sou · GWB358 · 2009-01-01 00:00:00 — Det är framför allt tillverkande företag som möter en allt hårdare internationell konkurrens. Till dessa ökar inte utlåningen som de företag som bestämt sig för att effek- tivisera och utveckla verksamheten har ett stort behov av riskvilliga lån. Minilånet är en låneform speciellt anpassat för grupper med små kapitalbehov och vid små lånebelopp kan vara ensam kreditgivare. ökade antalet minilån till 500. Här är andelen kvinnor som tar lån betydligt högre än vid andra låne- former. En förklaring kan vara att kvinnor inte ger sig in i lika kapital- krävande företag som män. utlåning var 2006 och antalet låntagare ökade till 3 000, en ökning jämfört med året innan. IFS startades som i . Syftet är att hjälpa invandrare att starta och utveckla företag i . Det som gör IFS unikt är att rådgivarna representerar mångfalden i samhället och motverkar därmed de svårigheter som invandrare kan ha gällande språk, lagar och regler i det svenska samhället. beslutades att IFS rådgivningsverksamhet ska integreras med . Tillsammans kan organisationerna erbjuda både finansiering och särskild kompetens kring invandrarföre- tagande. I många regioner drivs nu IFS verksamhet i regi och målsättningen är en integration i samtliga regioner. Stöd till personer med utländsk bakgrund Personer som inte har svensk bakgrund har ofta särskilda behov av stöd för att starta företag. Det kan till exempel handla om språket eller det regelverk som styr företagandet i . och samarbetar för att ge särskilt stöd till personer med utländsk bak- grund och som vill starta företag eller som redan driver företag. Stödet kan vara av olika karaktär, t.ex.: Upprättande av affärsplan och budget Information om myndigheter och tillstånd IFS finns på 15 platser i landet och ger rådgivning på 28 olika språk. I vissa regioner drivs IFS verksamhet i regi. IFS erbjuder kostnadsfri rådgivning på olika språk för personer som vill starta företag eller utveckla ett befintligt företag och har bl.a. råd- givning genom ett 020-nummer. Intresset för att starta eget ökade kraftigt bland invandrare . Antalet som vill ha hjälp med rådgivning och finan- siering ökade . Allt fler invandrare söker dessutom råd inför en företagsstart. Antalet kunder i och rådgivnings- verksamhet ökade till 3 500 , en ökning . Även antalet nystartade företag ökar, rådgivningsverksamheten resulterade i att närmare 900 nya företag startades av invandrare. Även antalet kvinnor bland nyföretagarna fortsätter att öka. Jämfört med är ökningen och var närmare hälften av besökarna i rådgivningen kvinnor. var konjunkturen bra och då ökar ofta intresset för att starta eget som det är färre arbetslösa. Det betyder att fler invandrare går från anställning till eget företag. Andelen arbetslösa som startar eget har minskat något och uppgår till av de med utländsk bakgrund som startar eget. Bland invandrare är det annars många som tvingas in i företagande på grund av svårigheter att få anställning. har fått i uppdrag av regeringen att ta fram ett treårigt nationellt program för att främja invandrares företagande. Syftet med programmet är att invandrare ska få förbättrade möjligheter att starta företag, utveckla sitt företag eller ta över ett befintligt företag. Programmet har till förfogande . arbetar med att utforma programmet som beräknas starta . Regeringen har även gett i uppdrag att i samarbete med Arbetsförmedlingen, och analysera förutsättningarna att etablera nystartskontor. Syftet med nystarts- kontor är bland annat att ge fler människor möjlighet att starta och driva företag i områden präglade av utanförskap. Genom nystarts- kontor ska myndigheter, organisationer och näringsliv samverka för att ge individuellt anpassad service till personer som efterfrågar stöd att starta och driva företag. Av Överenskommelse om samverkan för bättre introduktion och integration av invandrare i framgår, under det mål som handlar om parternas interna arbete, att genom