sou · GXB327 · 2009-03-16 00:00:00 — För högstadie- och gymnasieungdomar bör därför nuvarande utbildningsmöjligheter i , och kompletteras med ett elevhem i anslutning till utbildningen i . Utgångspunkten: Dansen i centrum Det statliga stödet för den egentliga yrkesutbildningen på gymnasienivå bör även fortsättningsvis koncentreras till en skola. Det är inte realistiskt att räkna med att yrkesdansarutbildningen i skulle kunna leda till att mer än högst ett eller möjligen ett par tiotal elever når internationellt konkurrenskraftig standard. Detta är förmodligen mer än vad den inhemska arbetsmarknaden efterfrågar, också om man tar hänsyn till att dansen är en konstform med många fria utövare. Som framgått av kapitel 4 saknas någorlunda exakta uppgifter om arbetsmarknadssituationen för yrkesdansare i . De årliga rekryteringsbehoven vid de fasta kompanierna, vikarier inräknade, kan räknas i ental. Härtill kommer behoven inom danskompanier och grupper utanför institutionerna. Merkostnaderna för en högkvalitativ yrkesdansarutbildning jämfört med annan yrkesutbildning behöver vara avsevärda. Detta talar för en satsning på yrkesdansarutbildning för klassisk och modern dans som en elitutbildning på en ort. Yrkesdansarutbildning anordnas numera, förutom vid i , även vid Angeredsgymnasiet i . Enligt kommunens uppfattning kräver utbildningen inga avsteg från gällande skolförfattningar. Utbildningen är inte riksrekryterande. kommuner täcker själva de merkostnader som utbildningen medför. Den första elevkullen lämnar årskurs tre . Initiativ har också tagits till yrkesdansarutbildning i och vid åtminstone en fristående gymnasieskola. Jag har valt att i detta sammanhang inte ha andra synpunkter på vad kommuner eller enskilda genomför inom ramen för den kommunala självstyrelsen, näringsfriheten, och gällande regelverk , att statlig finansiering och medgivande om avsteg från gällande regelverk bör förbehållas den statliga yrkesdansarutbildning som här föreslås. I betänkande – För yrkeskunnande i förändring (SOU 2008:29), framhålls (s. 147 ff.) att yrkeslärande i första hand är en mental fråga och inte en fråga om handrörelser. I uttrycket mental inkluderas då tanke, vilja och känsla. Att lära sig utföra ett yrke är till viss del en fråga om motorisk färdighetsträning, men inte enbart. Inlärningen ska också ge Utgångspunkten: Dansen i centrum perspektiv på och förståelse för handlandet. Detta förutsätter en mental process. Fokus i all yrkesutbildning ligger på samspelet mellan å ena sidan individens föreställningar, förväntningar och förutsättningar och, å den andra sidan, arbetsuppgifternas komplexitet, svårighetsgrad och inbördes sammanhang. Yrkeslärande handlar om samspelet mellan eleven, organisationen av lärandet och arbetets/yrkets innehåll. Resonemanget, som har stöd i aktuell vetenskaplig litteratur, utgör en viktig grund för utformningen av förslag. Det kan synas paradoxalt att åberopa detta i fråga om yrkesdansarutbildningen, som i så hög grad bygger på fysisk, motorisk färdighet. I dansen är det emellertid rörelsen, som är betydelseskapande. Att studera in och tolka en dansroll är i högsta grad en mental process. Den kunskap vi har om yrkesutbildning och progression i yrkeskunnande bör därför vara relevant också för dansarutbildningen. Att dansarutbildningen är en konstnärlig utbildning accentuerar betydelsen av den mentala processen. Ingenting talar för, att det som gäller för progression inom annan yrkesutbildning, inte skulle gälla också för dansarutbildningen. Den vetenskapliga litteraturen betonar också starkt betydelsen av att tillägna sig yrkeskunnande på en arbetsplats. Lärandet ses då som en process där kunskap skapas genom omvandling av erfarenhet. Yrkeskunnande är något som infinner sig genom deltagande i yrkeskulturella miljöer. Lärandets sociala aspekt, det vill säga att lärandet sker i praxisgemenskap, är viktig för att förstå progressionen i yrkeskunnandet. Lärprocessen på en arbetsplats kan vara relativt