sou · GXB360 · 2009-06-15 00:00:00 — 22 § Om en utlänning har meddelats ett förbud att återvända till enligt 19, 19 a, 21 §§ eller 12 kap. 14 a §, får helt eller delvis upphäva förbudet om det har vunnit laga kraft och om det finns särskilda skäl för att förbudet inte längre ska gälla. Paragrafen är ny och införs för att uppfylla kraven i artikel 11.3. Den ersätter 8 kap. 20 a § som upphävs men innehåller även nya regler. Bestämmelsen har tidigare behandlats i avsnitt 10.5. Genom bestämmelsen får en generell behörighet att upphäva ett lagakraftvunnet beslut om återreseförbud. Behörigheten gäller dock inte ett återreseförbud som meddelats av en allmän domstol. De förbuden kan endast regeringen återbryta. Regeringen ska dock inte längre vara behörig att återbryta ett återreseförbud som avser en EES-medborgare eller hans eller hennes familjemedlem, utan den behörigheten ska tillkomma . Ett återreseförbud kan upphävas av humanitära skäl men även av andra skäl. Nya omständigheter kan beaktas eller att en utlänning i efterhand kan visa att han eller hon har lämnat landet i enlighet med ett beslut om avvisning eller utvisning. När det gäller upphävande av ett återreseförbud för en EES-medborgare eller hans eller hennes familjemedlem ska vad som sägs i tidigare förarbeten fortfarande gälla. Således ska framförallt nya omständigheter beaktas och då särskilt sådana som har betydelse för frågan om en utlänning är ett sådant hot mot allmän ordning och säkerhet att han eller hon alltjämt bör förbjudas att resa in i landet. 10 kap. Förvar och uppsikt avseende utlänningar 1 § En utlänning som har fyllt får tas i förvar om 1.utlänningens identitet är oklar vid ankomsten till eller när han eller hon därefter ansöker om uppehållstillstånd och han eller hon inte kan göra sannolikt att den identitet han eller hon uppger är riktig, och 2.utlänningens rätt att få resa in i eller vistas i inte kan bedömas ändå. En utlänning som har fyllt får också tas i förvar om 1.det är nödvändigt för att en utredning om utlänningens rätt att stanna i ska kunna genomföras, 2.det är sannolikt att utlänningen kommer att avvisas eller utvisas enligt 8 kap. 1, 2 eller 7 § eller 3.det är nödvändigt för att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning. Beslut om förvar av en utlänning enligt andra stycket 2 eller 3 får meddelas endast om det finns en risk för avvikande eller om utlänningen håller sig undan eller på annat sätt förhindrar förberedelserna inför en verkställighet. Ändringar har skett i andra stycket 3 och i tredje stycket i paragrafen. Bestämmelserna har införts för att uppfylla kraven i artikel 15.1 och har tidigare behandlats i avsnitt 14.1.3. Någon förändring i sak har inte genomförts i andra stycket 3 men ett förtydligande har införts om att en utlänning får tas i förvar endast om det är nödvändigt för att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning. Ändringarna i tredje stycket innebär att det är möjligt att hålla en utlänning i förvar för att det finns anledning att anta att han eller hon kommer att bedriva brottslig verksamhet men innebär i övrigt inte någon större ändring i sak. Vid bedömningen av om det finns en risk för avvikande ska särskild hänsyn tas till vissa omständigheter som anges i 1 kap. 14 §. Enligt den bestämmelsen kan det bland annat beaktas att en utlänning dömts för brott som inte är bagatellartade eller att han eller hon utvisats på grund av brott. Att en utlänning på annat sätt förhindrar föreberedelserna inför en verksställighet kan bland annat vara att han eller hon vägrar att medverka till att resedokument upprättas eller i övrigt inte vill samarbeta. Att i verkställighetsskedet göra sig av med pass och andra resedokument kan även vara en omständighet som faller in under bestämmelsen. 