sou · GWB358d4 · 2009-01-01 00:00:00 — Om en förmån eller ersättning med stöd av bestämmelsen anses utgiven av den hos vilken den skattskyldige är anställd i , ska denne enligt 4 § första stycket 2 eller 3 beakta förmånen eller ersättningen i underlaget. En förutsättning för att så ska kunna ske är givetvis att arbetsgivaren är skyldig att göra skatteavdrag enligt 10 kap., dvs. att han eller hon också faktiskt betalar ut kontant ersättning för arbete från vilken skatteavdrag ska göras. När ska förmånerna och ersättningarna beaktas? Paragrafen motsvarar 8 kap. 14 § femte stycket SBL som fick sin nuvarande lydelse 2008 (prop. 2007/08:152, s. 42). Skatteavdrag ska enligt 10 kap. 2 § göras då utbetalning sker. Den bestämmelsen kan sägas ge uttryck för att kontantprincipen i 10 kap. 8 § IL gäller även för den preliminära beskattningen. När det gäller förmåner innebär kontantprincipen att den som betalar ut kontant ersättning för arbete vid utbetalningstillfället ska ta hänsyn till de skattepliktiga förmåner som betalningsmottagaren kan ha åtnjutit som den kontanta ersättningen avser. I första stycket regleras en förmån av personaloption ska räknas med i underlaget för skatteavdrag. Det ska ske när rättigheten utnyttjas eller överlåts. Det kan förekomma att den som ska göra skatteavdraget inte känner till att en överlåtelse skett. I sådana fall ska förmånen beaktas senast när han eller hon får sådan kännedom (jfr 34 kap. 4och 8 §§). Det är en nyhet i förhållande till dagens regler. I sistnämnda fall görs alltså ett undantag från kontantprincipen. Andra stycket innehåller undantag från kontantprincipen för ersättning eller förmån som enligt 6 och 7 §§ anses utgiven av annan än den faktiske utgivaren. Sådan förmån eller ersättning ska räknas med i underlaget först när utbetalaren fått kännedom om den (jfr 34 kap. 5 och 8 §§). I paragrafen finns huvudregeln för värdering av förmåner; värdet ska beräknas enligt bestämmelserna i 61 kap. 2–17 a §§ IL. Undantagen från huvudregeln finns i 10 och 11 §§ och avser bostadsförmån respektive bil- och kostförmån. Paragrafen hänvisar nu endast till de värderingsregler i inkomstskattelagen som utbetalaren ska tillämpa på egen hand, dvs. utan att det finns något beslut av . Paragrafen ersätter 8 kap. 17 § SBL som ändrades när inkomstskattelagen infördes (prop. 1999/2000:2) och när bildades (prop. 2002/03:99). reglerar också möjligheter att på begäran av den skattskyldige ta hänsyn till att det kan finnas skäl att justera ett förmånsvärde enligt 61 kap. 18 § IL vid beslut om särskild beräkningsgrund och ändrad beräkning. Förutsättningarna härför framgår nu av 55 kap. 11 §. I första stycket finns en särskild värderingsregel för bostadsförmån. Motsvarande bestämmelse finns nu i 8 kap. 15 § SBL. Den fick sin nuvarande lydelse 2000 (prop. 2000/01:7, s. 30). Värderingen ska göras enligt särskilda värdetabeller. Bestämmelsen gäller bostad här i landet som inte är semesterbostad eller bostad som avses i 61 kap. 3 a § inkomstskattelagen. Sistnämnda paragraf avser bostadsförmån som ges ut av privatperson i dennes hushåll till annan privatperson. Av andra stycket framgår att ett beslut om att ett justerat bostadsförmånsvärde får läggas till grund för beräkning av arbets- givaravgifter även ska användas vid beräkning av skatteavdrag. Det framgår nu av 8 kap. 16 § SBL som i sak är oförändrad sedan skattebetalningslagens tillkomst (prop. 1996/97:100, s. 