sou · GWB358d4 · 2009-01-01 00:00:00 — Bestämmelsen i punkten 6 får dock ingen motsvarighet i lagen, se författnings- kommentaren till 5 §. I förtydligande syfte har punkterna 3 och 4 justerats så att det, på motsvarande sätt som enligt punkten 2, klart framgår att det avgörande är om det vid utbetalningstidpunkten kan antas att den sammanlagda ersättningen för arbete under kalenderåret kommer att bli respektive ett halvt prisbasbelopp. Vissa ersättningar och betalningsmottagare Paragrafen motsvarar 5 kap. 3 § 5 och 7 SBL som i denna del är oförändrad sedan skattebetalningslagens tillkomst (prop. 1996/97:100, s. 541) och 5 kap. 4 § första stycket 1 SBL. I denna del fick 5 kap. 4 § SBL sin nuvarande lydelse 1999 (prop. 1998/99:124). I paragrafen finns undantag från skyldigheten att göra skatteavdrag från kontant ersättning för arbete som är beroende av till vilken mottagare och i vissa fall även vilken ersättning det är fråga om. Det gäller delägares ersättning från handelsbolag, sjuk- penning som grundas på inkomst av näringsverksamhet och liknande ersättningar till mottagare som har debiterats preliminär skatt för inkomståret samt ersättningar som betalas till staten, landsting, kommuner eller kommunalförbund. Någon motsvarighet till bestämmelsen i 5 kap. 3 § 6 SBL enligt vilken skatteavdrag inte ska göras från familjebidrag till någon som tjänstgör inom totalförsvaret föreslås inte. Av 11 kap. 25 § andra stycket IL framgår att familjebidrag inte ska tas upp som intäkt om bidraget inte utbetalats i form av näringsbidrag. Om näringen bedrivs av en juridisk person eller av ett svenskt handelsbolag som den värnpliktige inte är delägare i ska näringsbidraget tas upp i inkomstslaget tjänst, och i annat fall i inkomstslaget närings- verksamhet. Sedan skyldigheten att göra skatteavdrag (prop. 2000/01:12) begränsades 2000 till ersättningar som ska tas upp som intäkt får undantaget för familjebidrag endast betydelse för familjebidrag som betalas ut i form av näringsbidrag. Sådana näringsbidrag ska beskattas och bör därför inte generellt undantas från skyldigheten att göra skatteavdrag. Om bidraget betalas ut till någon som är godkänd för F-skatt kommer det dock att undantas på grund av bestämmelsen i 10 §. Paragrafens innehåll är hämtat från 5 kap. 4 § första stycket 3 och andra stycket SBL som fick sin nuvarande lydelse 2004 (prop. 2004/05:19, s. 66). I paragrafen finns ett undantag från skyldigheten att göra skatteavdrag för preliminär skatt från ersättning till utländska juridiska personer. Undantaget gäller bara ersättning som betalas ut för något annat än näringsverksamhet som mottagaren bedriver från ett fast driftställe här i landet. Om ersättningen avser närings- verksamhet som bedrivs från fast driftställe här ska skatteavdrag göras. Det beror på att en begränsat skattskyldig juridisk person enligt 6 kap. 11 § 1 IL är skattskyldig för inkomst från ett fast driftställe i . Paragrafen ersätter 5 kap. 4 § första stycket 2 samt andra och tredje styckena SBL som fick sin lydelse 2004 (prop. 2004/05:19, s. 66). I paragrafen finns ett undantag från skyldigheten att göra skatteavdrag för preliminär skatt från ersättning till fysiska personer som ska beskattas enligt SINK. För att undantaget ska gälla krävs att den utbetalda ersättningen omfattas av ett beslut om särskild inkomstskatteredovisning och att utbetalaren känner till beslutet. I sådana fall ska i stället skatteavdrag göras för särskild inkomstskatt enligt bestämmelserna i 13 kap. Normalt innebär detta ett skatteavdrag . Ett beslut om särskild inkomstskatteredovisning kan även innebära att skatteavdrag inte ska göras från viss ersättning. Så är fallet om ersättningen är undantagen från skatteplikt enligt 6 § SINK. I sådana fall ska inget skatteavdrag alls göras från ersättningen. En begränsat