osynlig jämfört med skolförlagd undervisning, där de olika momenten ofta lyfts ur sina sammanhang. Genom att delta i arbetet med andra, mer erfarna yrkesmän lär sig deltagaren handlag och problemlösningar, utan att alltid själv vara medveten om att det är en undervisningssituation. Lärandet på arbetsplatsen ger eleven omedelbar respons bl.a. genom kommentarer från mer erfarna kollegor. Det bidrar också till att utveckla yrkesidentiteten. För dansutbildningens del innebär detta att ett nära samarbete med ett eller helst flera danskompanier, som ger eleverna tillfälle att träna och dansa med yrkesverksamma dansare, i hög grad skulle främja progressionen i elevernas yrkeskunnande. Organisationen av dansarutbildningen i andra länder ger empiriskt stöd för denna tanke. Ansvaret för att en svensk yrkesdansarutbildning blir internationellt konkurrenskraftig delas därför av danskompanierna, som måste erbjuda möjligheter till arbetsplatsförlagt lärande för eleverna i Utgångspunkten: Dansen i centrum Också detta torde vara en förutsättning för att en internationellt konkurrenskraftig yrkesdansarutbildning ska kunna etableras. Verksamheten ska bedrivas så att det blir möjligt för de yngre eleverna att uppleva och vara i kontakt med mer erfarna elever och ha de yrkesverksamma dansarna som förebilder. I likhet med de studerade utländska utbildningarna bör det organiseras mentorskap mellan eleverna på olika nivåer och dansare på den eller de institutioner eller scener till vilken utbildningarna har anknytning. Undervisningen ska redan från början vara präglad av ett praxislärande, dvs. eleven lär sig förebildsmässigt såväl teknik, attityder som förhållningssätt i dansens egen sfär och utvecklar sig genom ständig träning, genom att lära av de äldre och erfarnare och genom att i största möjliga utsträckning själva delta i dansarnas vardag. På så sätt erövrar eleven också förutsättningar för att utforska dansens möjligheter och formspråk och utveckla sitt egna, konstnärliga uttryckssätt. 6.10Pedagogik, didaktik och utbildningens innehåll Det finns uppenbarligen flera olika skolor när det gäller dansarutbildningens innehåll, pedagogik och didaktik. I flera av de studerade länderna vinnlägger man sig om att utveckla en nationell karaktär – inom i synnerhet det klassiska balettkonsten – som sedan präglar den yrkesverksamme dansaren. Den nuvarande svenska utbildningen har däremot kritiserats för att vara profillös. Svenska dansare och koreografer har under långa perioder rönt stor internationell uppmärksamhet. Det är naturligtvis till en del resultatet av insatser från unika personligheter. Utan bas i en stark inhemsk dansarutbildning hade framgångarna sannolikt varit mer svårnådda. Det har inte funnits utrymme att närmare gå in på de innehållsliga frågorna inom ramen för mitt uppdrag. De rymmer också i hög grad avvägningar och bedömningar som bör göras av den professionella nivån. Icke desto mindre har de en avgörande betydelse för verksamhetens resultat, nämligen om en internationellt konkurrenskraftig dansarutbildning ska komma till stånd. Det bör vara en första central uppgift för ledningen för den statliga dansarutbildning som här föreslås, att ta initiativ till ett arbete med pedagogiska och didaktiska riktlinjer samt med kursplaner Utgångspunkten: Dansen i centrum och krav för olika utbildningsnivåer. I detta arbete bör man involvera internationellt respekterade dansare och koreografer. Resultatet skulle kunna ersätta den existerande, nationella syllabus, som f.n. betraktas som inaktuell och därför inte tillämpas. En aktuell och respekterad syllabus skulle ha stor betydelse också för kvalitetssäkringen av såväl yrkesdansarutbildningen som av de enskilda eller kommunala dansskolor som förutses för barn på mellanstadienivå. Sammanfattningsvis ska förändringen av yrkesdansarutbildningens mål, syfte och organisation ge till resultat att: -utbildningen bygger på gemensamma, nationella mål, -såväl den klassiska repertoarens