sina personalutvecklingsinsatser ska se till att personalen bättre kan möta behoven hos personer med utländsk bakgrund som har en idé, vill starta företag eller driva företag. Det är viktigt att underlätta företagande för att inte skapa onödiga hinder för vare sig personer som kan svenska eller personer med sämre språkkunskaper. Några problem som ofta nämns som hinder för personer med invandrarbakgrund att starta eget företag är dels språk, dels tillgången på kapital. och arbetar aktivt med att ge information på olika språk kring företagande. Bristen på kapital är dock en svårare fråga. Jag menar att det är tänkbart att starta eget-aktiviteter, såsom att utveckla affärsidé och affärsplan, ska kunna vara en del av arbetet i den nyanländes utvecklingsplan. 2.8.2Arbetsförmedlingens roll inför bosättningen Förslag: Arbetsförmedlingen ska till /och länsstyrelserna lämna bedömningar av behovet av arbetskraft i olika delar av landet som ett underlag för bosättningen. En effektiv bosättning skulle innebära att nyanlända i större utsträckning väljer att bo i kommuner där de kan genomföra en introduktion som leder till jobb eller i kommuner där de direkt kan börja arbeta. En god matchning mellan nyanlända och arbets- marknaden kräver att bedömningar av den lokala/regionala arbets- marknaden och de nyanländas antal och erfarenheter görs inför bosättningen. Arbetsförmedlingen är den aktör som kan bedöma arbetsmarknaden bäst och ska därför lämna ett underlag till inför bosättningen. Se vidare avsnitt 2.6. Förslag: Nyanlända ska i samband med bosättning i kommun erbjudas hälsoundersökning. Primärvården ska kalla den nyan- lände. Landsting ska kunna ansöka om ersättning för vissa sjukvårds- kostnader, kostnader för hälsoundersökning och betydande extra- ordinära kostnader för vårdinsatser för flyktingar. Av allmänna råd om hälso- och sjukvård för asyl- sökande och flyktingar (SOSFS 1995:4) framgår att hälsounder- sökningen har ett individinriktat och ett samhällsinriktat mål. Det innebär att man vid en hälsoundersökning ska upptäcka personer som är i behov av omedelbar vård eller vård som inte kan anstå samt upptäcka ett eventuellt behov av smittskyddsåtgärder. En hälsoundersökning innehåller hälsosamtal, viss provtagning, even- tuellt läkarbesök m.m. När jag under utredningsarbetet har besökt kommuner och andra aktörer har frågan alltid kommit upp om nyanlända ska erbjudas en hälsoundersökning. De argument för hälsounder- sökningar som förts fram har varit att den nyanlände, efter bosättning, ofta upptäcker gamla sjukdomar som man kanske kunde ha upptäckt vid en hälsoundersökning och inlett en behand- ling av. Avbrott i introduktionsplanens olika aktiviteter på grund av sjukskrivning skulle ha kunnat undvikas. Omsorgen om den enskildes hälsa är således allmänt ett argument för att införa ett obligatoriskt erbjudande. Kommuner tycker dessutom att de behöver ha ett bättre underlag för att hinna återsöka vissa pengar från staten inom rätt tid. Det kan handla om kostnader för bostadsanpassning och andra hjälpmedel för handikappade eller kostnader för elev- assistent som tillhandahåller personlig vård, som inte avser skol- arbete, för handikappade barn. Landstingen kan erbjuda en nyanländ hälsoundersökning men det finns inte något krav på att det ska ske. En studie som genomförde visar att av samtliga nyanlända genomgått en hälso- undersökning.TPF45FPT genomgick av de asyl- sökande en hälsoundersökning även om de allra flesta sannolikt informerades av om möjligheten och också kallades av landstingen. Det visar att majoriteten av nyanlända, oavsett om de har varit asylsökande eller fått uppehållstillstånd som anhörig eller kvotflykting, antingen inte har fått ett erbjudande om hälsoundersökning över huvud taget eller avstått från detta. Landstingen har möjlighet att återsöka medel för vissa kostnader som nyanlända genererat. Enligt ersättningsförordningen kan landstingen få ersättning för följande kostnader: Sjukvårdskostnader (gäller endast sjukvårdskostnader för utlänning som inte kan försörja sig till följd av en sjukdom eller ett funk- tionshinder som utlänningen hade vid ankomsten till eller som annars har ett direkt samband med utlänningens situation som flykting, med anledning av sjukdom och funktions- hinder som uppstått i utan direkt samband med flykting- skapet ersätts inte). Kostnader för hälsoundersökning i vissa fall. Betydande extraordinära kostnader för vårdinsatser för flyktingar. 