sou · GWB3113 · 2009-01-01 00:00:00 — Utmaningen ligger alltså i att oavsett boendeform tillhandahålla en omgivning, fysiskt och socialt, som respekterar vårdtagarens integritet, autonomi, säkerhet och vilja till kontroll Äldre personers bostäder och boende och eget revir. Då handlar det till övervägande del om bemötande och hänsyn till vårdtagarens önskemål och vilja oavsett hur eller var hon eller han bor (2008). Människors värderingar ändras med nya erfarenheter. Äldre kan säga att de ska flytta när de kan ta sig ut själva. Men när så är fallet säger de att de ska flytta när de inte klarar att gå på toa- letten själva. När de sedan vant sig vid att behöva hjälp i samband med toalettbesöken säger de att så länge de kan stå på benen, har balans och inte riskerar att falla och göra sig illa så går det bra. Så faller de, bryter ben och åker in akut. Så kommer de hem igen med larm och utökad hemtjänst. Och går det bra så länge de inte behöver blöja och klarar nattens ångest. På så sätt förskjuts gränsen steg för steg. Inte sällan dithän att de ska bo kvar hemma så länge de är klara i huvudet. Hur det blir sedan är inte deras sak, säger de. En följd av detta tänkande och de möjligheter till hjälp och stöd i den ursprungliga lägenheten, som finns, är att allt fler har svårigheter att företräda sig själva och sina intressen. Ansökan om särskilt boende görs i drygt en tredjedel av ärendena av närstå- ende/annan, enligt principen om presumerat (förmodat) samtycke. Bland personer med nedsatt orienteringsförmåga uppgår denna andel till . Ytterligt få har legal ställföreträdare (2008). En annan konsekvens är att behov av särskilt boende inte så lätt låter sig fångas genom att fråga människor hur de skulle handla i en tänkt framtida situation. När de väl är där, är det sannolikt att de ändrar sig. Ur vetenskaplig synvinkel finns det inte något stöd för att det skulle, givet samma funktionsförmåga och sociala nätverk, vara bättre med insatser i ordinärt boende jämfört med särskilt boendet för att nå högre livskvalitet. Förklaringen till låg livskvalitet ligger i graden av funktionsförmåga, antal hälsoproblem och socialt nät- verk. Detta ska emellertid inte tolkas som att fler bör få tillgång till särskilt boende i dess nuvarande form. Däremot ska det tolkas som att äldres egna önskemål när de är funktionsnedsatta ska vara mera styrande. Det ska också tolkas som att gapet mellan att få vård och omsorg i det ordinära boendet jämfört med det särskilda boendet är för stort och att alternativa boendeformer däremellan skulle främja de äldres livskvalitet (2008). 12Bostadssituationen för etniska och språkliga minoriteter m.fl. 12.1De nationella minoriteterna och minoritetsspråken1 nationella minoriteter är samer, sverigefinnar, torne- dalingar, judar och romer. Minoritetsspråken är samiska, finska, meänkieli, jiddisch och chib. Minoritetspolitikens mål är att ge skydd åt dessa nationella minoriteter, att stärka deras möjlig- heter till inflytande och att stödja minoritetsspråken så att de hålls levande. Rätten till skydd och rätten att använda minoritetsspråken i privata och offentliga sammanhang är också en integrerad del av det internationella skyddet för de mänskliga rättigheterna. Gemensamt för de nationella minoriteterna är att de har funnits i landet . Deras kultur och språk är på så sätt en del av det svenska kulturarvet. De personer som tillhör respek- tive grupp har en uttalad samhörighet och gemensam religiös, tra- ditionell eller språklig tillhörighet. Dessutom manifesterar de på olika sätt en vilja och en strävan att behålla den egna identiteten. Samerna är ett urfolk i . Därför finns det även en särskild samepolitik som omfattar verksamheten vid och vissa verksamheter vid och länsstyrelserna. Till verksamhetsområden hör främst kultur, språk, infor- mation, rennäring och andra samiska näringar, samhällsplanering, EU-program och rovdjursersättning. Samiska, finska och meänkieli har ett starkare skydd än jiddisch och chib. De tre