sou · GXB354 · 2009-06-17 00:00:00 — För att nå uppsatta mål bör varje samråd mynna ut i ett förslag om avskjutningens storlek, tilldelning, avskjutningsprinciper, jakttider, skadeförebyggande åtgärder, biotopvårdsåtgärder m.m. Målet är att uppnå enighet men i den mån sådan inte nås ska de olika uppfattningarna redovisas i protokollet. Hur fungerar dagens samråd? har av regeringen ålagts att återrapportera data kring de lokala samråd som hållits . Av denna återrapportering, och annan dokumentation från förbundet, framgår följande. genomfördes 324 lokala samråd med ett totalt antal deltagare om 2 271 personer, 2007 genomfördes 289 lokala samråd där 2 032 personer deltog och deltog 2 199 personer i 295 lokala samråd. I tabell 5.3 framgår representationen för de olika kategorierna. Bland övriga ingår representanter för Polisen, m.fl. Genomsnittlig representation i de lokala samråden Källa: viltövervakning. På grund av avrundning uppgår andelen i procent inte alltid till 100. Utredningen har i enkäten till länsstyrelserna frågat hur de anser att de lokala samråden fungerar. Två länsstyrelser tycker att de fungerar mycket bra medan sju länsstyrelser tycker att de fungerar bra. Övriga länsstyrelser har angett att det varierar i länet och två länsstyrelser anser att det finns lokala samråd i länet som fungerar dåligt. De problem som nämns är behovet av bättre representation av vissa grupper, att älgskötselområdena inte deltar, brist på kun- skaper m.m. Utredningen har också i enkäten till viltvårdsnämndernas ordförande bett om deras syn hur de lokala samråden fungerar. Av de 12 som svarat uppger 8 att de fungerar mycket bra, 3 att de fungerar bra och en har uppgett att de fungerar mindre bra. När det gäller vilka problem som finns nämns att samråden är av skiftande kvalitet, att protokoll ibland saknas, behovet av utbildning, att markägarna borde visa större intresse, att de omfattar en liten del av jaktarealen pga. många älgskötselområden m.m. Inom ramen för utredningens uppdrag har ett examensarbete utförts, se avsnitt 1.2, som bl.a. rör de lokala samråden där 33 enkäter besvarades. Av de svarande uppgav att de främst var jägare, främst markägare och både markägare och jägare. Ungefär hälften representerar samråd som innehåller ett större antal A-licensområden medan den andra hälften innehåller ett mindre antal sådana områden. Med hänsyn till utredningens uppdrag att analysera hur samråden om älgjakten på A-områdena fungerar och lämna förslag till eventuella förändringar redovisas relativt utförligt resultaten av undersökningen. Den är på intet sätt heltäckande men måste ändå anses ge en viss bild av hur samråden fungerar. De organisationer som representeras vid de lokala samråden är i första hand , och . Härutöver deltar även i stor utsträckning. Representanter från olika skogsbolag och från olika markägarorganisationer deltar också i merparten av samråden. I drygt en tredjedel av samråden finns även älgskötselområdena med dock inte i där inga sådana områden anges vara med i samråden. Polisen, , kommuner, , allmänningar, större A-licensområden och samerna finns också med i en del lokala samråd. Merparten av de svarande anser att sammansättningen är bra med hänsyn till det lokala samrådets uppdrag. De som anger att de inte är nöjda tycker bl.a. att vissa organisationer har för stor representation och därigenom får för stort inflytande. Tydligast uttrycks dock önskan om bättre uppslutning från främst , , och Riksjägarna samt att älgskötselområdena borde vara representerade i större utsträckning. Underlaget för förslaget på tilldelning och avskjutningsnivå baseras på tidigare tilldelningar och avskjutningsstatistik, älgobs, uppgifter om betestryck (t.ex. ÄBIN) och information om trafikolyckor som orsakats av vilt. Intilliggande älgskötselområdens planer används också som underlag liksom resultat från flyg- och spillningsinventering samt annan inventering utförd inom jaktvårdskretsen. Härutöver nämns också möten inom