45TP PT Ett förlorat år, 2007. Mitt förslag är att landstingens möjlighet att ansöka om ersättning för vissa sjukvårdskostnader, kostnader för hälsoundersökning och betydande extraordinära kostnader för vårdinsatser för flyktingar, ska kvarstå. Motsvarande regler i den gällande ersättnings- förordningen bör därför lämpligen införas i en ny ersättnings- förordning. Landstingens uppgifter påverkas inte av förslaget. I den mån lotsen kommer att kunna hjälpa den nyanlände att få sina vårdbehov täckta tidigare eller i större omfattning ligger detta redan inom landstingens ansvarsområde. Jag anser att intentionerna i Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, och allmänna råd om hälso- och sjukvård för asylsökande och flyktingar (SOSFS 1995:4) bör få genomslagskraft. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Samhällsskyddet mot smittsamma sjukdomar behöver vara fortsatt starkt. Antalet nyanlända som erbjuds och genomgår en hälso- undersökning behöver därför vara högt. Det förs en diskussion om nyanlända ska ges förtur till vissa terapier, inte minst inom den psykiatriska vården. Jag anser att vård för nyanlända ska ges på samma villkor som för hela befolkningen och att den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården (jfr 2 § HSL). Jag kan inte se vilken typ av sjukdomstillstånd som skulle kunna ge en nyanländ förtur framför en redan bosatt person med samma sjukdomstillstånd. Det finns, enligt min mening, vare sig anledning eller möjlighet att frångå hälso- och sjukvårdslagens intentioner. menar jag att det kan vara svårt för en nyanländ att beskriva sin ohälsa för en vård- givare och att nyanlända därmed kanske inte får rätt plats i vårdkön. En hälsoundersökning i samband med bosättning skulle kunna ge landstingen bättre förutsättningar att kunna prioritera rätt. Introduktionsplan med små avbrott Det är angeläget att nyanlända, lotsar och övriga aktörer har en realistisk bild av vad som är möjligt att genomföra inom introduk- tionen. För det krävs bland annat en analys av styrkor, svagheter, möjligheter och hot. En komponent i detta är den nyanländes hälso- tillstånd som han eller hon kan välja att ta hänsyn till. Det finns förslag på att primärvården ska vara en av parterna när introduktionsplanen arbetas fram. Jag tycker att det skulle inkräkta på den nyanländes integritet och jag har också svårt att se vilken nytta det skulle kunna ha. Den enskildes skydd enligt sekretess- lagen hindrar dessutom denna typ av möten att bli effektiva. För vissa sjukdomar föreligger en informationsskyldighet enligt smittskyddslagen (2004:168). Den som vet eller har anledning att misstänka att han eller hon bär på en smittsam sjukdom är skyldig att vidta de åtgärder som krävs för att skydda andra mot smittrisk. Denna informationsskyldighet gäller också för nyanlända som bör få information om detta. Det finns alltid en risk att sjukvården vid en hälsoundersökning upptäcker sjukdomar, som inte omfattas av smittskyddslagen, som inte kan botas och som den enskilde ovetande kan leva lyckligt med . Det är därför inte förenat med god etik att som regel tvinga människor till en hälsoundersökningar och hitta sådant som han eller hon inte vill känna till. En nyanländ ska därför enligt mitt förslag erbjudas en hälsoundersökning på liknande sätt som landsting kallar kvinnor till mammografi, dvs. genom att skicka ett erbjudande med förslag på tid. Kallelsen ska vara utformad så att den nyanlände uppfattar