förstnämnda har en stark geografisk till- 1 beslutade att godkänna ratificeringen av ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter (ramkonventionen) och den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (minoritetsspråkskonventionen). Som en följd finns minoritets- politik som ett eget politikområde. Grunden för minoritetspolitiken finns i propositionen 1998/99:143 Nationella minoriteter i (bet. 1999/2000:KU6, rskr. 1999/2000:69) och i ram- och minoritetsspråkskonventionerna. Bostadssituationen för etniska och språkliga minoriteter m.fl. hörighet och omfattas därmed av en särskild minoritetsspråkslag- stiftning. Enskilda personer har enligt denna lag rätt att använda sitt språk vid kontakter med förvaltningsmyndigheter och dom- stolar. Lagstiftningen ger också rätt att få förskoleverksamhet och äldreomsorg helt eller delvis på samiska, finska eller meänkieli. Sju av de 14 kommunerna i , , , och (samiska) samt , och (finska och meänkieli) berörs av minoritets- språkslagstiftningen. Folkmängden i dessa kommuner uppgår till sammanlagt ca 71 600 invånare som befolkningsminsk- ningen är den kraftigaste i . Som en följd ökar såväl andelen äldre som antalet äldre personer som omfattas av minori- tetsspråkslagarna i dessa kommuner. Staten lämnar ett bidrag till berörda kommuner för kostnader som uppstår till följd av denna lagstiftning. Bidraget fördelas av i , som också följer upp och utvärde- rar hur kommunerna tillämpar lagstiftningen. 12.1.1Vård och omsorg om äldre I en förstudie kartlades antalet brukare och personal med minoritetsbakgrund inom det särskilda boendet och i de sju berörda kommunerna. Även språkkompetensen hos perso- nalen kartlades (2006). Kommunerna kan grovt delas in i två grupper dels dit , och räknas, dels de fyra inlands- kommunerna . I Torne- dalen bor ca 22 500 av invånarna i förvaltningsområdena och i inlandskommunerna ca 57 100. I är finskan och/eller meänkieli i princip lika själv- klara som svenskan. De olika språken används och lever sida vid sida. Kommunerna upplever knappast några problem med bristande språkkompetens hos personalen. Brukarna inom äldreomsorgen får samhällsservice på det språk de själva väljer i kontakten med såväl kommunen som personal inom hemtjänst och särskilt boende. Det finns också tillgång till skriftlig information från kommunen till medborgarna på både finska och svenska. Närheten till gör det lätt att rekrytera finsktalande per- sonal. Men närheten till befaras också vara en anledning till att det saknas en tydlig strategi för hur meänkieli ska fortleva som Bostadssituationen för etniska och språkliga minoriteter m.fl. språk och hur de unga ska ta till sig språket. anses emellertid behov och kompetens mötas på ett tillfredsställande sätt. Det är snarare så att svenskan utgör ett minoritetsspråk, varför det är viktigt att också uppmärksamma brukare och anhöriga som är svenskspråkiga. Bland inlandskommunerna finns alla tre minoritetsspråken representerade i och kommuner, medan och kommuner enbart har samiska. I och är tillgången till personal som talar meänkieli och finska god, men chefer inom äldreomsorgen är oroliga för att språkkompetensen hos personalen kan bli ett problem . Allt färre unga personer talar och lär sig finska/meänkieli och de båda kommunerna har heller inte möjligheter att rekrytera personal från på motsvarande sätt som gränskommunerna. I är det numera svårt att rekrytera personal som talar samiska. Personalen upplever detta som ett stort problem och har uttryckt önskemål om att få utbildning i samiska. Även i och har personalen uttryckt önskemål om kurser i samiska. Inom kommun finns möjligheter till sådan utbildning vid Samernas Utbildningscentrum. Det finns ingen lag som hindrar att seniorbostäder/motsvarande vänder sig till någon speciell etnisk grupp. Men en kommun som driver seniorbostäder måste pröva varje fall utifrån kommunal- lagens bestämmelser (likställighetsprincipen) och lagen om kom- munernas ansvar för bostadsförsörjningen. En