558). Dagens hänvisning till 9 kap. 2 § SBL ersätts med en hänvisning till 2 kap. 10 c § , se kommentaren till denna paragraf. Om på begäran av arbetsgivaren har beslutat att ett justerat värde får användas för bil- eller kostförmån vid beräkning av arbetsgivaravgifter ska enligt denna paragraf detta värde också användas vid beräkning av skatteavdrag. Paragrafen ersätter 8 kap. 16 § SBL i den del den avser dessa förmåner. Sedan skatte- betalningslagens tillkomst har den inte ändrats i sak (prop. 1996/97:100, s. 558). görs inte heller någon ändring i sak. Det bör dock noteras att dagens hänvisning till 9 kap. 2 § SBL ersätts med en hänvisning till 2 kap. 10 b § . Se därför även kommentarerna till denna paragraf. Paragrafen ersätter 8 kap. 23 § SBL. Den paragrafen fick sin nuvarande lydelse 2003 (prop. 2002/03:99), men är i sak väsentligen SOU 2009:58 Författningskommentar – skatteförfarandelagen oförändrad sedan skattebetalningslagens infördes (prop. 1996/97:100, s. 560). Paragrafen ersätter 8 kap. 24 § SBL som, förutom en redaktionell ändring 2002 (prop. 2001/02:127, s. 164), inte är ändrad sedan skattebetalningslagen kom till (prop. 1996/97:100, s. 561). Paragrafen ersätter 8 kap. 25 § SBL. En bestämmelse om att förmån av hushållsarbete i vissa fall inte ska ingå i underlaget för beräkning av skatteavdrag togs in i lagen 2007 och har härefter ändrats två gånger (prop. 2007/08:13, s. 20–22 och 33, prop. 2008/09:77 samt prop. 2008/09:178, s. 61). Avdrag för utgifter i arbetet Bestämmelserna som ges här finns i 8 kap. 22 § första och andra styckena SBL. Den paragraf om kostnadsavdrag som fanns med i den ursprungliga lydelsen av skattebetalningslagen stämmer i allt väsentligt överens med dagens bestämmelse (prop. 1996/97:100, s. 560). har dock ordalydelsen ändrats , nämligen dels i samband med att socialavgiftslagen infördes (prop. 2000/01:8), dels i samband med att ersatte och de tio skattemyndigheterna (prop. 2002/03:99). görs också ändringar av ordalydelsen. På motsvarande sätt som i socialavgiftslagen används nu uttrycket utgifter i arbetet i stället för kostnader i arbetet. I andra stycket sägs det numera uttryckligen att utgifter enligt första stycket ska beräknas enligt sådan schablon som anges i 2 kap. 21 § tredje stycket . Om på begäran av arbetsgivaren beslutat hur utgifterna ska beräknas vid bestämmande av underlag för arbetsgivaravgifter, ska denna beräkning användas även vid beräkning av skatteavdrag. Även detta anges nu uttryckligen. Nuvarande bestämmelse gäller kostnader som får dras av vid inkomsttaxeringen. I den nya lagen kommer taxeringsbeslutet att ingå som en del i ett beslut om slutlig skatt. Här används därför i stället uttrycket vid beskattningen. Att utbetalaren ska underrätta mottagaren när utgifter beräknas enligt schablon eller särskilt beslut behöver inte sägas här eftersom det följer av 2 kap. 21 § femte stycket . Vi föreslår därför inte någon sådan bestämmelse som finns i 8 kap. 22 § tredje stycket SBL. Skatteavdrag från ersättning för arbete till en fysisk person Paragrafen motsvarar närmast 8 kap. 1 § SBL som väsentligen är oförändrad sedan skattebetalningslagen infördes (prop. 1996/97:100, s. 552). I första stycket finns huvudregeln för skatteavdrag från ersättning för arbete till en fysisk person, nämligen att skatteavdrag ska göras enligt beslut om preliminär A-skatt. ska enligt 55 kap. 6 § för fysiska personer som inte är godkända