skattskyldig fysisk person kan enligt 3 kap. 18 § 1 IL välja att få sina tjänsteinkomster beskattade enligt inkomst- skattelagen i stället för enligt SINK. Då ska inget beslut om särskild inkomstskatteredovisning fattas och undantaget från skyldigheten att göra skatteavdrag för preliminär skatt är inte tillämpligt. Den grundläggande skyldigheten för utbetalaren att göra skatteavdrag för preliminär skatt enligt 2 § gäller därmed. Om det, trots att den fysiska personen ska beskattas enligt SINK, inte finns något beslut om särskild inkomstskatte- redovisning eller om utbetalaren inte känner till att det finns ett sådant beslut, ska skatteavdrag för preliminär skatt också göras. Beslut om befrielse från skatteavdrag 8 och 9 §§ Paragraferna ersätter 5 kap. 4 § första stycket 4, 10 och 11 §§ SBL. 5 kap. 4 § första stycket 4 och 10 § SBL är i allt väsentligt oföränd- rade sedan skattebetalningslagen kom till (prop. 1996/97:100, s. 542 och 544). 5 kap. 11 § fick sin lydelse 1999 (prop. 1999/2000:2, s. 772). Bestämmelserna om att får besluta om befrielse från skatteavdrag placeras här tillsammans med övriga undantag från skyldigheten att göra skatteavdrag från ersättning för arbete. Att skatteavdrag inte ska göras om det finns ett beslut om befrielse är självklart och behöver inte anges särskilt som i nuvarande 5 kap. 4 § första stycket 4 SBL. I 5 kap. 11 § tredje stycket SBL finns en bestämmelse som ursprungligen infördes för att ge beslutanderätt i vissa frågor (prop. 1991/92:82, s. 9). Beslut i övrigt enligt paragrafen fattades av skattemyndigheten. Sedan bildades har bestämmelsen ingen funktion. Den får därför ingen motsvarighet i den nya lagen. Mottagare som är godkänd för F-skatt Paragrafen innehåller tillsammans med 11 § det betydelsefulla undantaget från skyldigheten att göra skatteavdrag som gäller för ersättning för arbete till mottagare som är godkänd för F-skatt. Den ersätter 5 kap. 5 § första stycket första meningen och andra stycket SBL som i dessa delar är oförändrade sedan skatte- betalningslagen infördes (prop. 1996/97:100, s. 542). Av första stycket framgår att utbetalaren inte är skyldig att göra skatteavdrag när den som tar emot ersättningen är godkänd för F-skatt antingen när ersättningen för arbetet bestäms eller när den betalas ut. Om mottagaren är godkänd för F-skatt med villkor enligt 9 kap. 3 § gäller undantaget dock enligt andra stycket endast under förutsättning att godkännandet åberopas skriftligt. Det är i princip utbetalaren som måste kontrollera att förutsätt- ningarna enligt paragrafen är uppfyllda. Utbetalaren kan få uppgift om huruvida mottagaren är godkänd för F-skatt från . Om godkännandet är villkorat måste mottagaren av ersättningen åberopa det skriftligen för att utbetalaren ska bli befriad från skyldigheten att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter. För att underlätta för utbetalaren finns i 11 § en bestämmelse som innebär en lättnad i dennes skyldighet att kontrollera om mottagaren är godkänd för F-skatt. Paragrafen ersätter 5 kap. 5 § första stycket andra och tredje meningarna SBL som fick sin nuvarande lydelse 1999 (prop. 1999/2000:6, s. 71). Av paragrafen framgår att en utbetalare under vissa förutsättningar kan lita på en uppgift om godkännande för F-skatt utan att behöva undersöka om den är riktig. Utbetalaren kan i dessa fall utgå från att uppgiften om godkännande för F-skatt är korrekt och behöver varken göra skatteavdrag eller betala arbetsgivar- avgifter. Skulle uppgiften senare visa sig vara felaktig riskerar utbetalaren inte att bli ansvarig för betalning av den preliminära skatten och socialavgifterna. För att en uppgift om godkännande ska få godtas ska den enligt första stycket lämnas i en handling som upprättas i samband med uppdraget och som innehåller nödvändiga identifikationsuppgifter. I