kretsen, rekommendationer från , rovdjursetableringar och styrelsemedlemmarnas uppgifter om älgförekomst. Underlagen tas i huvudsak fram av , jaktvårdskretsen, , , , olika skogsbolag, markägare och markägarorganisationer samt älgskötselområdena. Tre fjärdedelar uppger att deras förslag sällan eller aldrig ändras av viltvårdsnämnden innan de går vidare till länsstyrelserna. När ändringar skett har det vanligtvis handlat om ökad eller minskad tilldelning. De lokala samråd som berör en större andel A-licens- områden uppger i större utsträckning att viltvårdsnämnden ökat tilldelningen. Andra ändringar som viltvårdsnämnden genomfört handlar i några fall om fri kalvjakt, arealgränsen för vuxen älg, jakttiden för B-områdena eller taggrestriktioner. Deltar företrädare från intilliggande älgskötselområden i de lokala samråden? Drygt hälften av de tillfrågade uppger att företrädare för älgskötselområden deltagit vid de lokala samrådsmötena . Älgskötselområden finns representerade vid de lokala samråden i störst utsträckning i och där har de även funnits representerade . Fler än hälften uppger att de delges information från intilliggande älgskötselområden på andra sätt, rammöten som hålls före samrådsmötena, möten där förutom älgskötselområden även större A-licensområden ingår och sammankomster i Svenska Jägareförbundets regi. Det förekommer också att information överförs via kollegor inom lokala samrådet vilka även ingår i något älgskötselområde eller via mejl och telefon. Sker någon samverkan med andra lokala samråd? Representanter från angränsande lokala samråd anges delta i betydligt mindre utsträckning än älgskötselområdena. Majoriteten, drygt tre fjärdedelar, av de svarande anger att ingen samverkan sker med angränsande lokala samråd via samrådsmötena. Samverkan uppges dock till viss del ske på andra sätt än genom deltagande vid samrådsmötena såsom genom olika kontakter och samtal, telefonledes eller genom kollegor, olika möten och träffar, delvis i Svenska Jägareförbundets regi. Andra vägar för samverkan är att man har tillgång till andra lokala samråds protokoll och statistik från , genom och personligt engagemang inom andra organisationer. Länsstyrelsernas syn på de lokala samråden 18 länsstyrelser har svarat på en enkät. Merparten uppger att viltvårdsnämnden ofta eller alltid följer samrådens förslag, uppger att rekommendationerna ibland är desamma. I de fall viltvårdsnämndens rekommendation skiljer sig från det lokala samrådets förslag svarar drygt hälften av länsstyrelserna att de ofta eller ibland beslutar i enlighet med det lokala samrådets förslag. Ett motiv för det är att anser att älgförvaltningen bör ske på lokal nivå och att det lokala samrådet har lokalkännedom om älgstammens storlek och kvalitet. Resterande tar i sådana fall sällan eller aldrig beslut i enlighet med vad det lokala samrådet föreslagit. För de vuxna älgar som fälls ska jakträttshavaren betala en avgift som bestäms av enligt föreskrifter som meddelas av . Om fler älgar fällts än vad som följer av en licens ska därutöver en särskild avgift betalas. Avgifterna för fällda älgar ska bilda en älgvårdsfond. Älgvårdsfondernas storlek varierar mellan länen. De årliga intäkterna uppgår totalt till . Från älgvårdsfonderna överförs av varje fällavgift till den nationella viltvårdsfonden men hur resterande medel ska användas beslutar respektive länsstyrelse om. har rätt att ta ut medel ur fonden för att täcka kostnader för administration av älgjakten, dock högst 10 basbelopp , (högst 20 basbelopp , ). har 8 länsstyrelser uppgett att de tillgodogjort sig hela det beloppet medan övriga älgvårdsfonder i många fall endast gav utrymme för ett lägre belopp. Det kan därför antas att i flera fall fått täcka en del av kostnaderna för älgadministrationen med ramanslaget.4 –2007 har medel ur fonderna använts till bl.a., förutom kostnader för administrationen vid , bidrag till skjutbanor, inventering, utbildning, administration av lokala samråd och datorstöd. användes