sou · GXB388 · 2009-11-02 00:00:00 — Av förarbetena framgår dock att ansvarigt statsråd ansåg att det i klarhetens intresse i lagen uttryckligen bör anges att radioaktiva delar av en kärnteknisk anläggning som avvecklas omfattas av begreppet kärnavfall.1 1983/84:60, s. 79. Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring I förarbetena till kärntekniklagen2 anges att beteckningen kärn- avfall endast bör tillämpas i fråga om delar som inte längre ska användas. Endast då framstår det som naturligt att föremålen ska betraktas som avfall och omfattas av tillståndshavarens särskilda ansvar för kärnavfallet. Det framstår också som missvisande att beteckningen kärnavfall används t.ex. för verktyg som används av en reparatör och som blivit svagt radioaktiva vid arbete i en reaktor. Strålskyddslagens regler är tillräckliga för kontrollen av de föremål som på detta sätt undantas från kärntekniklagens tillämpnings- område. I specialmotiveringen3 anges bl.a. att liksom tidigare gäller att ett radioaktivt ämne som har bildats i en kärnteknisk anläggning ska anses som kärnavfall. Undantag görs dock för ämnen som har framställts eller tagits ur anläggningen för att användas i under- visnings- eller forskningssyfte eller för medicinska, jordbruks- tekniska eller kommersiella ändamål. Därmed undantas särskilt framställda strålkällor från lagens tillämpningsområde, i den mån de inte utgör kärnämnen. I sammanhanget bör också noteras att använt kärnbränsle enligt 2 § 2 c kärntekniklagen hänförs till begreppet kärnämne och alltså inte kärnavfall ända till dess att det har placerats i ett slutförvar. 13.1.2Ansvar för omhändertagande av avfall Kärntekniklagen ställer höga krav på den som bedriver kärnteknisk verksamhet. Tillståndshavare har givits ett ansvar för den kärn- tekniska anläggningen som närmar sig det strikta. Enligt 10 § kärntekniklagen ska en tillståndshavare inte enbart följa de villkor och föreskrifter som uppställs av regeringen eller utan även själv vara verksam för att vidta alla de åtgärder som behövs för att tillse att uppkommet kärnavfall och kärnämne som inte används på nytt ska kunna hanteras och slutförvaras på ett säkert sätt, den anläggning, i vilken verksamheten inte längre ska bedrivas, avvecklas och rivs på ett säkert sätt. 1992/93:98, s. 23. 1992/93:98, s. 43–44. Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring Denna skyldighet innebär att tillståndshavaren ska vidta alla de åtgärder som behövs för att uppkommet kärnavfall och kärnämne som inte ska återanvändas ska kunna hanteras och slutförvaras på ett säkert sätt och att den anläggning i vilken verksamheten inte längre ska bedrivas, avvecklas och rivs på ett säkert sätt. I detta ligger också ett ansvar för att klarlägga vilka åtgärder som behövs och hur dessa åtgärder ska kunna vidtas. Enligt 11 och 12 §§ kärntekniklagen ska en reaktorinnehavare i samråd med övriga reaktorinnehavare svara för att den allsidiga forsknings- och utvecklingsverksamhet bedrivs som behövs för att kunna uppfylla ovan nämnda skyldigheter. Vidare ska denne i samråd med övriga reaktorinnehavare upprätta eller låta upprätta ett program för den allsidiga forsknings- och utvecklingsverksamhet som behövs. Programmet ska insändas till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer för att granskas och utvär- deras. Se vidare avsnitt 13.3. De krav som ställs på omhändertagande av använt kärnbränsle och kärnavfall måste med nödvändighet vara mycket långtgående med hänsyn till säkerhet och strålskydd. Detsamma gäller i fråga om avveckling av en anläggning. I denna skyldighet ingår även en fullständig demontering och bortforsling av till exempel en reaktor och övriga anordningar som ingår i reaktoranläggningen. Enligt ordalydelsen i kärntekniklagen ställs ett krav på att anläggningen ska rivas efter avveckling av den kärntekniska verk- samheten. Inte sällan är det emellertid möjligt att efter sanering av en byggnad, i vilken kärnteknisk verksamhet pågått, använda byggnaden till