för F-skatt utan villkor fatta ett sådant beslut. Av beslutet ska framgå vilken skattetabell som är tillämplig. Beslutet kan också ange att skatteavdrag från viss ersättning ska göras enligt en särskild beräkningsgrund. I vissa fall ska skatteavdrag göras enligt 20 § i stället för enligt skattetabell. Av nu aktuella paragraf framgår därför att ett beslut om preliminär A-skatt som anger att skatteavdrag ska göras enligt skattetabell inte ska tillämpas i dessa fall. Om beslutet däremot anger att skatteavdrag ska göras enligt en särskild beräkningsgrund ska denna tillämpas oberoende av vad som sägs i Andra stycket innehåller en upplysning om att ett förhöjt skatteavdrag ska göras om förutsättningarna i 21 eller 22 § är uppfyllda. Av tredje stycket framgår att skattetabell från det föregående året får tillämpas . Med hänsyn till att den tekniska utvecklingen har förenklat lönehanteringen och till att det finns goda möjligheter till elektronisk kommunikation med bedöms det inte längre finnas behov av motsvarande möjlighet . Allmän eller särskild skattetabell? Av beslut om preliminär A-skatt framgår om skatteavdrag ska göras enligt tabell och i 16 § finns genom hänvisningen till 20 § vissa undantag då tabell inte ska tillämpas. För de fall skatteavdrag ska göras enligt skattetabell, finns i denna och de två följande paragraferna bestämmelser som anger om en allmän eller särskild tabell ska tillämpas. Av första meningen framgår att utbetalaren ska beräkna skatte- avdraget enligt en allmän skattetabell om ersättningen är mottagarens huvudinkomst och är regelbunden (begreppen definieras i 2 och 3 §§). Motsvarande framgår av 8 kap. 2 § SBL som fick sin nuvarande lydelse genom skattebetalningslagen (prop. 1996/97:100, s. 553). Enligt andra meningen ska skatteavdrag göras enligt en särskild skattetabell för engångsbelopp om inkomsten inte är regelbunden. Här avses ersättningar som betalas ut tillsammans med den regel- bundna huvudinkomsten, exempelvis retroaktiv lön. Bestämmelsen motsvarar närmast 8 kap. 8 § andra stycket SBL. 8 kap. 8 § SBL är i denna del inte ändrad sedan skattebetalningslagens tillkomst (prop. 1996/97:100, s. 556). När ersättning som inte är regelbunden betalas ut tillsammans med ersättning som utgör mottagarens huvudinkomst ska skatte- avdrag enligt 8 kap. 8 § andra stycket SBL göras enligt grunder som fastställs av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. I praktiken innebär det att skatteavdrag görs enligt en skattetabell för engångsbelopp som fastställer med stöd 8 kap. 8 § andra stycket SBL och 20 § skattebetalningsförordningen (1997:750, SBF). Vi föreslår att det i förevarande paragraf uttryckligen anges att skatteavdrag i dessa fall ska ske enligt en särskild skattetabell för engångsbelopp. Grunderna för denna skattetabell bör regleras i lag på motsvarande sätt som gäller för övriga skattetabeller, se 12 kap. 6 §. Bestämmelserna som innehåller grunderna för hur skatte- tabellerna ska upprättas har separerats från bestämmelserna i detta kapitel som reglerar under vilka förutsättningar skatteavdrag ska göras enligt skattetabell. Härigenom bör regleringen bli överskåd- ligare. Bestämmelserna om skattetabeller finns i 12 kap. Av bestämmelsen framgår i vilka fall utbetalaren ska göra skatte- avdrag enligt en särskild skattetabell för sjukpenning m.m. Den ersätter 8 kap. 4 § första stycket SBL som fick sin nuvarande lydelse 2000 (prop. 