet av 13 § I 3 kap. 16 § TL, dit förevarande paragraf hänvisar, finns bestämmelser om myndigheters skyldighet att lämna uppgifter till . Författningskommentar – övriga lagar Syftet är att sekretess hos den andra myndigheten – bortsett från de fall som anges i 3 kap. 16 § i andra och tredje styckena TL – inte ska hindra att uppgiften lämnas ut till . Det rör sig om sådana sekretessbrytande bestämmelser som avses i 14 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). I den nya offentlighets- och sekretesslagen finns bestämmelsen i 10 kap. 28 § (prop. 2008/09:150). Av nämnda bestämmelse i sekretesslagen följer att en sekretessbrytande bestämmelse kan ges i lag eller förordning. Om en sekretessbrytande bestämmelse ges i lag eller förordning påverkar inte sekretesskyddet hos den myndighet som tar emot uppgifterna. Detta innebär att uppgifter som hämtar in från andra myndigheter kommer att omfattas av absolut sekretess hos verket och det oavsett sekretesskyddet för uppgifterna hos den myndighet som lämnar uppgifterna. Trots att sekretessen regleras i lag finns det alltså inget hinder mot att meddela sekretessbrytande bestämmelser i förordning. Ett exempel på detta är förordningen (1980:995) om skyldighet för att lämna uppgifter till andra myndigheter. I vilka fall på begäran skall lämna ut uppgifter ur beskattningsdatabasen till andra myndigheter regleras också i förordning – förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet. Föreskrifter om skatt ska dock enligt RF meddelas i lag. Till föreskrifter om skatt räknas inte bara de materiella reglerna utan också de regler som avser grunderna för taxerings- och uppbördsförfarandet (prop. 1973:90, s. 302). De nu aktuella sekretessbrytande bestämmelserna kan dock knappast anses tillhöra grunderna för skatteförfarandet och innehållet i 3 kap. 16 § förs därför inte över till skatteförfarandelagen utan kommer i fortsättningen att ges i förordning. Se vidare kommentaren till 41 kap. skatteförfarandelagen. Det nu sagda är skälet till att förevarande paragraf upphävs. Den bör ersätts med en hänvisning i fastighetstaxeringsförordningen (1993:1199) till motsvarande sekretessbrytande bestämmelser i skatteförfarandeförordningen. Ändringen är föranledd av att skattebetalningslagen (1997:483, SBL) ska upphävas och ersättas av bestämmelser i skatteförfarandelagen. Författningskommentar – övriga lagar sägs i 1 kap. 2 § 2 SBL att lagen gäller vid bestämmande, debitering och betalning av förseningsavgift enligt fastighetstaxeringslagen. Någon motsvarande bestämmelse tas inte in i skatteförfarandelagen och behövs inte heller för att förseningsavgiften även i fortsättningen ska kunna hanteras inom skattekontosystemet. Redan av förevarande paragraf följer nämligen att förseningsavgift enligt fastighetstaxeringslagen ska debiteras och betalas på samma sätt som förseningsavgift enligt skatteförfarandelagen. Det behöver därför inte även föreskrivas i skatteförfarandelagen. Ersättning för biträdeskostnader regleras fr.o.m. i skatteförfarandelagen. De nya bestämmelserna om ersättning i skatteförfarandelagen ska tillämpas första gången på kostnader i ärenden och mål som inleds efter utgången av 2010. Detsamma ska gälla hänvisningen i nya 17 kap. 7 § Den upphävda ersättningslagen ska enligt punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser fortfarande gälla för kostnader i ärenden och mål som har inletts före utgången av 2010. Författningskommentar – övriga lagar 1.7Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter Den nya paragrafen införs för att lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter (betalningssäkringslagen) och lagen (1989:479) om ersättning i ärenden och mål om skatt, m.m. (ersättningslagen) upphävs när skatteförfarandelagen träder i kraft. De lagar som upphävs gäller i fråga om stämpelskatt men det gör inte skatteförfarandelagen. Här görs därför en hänvisning till bestämmelserna om ersättning för kostnader för biträde och betalningssäkring i 40 respektive 46 kap. skatteförfarandelagen. Lagen träder i kraft och tillämpas på förvärv och inteckningar som hänför sig till tid efter utgången av 2010. Betalningssäkringslagen upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. I punkt 14 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser sägs att