frivilligheten i erbjudandet. Jag uppfattar att den lagstiftning som finns kring smittskydd är tillräcklig. Det finns därmed inga smittskyddsskäl till att nyanlända ska ha en större skyldighet att genomgå en hälsoundersökning än andra bosatta i landet. Förslag: bör få särskilda resurser som ska användas till åtgärder för nyanlända under introduktionen. Det finns ett flertal aktörer inom rehabiliteringsområdet. Kort- fattat kan sägas att rehabiliteringsinsatser i största allmänhet är ett ansvar för arbetsgivare, företagshälsovård, Arbetsförmedlingen, , hälso- och sjukvården samt för . Hälso- och sjukvården ansvarar för den medicinska rehabiliteringen enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL. Arbetsgivaren ansvarar för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen för personer som har en anställning. Arbetsförmedlingen ansvarar för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen för arbetslösa och anställda som behöver byta anställning på grund av ohälsa, medan ansvarar för den sociala rehabiliteringen. Därmed avses råd, stöd, service, sysselsättning och behandling. ska sam- ordna de rehabiliteringsåtgärder som de ovan nämnda aktörerna har ansvaret för att genomföra. Det vanliga är att personer i behov av rehabilitering är sjukskrivna från sitt arbete och får sjukpenning. Nyanlända och andra personer som inte har arbetat och som är i behov av rehabiliterings- insatser för att över huvudtaget kunna komma in på arbetsmarknaden har dock inte rätt till sjukpenning. De saknar dessutom rätt till arbetslöshetsersättning och ersättning från sjukförsäkringen. Eko- nomiskt bistånd utgör således den huvudsakliga försörjningskällan för dessa personer. En rikstäckande kartläggning av i vilken omfatt- ning ekonomiskt bistånd ges på grund av att personer är sjuka och saknar arbete som gjordes visar att det finns en överrepresentation av utrikes födda.TPF46FPT har gjort en rikstäckande kvantitativ kart- läggning av gruppen vuxna personer som hade nästan hela sin för- sörjning täckt av ekonomiskt bistånd. Totalt sett var det cirka 47 000 personer i åldrarna 20–som hade haft eko- nomiskt bistånd och som varken hade arbets- 46TP PT , och (2004), Rehabilitering eller utanförskap? Om sjuka, nollplacerade med ekonomiskt bistånd. Se även SOU 2007:2 s. löshetsersättning, sjukpenning eller rehabiliteringsersättning och vars sammanlagda förvärvsinkomst (inklusive ersättning från arbets- marknadspolitiska åtgärder) var mindre än gränsen för den sjuk- penninggrundade inkomsten, dvs. Av dessa personer var utrikes födda (knappt 32 700 personer). av de utrikes födda hade varit i . En stor andel av undersökningsgruppen hade dessutom kommit hit som flyktingar eller som anhöriga till flyktingar. Det innebär att de under sin första tid i har omfattats av det kommunala flyktingmottagandet. För dessa personer har uppen- barligen den introduktion som kommunerna erbjudit inte medfört arbete eller möjliggjort andra vägar in i de generella systemen.TPF47FPT Rehabiliteringsinsatser har en stor betydelse för att öka möjlig- heterna att komma in på arbetsmarknaden. Bland de personer som ännu inte kommit in på arbetsmarknaden och som därför står utanför socialförsäkringssystemet har många ett eftersatt behov av rehabilitering. Enligt utredningen socialbidrag till arbete (SOU 2007:2) tyder mycket på att det finns strukturella orsaker bakom utanförskapet. I betänkandet konstateras att i vissa fall har regeringens mål- och resultatstyrning bidragit till vissa sektoriseringsproblem. I andra fall har inte heller undersökt eller systematiskt kartlagt orsakerna till ekonomiskt bistånd. Detta har bidragit till att insatser inte har gjorts. Vidare konstaterades att de kommunala kartläggningarna ofta görs i form av särskilda projekt och inte inom den ordinarie verksamheten.TPF48FPT Som framgår finns ett behov av insatser för att personer som står utanför socialförsäkringssystemet ska få ökad tillgång till reha- bilitering. Inom ramen för mitt uppdrag har jag därför valt att särskilt se över ansvar för rehabilitering av dessa personer, med särskilt fokus på vad kan göra för nyan- lända utlänningar som är i behov av rehabilitering för att kunna etablera sig på arbetsmarknaden. huvudsakliga uppgifter är att handlägga enskilda ärenden inom socialförsäkrings- och bidragssystemen. I uppdraget ingår också att medverka till att arbetsförmågan hos enskilda tillvara- 47TP PT (2005), Rapport . 