2 § Ett barn får tas i förvar, om 1.det är sannolikt att barnet kommer att avvisas med omedelbar verkställighet enligt 8 kap. 6 § eller det är nödvändigt för att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om avvisning med omedelbar verkställighet, 2.risken är uppenbar att barnet annars håller sig undan och därigenom äventyrar en verkställighet som inte bör fördröjas, och 3.det inte är tillräckligt att barnet ställs under uppsikt enligt bestämmelserna i 7 §. Ett barn får också tas i förvar, om 1.det är nödvändigt för att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om avvisning i andra fall än enligt första stycket eller ett beslut om utvisning enligt 8 kap. 7 eller 8 §, och 2.det vid ett tidigare försök att verkställa beslutet inte visat sig tillräckligt att barnet ställts under uppsikt enligt bestämmelserna i 7 § andra stycket. Ändringar har införts i första stycket 1 och i andra stycket 1 i paragrafen för att uppfylla kraven i artikel 15.1. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 14.1.3 och 16.1.3. Någon förändring i sak har inte genomförts men i bestämmelserna har förtydligats att ett barn bland annat får tas i förvar om det är nödvändigt för att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning. 4 § En utlänning får inte hållas i förvar för utredning med stöd av 1 § andra stycket 1 än . I övrigt får en utlänning som fyllt inte hållas i förvar , om det inte finns synnerliga skäl för . Om ett beslut om avvisning eller utvisning har meddelats, får utlänningen dock hållas i förvar , om det inte finns synnerliga skäl för . En utlänning som har tagits i förvar med stöd av 1 § andra stycket 3 och tredje stycket och som inte har utvisats på grund av brott, får inte hållas i förvar . Om verkställighet inte kunnat ske och det är sannolikt att verkställigheten kommer att ta på grund av bristande samarbete från utlänningen eller för att nödvändiga handlingar tar tid att införskaffa, får dock utlänningen hållas i förvar upp . Tredje stycket i paragrafen är nytt och införs för att uppfylla kraven i artikel 15.5–6. Bestämmelsen har tidigare behandlats i avsnitt 14.4. Tredje stycket gäller endast en utlänning som hålls i förvar för att det är nödvändigt för att förbereda eller genomföra en verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning. Så länge förvarstiden understiger gäller dock endast andra stycket och synnerliga skäl krävs således för att ett beslut om förlängning ska kunna fattas om utlänningen har varit förvarstagen . Om en utlänning har hållits i förvar kan en förlängning enligt tredje stycket ske endast om det är sannolikt att verkställigheten kommer att dra ut på grund av att utlänningen inte samarbetar eller för att nödvändiga handlingar tar tid att få fram. Att en utlänning inte samarbetar kan bland annat vara att utlänningen vägrar att besöka en ambassad eller ett konsulat trots att personlig närvaro är en förutsättning för att resedokument ska kunna utfärdas eller att utlänningen vägrar att underteckna ett resedokument. En utlänning får aldrig hållas i förvar . Tredje stycket gäller inte en utlänning som utvisats på grund av brott, utan för honom eller henne gäller andra stycket. 10 § Beslut om förvar eller uppsikt som inte prövas på nytt inom föreskriven tid upphör att gälla. När det gäller en ny prövning som ska göras av en migrationsdomstol med stöd av 12 § andra stycket upphör ett beslut om förvar att gälla om den handläggande myndigheten inte begärt en ny prövning senast från den dag beslutet om förvar började verkställas eller en migrationsdomstol senast gjorde en ny prövning. Om det finns synnerliga skäl får dock migrationsdomstolen, efter att frågan hänskjutits till domstolen, besluta att ett beslut om förvar ska fortsätta att gälla i avvaktan på en ny prövning. Andra stycket i paragrafen är nytt och införs för att uppfylla kraven i artikel 15.3. Bestämmelsen har tidigare behandlats i avsnitt 14.3.3. Vid beräkningen av vilken dag en begäran om ny prövning senast ska ha kommit in till en migrationsdomstol ska lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid tillämpas. Innan ett beslut fattas om att ett beslut om förvar ska fortsätta att gälla i avvaktan på en ny prövning bör domstolen ta reda på parternas inställning till frågan. Det sker enklast per telefon och därefter görs en tjänsteanteckning som motparten får ta del av. Om en utlänning medger att ett sådant beslut meddelas, t.ex. för att det offentliga biträdet har förhinder den tid som domstolen planerat att ha muntlig förhandling, kan i regel ett sådant beslut fattas. Om utlänningen motsätter sig beslutet bör domstolen dock endast i undantagsfall fatta ett sådant beslut. 