som den moderna, konstnärliga dansens behov beaktas i utbildningen, -utbildningen håller internationell standard, -utbildningen vänder sig till och rekryterar dem som bedöms ha förutsättningar för yrket och bedöms klara den träning och disciplin som är nödvändig för yrket, -dansträningen står i fokus i utbildningen, men kombineras med ämnesstudier som ger grundskole- och gymnasiekompetens, -utbildningen är kvalitetssäkrad, -antagning till och fortsatt deltagande i dansutbildningens olika steg avgörs genom uppdansning, -uppsökande verksamhet bedrivs för att i ökad utsträckning rekrytera begåvade elever från hela landet, -de som antas till utbildningen ges praktiska förutsättningar att delta i undervisningen även om eleven kommer från annan ort, -hela dansarutbildningen är statligt finansierad, -utbildningen styrs av ett eget regelverk vid sidan om grundskole- och gymnasieförordningarna, -utbildningen i successivt ökad omfattning integreras i arbetslivet, Utgångspunkten: Dansen i centrum -undervisningen i stor utsträckning bedrivs av visstidsanställda lärare och gästlärare med egen aktuell scenerfarenhet, samt -att den statliga yrkesdansarutbildningen har en dansprofessionell ledning av utbildningen i dans. Mitt förslag: En ny statlig myndighet ska i fortsättningen vara huvudman för den förberedande dansarutbildningen och yrkesdansarutbildningen. I kap. 6 har jag redovisat utgångspunkterna för förslagen om en sammanhållen svensk yrkesdansarutbildning för både klassisk balett och modern dans. Utbildningen skiljer sig påtagligt från andra utbildningar genom att den ställer mycket höga krav på elevernas fysiska och psykiska förutsättningar, deras träningsvilja och motivation samt deras musikalitet. Det gäller särskilt den gymnasiala yrkesdansarutbildningen, som dessutom syftar till att eleverna ska vara färdigutbildade efter att ha genomgått utbildningen och att de då ska hålla en så hög nivå att de har möjlighet att få anställning även i en internationell konkurrens. Detta ställer, som tidigare framgått, krav på en mycket speciell, elitinriktad utbildning. Utbildningen i klassisk dans, både på grundskolenivå och den gymnasiala yrkesutbildningen är anpassad till skollagstiftningen. De förutsättningar och problem som detta medför beskrivs närmare i kapitel 2. Jag konstaterar därför att utbildningen bör ligga utanför grund- och gymnasieskolan samt att ett särskilt huvudmannaskap för utbildningen skulle göra det möjligt att forma den med utgångspunkt i de krav en kvalificerad dansarutbildning ställer. Formalia såsom antagning, kurs- och undervisningsplaner samt rekrytering av personal skulle med ett särskilt huvudmannaskap kunna regleras på ett för dansarutbildningen mer ändamålsenligt sätt. Den nya organisationen ska svara för olika verksamheter. Den ska anordna dansarutbildning både på grundskole- och gymnasienivå, den ska driva ett elevhem och den ska ansvara för stöd till och certifiering av förberedande dansarutbildning. Verksamheten ska bedrivas i olika delar av landet. Det ska också finnas förutsättningar för att därutöver tillhandahålla fortbildning och annan dansutbildning som anknyter till skolans verksamhet. För detta krävs en flexibel organisation, en verksamhet som är långsiktigt hållbar och där intressenterna själva erbjuds möjlighet att ta ansvar och ha inflytande över verksamhetens utformning. Med de olika uppgifterna följer att organisationen kommer att bedriva ekonomisk verksamhet av skiftande slag och med en inte obetydlig omfattning. Verksamheten ska finansieras med statsbidrag. Uttag av avgifter kommer också att förekomma när det gäller stödet till och certifieringen av anordnare av förberedande dansarutbildning. Även de organisatoriska och ekonomiska förutsättningarna gör alltså att verksamheten skiljer sig från skolväsendet i övrigt. Sammantaget uppvisar dansarutbildningen i många avseenden sådana särdrag att jag bedömer att det inte är lämpligt att inordna den i den befintliga skolorganisationen