48TP PT SOU 2007:2 s. 324 ff. tas så att förutsättningarna för försörjning via eget arbete ökar.TPF49FPT har fått ett förtydligat ansvar för nyanlända. Enligt förordningen (2007:1235) med instruk- tion för ska kassan ha ett samlat ansvar inom sitt verksamhetsområde för frågor som har betydelse för nyanlända invandrares etablering i samhället. ska också integrera ett jämställdhetsperspektiv i sin verksamhet. Vem har rätt till rehabilitering? Genom rehabilitering får den som har drabbats av sjukdom eller skada möjlighet att återfå sin arbetsförmåga och därmed förutsätt- ning att kunna försörja sig själv. Rehabilitering är ett led i Försäk- ringskassans handläggning av sjukpenningärenden enligt en s.k. steg-för-stegmodell. I denna modell utreds bl.a. behovet av rehabi- litering för försäkrade som är arbetslösa.TPF50FPT En försäkrad har möjligheter till rehabilitering och rätt till reha- biliteringsersättning enligt lagen om allmän försäkring (1962:381), AFL. Vem som är försäkrad regleras av socialförsäkringslagen (1999:799), SofL. Enligt denna lag är rehabilitering både en bosätt- ningsbaserad och en arbetsbaserad socialförsäkringsförmån. Såväl den som är bosatt i utan att arbeta här, som den som arbetar här i landet, är därför försäkrad för rehabilitering. För den som är bosatt i gäller försäkringsskyddet rehabilitering enligt 22 kap. AFL, dvs. samordning av rehabilitering. Försäkringsskyddet för bosatta i omfattar även rehabiliteringsersättning i form av särskilt bidrag till merkostnader i samband med arbetslivsinriktad rehabilitering (3 kap. 1 och 4 §§ SofL). Den som arbetar i kan, utöver samordning av rehabilitering och rehabiliteringsersättning i form av särskilt bidrag till merkostnader i samband med arbetslivsinriktad rehabilitering, även ha rätt till rehabiliterings- ersättning i form av rehabiliteringspenning enligt 22 kap. AFL. För personer bosatta i , som antingen saknar inkomst av förvärvsarbete eller har för låg inkomst och därför inte är berättigade till sjukpenning, kan alltså samordna rehabili- teringsinsatser som andra myndigheter ansvarar för. Det kan även bli aktuellt att betala särskilt bidrag till merkostnader i samband med den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. 49TP PT regleringsbrev 2008. 50TP PT Vägledning 2004:2 Version 8, s. 151 ff. om den försäkrade lider av en sjukdom som sätter ner arbetsförmågan och om rehabiliteringsåtgärder kan leda till att den försäkrade återfår förmågan att arbeta inom . handläggning av en begäran om rehabilitering från en person som är försäkrad på grund av bosättning bedömning av behov av arbetslivsinriktad reha- bilitering och vilka rehabiliteringsåtgärder som kan vara lämpliga utgår från de utredningar som gjorts inom sjukvården och av andra aktörer. Om underlaget vid en begäran om rehabilitering är ofull- ständig är handläggaren skyldig att vägleda den försäkrade om hur underlaget kan kompletteras. När en uppgift saknas, som Försäkrings- kassan behöver för sitt ställningstagande, är skyldig att medverka till att uppgiften kommer in eller påtala behovet av uppgiften. Varje myndighet ska lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten (4, 6 och 7 §§ förvaltnings- lagen (1986:223)). Om anser att det finns behov av ytterligare utredningar från berörda aktörer och inte kan få denna komplettering av beslutsunderlaget inom rimlig tid, kan kalla till ett avstämningsmöte eller köpa en utredning. möjlighet att köpa en aktiv arbetslivsinriktad