kommun kan också utan att bryta mot någon diskrimineringslag inrätta särskilda boen- den riktade mot en viss etnisk grupp. I de berörda kommunerna finns numera inga särskilda boenden avsedda för en speciell nationell minoritetsgrupp. I början av 1990- talet inrättades dock i ett särskilt boende för samer, som är nedlagt. I har man på ett av kommunens särskilda boenden haft en avdelning för samiskspråkiga personer. Den har emellertid återgått till att bli en vanlig avdelning, eftersom efter- frågan på plats i den samiskspråkiga avdelningen var svag. I inleddes ett projekt med sameprofile- rad äldreomsorg.2 Ett av projektets mål är att en avdelning inom ett Bostadssituationen för etniska och språkliga minoriteter m.fl. av kommunens särskilda boenden ska bli sameprofilerad. Andra områden som ska uppmärksammas är hemtjänst, demensvård och arbete med att starta en mötesplats, där äldre samer och andra intresserade ska kunna träffas. Syftet med projektet är att kommun ska leva upp till både socialtjänstlagens och minoritetsspråkslagens ambitioner för äldreomsorgen. Projektet beräknas pågå . Det finansieras i huvudsak av statens stimulansbidrag till kommuner och landsting för insatser inom vård och omsorg om äldre perso- ner, medel som fördelas av . Till en del finansieras projektet också av de medel kommunen får för att stödja minori- tetsspråken. Ett samiskt brukarråd som inrättades 2007 fungerar som referensgrupp inom projektet. Sverigefinländarna är största minoritetsgrupp. I samband med att minoritetsfrågorna samlades i ett eget politikområde bilda- des Sverigefinländarnas Delegation. Detta är en paraplyorganisa- tion som samlar sverigefinska riksorganisationer och bevakar sverigefinländarnas språkliga, kulturella, samhälleliga och sociala intressen.3 Delegationen har bl.a. som mål att stärka det finska språkets ställning och dess fortlevnad i . Som en del i detta arbete driver delegationen frågan om att en lagstadgad rätt till äldrevård på finska ska finnas i hela och inte bara i ett fåtal kommuner i . Förbundet , , är ett specialförbund inom , . är förbundet en av flera svenska riksorganisationer för pensionärer och får som sådan statsbidrag enligt förordningen 2003:752. Förbundet är religiöst och partipolitiskt obundet och öppet för alla pensionärer. Men som intresseorganisation för finsktalande pensionärer driver SFP frågor om bl.a. finskspråkig äldreomsorg och hälso- och sjukvård. I många kommuner deltar SFP i de kom- munala pensionärsrådens verksamhet. Som fritidsorganisation anordnar SFP bl.a. klubb- och hobby- verksamhet, kulturaktiviteter, friskvård, , studiecirklar och seniordans. Ledarutbildningar erbjuds i samarbete med Bostadssituationen för etniska och språkliga minoriteter m.fl. och Sverigefinska folkhögskolan. arrangerar förbundet en konferens med teman som rör fysisk och psykisk hälsa samt aktuella samhällsfrågor och pen- sionärernas kulturfestival. Bostäder för äldre med finskt ursprung bodde det i knappt 53 500 ålderspensionä- rer med finsk bakgrund. förväntas deras antal öka till ca 70 000. Det finns inga officiella eller fullständiga uppgifter om hur många bostäder som riktar sig till äldre personer med finsk bak- grund. SFP har försökt kartlägga detta och upprättat en förteck- ning över dels seniorbostäder för sverigefinländare, dels särskilda boenden där det finns en speciell avdelning/motsvarande för finsktalande. Det är osäkert om förteckningen är fullständig, men det framgår att flera kommuner/städer har en eller ett par avdel- ningar/enheter i särskilda boenden för finsktalande. Det gäller , , , , , , , , , , , , och . I , och finns särskilda boenden som drivs av sverigefinska stiftelser eller föreningar. Seniorbostäder för sverigefinländare finns i , , och . Som tidigare framgått är finskan och/eller meänkieli i princip lika självklara som svenskan i (, och ). De olika språken används och lever sida vid sida. Kommunerna upplever knappast några problem med bristande språkkompetens hos