12 § Beslut om förvar eller uppsikt fattas av den myndighet eller domstol som handlägger ärendet. Vid ny prövning av beslut om förvar enligt 9 § första stycket andra meningen och tredje stycket ska dock beslutet fattas av en migrationsdomstol om en polismyndighet eller är handläggande myndighet. Prövningen i en migrationsdomstol ska ske på begäran av den handläggande myndigheten. Om en utlänning som har tagits i förvar eller står under uppsikt avvisas eller utvisas, ska den myndighet eller domstol som fattar beslutet pröva om utlänningen fortfarande ska hållas i förvar eller stå under uppsikt. Andra stycket i paragrafen är nytt och införs för att uppfylla kraven i artikel 15.3. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 14.3.3. I andra stycket införs en domstolsprövning av vissa beslut om förvar som inte prövades i domstol om inte en utlänning själv klagade på beslutet. Bestämmelsen gäller endast ny prövning av beslut om förvar i de fall det finns ett beslut om avvisning eller utvisning. En ny prövning av ett beslut om förvar ska ske i en migrationsdomstol från den dag då det började verkställas och fortlöpande om en utlänning hålls kvar i förvar. Att domstolen prövat ett överklagande av förvarsbeslutet utgör inte ett skäl att underlåta att göra en ny prövning inom de tidsfrister som gäller. Det är polismyndigheten eller som har ansvaret för att en begäran om ny prövning av ett beslut om förvar lämnas in . Om en begäran inte lämnas in upphör ett beslut om förvar att gälla enligt 10 kap. 10 § andra stycket. Hur en utlänning som hålls i förvar ska behandlas 1 § En utlänning som hålls i förvar ska behandlas humant och hans eller hennes värdighet ska respekteras. Verksamhet som rör förvar ska utformas på ett sätt som innebär minsta möjliga intrång i utlänningens integritet och rättigheter. En utlänning som hålls i förvar ska informeras om de rättigheter och skyldigheter han eller hon har som förvarstagen samt om de regler som gäller för honom eller henne. Tredje stycket i paragrafen är nytt och införs för att uppfylla kraven i artikel 16.5. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 15.2. Tredje stycket gäller, som första och andra stycket, för alla utlänningar som hålls i förvar oberoende av var de vistas. Eftersom olika regler gäller för t.ex. en häktad och en utlänning som är förvarstagen men placerad i ett häkte ska en utlänning som är förvarstagen informeras om de regler som gäller för just honom eller henne i häktet. På samma sätt ska en utlänning alltid informeras om de regler som gäller för just honom eller henne i ett förvar, i en kriminalvårdsanstalt eller en polisarrest. En utlänning ska särskilt informeras om rätten att ta kontakt med personer utanför förvaret, anstalten, häktet eller arresten. 2 § En utlänning som hålls i förvar enligt denna lag ska vistas i lokaler som har ordnats särskilt för detta ändamål. har ansvaret för sådana lokaler. har ansvaret för behandlingen och tillsynen av en utlänning som hålls i förvar. För behandlingen av en utlänning som enligt 10 kap. 20 § placerats i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest gäller lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. i tillämpliga delar. Utlänningen ska, utöver vad som följer av nämnda lag, ges möjlighet att ha kontakt med personer utanför lokalen, utom om kontakten i ett särskilt fall skulle försvåra den verksamheten som rör anstalten, häktet eller arresten. Utlänningen ska även i övrigt beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyn till ordningen och säkerheten inom anstalten, häktet eller arresten. Om det uppstår en situation där ett exceptionellt stort antal utlänningar som ska återvända utgör en oförutsett stor belastning på lokaler för förvar och dess personal får besluta att en utlänning som hålls i förvar enligt denna lag får vistas i andra lokaler än de som avses i första stycket. får i samma situation även besluta att en utlänning som hålls i förvar ska placeras i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest utan att någon av de förutsättningar som anges i 10 kap. 20 § första stycket finns. Ändringar har skett i tredje stycket i paragrafen och fjärde stycket är nytt. Bestämmelsen i tredje stycket har införts för att uppfylla kraven i artikel 16.2. Den har tidigare behandlats i avsnitt 15.1.3. En utlänning som hålls i förvar men som har placerats i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest ska ha samma rätt att ta kontakt med personer utanför lokalen som en utlänning som vistas i ett förvar. Utlänningen ska alltså i princip kunna ha obegränsad kontakt med personer, frivilligorganisationer, samfund och myndigheter. Endast praktiska begränsningar ska kunna hindra en kontakt, t.ex. om det inte går att ringa telefonsamtal i den omfattning och på de tider som önskas. I fjärde stycket införs undantagsbestämmelser för nödsituationer som motsvarar artikel 18.1. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 17.1. Ett barn kan inte med stöd av bestämmelsen placeras i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest. 3 § En utlänning som hålls i förvar ska ges tillfälle till aktiviteter, förströelse, fysisk träning och vistelse utomhus. Ett barn som hålls i förvar ska ges möjlighet till lek och aktivitet som lämpar sig för barnets ålder. En familj som hålls i förvar har rätt att vara tillsammans och att ha ett eget boenderum. Om det uppstår en situation där ett exceptionellt stort antal utlänningar som ska återvända utgör en oförutsett stor belastning på lokaler för förvar och dess personal får undantag göras från vad som föreskrivs i andra stycket. Andra meningen i första stycket och andra och tredje stycket i paragrafen är nya. Bestämmelsen i andra meningen i första stycket uppfyller kraven i artikel 17.3 i direktivet och har behandlats i avsnitt 16.3. Meningen utgör ett förtydligande av att ett barn som hålls i förvar ska ges möjlighet till lek och aktiviteter som lämpar sig för barnets ålder. Första meningen i stycket gäller dock även för ett barn och medför bland annat att barnet ska ges möjlighet till vistelse utomhus. Andra stycket införs för att uppfylla kraven i artikel 17.2. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 16.2 där frågan om vad som avses med en familj bland annat tas upp. I tredje stycket införs undantagsbestämmelser för nödsituationer som motsvarar artikel 18.1. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 17.1. Den innebär bland annat att makar kan hållas åtskilda och att särskilda boenderum för familjer inte behöver erbjudas. När det gäller barn är dock portalparagrafen i 1 kap. 10 § om barnets bästa tillämplig även i den situation som avses i tredje stycket. Ett barn får således inte skiljas från båda sina vårdnadshavare med stöd av tredje stycket. 12 kap. Verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning 3 a § Om en utlänning ansöker om uppehållstillstånd som flykting eller skyddsbehövande i övrigt får ett beslut om avvisning eller utvisning inte verkställas innan ansökan prövats i en instans eller ett beslut fattats om att inte pröva ansökan eller att inte bevilja en ny prövning. Paragrafen är ny och införs för att uppfylla kraven i artikel 11.5. Den har tidigare behandlats i avsnitt 10.9. Av bestämmelsen framgår bland annat att en utlänning som har ett återreseförbud har rätt att vistas i för att få en ansökan om verkställighetshinder prövad. 