andra ändamål. Det kan ske efter att Strålsäkerhets- myndigheten har friklassat byggnaden med stöd av reglerna i strålskyddslagen och kärntekniklagen. Efter att byggnaden sanerats så att den kan friklassas torde tillståndshavaren ha fullgjort sina skyldigheter i enlighet med vad som framgår av 14 § kärnteknik- lagen. Byggnaden kan därefter användas för andra ändamål. Ett tillstånd att bedriva kärnteknisk verksamhet innebär ett långtgående åtagande. Bestämmelsen i 14 § kärntekniklagen innebär att även om ett tillstånd återkallas eller ett tillstånds giltighetstid går ut eller om rätten att driva en kärnkraftsreaktor upphör kvar- står tillståndshavarens skyldigheter att på ett säkert sätt hantera och slutförvara använt kärnbränsle och kärnavfall samt avveckla och riva anläggningen. Ansvaret kvarstår till dess att alla skyldig- heter har fullgjorts eller befrielse från dem medgivits. Det får dock anses rimligt att tillståndshavaren i vissa fall kan medges befrielse Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring från sina förpliktelser. I samband med sådan befrielse bör prövas om de åligganden som tillståndshavaren har kan fullgöras av annan. I en sådan situation bör också prövas om kraven på säkerhet och en säker avfallshantering och avveckling kan anses tillgodosedda och att medel finns härför. Bestämmelsen om tillståndshavarens långtgående skyldigheter kan således innebära att skyldigheterna kvarstår långt efter det att verksamheten har upphört vid anläggningen. 13.2Befintliga och planerade anläggningar för förvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall Reaktorägarnas gemensamt ägda bolag hantering AB (SKB) har fått uppgiften att fullgöra de skyldigheter som åvilar reaktorägarna när det gäller att omhänderta kärnavfallet och det använda kärnbränslet från reaktorerna. De volymer använt kärnbränsle och annat radioaktivt avfall som måste beredas plats i olika slutförvar enligt nuvarande referens- scenario för kärnkraftverkens drift framgår av nedanstående tabell. Tabell 13.1 Inkapslat kärnbränsle och radioaktivt avfall att deponera Volym i slutförvar m3 (6 000 kapslar) Låg- och medelaktivt avfall Från rivning av kärnkraft- Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring Den totala bilden av det svenska systemet för omhändertagande av kärnkraftens restprodukter och annat radioaktivt avfall framgår av nedanstående figur. Bilden illustrerar flödet av restprodukter och radioaktivt avfall från kärnkraftverken eller andra institutioner via mellanlager och behandlingsanläggningar till olika typer av slut- förvar. Med undantag för de mellanlager eller markdeponier för avfall som finns hos de operatörer där avfallet uppkommer så planeras, byggs, drivs och avvecklas alla anläggningar i SKB:s regi. Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring Figur 13.1 Översikt av det svenska systemet för omhändertagande av kärnkraftens restprodukter och annat radioaktivt avfall Källa: SKB. Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring SKB svarar även för transporter av restprodukterna och avfallet mellan anläggningarna. I ligger alla befintliga anläggningar vid kusten dit även de framtida anläggningarna avses bli för- lagda. Transportsystemet bygger därför på sjötransporter med ett för detta ändamål specialbyggt fartyg (). Följande anläggningar och system är tagna i drift. Centralt mellanlager för använt kärnbränsle (Clab) Clab är placerat intill och togs i drift 1985. Där mellanlagras det använda kärnbränslet i bassänger insprängda i berget. mellanlagring ska bränslet kapslas in och transporteras vidare till slutförvaret. Clab består av en ovanmarksdel för mottagning av bränsle och en undermarksdel med förvaringsbassänger. Bassängerna är place- rade i bergrum och utförda i betong med rostfri plåtinklädnad. De är dimensionerade för att motstå jordbävning. Ett nytt bergrum med förvaringsbassänger har tagits i drift och lagringskapa- citeten har därmed ökats till . finns knappt bränsle lagrat i