personalen. Brukarna inom äldreomsorgen får samhällsservice på det språk de själva väljer i kontakt med såväl kommunen som personal inom hemtjänst och särskilt boende. Bostadssituationen för etniska och språkliga minoriteter m.fl. Föreningen , en ideell förening, verkar för en tryg- gad ålderdom för judar. Föreningen driver Judiska hemmet och är huvudman för judiska hälso- och sjukvårdsmottagningen för senio- rer och dagverksamheten Terrassen.4 Judiska hemmet har plats för drygt 70 personer i behov av sär- skilt boende. Man urskiljer tre olika former av särskilt boende; sjukhem med 28 lägenheter, gruppboende med två avdelningar med sammanlagt 14 lägenheter och ålderdomshem med 22 lägenheter. Man kan få en bostad i hemmet genom att ansöka hos soci- altjänsten om plats i särskilt boende på vanligt sätt. De boende betalar för vård och omsorg samt mat till respektive stadsdelsför- valtning/kommun, som i sin tur betalar en vårddygnsersättning per boende till föreningen. Hyran betalar de boende till föreningen. Gemensamt för dem som söker sig till Judiska hemmet är deras judiska bakgrund. Några andra förväntningar eller krav på presum- tiva hyresgäster finns inte. Föreningen driver Dagverksamhet Terrassen med verksamhet en gång . De som deltar i denna verksam- het bjuds också in till de olika festarrangemang som Judiska hem- met ordnar i samband med judiska helgdagar. Hälso- och sjukvårdsmottagningen är en s.k. profilmottagning som framför allt vänder sig till judiska patienter som har en sjuk- domsbild med kopplingar till Förintelsen eller andra traumatiska bakgrundstillstånd. Mottagningen är öppen . Den har funnits och har vårdavtal med . Församlingsmedlemmar som inte orkar eller kan laga mat kan köpa matlådor som levereras hem till dem en gång . Det finns såväl traditionell judisk mat som svensk husmanskost. All mat tillagas i Judiska hemmets kosherkök. De resande och kalé (finska romer) har levt i . I sträcker sig romers historia tillbaka till 1500- talet. Bostadssituationen för etniska och språkliga minoriteter m.fl. gruppen och har ett stort antal romer ur olika grupper från östra fått uppehållstillstånd i . Till följd av den förföljelse och diskriminering som romerna har utsatts för under tidigare århundraden5 har de kvar en stark misstro mot myndigheter och organisationer, bl.a. social- tjänsten. Trots flera kommunala och statliga insatser och framåt för att förbättra romernas situation är deras möjligheter att ta del av sina mänskliga rättigheter fortfarande begränsade. Internationella organ såsom kommission mot rasism och intolerans och kommissarie för mänskliga rättigheter har haft synpunkter på romers situation i . Kommissarien för mänskliga rättigheter underströk t.ex. i sin rap- port från ett besök i att romer i drabbas hårt av fördomar och diskriminering. Detta i sin tur leder till svårigheter inom vissa områden såsom utbildning, arbete och bostad. Även Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, och har i olika rapporter uppmärk- sammat romernas svåra situation. Något särskilt boende eller någon avdelning inom sådant med särskild inriktning mot romer finns inte. Den misstro som finns hos romer mot bl.a. har kanske bidragit till att det heller inte varit någon efterfrågan på bostäder av detta slag. har särskilda medel anvisats för att motverka diskriminering och skapa kunskap om livsvillkoren för romer i och hur de kan förbättras såväl hos myndigheter och kom- muner som hos romer. och folkminnen har t.ex. på regeringens uppdrag gjort en studie av situationen för chib i . Regeringen har också tillsatt en delegation för romska frågor (Ju 2006:10). Delegationen ska enligt sina direk- tiv (dir. 2006:101) vara nationellt pådrivande i arbetet med att för- bättra romers situation i . Till dess huvuduppgifter hör bl.a. att främja och stödja kommunala projekt och verksamheter. Dele- gationen består av tio ledamöter varav fem från minoritetsgruppen romer och fem från majoritetssamhället. Från sitt första verksamhetsår