t.ex. för bidrag till skyttebanor, till inventeringar, till utbildning och till t.ex. kostnader för lokala samråd och olika projekt som märkning av älg m.m. ska bestämma jakttiden för älg inom A-licensområden, älgskötselområden och E-områden till en eller flera perioder som tillsammans omfattar minst . För vissa angivna områden får besluta om en jakttid som är kortare än om det behövs med hänsyn till renskötseln eller snöförhållandena. Inom B- områden ska jakttiden vara eller den som bestämmer. När det gäller jakten på älgkalv utan licens ska jakttiden vara eller den som bestämmer och jakttidens början ska vara densamma som för licensjakten. Jakttiden ska ta sin början den i norra och den andra måndagen i . Jakten får inte pågå efter . För /09 har länsstyrelserna beslutat om följande jakttider. När det gäller älgskötselområdena tillåter länsstyrelserna i två län jakt under hela den tid som är möjlig medan övriga länsstyrelser, utom och , tillåter jakt till och med . I avslutas jakten . I de län som har septemberjakt varierar avslutet av denna mellan den 21 och och oktoberjakten påbörjas mellan den 10 och I är jakt inom kommun endast tillåten den 1–, på mark ovan odlingsgränsen i , och kommuner den 1–28 septem- 4 Utredningens enkät till länsstyrelserna. ber och den 11–samt i övriga kommuner och på mark nedan odlingsgränsen i , och kommuner den 1–och den 11–. På A-områden tillåter länsstyrelserna i två län jakt under hela den tid som är möjlig medan 12 länsstyrelser tillåter jakt till och med och tre länsstyrelser har sista dag för jakt . har samma jakttider inom A-områdena som inom älgskötselområdena. Inom övriga län med septemberjakt avslutas denna mellan den 21 och och sedan påbörjas oktoberjakten mellan den 11 och . I pågår jakten till i kommun och på mark nedan odlingsgränsen men endast till på mark ovan odlingsgränsen i länet. I 10 län är därutöver tiden för när vuxen älg får jagas begränsad. Jakttiden på B-områden är i de flesta län, elva stycken, tillåten . Fem länsstyrelser har beslutat om en jakttid och i två län är jakt tillåten endast . Tre län har en jakttid medan endast ett län tillåter jakt . I fyra län finns också en begränsning till när det gäller jakt på vuxna djur. I är jakt tillåten i , utöver de första 3, för dem som inte tidigare fällt någon älg inom området. På E-områden tillåter endast två länsstyrelser jakt under hela den tid som är möjlig, åtta länsstyrelser avslutar jakttiden , sju och två . har samma jakttider inom E-områdena som inom älgskötselområdena och A- områdena och i övriga län med septemberjakt är jakttiderna också desamma för dessa områden. Nationella viltolycksrådet är ett nationellt samarbetsorgan som arbetar med frågor inom viltolycksproblematiken och har antagit följande mål - viltolyckorna ska minska så att människor inte dödas eller skadas allvarligt och djurs lidande ska minska. Rådet har två verksamhetsgrenar, dels samordning av viltolycksorganisationen med jägare som söker efter trafikskadat vilt, dels ett viltolycksförebyggande arbete. På uppdrag av regeringen har ansvaret för rådet vars huvudinriktning är att organisera en nationell viltolycksorganisation för eftersök av trafikskadat vilt och verka för att organisationen nyttjas, underhålls och utvecklas. Inom ramen för sitt allmänna uppdrag svarar för att tillsammans med tillhandahålla jägare med spårhundar och kontaktmän för viltolycksorganisationen. har ansvaret för den del i rådet som avser viltolycksförebyggande åtgärder. Medlemmar i rådet är Polisen, , , , länsstyrelserna, , , , , SOS Alarm, och (). publicerar även statistik över viltolyckor av vilken det även framgår vilka arter som varit inblandade. Av tabell 5.3 framgår antalet viltolyckor med älg 2003–2008. Tabell 5.4 Viltolycksstatistik när det gäller älg Källa: Nationella viltolycksrådet 6Skogsbruket, viltet och jakten från norr till söder är ett avlångt land och förutsättningarna för skogsbruket, viltet och jakten skiljer sig åt mellan olika delar av