1999/2000:138), men i allt väsentligt har behållit sin ursprungliga lydelse enligt skattebetalningslagen (prop. 1996/97:100 s. 554). Det övriga innehållet i 8 kap. 4 § ges i 12 kap. 4 §. Till skillnad från vad som gäller enligt 8 kap. 4 § SBL görs inget undantag för pension, sjukpenning m.m. från vilken skatteavdrag ska göras trots att mottagaren är godkänd för F-skatt, dvs. ersättning om avses i 10 kap. 12 § (5 kap. 6 § SBL). Är mottagaren godkänd för F-skatt med villkor finns det ett beslut om preliminär A-skatt. Att skatteavdrag inte ska göras enligt den tabell som anges i beslutet när det gäller pension, sjukpenning m.m. följer av att det i huvudregeln i 16 § finns ett undantag för bl.a. dessa fall (20 § 4). Om mottagaren är godkänd för F-skatt utan villkor finns det inget beslut om preliminär A-skatt. Varken 16 § eller nu aktuell paragraf är därför tillämplig i en sådan situation. Det framgår däremot direkt av 20 § 4 att skatteavdrag ska göras . Paragrafen ersätter 8 kap. 5 § första meningen SBL som i sak är oförändrad sedan skattebetalningslagen infördes (prop. 1996/97:100, s. 555). Det övriga innehållet i 8 kap. 5 § SBL finns i 12 kap. 5 §. I andra meningen anges på motsvarande sätt som i 18 § att skatteavdrag ska göras enligt en särskild skattetabell för engångs- belopp om ersättningen inte är regelbunden, se kommentaren till den paragrafen. I paragrafen anges i vilka fall skatteavdrag ska göras från ersättning för arbete som betalas ut till en fysisk person. Paragrafen motsvarar 8 kap. 8 § första stycket 2, 4 och 5 samt 9 § SBL. 8 kap. 8 § SBL fick sin nu gällande lydelse 2000 (prop. 2000/01:7, s. 30). 9 § SBL har kvar sin ursprungliga lydelse (prop. 1996/97:100, s. 556). Enligt punkt 1 ska skatteavdrag göras från ersättning som inte är mottagarens huvudinkomst. Från sjuk- penning m.m. som avses i 18 § ska dock skatteavdrag göras enligt skattetabell även om inkomsten inte är huvudinkomst. Sådan inkomst undantas därför uttryckligen i punkt 1. Skatteavdrag kan dock komma i fråga från sådan ersättning med stöd av punkt 4 om mottagaren är godkänd för F-skatt. Vi föreslår ingen motsvarighet till 8 kap. 8 § första stycket 3 SBL enligt vilken skatteavdrag ska göras från ersättning som inte är regelbunden. Att skatteavdrag ska göras från ersättning som inte är huvudinkomst framgår av punkten 1 och det gäller oavsett om inkomsten är regelbunden eller inte. Om en ersättning som inte är regelbunden betalas ut tillsammans med mottagarens huvudinkomst anses den vara en del av huvud- inkomsten och skatteavdrag ska inte göras . Punkten 2 avser ersättning för arbete som är avsett att pågå än . I punkten 3 finns en bestämmelse om ersättning för arbete som redovisas i en förenklad arbetsgivar- deklaration. Punkten 4 gäller ersättning som likställs med ersättning för arbete och som betalas ut till en mottagare som är godkänd för F-skatt. Obligatorisk förhöjning av skatteavdraget Paragrafen anger under vilka förutsättningar förhöjt skatteavdrag ska göras från ersättning för arbete till en fysisk person. Det fram- går av 8 kap. 6 § SBL som ändrades i sak (prop. 2000/01:22, s. 94). En förutsättning för förhöjt skatteavdrag enligt 8 kap. 6 § SBL är att mottagaren inte fullgör sin skyldighet enligt 5 kap. 16 § SBL. Enligt 5 kap. 16 § första stycket ska den som ska ta emot ersättning för arbete efter begäran från utbetalaren visa upp sin A-skattsedel, sin F-skattsedel eller sitt