drar Delegationen för romska frågor slutsatsen att den bild som ges överensstämmer med de upp- 5 föreskrev olika förordningar att romer skulle fördrivas från landet och förekom tvångsmässig enrollering till krigsmakten och tvångsförflyttning. och fram till slut var inställningen från statens sida starkt diskriminerande. var det förbjudet för romer att invandra. Bostadssituationen för etniska och språkliga minoriteter m.fl. gifter och de erfarenheter delegationen gjort. Delegationen har därför beviljats utökad budget för verksamhetsåren 2008 och 2009 för att intensifiera sina insatser, med särskild betoning på att främja och stödja kommunala projekt och verksamheter i olika delar av landet, som syftar till att förbättra romers situation. 12.2Äldre personer födda utomlands Begreppet invandrare kan tolkas på olika sätt och bör bara användas när själva invandringen i sig kan tänkas ha betydelse eller där de källor som åberopas använder äldre invandrare utan att precisera det närmare. I stället används de begrepp som följer SCB:s riktlinjer, utrikes födda respektive inrikes födda (SCB 2002). Som synonymer kan även begreppen utlandsfödd och född utomlands respektive infödd eller född i användas. Med utländsk bakgrund avses utöver utrikes födda även dem som är födda i och vars båda föräldrar är födda utomlands. Svensk bakgrund används följaktligen för personer vars ena förälder eller båda är födda i . Det bor mer än en miljon människor i som är födda i ett annat land, men det är mindre än en halv miljon som är utländska medborgare (ca 492 000). Andelen äldre födda utomlands ökar i befolkningen. var av personer födda utomlands. Unge- fär hälften av dem kom från ett nordiskt grannland och bland de övriga fanns 140 länder representerade. var av dem i åldrarna och däröver födda utomlands, dvs. drygt 202 500 personer. Boendet speglar ekonomiska klyftor Med den ekonomiska kris som präglade ökade de ekonomiska klyftorna i samhället, mellan inrikes och utrikes födda och mellan boendet i städernas mer välmående respektive fattigare bostadsområden. I kombination med en ökad invandring skärptes både den etniska och socioekonomiska boendesegregationen. Den ekonomiska åter- hämtningen med stigande sysselsättning i slutet på detta årtionde mildrade i vissa avseenden segregationen men inte när det gäller Bostadssituationen för etniska och språkliga minoriteter m.fl. Tendensen är snarare att boendesegregationens etniska dimension blir allt tydligare. Inslaget av utrikes födda bland de boende i ekonomiskt utsatta områden tycks öka oavsett ekonomisk konjunktur (2005). Till en del kan den etniska boendesegregationen förklaras av skillnader i fråga om boendeformer, dvs. i vilken utsträckning inrikes och utrikes födda bor i olika hustyper och upplåtelseformer. Utrikes födda är ofta överrepresenterade i bostadsområden som också domineras av hyresrätt. Skillnaderna avtar något med lång vistelsetid i , men hyresrätten är den dominerande boende- former bland de utrikes födda ännu efter 10–i landet. Den inflyttade befolkningens förutsättningar att göra boende- karriär kan komma att avgöra den framtida utvecklingen när det gäller boendesegregation efter etniska och socioekonomiska skilje- linjer. I detta sammanhang är nyanlända invandrares ställning på arbetsmarknaden och ekonomiska förutsättningar av stor bety- delse. Med den forskning som står till buds och som kartlagts av en statlig utredning (SOU 2005:56) och delvis av är det inte möjligt att bedöma i vilken grad den etniska segregationen är en följd av diskriminering (2005). Men det är få som betvivlar att diskriminering på bostadsmarknaden äger rum. Utrikes födda personer flyttar förhållandevis fler gånger jämfört med svenskfödda. Men skillnaderna är förhållandevis små och har samband med fler kortväga flyttningar bland de utrikes födda, framför allt inom samma fastighet. Utrikes födda flyttar också i högre utsträckning än svenskfödda till storstadsregioner, framför allt till . Detta kan till en del förklaras av en önskan att komma till ett område med fler landsmän. 