landet. Huvuddelen av den svenska skogen ingår i det barrskogsbälte som sträcker sig runt hela jordklotet på nordliga breddgrader. Av totala landyta på 41 miljoner ha utgörs 22,9 miljoner ha av produktiv skogsmark. av det totala virkesförrådet består av barrträd där granen är vanligast och tallen står för . Björken står för av virkesförrådet och övriga lövträd för . Fördelningen mellan träslagen skiljer sig dock mellan norra och . I norra är tallen dominerande , granen står för , björken för och övriga lövträd . I södra dominerar granen , tallen står för , björken för och övriga lövträd . I finns lika mycket tall och gran, vardera, björken står för och övriga lövträd (inklusive ek och bok) för . I är gran det dominerande träslaget , tallen står för , björken för och övriga lövträd (inklusive ek och bok) för . Skogen ägs till av enskilda privata skogsägare, av privata aktiebolag, av staten och övriga allmänna ägare (statsägda aktiebolag, kyrkan m.fl.) och av övriga privata ägare. 1 Uppgifterna i detta avsnitt är hämtat från Skogsstatistisk årsbok 2008. Skogsbruket, viltet och jakten från norr till söder fanns det 335 805 skogsägare och av dessa var kvinnor och män.2 Andelen utboägda3 skogsföretag var , delvis utboägda och närboägda var . Skogsägareföreningarna hade vid utgången av ca 106 000 medlemmar med en sammanlagd areal på ca 6,3 miljoner ha. Ägarstrukturen skiljer sig åt mellan norra och . I norra ägs av det allmänna av aktiebolag och av privata skogsägare. I södra äger det allmänna , aktiebolag och privata skogsägare . I svarar det allmänna för , aktiebolagen för medan privata skogsägare står för . I äger det allmänna , aktiebolag och privata skogsägare . Älgen finns i stort sett överallt i landet utom på . Den största delen av älgjaktsarealen finns dock i de norra skogslänen, , och där skjuts också de flesta älgarna, , se tabell 6.1 sist i detta avsnitt. Rådjur finns också i hela utom i fjällen ovanför trädgränsen och vinterstammen uppskattades till 375 000 djur 2005.4 Förekomsten av övrigt klövvilt varierar dock över landet. Vildsvinen har ökat i antal och finns i populationer av varierande täthet i hela och . Stammen beräknas totalt uppgå till mer än 100 000 djur.5 Kronhjort förekommer mestadels i Syd- och men några små bestånd finns i såväl som i och västra . Det totala svenska kronhjortsbeståndet beräknades 2005 till 6 800–10 300 djur.6 Dovhjort är vanligast i men finns i små fläckvisa bestånd i och upp till och . Stammen beräknades efter jaktsäsongen 2005/06 uppgå till 110 000 djur. Rovdjuren har betydelse för viltet och också för jakten då det jaktbara viltet även utgör bytesdjur för rovdjuren. 2Personnummer finns ej tillgängligt för samtliga och de är inte med i uppdelningen mellan män och kvinnor. 3Ägaren bor i en annan kommun än den som skogsfastigheten är belägen i. 4Bergström, R. & , K. Populationsstorlekar och avskjutning av däggdjur – Inskickat manus till faktablad inom Adaptiv förvaltning av vilt och fisk. 5Beräkningar gjorda av 2009. 6Se not nr. Skogsbruket, viltet och jakten från norr till söder Den svenska björnstammen har tre stora kärnområden, som i takt med den ökande björnstammen håller på att smälta samman till två. Björnarna i det nordliga området har östeuropeiskt ursprung. De finns från norra till norra delen av och innefattar hela norra . Kontaktzonen följer till viss del . Det sydliga utbredningsområdet har björnar av främst sydeuropeiskt, iberiskt, ursprung. Det sträcker sig söderut från södra och norra delen av och omfattar . Björnstammen uppskattades bestå av 2 350–2 900 djur. Björnen har huvuddelen av sitt födointag från myror och bär men tar också byte av älg och ren. Totalt utgör älg uppskattningsvis 15–av björnens årliga energiintag. är älgkalv en viktig födotillgång för björnen. I det södra kärnområdet har det beräknats att varje björn, äldre än , konsumerade ungefär 6,5 älgkalvar under kalvarnas . Totalt beräknas björnarna inom sina hemområden ta av älgkalvarna. De älgkor som