4 § Ett beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av regeringen, Migrationsöverdomstolen, en migrationsdomstol eller ska verkställas genom att utlänningen sänds till det land eller, om flera länder angetts, något av de länder som anges i beslutet. Ett beslut om avvisning som meddelas av en polismyndighet samt allmän domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott ska verkställas genom att utlänningen sänds till sitt hemland eller, om möjligt, till det land från vilket utlänningen kom till . Om verkställighet inte kan genomföras till något av dessa länder får en utlänning i stället sändas till ett land som utlänningen har anknytning till. En utlänning som ska avvisas eller utvisas får alltid sändas till ett land som utlänningen visar att mottagande kan ske i. Ett beslut om avvisning eller utvisning av ett ensamkommande barn får inte verkställas om inte den verkställande myndigheten har försäkrat sig om att barnet kommer att tas emot av en familjemedlem, en utsedd förmyndare eller lämplig mottagningsenhet. Fjärde stycket är nytt och införs för att uppfylla kraven i artikel 10.2. Bestämmelsen har tidigare behandlats i avsnitt 9.2.3. Vad som avses med ett ensamkommande barn definieras i 1 § sista stycket lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Med lämplig mottagningsenhet avses t.ex. sociala myndigheter, barnhem eller andra institutioner som kan ta hand om barnet. Att upphäva ett beslut om tidsfrist för frivillig avresa 14 a § Den myndighet som enligt 14 § är ansvarig för verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning får upphäva ett beslut om tidsfrist för frivillig avresa. Det får ske om det under tidsfristen inträffar en händelse eller framkommer uppgifter som gör att det finns en risk för avvikande eller innebär att utlänningen får anses utgöra en risk för allmän ordning och säkerhet eller nationell säkerhet. Ett beslut att upphäva ett beslut om tidsfrist för frivillig avresa gäller . Ett beslut enligt första stycket ska förenas med ett förbud för utlänningen att återvända till utan att ha tillstånd av , eller i ett säkerhetsärende regeringen. Ett sådant beslut ska dock inte meddelas om det finns humanitära skäl däremot. Paragrafen är ny och införs för att uppfylla kraven i artikel 8.2. Bestämmelsen har tidigare behandlats i avsnitt 5.4. Bestämmelsen innebär en inskränkning i förhållande till tidigare regler om tvångsvis verkställighet. Ett beslut om tidsfrist för frivillig avresa får upphävas endast på grund av händelser som skett efter beslutet om avvisning eller utvisning eller för att en uppgift som inte varit känd då kommer fram. Vid bedömningen av om det finns en risk för avvikande ska särskild hänsyn tas till de omständigheter som anges i 1 kap. 14 §. Ett beslut att upphäva ett beslut om tidsfrist för frivillig avresa kan överklagas till en migrationsdomstol enligt 14 kap. 7 a §. Ett beslut om upphävande gäller och verkställigheten skjuts inte upp enbart för att ett överklagande lämnats in. En migrationsdomstol har dock möjlighet att förordna om inhibition av beslutet med stöd av den allmänna regeln om inhibition i 28 § FPL. Tredje stycket har tidigare behandlats i avsnitt 10.4.1. Att ett beslut om att upphäva en tidsfrist för frivillig avresa meddelas jämställs med att en utlänning inte har lämnat landet när tidsfristen gått ut. Även en polismyndighet kan i den situationen meddela ett återreseförbud. Även beslutet om återreseförbud kan överklagas enligt 14 kap. 7 a §. 15 § Beslut om avvisning och utvisning som inte innehåller någon tidsfrist för frivillig avresa ska verkställas möjligt. I andra fall ska en utlänning lämna landet senast när tidsfristen för frivillig avresa går ut. Om utlänningen inte lämnat landet inom den föreskrivna tiden, eller om beslutet om tidsfristen för frivillig avresa upphävts enligt 14 a §, ska beslutet om avvisning eller utvisning verkställas möjligt därefter. Verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning av en EES- medborgare eller hans eller hennes familjemedlem som har rest in i får ske tidigast från den dag