Clab. Slutförvar för kortlivat radioaktivt driftavfall (SFR) Vid Forsmarks kärnkraftverk drivs SFR, ett slutförvar för driftavfall från kärnkraftverken (kortlivat radioaktivt avfall). Anläggningen är placerad under med berg- täckning. Från hamnen i leder två kilometerlånga till- fartstunnlar ut till förvarsområdet. Det består av fyra stycken bergsalar samt ett cylindriskt berg- rum som innehåller en betongsilo. Avfallet består till största delen av förbrukade jonbytarmassor och indunstarmmaterial från de svenska reaktorerna samt bland annat av sopor, skrot, isoleringsmaterial och använda skyddskläder. I SFR slutlagras även radioaktivt driftavfall från Clab och från annan verksamhet, t.ex. en del radioaktivt avfall från sjukvård, industri och forskning. /2009 hade cirka Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring avfall deponerats i SFR, vilket motsvarar ungefär hälften av dagens lagringskapacitet. Markdeponier samt berganläggningar för mellanlagring Inom kraftverksområdena finns anläggningar för hantering av låg- och medelaktivt avfall. Anläggningarna är dels sådana som omfattas av tillståndet att inneha reaktoranläggningen, dels sådana där särskilt tillstånd är utfärdat. De anläggningar som drivs med särskilt tillstånd är markförvar för deponering av mycket lågaktivt driftavfall vid Forsmark, och , ett bergförlagt torrt mellanlager för kortlivat driftavfall vid Oskars- hamn samt ett mellanlager för driftavfall vid . Avfall som deponeras i markförvar ska vara sådant att det inte finns några allvarliga risker för vare sig individ eller samhälle efter avslutad deponering, oavsett hur platsen används. Det innebär att avfall med huvudsakligen kortlivade radioaktiva ämnen får deponeras i markförvar. Transportsystem för radioaktiva restprodukter Transportsystemet utgörs av fartyget , transportbehållare och terminalfordon. Systemet är utformat för att kunna användas för använt kärnbränsle och alla typer av kärnavfall. M/s har en lastkapacitet på och är byggt för roro-hantering. Fartyget har varit i drift och utredning pågår hur det ska ersättas. I transportsystemet ingår också tio transport- behållare för använt bränsle, två för härdkomponenter och 27 strålskärmande behållare för medelaktivt avfall. /2009 hade totalt drygt använt kärnbränsle transporterats från kärnkraftverken till Clab och låg- och medelaktivt avfall till SFR. I det svenska systemet ingår ett antal anläggningar som befinner sig i olika utvecklings- och projekterings- skeden. Dessa anläggningar beskrivs var för sig nedan. Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring Slutförvar för använt kärnbränsle Arbetet med lokaliseringen av slutförvaret inleddes . Det har bedrivits stegvis med förstudier följt av platsundersökningar och slutligen det genomförda valet av lokalisering vid Forsmark i kommun. Ansökningar för tillståndsprövning enligt kärntekniklagen av slutförvaret och enligt av slut- förvarssystemet (Clab, inkapslingsanläggning och slutförvar) be- räknas av SKB att kunna inlämnas . Slutförvaret planeras att bestå av en ovanmarksdel och en under- marksdel. Ovanmarksdelen omfattar driftområde, bergupplag, ven- tilationsstationer och förråd. Undermarksdelen på 400–består av ett centralområde och ett förvarsområde samt för- bindelser till ovanmarksdelen i form av schakt för hissar och ventilation och en ramp för fordonstransporter. Figur 13.2 Slutförvaring av använt kärnbränsle enligt KBS-3-metoden Källa: SKB. Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring I förvarsområdet ska det använda kärnbränslet deponeras i berget, inneslutet i kopparkapslar som bäddats in i bentonitlera, vilket visas i ovanstående figur. Nedanstående figur visar förvarsområdets utbredning. Figur 13.3 Planerad slutförvarsanläggning för använt kärnbränsle i vid platsval Forsmark Källa: SKB. När anläggningen uppförts och om villkor för drifttagande upp- fyllts och godkänts av myndigheterna startar den kärntekniska verksamheten med skede provdrift. SKB beräknar att det ska kunna ske . Inledningsvis deponeras ett mindre antal kapslar varefter deponeringstakten successivt ökar och når en reguljär kapacitet om 120–150 kapslar . Totalt ska enligt aktuella planer 6 000 kapslar deponeras, vilket motsvarar använt bränsle. Inkapslingsanläggning för använt kärnbränsle Innan det använda kärnbränslet placeras i slutförvar ska det kapslas in i koppar. Inkapslingen planeras att ske i en ny anläggning som sammanbyggs med Clab, se nedanstående figur. Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring kärntekniklagen om att uppföra en inkapslingsanläggning i anslutning till Clab samt att inneha och driva Clab och inkapslingsanläggningen som en integrerad anläggning inlämnades av SKB . Beslut om tillstånd förväntas i samband med ställningstagandet till de kommande ansökningarna för slutförvaret och slutförvarssystemet. Inkapsling av använt kärnbränsle planeras att påbörjas med en provdrift som omfattar cirka 30 kapslar. Rutinmässig drift tar sedan vid året därpå. Med en kapselfabrik avses en anläggning där kopparkapselns olika komponenter finbearbetas och sammansätts till en färdig kapsel. Kapseln har i referensutformningen formen av ett rör med lock och botten. Fyra metoder har provats för att tillverka kopparrör. Referensutformningen baseras på extrudering av rör. Figur 13.4 Den planerade inkapslingsanläggningen för använt kärnbränsle sammanbyggd med Clab i Källa: SKB. Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring Inuti kopparkapseln finns en gjutjärnsinsats med kanaler för bränsleelementen. Insatsen tjänstgör också som den tryckbärande komponenten i konstruktionen. Slutförvar i SFR för rivningsavfall Det kortlivade rivningsavfallet från kärnkraftverken och från Studsvik och planeras att bli deponerat i SFR efter att SFR byggts ut för detta ändamål. Utbyggnaden kommer att ske med bergsalar av liknande typ som i nuvarande SFR. SKB bedömer att ansökningarna om tillstånd för och utbyggnad av SFR tidigast kan lämnas in . Totalt beräknas rivningsavfall att lagras. Tidpunkten för deponering av rivningsavfallet bestäms av tidsplanen för rivning av reaktoranläggningarna. Slutförvar för långlivat radioaktivt avfall Slutförvaret för långlivat radioaktivt avfall, benämnt SFL, avses rymma i huvudsak härdkomponenter och reaktordelar, rivnings- avfall från Clab och inkapslingsanläggningen samt långlivat låg- och medelaktivt avfall från Studsvik. Beroende på när SFR slutligt stängs kan SFL även komma att ta emot det kortlivade rivnings- avfallet från Clab och inkapslingsanläggningen. SFL beräknas kunna stå klart först i samband med rivningen av det sista kärn- kraftverket. Platsen för SFL är ännu inte bestämd. Förvaret kan komma att samlokaliseras med något av de övriga slutförvaren, t ex med SFR. Det ska förläggas och enligt nuvarande preliminära planering bestå av bergsalar i vilka avfallet staplas i betongfack och kringfylls med porös betong. Facken täcks successivt med betongplank och pågjuts. Totalt beräknas avfall komma att deponeras i SFL. Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring Kärntekniklagens bestämmelser innebär att reaktorinnehavarna har givits ett ansvar för att det använda kärnbränslet och kärnavfallet och kärnämnet som uppstått vid driften av kärnkraftverken tas omhand och slutförvaras på ett säkert sätt. Ansvaret är ett lång- siktigt åtagande och kvarstår till dess att alla skyldigheter fullgjorts eller befrielse från den meddelats. Skyldigheterna har fullgjorts först när ett slutförvar slutligt har förslutits. Vissa av bestämmelserna i kärntekniklagen riktar sig särskilt till de som har tillstånd att inneha och driva en kärnkraftsreaktor. Dessa tillståndshavare ska enligt 11 § kärntekniklagen svara för att det bedrivs en allsidig forsknings- och utvecklingsverksamhet om slutförvaring och kärnavfall och rivning av anläggningar. Enligt 12 § kärntekniklagen är de berörda reaktorägarna skyl- diga att låta upprätta ett allsidigt program för verksamheten som ska innehålla