förlorat sin kalv tidigt pga. björn har en sedan ökad tendens att få tvillingkalvar påföljande år. När älgstammen minskas i ett område, t.ex. genom avskjutning för att minska skogsskador, blir den relativa älgkalvspredationen högre och påverkan på älgstammen större. Detta bör beaktas i såväl björnsom i älgförvaltningen. Den svenska vargstammen ingår i en gemensam svensk-norsk population. Merparten av populationen finns dock i . Utbredningsområdet omfattar främst . De flesta vargar lever i , , och . Den svenska vargstammen är nu större än . Totalt beräknades /08 den skandinaviska vargstammen till ca 190 individer.9 Den svenska vargstammen, inklusive gränsvargarna, har varit av den totala skandinaviska. 7Innehållet i detta avsnitt är till största delen hämtat från betänkandet Rovdjuren och deras förvaltning (SOU 2007:89). 8Se not nr. 9Förslag till åtgärder som kan stärka vargstammens genetiska status. Skogsbruket, viltet och jakten från norr till söder andelen av stammen kan ha ökat något . Vargen konkurrerar med människan om det jaktbara viltet, främst älg. Älg är det primära bytesdjuret för varg över stora delar av utbredningsområdet i världen, både i /och i . Så är också fallet i . av allt kött som vargen äter utgörs av älg. Andra arter av klövdjur som kronhjort, dovhjort och vildsvin kan också utgöra en del av födobasen men har vargens utbredning ej sammanfallit med dessa arter i . I takt med att dessa arter, liksom vargstammen, sprider sig kommer vargens utnyttjande av dessa sannolikt att öka, även om älg förblir den dominerande källan till föda. Rådjur har, utanför renskötselområdet, visat sig vara det näst vanligaste bytesdjuret efter älgen. I de sydligaste reviren kan t.o.m. rådjuren dominera över älg som födokälla. Studier har gjorts som visar att av de vargdödade älgarna var gamla, flertalet kalvar. Den höga kalvandelen i vargarnas predation medför att påverkan på älgstammens utveckling blir mindre, jämfört med om andelen vuxna älgar i vargarnas föda varit större. Studier över vargarnas predationstakt på älg har visat att vargflockar i genomsnitt tar en älg på mellan 2,5 och (medeltal ). Den totala predationen av älg på årsbasis beräknas uppgå till 100–130 per vargrevir. Vargreviren i varierar i storlek från 3–20 mil². För ett genomsnittligt vargrevir på 10 mil² innebär detta 1–1,3 älgar per 1 000 ha. Det är dock först på lokal nivå i ett vargrevir som effekterna av vargens predation på älg får större konsekvenser. I ett vargrevir på 10 mil² begränsas det möjliga jaktuttaget vid en älgstam om 10 älgar/1 000 ha med en tredjedel till drygt 2 älgar/1 000 ha. Vid en vinterstam på älg med 5 älgar/1 000 ha, vilket inte är ovanligt, begränsas i ett vargrevir på 10 mil² det långsiktigt möjliga jaktuttaget till 0,6 älgar per 1 000 ha. Vargreviret svarar då för ca 2/3 av uttaget av älg. Härtill kommer att inom områden med samtidig förekomst av björn tar björnen normalt av älgkalvarna , se ovan. Utredningen om de stora rovdjuren anger i betänkandet Rovdjuren och deras förvaltning (SOU 2007:89) att björnens och vargens predation på älg måste vägas in i den framtida älgförvaltningen. SOU 2009:54 Skogsbruket, viltet och jakten från norr till söder En jämförelse mellan norra och Det finns variationer mellan länen när det gäller hur mark registreras på grund av att älgjaktsarealen definieras på olika sätt. Nära 268 700 personer betalade viltvårdsavgift i /2008, en nedgång med 10 000 från jaktåret innan. Inom ramen för forskningsprogrammet av Vilt- och Fiskpopulationer har , och genomfört ett projekt om jaktkortslösares attityder och värderingar kring vilt och jakt. Av den framgår bl.a. följande. Antalet jaktkortslösare var ca 280 000 /06 varav 116 000 fanns i , 83 000 i , 39 000 i och 42 000 i . Andelen kvinnor är . Antalet jaktdagar var för genomsnittsjägaren omkring 26 /06. Mest tid användes för älgjakt och därefter följde rådjur 10Gävleborg, , , och . 