F-skattebevis, lämna en sådan uppgift om innehav av F-skattebevis som får godtas, visa upp beslut om befrielse från skatteavdrag eller annat beslut eller intyg från Skatte- verket om att utbetalaren inte är skyldig att göra skatteavdrag från ersättningen eller visa upp ett beslut om särskild inkomstskatt enligt 8 § lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, SINK. Om den som ska ta emot en ersättning för arbete inte lämnar en uppgift om godkännande för F-skatt eller på annat sätt visar att skatteavdrag inte ska göras kommer utbetalaren enligt bestäm- melserna i 10 kap. 2 och 3 §§ att vara skyldig att göra skatteavdrag. En sådan bestämmelse som finns i 5 kap. 16 § första stycket SBL har således ingen självständig betydelse för utbetalarens skyldighet att göra skatteavdrag. Vi föreslår därför ingen motsvarighet till bestämmelsen. Bemyndigandet i 5 kap. 16 § tredje stycket SBL har därmed inte heller någon funktion.9 I nu aktuella bestämmelse om beräkningen av skatteavdraget ersätts hänvisningen till 5 kap. 16 § SBL med ett nytt rekvisit i första stycket 2. Där anges som en av förutsättningarna för förhöjt skatteavdrag att mottagaren inte har visat upp ett beslut om preliminär A-skatt trots att mottagaren begärt det. Övriga förutsättningar är att utbetalaren inte har hämtat uppgift från om vilket skatteavdrag som ska göras och att ersättningen är mottagarens huvudinkomst. Bestämmelsen omfattar den som har ett beslut om preliminär A-skatt, men som av någon anledning inte visar upp det på begäran. Den omfattar emellertid också fysiska personer som inte har något sådant beslut. Det kan exempelvis gälla en person som är godkänd för F-skatt eller som har ett beslut om särskild inkomst- skatteredovisning, men som inte upplyser om det. I en sådan situation blir utbetalaren skyldig att göra skatteavdrag enligt 10 kap. 2 och 3 §§. Om mottagaren är en fysisk person och ersättningen är huvudinkomst ska skatteavdraget beräknas enligt nu aktuell paragraf. Frivillig förhöjning av skatteavdraget Paragrafen ersätter 8 kap. 7 § SBL som i sak är oförändrad sedan skattebetalningslagens tillkomst (prop. 1996/97:100, s. 556). I 8 kap. 7 § SBL anges som en av förutsättningarna för förhöjt skatteavdrag att den som tar emot ersättningen anmäler att skatte- 9 Motsvarigheten till 5 kap. 16 § andra stycket SBL finns i 11 kap. 27 §. avdrag ska göras med större belopp. Eftersom det inte finns några formkrav för en sådan anmälan anges nu i stället att betalnings- mottagaren ska begära ett förhöjt skatteavdrag. Paragrafen ersätter 8 kap. 26 § SBL som har behållit sin ursprung- liga lydelse enligt skattebetalningslagen (prop. 1996/97:100, s. 561). Skatteavdrag från ersättning för arbete till en juridisk person Av paragrafen framgår att skatteavdrag från ersättning för arbete som betalas ut till en juridisk person ska göras . Motsvarande anges i 8 kap. 8 § första stycket 1 SBL 8 kap. 8 § SBL är i detta avseende inte ändrad sedan skattebetalningslagens tillkomst (prop. 1996/97:100, s. 556). Om ett beslut om särskild beräkningsgrund enligt 55 kap. 9 § har fattats ska skatteavdrag i stället göras enligt det beslutet. Det bör framgå av lagtexten och anges därför här. Skatteavdrag från ränta, utdelning och annan avkastning I paragrafen finns huvudregeln för beräkning av skatteavdrag på ränta, utdelning och annan avkastning. Paragrafen ersätter 8 kap. 10 § första meningen SBL som har kvar sin ursprungliga