kravet på att handlingen ska upprättas i samband med uppdraget ligger att den ska avse förhållandena i det aktuella uppdraget. Nuvarande bestämmelse i 5 kap. 5 § SBL är mer utförlig och anger att uppgiften ska lämnas i anbudshandling, faktura eller någon jämförlig handling som även innehåller utbetalarens och betalningsmottagarens namn och adress samt betalningsmottagarens personnummer, samordningsnummer eller organisationsnummer. Om det bedöms finnas behov av mer detaljerade bestämmelser bör dessa ges i förordning i form av verkställighetsföreskrifter.8 Enligt vårt förslag ska inte någon handling utfärdas som är avsedd att visas upp som bevis på att innehavaren är godkänd för 8 Motsvarande bedömning gör vi bl.a. när det gäller kontrolluppgifter i 24 kap. 4 § och dokumentationsskyldighet i 39 kap. 12–14 §§. Det kommer alltså inte att utfärdas handlingar som motsvarar nuvarande F-skattebevis. Däremot bör såväl utbetalaren som betalningsmottagaren kunna få ett registerutdrag från Skatte- verket som innehåller uppgift om godkännande för F-skatt. Sådana uppgifter kan lämna på papper eller i elektronisk form. Om betalningsmottagaren signerar och daterar ett register- utdrag och lämnar över detta bör handlingen uppfylla nämnda krav för att utbetalaren ska kunna godta uppgiften om god- kännande för F-skatt. Härigenom kan en betalningsmottagare som annars inte upprättar någon särskild handling avseende uppdraget på ett enkelt sätt lämna en uppgift om godkännande som utbetalaren kan lita på. Av andra stycket framgår att en utbetalare inte får ta en uppgift om godkännande för F-skatt för god om han eller hon känner till att den är felaktig. Enligt förarbetena till skattebetalningslagen ansågs en uppgift i anbudshandling, faktura eller någon jämförlig handling som enligt 5 kap. 5 § första stycket SBL får godtas, gälla som skriftligt åberopande av en F-skattsedel med villkor (prop. 1996/97:100, s. 542). Motsvarande gäller uppgift som lämnas i handling som upprättas i samband med uppdraget och som innehåller nödvändiga identifikationsuppgifter. En uppgift som får godtas enligt 11 § uppfyller således kravet på skriftligt åberopande enligt 10 § andra stycket. Om uppgiften om godkännande lämnas i sådan handling behöver utbetalaren alltså inte fundera över om godkännandet är villkorat eller inte. Utbetalaren är i sin fulla rätt att inte göra skatteavdrag och inte betala arbetsgivaravgifter. Av bestämmelsen framgår att skatteavdrag ska göras på vissa ersättningar även om betalningsmottagaren är godkänd för F-skatt. Den ersätter 5 kap. 6 § SBL som är oförändrad sedan skatte- betalningslagen infördes (prop. 1996/97:100, s. 543 f.). Paragrafen innehåller reglerna om anmälningsskyldighet för utbetalare vid uppenbara anställningsförhållanden. första stycket är hämtat från 5 kap. 7 § SBL. Den bestämmelsen fick i sak sin nuvarande lydelse 1997 (prop. 1997/98:33, s. 45). Om det är fråga om ett uppenbart anställningsförhållande ska utbetalaren göra en anmälan i samtliga fall då han eller hon enligt bestämmelserna i 10 och 11 §§ är undantagen från skyldigheten att göra skatteavdrag. De situationer som avses är att betalnings- mottagaren är godkänd för F-skatt utan villkor, skriftligen åberopar ett godkännande med villkor eller åberopar ett godkän- nande för F-skatt på sätt som anges i 11 § utan att faktiskt vara godkänd. Av nuvarande reglering i skattebetalningslagen framgår inte när anmälan ska göras. gällde enligt 75 c § uppbördslagen (1953:272, UBL) att betalningsskyldighet för obetald skatt kunde åläggas den som inte i samband med utbetalningen gjort anmälan till . Kravet på att anmälan skulle ske i samband med utbetalningen togs in på Lagrådets inrådan. Det var enligt Lagrådet tydligt att anmälan måste göras i nära anslutning till utbetalningen, om inte bestämmelserna