EES-medborgaren eller familjemedlemmen fick del av beslutet, om det inte finns synnerliga skäl för att verkställa beslutet. Första och andra stycket har ändrats för att anpassas till reglerna om tidsfrist för frivillig avresa som införs för att uppfylla kraven i artikel 7. Andra stycket uppfyller även kraven i artikel 8.2. Bestämmelserna har tidigare behandlats i avsnitt 5.5. Om en utlänning lämnar landet i enlighet med beslutet om avvisning eller utvisning inom tidsfristen för frivillig avresa men därefter återkommer kan beslutet verkställas på nytt enligt bestämmelserna i 12 kap. 23 §. Om en utlänning rest ut ur landet men återkommit innan tidsfristen för frivillig avresa gått ut kan tvångsvis verkställighet inte ske, om inte den verkställande myndigheten beslutar att upphäva beslutet om tidsfrist för frivillig avresa. 16 § Om efter omprövning beviljar en utlänning ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, får verket upphäva ett av verket fattat beslut om avvisning eller utvisning och ett därmed förenat förbud att återvända till . Om meddelar ett tidsbegränsat uppehållstillstånd utan att upphäva beslutet om avvisning eller utvisning, får beslutet om avvisning eller utvisning inte verkställas medan tillståndet gäller. Motsvarande gäller om en migrationsdomstol, Migrationsöverdomstolen eller regeringen i ett överklagat eller överlämnat ärende beviljar ett tidsbegränsat uppehållstillstånd utan att upphäva beslutet om avvisning eller utvisning. får dock inte upphäva en allmän domstols dom eller beslut om utvisning enligt 8 kap. 8 § eller meddela uppehållstillstånd för den som har utvisats genom en sådan dom eller ett sådant beslut. Ett förtydligande införs i första stycket om att förutom att upphäva ett beslut om avvisning eller utvisning även kan upphäva ett eventuellt återreseförbud när ett tidsbegränsat uppehållstillstånd meddelas. Bestämmelsen har tidigare behandlats i 10.5. 22 § Ett beslut om avvisning eller utvisning som inte har meddelats av allmän domstol upphör att gälla från det att beslutet vann laga kraft. Om beslutet har förenats med ett förbud att återvända till med längre giltighetstid, upphör beslutet om avvisning eller utvisning att gälla först när tiden för återreseförbudet går ut. Ett beslut om utvisning som har meddelats av allmän domstol upphör alltid att gälla när tiden för återreseförbudet går ut. Om permanent uppehållstillstånd meddelas, upphör ett beslut om avvisning eller utvisning och ett därmed förenat förbud att återvända till att gälla. Ett förtydligande införs i sista stycket om att även ett återreseförbud upphör att gälla om ett permanent uppehållstillstånd meddelas. Bestämmelsen har tidigare behandlats i 10.5. Handläggningen av ärenden hos förvaltningsmyndigheterna m.m. 10 § Ett beslut ska vara skriftligt och alltid innehålla de skäl som ligger till grund för beslutet om det avser –en tredjelandsmedborgares ställning som varaktigt bosatt i , –avvisning eller utvisning, –förbud att återvända till , –förlängning av tidsfrist för frivillig avresa, –upphävande av beslut om tidsfrist för frivillig avresa, eller –förvar eller uppsikt. Vid beslut i fråga om visering eller arbetstillstånd får skälen som ligger till grund för beslutet utelämnas. En utlänning har dock alltid rätt till motivering av ett beslut i fråga om visering, om beslutet går utlänningen emot och utlänningen omfattas av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet(EES) eller av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer, utan att vara medborgare i ett EES-land eller i . Ändringar har införts i första stycket som uppfyller kraven i artiklarna 12.1 och 15.2 andra stycket om skriftliga och motiverade beslut och artikel 14.2 om skriftlig bekräftelse. Bestämmelsen har tidigare behandlats i avsnitt 11.1.4. 13 § Finner att ett beslut som verket har meddelat som första instans är oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, ska verket ändra beslutet, om det inte blir till nackdel för utlänningen.