11Värmland, , och . Skogsbruket, viltet och jakten från norr till söder I ägnade sig av jägarna åt älgjakt och åt jakt på annat vilt. I var det som jagade älg och som jagade annat vilt. I södra ägnade sig av jägarna åt älgjakt och åt jakt på annat vilt medan motsvarande siffror i norra var respektive 70. Jaktvärdemässigt är älgen det viktigaste viltet. Priset på jaktarrende varierar från norr till söder. Ett exempel kan hämtas från som har ett genomsnittligt totalpris, efter en planerad prisjustering (–2013), på per hektar i , per hektar i Bergslagen och per hektar i exklusive mervärdesskatt.12 7Älgförvaltningen i våra grannländer Det finns sju nu levande älgraser varav tre i /och fyra i . I har vi samma ras och i våra närmaste grannländer är även klimat- och naturförhållanden likartade. I detta kapitel finns en beskrivning av hur dessa valt att ordna sin förvaltning av älgen. En sammanställning av vissa fakta om älgförvaltningen i , respektive finns i tabell 7.1. I beräknar man att det finns ca 100 000–110 000 älgar i vinterstam. Avskjutningen var 35 700 älgar /08. I den norska lagen anges att viltet och dess levnadsområden ska förvaltas så att naturens produktivitet och artrikedom bevaras. Innanför den ramen kan avskjutning ske av viltproduktionen till nytta för lantbruksnäringen och friluftslivet. Direktoratet for naturforvaltning () sätter upp mål för viltförvaltningen och utfärdar också föreskrifter. Fylkesmannen () är klagoinstans och lämnar också råd. Kommunen godkänner de geografiska områden inom vilka jakt på hjortvilt ska få ske och också de områden inom vilka licenser får tilldelas, s.k. vald. Kommunen fastställer också storleken av de arealtyper som varje art utnyttjar regelmässigt , s.k. tellende areal, där man räknar ifrån de områden där sådana djur inte finns. Utifrån kommunala målsättningar bestämmer kommunen hur stort område som krävs för att fälla 1 individ av den aktuella viltarten. Dessa minsta arealer för att fälla en individ är olika för varje art. Kommunerna ska stimulera och underlätta för jakträttshavarnas beståndsplanering och antar mål för förvaltningen av dessa arter. Dessa utgör sedan utgångspunkt för de beståndsplaner som omfattar upp till , målen för beståndsutvecklingen och för den årliga avskjutningen (antal, ålder, kön) som upprättas av företrädarna för området, vilket kan vara ett eller flera vald. Beståndsplanerna godkänns sedan av kommunen som ger en samlad licens för hela perioden för valfria djur. Som alternativ kan kommunen besluta om målinriktad avskjutning genom att fördela licensen på ett bestämt antal angivna köns- och åldersgrupper. Detta görs när jakträttshavarna inte utarbetar och lägger fram någon beståndsplan. I har jägarorganisationen (Jegerog Fiskerforbund) ingen formell roll i älgförvaltningen. Jakttiden är till men kan utvidgas av fylkesmannen. Även kommunen kan i vissa fall besluta om utvidgad eller begränsad jakttid. Allt vilt som skjutits ska rapporteras och den skyldigheten sanktioneras genom en avgift på nästa års jaktkort för dem som inte utfört rapporteringsskyldigheten. Fällda djur ska rapporteras till kommunen efter jaktens slut. Fällavgift ska betalas till kommunen för alla fällda älgar. Jaktkortet innehåller också ett tillägg för dem som ska jaga hjortvilt. Underlag för beståndsplanerna är älgobs (se avsnitt 3.2) som genomförs under hela den ordinarie jaktperioden, betesinventeringar, där forskning pågår, samt beståndsövervakning och hälsoövervakning. I beräknar man att det finns ca 74 000–94 000 älgar. Avskjutningen var 62 600 älgar . Den högsta ledningen av och tillsynen över jakt- och viltvårdsverksamheten ankommer på jord- och skogsbruksministeriet. Ministeriet svarar bl.a. för beredningen av jaktlagstiftningen och beslutar om övre gränsen för sådan fångst av vissa slag av vilt som kräver jaktlicens samt meddelar anvisningar och föreskrifter. Vid fiske- och viltavdelningen inom ministeriet behandlas frågor om vilthushållningen av enheten för vilthushållning och renhushållning. Där ligger ärenden om jakt, viltvård m.m.