betalningssäkringslagen fortfarande gäller för skattepliktiga händelser som har inträffat före utgången av 2010. Det innebär att betalningssäkring alltjämt gäller för skatt på förvärv och inteckningar som hänför sig till tid före ikraftträdandet. Ersättning för biträdeskostnader regleras fr.o.m. i skatteförfarandelagen. De nya bestämmelserna om ersättning i skatteförfarandelagen ska tillämpas första gången på kostnader i ärenden och mål som inleds efter utgången av 2010. Detsamma ska gälla hänvisningen i nya 3 a § andra stycket till nämnda bestämmelser om ersättning. Den upphävda ersättningslagen ska enligt punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser fortfarande gälla för kostnader i ärenden och mål som har inletts före utgången av 2010. Om förvärvet eller inteckningen hänför sig till tid före eller efter utgången av 2010 spelar alltså ingen roll utan avgörande för om den upphävda ersättningslagen eller nya 3 a § ska tillämpas är när Författningskommentar – övriga lagar ärendet eller målet inleddes. Se vidare kommentaren till punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser. Författningskommentar – övriga lagar 1.8Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogkontomedel m.m. Lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. (ersättningslagen) upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Bestämmelserna finns därefter i skatteförfarandelagen, som inte gäller för skatt enligt denna lag. För att ersättning för kostnader för biträde även fortsättningsvis ska kunna beviljas i ärenden och mål enligt förevarande lag hänvisas här till 40 kap. skatteförfarandelagen. Ändringen är föranledd av att taxeringslagen (1990:324), TL) och lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet (tvångsåtgärdslagen) upphävs och ersätts av bestämmelser i skatteförfarandelagen. Vi föreslår i avsnitt 9.5 att vitesförelägganden ska få överklagas och skatteförfarandelagen innehåller därför inget överklagandeförbud. Eftersom inte heller den här lagen gör det kommer vitesföreläggande som beslutas med stöd av hänvisningen till 44 kap. 1 § skatteförfarandelagen att få överklagas. Hänvisningen till 6 kap. 9 a § TL innebär att det allmänna ombudet även får föra talan till förmån för den skattskyldige. Den förvaltningsrättsliga principen om att ett beslut ska ha gått parten emot för att denne ska få överklaga går inte att tillämpa på allmänna ombudets rätt att överklaga beslut. Av själva syftet med funktionen allmänt ombud följer dock att det allmänna ombudet får överklaga alla beslut. Det behövs därför ingen bestämmelse om att allmänna ombudet får överklaga skatteverkets beslut till fördel för den som det gäller. Innehåller i 6 kap. 9 a TL och dess motsvarighet i skattebetalningslagen (1997:483), 22 kap. 8 §, flyttas därför inte över till skatteförfarandelagen. Av den anledningen utgår hänvisningen till 6 kap. 9 a § TL. Däremot behövs det en bestämmelse om att allmänna ombudet får överklaga länsrättens och kammarrättens beslut till fördel för den som beslutet gäller. Den ges i 67 kap. 31 § och omfattas alltså av den nya hänvisningen i förevarande paragraf. Författningskommentar – övriga lagar Upphävandet av 15 § När skatteförfarandelagen träder i kraft upphävs lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter (betalningssäkringslagen). Eftersom skatteförfarandelagen inte gäller för skatt på ränta på skogskontomedel är den lagens bestämmelser om betalningssäkring inte direkt tillämpliga på förevarande skatt Det krävs alltså inte längre ett undantag från bestämmelserna om betalningssäkring får att betalningssäkring inte ska får utan i stället krävs det en hänvisning för att betalningssäkring ska få ske. Undantaget i förevarande paragraf behövs alltså inte längre och paragrafen utgår därför. Lagen träder i kraft och tillämpas på ränta som gottskrivs efter utgången av 2010. Tvångsåtgärdslagen upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. I punkt 17 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser sägs att tvångsåtgärdslagen fortfarande ska gälla för skattepliktiga händelser som har inträffat före utgången av 2010. Det innebär att nämnda tvångsåtgärdslagen alltjämt gäller vid kontroll av ränta som har gottskrivits före ikraftträdandet. Ersättning för biträdeskostnader regleras fr.o.m. i