dels en översikt över samtliga åtgärder som kan bli behövliga, dels närmare ange de åtgärder som avses bli vidtagna inom en tidsrymd om . Programmet ska granskas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer. Enligt 26 § kärnteknikförordningen har regeringen delegerat granskning och utvärdering av programmet till Strålsäkerhets- myndigheten som yttrar sig efter att ha hört ett stort antal myndig- heter och utomstående experter. Som en följd av granskningen kan regeringen besluta om villkor som avser den fortsatta forsknings- och utvecklingsverksamheten. Forskningsprogrammet, som brukar benämnas Fud-program (forskning, utveckling, demonstration), ska vara inriktat på att redovisa den forskning och utveckling som behöver vidtas för att slutligt kunna lösa problemen kring en säker hantering och slut- förvaring enligt den metod som framstår som bäst med hänsyn till säkerhet och strålskydd. Forskningen omfattar hela processkedjan för avfallets omhändertagande och slutförvaring, således även olika typer av mellanlager och andra anläggningar som behövs före slutförvaringen. I kravet på ett allsidigt program ingår också en redovisning och en uppföljning av alternativa hanterings- och för- varingsmetoder som framkommer under den fortsatta utvecklingen på avfallsområdet, såväl genom egen forskning som utländsk forsk- ning. Syftet med bestämmelsen är att någon bindning till en från Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring början bestämd hanterings- eller förvaringsmetod inte ska ske förrän tillräckliga kunskaper för att kunna överblicka och bedöma föreliggande säkerhets- och strålskyddsproblem är tillgängliga. Framkommer det en ny och bättre metod bör istället denna väljas. SKB har fått i uppdrag att slutförvara det använda kärnbränslet och kärnavfallet och ansvarar för den operativa driften av slut- förvaret. De långsiktiga skyldigheterna enligt kärntekniklagen kan reaktorinnehavarna dock inte överlåta till SKB. Även SKB, såsom uppdragstagare åt reaktorinnehavarna och till- ståndshavare enligt kärntekniklagen till aktuella anläggningar, har ett ansvar för att det använda kärnbränslet och kärnavfallet slut- förvaras på ett säkert sätt. SKB:s arbete med forskning, utveckling och demonstration syftar till att ta fram nödvändiga kunskaper, underlag och data för att förverkliga slutförvaringen av använt kärnbränsle och annat radio- aktivt avfall. Program för detta arbete presenteras av SKB . Det senaste programmet, Fud-program 2007, med bilagd handlingsplan, lämnades till regeringen . Det har inriktats mot de insatser som behövs för att genomföra byggandet av en inkapslingsanläggning för använt kärnbränsle och ett slut- förvar för inkapslat kärnbränsle. Målet med den forskning om långsiktig säkerhet, som SKB bedriver, är att vi ska förstå de processer (förändringar på lång sikt) som förekommer i ett slutförvar och hur de påverkar förvarets förmåga att isolera det använda kärnbränslet. Den långsiktiga säkerheten hos ett slutförvar för använt kärnbränsle utvärderas med säkerhetsanalyser. Säkerhetsanalysen använder vetenskaplig metodik och hämtar kunskap om långsiktiga förändringar från forskningen. De viktigaste säkerhetsanalys- projekten är säkerhetsanalyser till ansökningarna för att få uppföra en inkapslingsanläggning respektive ett slutförvar. En viktig milstolpe var redovisningen av en säkerhetsanalys SR-Can som visar den metodik som kommer att användas. En viktig komponent i Fud-verksamheten är Äspölaboratoriet. Det är beläget utanför och används för att pröva, verifiera och demonstrera de undersökningsmetoder som använts vid platsundersökningarna och som senare ska användas för detalje- Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring rade undersökningar av valt slutförvar, samt för att studera och verifiera funktionen för olika komponenter i slutförvarssystemet. Det används även för att utveckla och testa teknik för deponering av buffert och kapslar. En illustration av laboratoriet visas i nedan- stående figur. De olika tester av teknik och metoder som pågår i Äspö- laboratoriet omfattar utprovning av deponeringsmaskinen i proto- typutförande, utveckling av alternativet med horisontell depon- ering, testning av metod för nedsättande av bentonitbuffert och kapslar i de borrade deponeringshålen samt återfyllning och pluggning av deponeringstunnlar. Ett prototypförvar i full skala har utförts och försök med återtagning av kapsel från ett deponerings- hål har genomförts. Källa: SKB. Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring En annan viktig komponent i Fud-verksamheten är Kapsel- laboratoriet i där utvecklingen av metoder för för- slutning och kontroll av kopparkapseln görs. I laboratoriet testas och verifieras i full skala även olika hanteringsutrustningar för kapslar. Laboratoriet ska även kunna användas för utbildning och träning av operatörer till inkapslingsanläggningen. Provtillverkning av kapselkomponenter som kopparrör, lock, bottnar och insatser med lock har pågått . Tillverkning provas med olika metoder hos ett antal företag inom och utom landet. I SKB:s referensscenario antas forskning, utveckling och demonstration på pågå tills deponering under den rutin- mässiga driften påbörjas. Laboratoriet planeras att använ- das i annan forskning med geologisk anknytning. Vid Kapsel- laboratoriet kommer det att pågå utveckling och utbildning fram till dess att inkapslingsanläggningen tas i drift. 13.4Omhändertagande av kärnavfall vid ett förlängt kärnkraftsscenario Med en möjlighet till generationsskiften i kärnkraftsbeståndet kan det driftscenario förlängas som låg till grund för beskrivningen av det svenska kärnavfallssystemet i avsnitt 13.2. Detta skulle bland annat innebära att den totala volymen avfall blir större än vad som där redovisades. Det är dock inte möjligt att göra säkra uppskattningar av omfattningen av de avfallsvolymer som skulle kunna aktualiseras genom generationsskiften. De beror ju framför allt på hur framtida ekonomiska avvägningar skulle påverka viljan att investera i ny kärnkraft. För att ändå något belysa utvecklingen av avfallshanteringen vid ett förlängt driftscenario antas här att dagens elproduktions- kapacitet med kärnkraft i stort kommer att upprätthållas genom generationsskiften när dagens reaktorer ställs av. Dagens tio reak- torer har tillsammans en nettoeffekt om cirka 9 000 MW (cirka 27 000 MW termisk effekt). Nedanstående figur visar den beräknade framtida elproduk- tionen under antagandet att dagens reaktorer ersätts med fem nya reaktorer med vardera cirka 1 800 MW nettoeffekt och en års- Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring Dagens reaktorer beräknas enligt kärn- kraftsverkens nuvarande planeringsunderlag att tas ur drift –2045, då de fem nya reaktorerna i stället fasas in. Det expanderade scenariot innebär en drifttid för kärnkraften . Som synes kommer den totala elproduktionen med de ovan angivna antagandena att bli ungefär densamma efter generations- skiftet. Givetvis skulle i stället antalet nya reaktorer och därmed även produktionstillskottet kunna bli större. I så fall ökar elpro- duktionen, avfallsproduktionen och kostnaderna i motsvarande grad. Om dagens tio reaktorer ersätts med tio nya reaktorer med cirka 1 800 MW nettoeffekt skulle den samlade årsproduktionen el bli ungefär den dubbla jämfört med dagens. De nya reaktorerna antas tillhöra vad som brukar kallas tredje generationens kärnreaktorer, liksom de nya reaktorer som byggs eller planeras i . De är i många avseenden annorlunda och mer tekniskt utvecklade än dagens reaktorer, bland annat vad gäller väsentliga förbättringar som höjt säkerheten och minskat risken för radioaktiva utsläpp. Det är dock fråga om kokar- eller tryckvattenreaktorer med samma grundläggande teknik som dagens reaktorer, och som därmed i princip ger upphov till samma restprodukter som dessa. Det svenska systemet för mellanlagring och slutförvaring Figur 13.6 Elproduktionen med ett förlängt kärnkraftsscenario Källa: SKB.