12.2.1Bostäder för äldre för vissa etniska grupper Det finns inga närmare uppgifter om hur många bostäder som upplåts till äldre personer med en speciell etnisk bakgrund. Det krävs inte något särskilt tillstånd för att inrätta t.ex. seniorbostäder för en viss etnisk grupp. De flesta etniska bostäder för äldre (seniorbostäder och sär- skilda boenden) riktar sig till sverigefinländare. Detta är en naturlig följd av att personer med finländsk bakgrund är en stor grupp, som har funnits i landet . Det finns också seniorbostäder och sär- Bostadssituationen för etniska och språkliga minoriteter m.fl. skilt boende som riktar sig till dem med judisk och estnisk bak- grund. Bostäder av detta slag kan drivas av enskilda eller stiftelser och med olika former av upplåtelse. I undersökningar och studier som gjorts av vård och omsorg om äldre utrikes födda personer tycks det som om utgångspunkten har varit att detta är ett problemområde. Dess- utom används ofta uttryck såsom äldre invandrare och äldre födda utomlands, dvs. oerhört heterogena kategorier som i princip endast är användbara för att beskriva att en allt större andel av de äldre i vårt land har utländsk bakgrund. I undersöknings- och forskningssammanhang behövs mer definierade och avgränsade grupper och områden att studera, men då uppkommer frågan om resultatens generaliserbarhet. Ett generellt problem i vården av och omsorgen om äldre perso- ner födda utomlands är emellertid tydligt – språkförbistringen. Om brukare och personal inte kan eller har svårt att kommunicera med varandra påverkar det självfallet arbetet. I en undersökning av tvär- kulturella möten i (Yeo 2003) framhålls hur viktigt det är för hälsa och välbefinnande att brukare och personal kan kommu- nicera. Språket kan också ses som en bärare av kulturen. När vård och omsorg kan ges av personal på det gemensamma språket får brukaren den egna kulturen med på köpet. Företrädare för vård och omsorg från och kommuner har uppmärksammat ett dilemma som kan förekomma i samband med att språkkunnig personal med utländsk bakgrund vårdar landsmän. Personalen kan då mötas av orimligt höga för- väntningar och krav på vad den ska utföra och ställa upp med. Ju mindre grupp desto större kan förväntningarna bli. Det förekom- mer att personal ber att få gå till andra vård- och omsorgstagare än landsmän. Litteratursökning för att finna undersökningar eller stu- dier som belyser frågor av detta slag har inte gett något resultat. Det förekommer även kulturkrockar mellan en äldre och yngre generation såväl bland inrikes som utrikes födda, men de kan bli mer uttalade bland de sistnämnda. Det blir allt vanligare att personal inom vård och omsorg om äldre har utländsk bakgrund. Om denna personal inte behärskar svenska tillfredsställande kan kommunikationsproblem förekomma Bostadssituationen för etniska och språkliga minoriteter m.fl. även mellan svensktalande äldre och personalen. Detta är en förete- else som börjat uppmärksammas. En grupp som ibland urskiljs eller identifieras är personer som invandrar till sent i livet. I en kvalitativ studie baserad på fyra tematiserade djupintervjuer med två kvinnor och två män, kurdisktalande invandrare från norra , beskrivs hur dessa per- soner upplever sin situation i . De känner sig ensamma och isolerade bland svenskarna. Däremot har de ett socialt nätverk, som består av landsmän och släktingar. Dessa sent i livet-invandrare kan inte tala svenska och deras tolkning av sin omgivning och av sig själva utgår från den syn som de bär med sig från barndomen. Att inkluderas i en problemgrupp såsom ibland sker när det gäller såväl inrikes födda äldre personer som äldre med utländsk bakgrund behöver inte vara odelat negativt. Det kan t.ex. medföra att extra insatser tilldelas dem som grupp, att språkligt och kultu- rellt inriktade dagcenter/träffpunkter inrättas och att kommunen anställer särskild personal eller anhörigvårdare.