lydelse (prop. 1996/97:100, s. 557). Paragrafen omfattar numera inte bara ränta och utdelning utan också annan avkastning. Det beror på att skatteavdrag i vissa fall ska göras från annan avkastning, se kommentaren till 10 kap. 14 §. Ett beslut om särskild beräkningsgrund enligt 55 kap. 9 § kan avse även ränta och utdelning. I sådana fall ska skatteavdrag inte göras utan enligt beslutet. Detta anges nu uttryckligen. Av 10 kap. 2 § följer att en förutsättning för skatteavdrag är att inkomsten är skattepliktig enligt inkomstskattelagen, se kommentaren till den bestämmelsen. Paragrafen reglerar beräkningen av skatteavdrag från ränta och utdelning på utländska värdepapper. 8 kap. 10 § andra meningen SBL har motsvarande innehåll. Den bestämmelsen är oförändrad sedan skattebetalningslagen infördes (prop. 1996/97:100, s. 557). Skyldighet att följa och visa upp beslut Paragrafen ersätter 5 kap. 13 § och 16 § andra stycket SBL som har behållit sina ursprungliga lydelser (prop. 1996/97:100, s. 545 och 547). 5 kap. 16 § första och tredje styckena SBL får inga mot- svarigheter, se kommentaren till 21 §. I första stycket anges att en utbetalare är skyldig att följa ett beslut om särskild beräkningsgrund senast efter det han eller hon fått del av beslutet. En sådan skyldighet gäller beslut om särskild beräkningsgrund enligt 8 kap. 11 § SBL, beslut om minskat skatteavdrag vid konkurs eller utmätning enligt 8 kap. 27 och 28 §§ SBL och beslut om ändrad beräkning enligt 8 kap. 29 § SBL. Dessa beslut ska enligt förslaget motsvaras av beslut om särskild beräkningsgrund enligt 55 kap. 9 §. Vid konkurs eller utmätning kan beslutet dock innebära att ändrar ett beslut om att skatteavdrag ska göras enligt en särskild beräknings- grund på så sätt att skatteavdrag i stället ska göras enligt skattetabell eller enligt bestämmelserna i 11 kap. Utbetalaren bör även fortsättningsvis vara skyldig att följa ett sådant beslut. Skyldigheten ska således gälla beslut om särskild beräkningsgrund utan begränsning och samtliga beslut om omprövning av beslut om preliminär A-skatt. I andra stycket finns en skyldighet för den som har fått ett beslut om särskild beräkningsgrund att visa upp det för den som ska göra skatteavdraget. Ett sådant beslut kan innebära att ett högre skatte- avdrag ska göras än vad som annars är fallet. Betalningsmottagaren är därför enligt nu aktuella bestämmelse skyldig att på eget initiativ visa upp beslutet för utbetalaren. Skyldigheten är sanktionerad genom 7 § skattebrottslagen (1971:69). För fysiska personer ska, på motsvarande sätt som , skyldigheten vara begränsad till beslut som fattats efter det beskattningsår som beslutet avser. Om beslutet avser en juridisk person gäller skyldigheten att visa upp beslutet oberoende av när det meddelas. Det beror på att skatteavdrag för juridiska personer görs och inte enligt skattetabell. Den som betalar ut ersättning till en juridisk person undersöker därför inte vilket skatteavdrag som ska göras för en viss person inför årets första skatteavdrag och får därmed inte heller information om de tidiga besluten om särskild beräknings- grund. En juridisk person som har ett beslut om särskild beräk- ningsgrund ska därför alltid visa upp beslutet för utbetalaren. Av paragrafen framgår att allmänna och särskilda skattetabeller ska fastställas för varje kalenderår. Det framgår av 8 kap. 1 § första stycket SBL som i sak är oförändrad sedan skattebetalnings- lagens tillkomst (prop. 1996/97:100, s. 552). Bestämmelserna om vilka grunder som ska gälla för skattetabellerna skiljs nu från bestämmelserna om beräkning av skatteavdrag och placeras i ett eget kapitel. Härigenom blir bestämmelserna om beräkning av skatteavdrag som vänder sig till arbetsgivare och andra utbetalare överskådligare. 