rehabiliteringsåtgärd begränsas till försäkrade som har en arbetsgivare. Rehabiliteringen ska syfta till att den som drabbats av sjukdom ska få tillbaka sin arbetsförmåga och sina förutsättningar att försörja sig själv genom förvärvsarbete (22 kap. 2 § AFL). Detta är definitionen av vad som avses med rehabilitering i sjukförsäkrings- rättslig mening. Förutsättningen för ställnings- tagande till behov av arbetslivsinriktad rehabilitering är alltså att den försäkrade lider av en sjukdom som sätter ner förmågan att arbeta. Inriktningen för rehabiliteringen bör vara att en försäkrad ska ha återfått arbetsförmågan (1990/91:SfU16, s. 2) Rehabilitering kommer i fråga som ett led till återgång i arbete dels hos ordinarie arbetsgivare dels när möjligheterna till återgång hos ordinarie arbetsgivare och på den ordinarie arbetsmarknaden har uttömts. Det är individen som står i centrum i rehabiliterings- processen. Varje individs särskilda förutsättningar och behov ska styra rehabiliteringen. Målet med rehabiliteringen ska vara att göra den försäkrade för att kunna återgå i arbete. Det gäller att på ett aktivt och kreativt sätt använda alla möjligheter i arbetet med att finna lämpliga lösningar för att den försäkrade ska nå målet och få förutsättningar att försörja sig själv genom eget arbete. Enligt 22 kap. 5 § första och andra styckena AFL ska Försäkrings- kassan samordna och utöva tillsyn över de insatser som behövs för rehabiliteringsverksamhet. ska i samråd med den försäkrade se till att hans behov av rehabilitering klarläggs och att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. initiativ- och samordningsansvar bör utgå från den försäkrade med inriktning på att rehabiliteringsbehov upptäcks tidigt och att initiativ till behövliga rehabiliteringsåtgärder tas. samordningsfunktion innebär att olika utred- ningar samlas in och att tar initiativ till och följer upp olika åtgärder under rehabiliteringsprocessen. En effektiv rehabilitering förutsätter att olika åtgärder som sätts in samordnas och inriktas mot samma mål.TPF51FPT Samordningsansvaret innebär att ska se till och verka för att de olika medicinska, sociala och arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder som en försäkrad behöver, och som olika myndigheter och arbets- givare ansvarar för, fogas samman. Samordningen ska syfta till att den som drabbats av sjukdom ska få tillbaka sin arbetsförmåga och kunna försörja sig genom förvärvsarbete. Att samordna är att aktivt arbeta med att foga samman rehabiliteringsåtgärder så att de länkar i varandra, löper parallellt eller på annat sätt bildar en väl fungerande helhet. I detta ingår också att stötta den försäkrade i kontakterna med andra rehabili- teringsansvariga och att verka för att dessa tar en aktiv del i rehabiliteringsprocessen. Detta förutsätter att alla som har en del i processen kontinuerligt hålls informerade om vad som händer och om eventuella förändringar. Samordningsansvaret medför inte att övertar det ansvar respektive rehabiliterings- aktör har för genomförande och kostnader för insatser för den försäkrade. 51TP PT Prop. 1990/91:141, avsnitt 1, s. 32–33, avsnitt 2.5, s. 49 och avsnitt 10, s. 90. Enligt 22 kap. 5 § tredje stycket AFL ska , om den försäkrade medger det, i arbetet med rehabiliteringen samverka med hans arbetsgivare och arbetstagarorganisation, hälso- och sjukvården, samt arbetsmarknadsmyndigheterna och andra myndigheter som kan vara berörda. ska därvid verka för att dessa, var och en inom sitt verksamhetsområde, vidtar de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade. En annan viktig samverkanspart i rehabiliteringsarbetet är ett sådant försäkringsbolag som betalar ersättning för sjukdom eller skada till en försäkrad, till exempel när hon eller han råkat ut för en trafikskada. Försäkringsbolaget kan bidra med olika rehabiliteringsåtgärder, både arbetslivsinriktade och medicinska. Vikten av samverkan på rehabiliteringsområdet har framhållits .