utan att det behövs en särskild huvudman som ansvarar för utbildningen och de övriga uppgifterna. Det är också min bedömning att de avvikelser från gällande skollagstiftning som är nödvändiga för att kunna skapa en skola som har en tillräckligt hög utbildningskvalitet för att kunna nå de uppsatta målen inte kan göras inom ramen för skollagens regler om respektive gymnasieskolan. Det krävs därför en särskild reglering för dansarutbildningen. är det viktigt att utformningen kopplas till de gällande reglerna för grund- och gymnasieskolan så att övergången underlättas för de elever som väljer att av någon anledning gå över till en annan utbildning. Dessa frågor behandlas närmare i kapitel 8.1.3. De uppgifter som huvudmannen för verksamheten ska ha och den omständigheten att verksamheten ska bedrivas på olika platser i landet talar för att verksamheten bör samlas under en huvudman. Det hänger samman med att dansarutbildningen är av nationellt intresse och att det är angeläget att beslut om verksamheten samt dess finansiering och fortlevnad fattas på central och inte nivå. En sådan ordning bidrar också till en enhetlig utformning av dansarutbildningen. Sammantaget gör detta att ett kommunalt huvudmannaskap inte bör komma ifråga. De alternativ som står till buds är ett statligt huvudmannaskap eller en privaträttslig organisationsform; dvs. ett bolag, en förening eller en stiftelse. Skollagen gör en tydlig åtskillnad mellan det offentliga skolväsendet för barn och ungdomar och de fristående skolorna. och gymnasieskolan ingår i det förstnämnda och det är kommuner och landsting som kan vara huvudman för verksamheten. I vissa fall har staten tagit på sig ett huvudmannaskap. Det gäller t.ex. specialskolan för barn och ungdomar som på grund av dövhet eller hörselskada inte kan gå i . Staten är även huvudman för sameskolan, som är ett alternativ till för barn till samer. De fristående skolorna omfattas inte fullt ut av samma regler som gäller för och gymnasiet inom det offentliga skolväsendet. Till det kommer att de i stället för det allmänna har en enskild fysisk eller juridisk person som huvudman. Det finns i och för sig inget formellt hinder mot att en juridisk person där det allmänna har inflytande kan driva en fristående skola. Utredningen om villkoren för fristående skolor har emellertid haft i uppdrag att analysera frågan. I sitt slutbetänkande Mer om fristående skolor och enskild förskoleverksamhet (SOU 2008:122) föreslog utredningen att det tydligt ska framgå av skollagen att det allmänna, förutom i vissa undantagsfall, inte ska vara delaktig i fristående skolor. Redan denna grundläggande uppdelning i skollagen mellan det offentliga skolväsendet och de fristående skolorna talar därför mot att välja en lösning där staten har ett övergripande ansvar för yrkesdansarutbildningen men verksamheten drivs med en enskild juridisk person som huvudman. Verksamheten skulle då komma att betecknas som en fristående skola trots att den har tillkommit genom statligt initiativ och drivs av staten. En lösning med en fristående skola skulle vidare leda till att Skolinspektionen ska svara för prövningen av utbildningens innehåll och rätten till bidrag samt svara för tillsyn och uppföljning av verksamheten. Med hänsyn till de initiativ som regeringen har tagit till förändringar av bl.a. förfarandet vid prövning och till hur bidragen till fristående skolor ska bestämmas skulle det orsaka svårigheter beträffande dansarutbildningen. Till det kommer att det ifråga om gymnasieutbildningen kommer att krävas att dansarutbildningen kan hänföras till ett visst nationellt program (eller motsvarande efter i den reformerade gymnasieskolan). Med hänsyn till utbildningens särart är det svårt att finna en jämförbar utbildning. Därmed motverkas också möjligheten till en flexibel utformning av dansarutbildning på det sätt som jag har föreslagit. Förutom att anordna undervisningen är avsikten att huvudmannen för dansarutbildningen också ska svara