skatteförfarandelagen. De nya bestämmelserna om ersättning i skatteförfarandelagen ska tillämpas första gången på kostnader i ärenden och mål som inleds efter utgången av 2010. Detsamma ska gälla den nya hänvisningen i 4 § andra stycket till nämnda bestämmelser om ersättning. Den upphävda ersättningslagen ska enligt punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser fortfarande gälla för kostnader i ärenden och mål som har inletts före utgången av 2010. Om ränta gottskrivits före eller efter utgången av 2010 spelar alltså ingen roll utan avgörande för om den upphävda ersättningslagen eller de nya bestämmelserna i 4 § andra stycket ska tillämpas är när ärendet eller målet inleddes. Se vidare kommentaren till Författningskommentar – övriga lagar punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser. Författningskommentar – övriga lagar 1.9Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta Särskild inkomstskatt ska tas ut enligt skatteförfarandelagen Den som är bosatt utomlands och har inkomst av tjänst från ska beskattas enligt lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta (SINK). Med bosatt utomlands avses en fysisk person som är begränsat skattskyldig enligt inkomstskattelagen. Den särskilda inkomstskatten tas ut och är en definitiv källskatt. Skatten betalas i de flesta fall genom att den som betalar ut ersättningen gör skatteavdrag. Fram till utgången av 2004 gällde skattebetalningslagen (1997:483, SBL) vid redovisning och betalning av skatt enligt lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta. Detta framgick av en uttrycklig bestämmelse i SBL, nämligen 1 kap. 1 b § (1 kap. 2 § före ). I förarbetena till bestämmelsen uttalade regeringen att med redovisning och betalning av skatt (10–23 kap. SBL) avsågs uppbördsbestämmelserna i mer inskränkt mening (prop. 1996/97:100 del 1 s. 516 och 517). Genom lagstiftning 2005 upphävdes dock 1 kap. 1 b § SBL och ersattes av hänvisningar i 21 § SINK till merparten av de bestämmelser som finns i 10–23 kap. SBL (prop. 2004/05:19 s. 21, 22, 64 och 65). Motivet för ändringen var att det inte längre skulle råda några tveksamheter om vilka bestämmelser i som gällde i fråga om SINK. I samband med att bestämmelserna om förfarandet för den särskilda inkomstskatten flyttades från skattebetalningslagen till 21 § SINK föreskrevs i 11 kap. 1 § andra stycket 7 SBL att beslut om betalningsskyldighet för särskild inkomstskatt enligt SINK ska anses som beskattningsbeslut. I förararbetena sägs att punkten infördes med anledning av den generella hänvisningen i 21 § SINK (prop. 2004/05:19, s. 66). är alltså inte förfarandet i skattebetalningslagen direkt tillämpligt på den särskilda inkomstskatten. Hänvisning i 21 § SINK till skattebetalningslagens bestämmelser om skyldighet att lämna deklaration, beskattningsbeslut, utredning i skatteärenden, särskilda avgifter, inbetalning av skatt, anstånd med inbetalning av skatt, ränta, indrivning, omprövning och överklagande innebär dock att i praktiken tas den särskild inkomstskatten ut enligt förfarandet i skattebetalningslagen. Författningskommentar – övriga lagar Här bör också nämnas att trots att SINK hänvisar till skattebetalningslagens bestämmelser om deklarationsskyldighet sägs i 10 kap. 9 § 2 SBL att den som har betalat ut sådan ersättning som skatteavdrag ska göras från enligt SINK är skyldig att lämna skattedeklaration. Redovisningsskyldigheten följer alltså direkt av skattebetalningslagen. Hänvisningen i 21 § SINK omfattar inte skattebetalningslagens kapitel (4–9) om preliminär skatt och beräkning av arbetsgivaravgifter. Genom en hänvisning i 9 § SINK till 5 och 8 kap. SBL klargöras dock att om en utbetalare inte ska göra skattavdrag för särskild inkomstskatt gäller bestämmelserna om skatteavdrag i skattebetalningslagen. Av 9 § SINK framgår även att vid beräkningen av underlaget för skatteavdrag ska förmåner värderas enligt 8 kap. 14–17 §§. Vidare hänvisar inte 21 § SINK till skattebetalningslagens bestämmelser om ansvar för skatt och återbetalning av skatt (12 och 18 kap.). Skälet till det är att SINK har egna bestämmelser om ansvar för skatt och återbetalning av skatt (prop. 2004/05:19, s. 54). Bestämmelserna om återbetalning i SINK innehåller dock hänvisningar till några av skattebetalningslagens bestämmelser om återbetalning.