2 och 3 §§ I paragraferna finns bestämmelserna för hur de allmänna skattetabellerna ska utformas. De motsvarar 8 kap. 3 § SBL som fick sin nuvarande lydelse 2009 (prop. 2008/09:77). Skattetabellerna ska grundas på bl.a. att mottagaren kommer att medges skattereduktion för arbetsinkomst. De allmänna skatte- tabellerna tillämpas dock även för ersättningar som inte ger rätt till sådan skattereduktion. Det gäller exempelvis pension. På mot- svarande sätt som gäller för allmän pensionsavgift anger därför de allmänna skattetabellerna skatteavdraget för inkomst som inte ger rätt till sådan skattereduktion. Det sägs nu uttryckligen i lagtexten. Paragrafen innehåller ingen motsvarighet till 8 kap. 3 § andra stycket SBL enligt vilket skattetabellerna ska ange skatteavdraget med utgångspunkt från att inkomstskatt, begravnings- avgift enligt begravningslagen och avgift som avses i lagen om avgift till registrerat trossamfund beräknas efter en sammanlagd skatte- och avgiftssats i hela krontal. Sådana bestämmelser har karaktären av verkställighetsföreskrifter och behöver inte ges i lagen. I paragrafen anges huvudprincipen för hur de särskilda skatte- tabellerna för sjukpenning m.m. ska utformas. Den ersätter 8 kap. 4 § andra stycket SBL som i denna del har behållit sin lydelse enligt skattebetalningslagen (prop. 1996/97:100, s. 554 f.). I förhållande till 8 kap. 4 § SBL har den ändringen gjorts att hänvisningen till grunderna för de allmänna skattetabellerna har preciserats. I de särskilda tabellerna för sjukpenning framgår inte skatteavdraget för den som inte är skyldig att betala allmän pensionsavgift. Hänvisningen till 3 § har därför begränsats till grunderna i första stycket. I paragrafen finns de förutsättningar som de särskilda skatte- tabellerna för sjömän ska grundas på. Motsvarande framgår av 8 kap. 5 § SBL som senast ändrats 2009 (prop. 2008/09:77). Skatteavdrag från ersättning som inte är regelbunden ska enligt 11 kap. 17 och 19 §§ göras enligt en särskild skattetabell för engångsbelopp om ersättningen är mottagarens huvudinkomst. Här anges grunderna enligt vilka en sådan skattetabell ska upprättas. Bestämmelsen saknar motsvarighet i skattebetalnings- lagen. En skattetabell för engångsbelopp ska enligt paragrafen för olika årsinkomster ange det skatteavdrag som ska göras från ett visst engångsbelopp uttryckt i procent. Tabellen ska grundas på en för landet genomsnittlig sammanlagd skatte- och avgiftssats. De skattetabeller för engångsbelopp som fastställer med stöd av 8 kap. 8 § andra stycket SBL och 20 § SBF är utformade på detta sätt. Tabellerna beaktar progressionen i beskattningen. Så bör ske även i fortsättningen, vilket följer av den övergripande målsättningen för preliminär skatt i 8 kap. 1 §. Bestämmelser om preliminär skatt som inte får någon motsvarighet Här redogörs för bestämmelser som inte får någon motsvarighet i den nya lagen och som inte behandlats tidigare i kommentaren. 4 kap. 6, 12 och 16 §§ SBL – skattsedlar och skattebevis Enligt 4 kap. 6 § SBL ska för varje inkomstår utfärda skattsedlar på preliminär skatt.