för driften av ett elevhem för de elever som behöver det, för certifiering av förberedande dansarutbildning och stöd till sådana utbildningar. Det innebär att förutom den reguljära undervisningsverksamheten ska diverse andra myndighetsuppgifter ingå. Eftersom det krävs lagstöd för att myndighetsutövning ska få utövas av en enskild juridisk person som t.ex. en stiftelse krävs ett särskilt bemyndigande i lag samt åtskilliga avsteg från gällande regelverk för fristående skolor. Det kan ifrågasättas om det är motiverat med hänsyn till verksamhetens omfattning utan att det i stället är lämpligare att staten är huvudman för verksamheten. Det finns också ekonomiska skäl som talar för en statlig huvudman. Verksamheten ska finansieras av statliga medel. Om verksamheten skulle inordnas som en fristående skola för det med sig att även reglerna för ersättning i form av kommunala bidrag kommer att gälla. Detta skulle dock inte vara tillräckligt utan det skulle fortfarande finnas behov av en specialreglering av de statliga bidragen. En ordning där staten är huvudman ter sig alltså lämpligare även ur det perspektivet eftersom verksamheten då kommer att omfattas av den statliga budgetprocessen och, precis som för andra statliga verksamheter sker medelstilldelningen via regleringsbrev. Sammantaget menar jag att de skäl som redovisats starkt talar för att staten ska vara huvudman för yrkesdansarutbildningen. Det är svårt att se att någon befintlig myndighet har en lämplig inriktning för att kunna ansvara för yrkesdansarutbildningarna. Jag förordar därför att en särskild myndighet inrättas. Den nya myndighetens organisation ska bygga på de skilda uppgifter som myndigheten kommer att ha. Det innebär att myndigheten både ska svara för dansarutbildningarnas planering och genomförande men också ha andra uppgifter som anknyter till huvuduppgiften. Det är uppgifter av mer praktisk natur som har samband med elevhemmet m.m. Det är också den myndighetsutövning som myndigheten ska svara för när det gäller certifiering av dansskolor m.m. Dessa skilda uppgifter gör att det finns ett behov av en övergripande styrfunktion för verksamheten där både en hög kompetens inom dans och inom andra områden finns representerade. Det talar för att det ska finnas en styrelse som har det övergripande ansvaret och svarar för utformningen av verksamheten. Styrelsens funktion och organisation beskrivs närmare nedan. Det operativa ansvaret för den löpande verksamheten ska myndighetens generaldirektör ha. Denna ledningsfunktion ska fungera som en länk mellan styrelsen och verksamheten. Den person som utses att ha högsta ansvaret för driften av verksamheten bör vara en person med ekonomisk och organisatorisk kompetens. För att kunna fullgöra den centrala ledningsfunktion ska generaldirektören ha ett kansli till sin hjälp. Som framgår av organisationsschemat ska det under generaldirektören finnas olika funktioner. Den centrala uppgiften utgörs av utbildningsverksamheten och den ska ske i Kungliga balettskolan. En rektor ska ha det övergripande ansvaret för den verksamheten. Den kan i sin tur delas upp i dansutbildning och teoretisk utbildning. För dansutbildningen ska en balettmästare vara ansvarig medan rektorn ansvarar även för den teoretiska utbildningen. Elevhemsverksamheten utgör ett stöd för att underlätta utbildningsverksamheten men bör drivas som en från utbildningen fristående del. Det framstår som lämpligast att myndighetens chef har huvudansvaret både för den verksamheten och för andra stödfunktioner. Jag tänker då på de uppgifter som kan samlas i kanslifunktionen. Det är till att börja med uppgifter som har samband med myndighetens ledning och styrning. Det gäller också det godkännande som myndigheten kan ge till andra dansskolor än de egna inom ramen för den förberedande dansarutbildningen (se kap. 10.3). I anslutning till godkännandet ska det finnas en stödfunktion. Myndigheten kommer också att ha en informationsverksamhet för att bidra till att målet ska kunna nås att skapa en bredare rekrytering med fler elever även från de delar av landet där myndighetens egen förberedande dansarutbildning inte finns. certifiering, stöd, Mitt förslag: Den nya myndighet som ska ansvara för den förberedande dansarutbildningen och yrkesdansarutbildningen ska heta Dansarskolan. Den nuvarande verksamheten i bedrivs under namnet Kungliga . Som framgår närmare i avsnitt 10.5. finns det ett starkt önskemål om att kunna använda den beteckning även i fortsättningen. Det framstår som ett rimligt önskemål, inte minst med beaktande av intresset av att kunna skapa kontinuitet och föra vidare de traditioner som präglar utbildningen. Namnet ska därför – under förutsättning av hovets medgivande – kunna användas för den utbildningsverksamhet som ska ske i , och . Den nya myndigheten har, som framgått, flera och andra uppgifter än att svara för undervisning. Det behövs därför en annan beteckning på myndigheten för att tydliggöra att Kungliga utgör en del av myndighetens verksamhet. är det viktigt att myndigheten har ett namn som uttrycker den huvudsakliga verksamheten. I likhet med vad som gäller för flera andra myndigheter på skolans område föreslår jag att myndigheten för de olika dansarutbildningarna ska heta Dansarskolan. 7.2.3Myndighetens ledning och uppgifter Den föreslagna lösningen med en statlig myndighet innebär en organisation med en styrelse som ytterst ansvarar för myndighetens verksamheten. Som ett av de främsta skälen för förslaget har framhållits dansarutbildningens särart och behovet av en fristående organisation som kan skapa så goda förutsättningar som möjligt för en sådan utbildning. Det är angeläget att detta också kommer till uttryck när myndighetens ledning utses. Ledamöterna i styrelsen ska utses av regeringen och det bör ske så att bl.a. personer med erfarenhet från de ledande dansscenerna, kompanierna och grupperna utanför institutionerna, , och kan ingå och delta i verksamhetens utformning och genomförande. Förutom att myndigheten ska ha det övergripande ansvaret för utbildningsverksamheten finns det anledning att beröra några av de uppgifter som följer med detta. fastställer tim- och kursplaner för olika utbildningar. Som framhållits skiljer sig dansarutbildning påtagligt från övriga utbildningar och ett av de främsta skälen för att välja en särskild organisationsform är att skapa möjlighet till en flexibel utformning av utbildningen. En viktigt uppgift för den nya myndigheten blir då att ta fram och besluta om planer för dansarutbildningen. Det ska bl.a. ske genom att en ny nationell syllabus tas fram. Det ska dock framhållas att utbildningen också innehåller teoretisk utbildning på samma sätt och med samma innehåll som i grund- och gymnasieskolan. Ifråga om de delarna av utbildningen ska självfallet de planer som har fastställt gälla också för dansarutbildningen. Det är endast ifråga om undervisningen i dans som den nya myndigheten ska ha befogenhet att besluta om planer för utbildningsinnehållet. En annan uppgift för den nya myndigheten är att fördela de resurser som staten avsätter för verksamheten mellan den förberedande dansarutbildningen och yrkesdansarutbildning. Styrelsen ska också svara för resursfördelningen mellan de olika orter där verksamheten ska bedrivas. Vilka de är framgår av myndighetens instruktion. Här föreslås också att dansprov eller uppdansning ska anordnas för att avgöra vem som ska antas till de olika utbildningarna och hur praktikplatserna ska fördelas. En särskild antagningsnämnd eller jury ska finnas för det ändamålet och det blir den nya myndighetens uppgift att utse ledamöterna i en sådan nämnd. 7.3En utbildning inom det offentliga skolväsendet Mitt förslag: Både den föreberedande dansarutbildningen och yrkesdansarutbildningen ska ingå i det offentliga skolväsendet för barn och ungdomar. Den ska dock inte inordnas i någon av de befintliga skolformerna utan tas in i skollagen som en ny skolform, som betecknas dansarskolan.