skulle bli verkningslösa. Regeringen konstaterade att underlåtenhet att göra anmälan ofta inte upptäcks förrän vid en närmare granskning av utbetalarens och betalnings- mottagarens skatteförhållanden och att det inte är tillfredställande om utbetalaren kan undgå påföljd för sin underlåtenhet genom att göra anmälan på ett så sent stadium (prop. 1991/92:112, s. 181, 182 och 273). Ett godkännande för F-skatt har getts vida rättsverkningar och gäller även i ett anställningsförhållande vad gäller utbetalarens skyldighet att göra skatteavdrag. Anmälningsskyldigheten är viktig för att ska ha någon möjlighet att ingripa mot missbruk. En anmälan innebär att kan utreda om godkännandet bör återkallas eller om ett godkännande utan villkor bör bytas ut mot ett villkorat godkännande. För att anmälnings- skyldigheten ska fylla sin funktion bör anmälan ske i anslutning till utbetalningen. Anmälan bör fullgöras senast då arbetsgivardeklaration ska lämnas för redovisningsperioden under vilken utbetalningen skedde. En sådan bestämmelse tas därför in i första stycket. Det innebär att anmälningsskyldigheten normalt ska fullgöras om utbetalningen har skett . Tidsfristen gäller även för en utbetalare som inte ska lämna arbetsgivardeklaration. Så kan vara fallet om utbetalaren inte är registrerad och inte heller betalar ut annan ersättning från vilken skatteavdrag ska göras. Uttrycket den dag då arbetsgivardeklara- tion ska lämnas för den redovisningsperiod under vilken utbetal- ningen gjordes ska i en sådan situation förstås som den dag då arbetsgivardeklaration skulle ha lämnats om skyldighet att göra skatteavdrag från ersättning hade förelegat. I ett nytt andra stycke finns en upplysning om att den som inte fullgör anmälningsskyldigheten kan drabbas av ansvar för betalningsmottagarens skatt enligt bestämmelserna i 59 kap. 7–9 §§ (nuvarande 12 kap. 3 och 4 §§ SBL). Skatteavdrag ska göras från ränta, utdelning och annan avkastning – huvudregeln I paragrafen finns huvudregeln för i vilka fall skatteavdrag ska göras från ränta och utdelning. Första stycket motsvarar 5 kap. 8 § SBL som fick sin nuvarande lydelse genom lagstiftning 2001 (prop. 2001/02:25, s. 213). Andra stycket innehåller en ny bestämmelse som innebär att skatteavdrag i vissa fall även ska göras från annan avkastning än ränta och utdelning. Den avkastning som avses är sådan annan avkastning av delägarrätter och fordringsrätter än ränta, utdelning eller kapitalvinst som kontrolluppgift ska lämnas om enligt 17 kap. 1 § andra stycket eller 19 kap. 1 § andra stycket (motsvarar 8 kap. 1 § andra stycket och 9 kap. 1 § andra stycket LSK). Skatteavdrag ska dock endast göras om avkastningen betalas ut tillsammans med ränta eller utdelning som skatteavdrag ska göras från. Ett exempel på avkastning som bestämmelsen blir tillämplig på är årlig avkastning utöver garanterad nivå på sådan aktieindexobligation som avses i RÅ 2003 ref. 48. Undantag från skyldigheten att göra skatteavdrag från ränta och utdelning 15–17 §§ Paragraferna motsvarar 5 kap. 9 § SBL och innehåller undantagen från skyldigheten enligt 14 § att göra skatteavdrag från ränta och utdelning. 5 kap. 9 § SBL ändrades (prop. 2006/07:115, s. 661). I 15 § anges de undantag som avser både ränta och utdelning. De undantag som avser ränta har samlats i 16 § första stycket. Att skatteavdrag inte ska göras från räntekompensation i visst fall anges i 16 § andra stycket. De undantag som gäller utdelning har placerats i 17 §. Jämfört med skattebetalningslagen utvidgas skyldigheten att göra skatteavdrag från ränta genom att undantagen i 5 kap. 9 § 10 och 11 SBL inte får några motsvarigheter. De aktuella undantagen infördes (tillsammans med undantagen i 5 kap. 9 § 8 och 9 SBL) i skattebetalningslagen när kontrolluppgiftsskyldigheten utvidgades genom LSK. Skyldigheten att göra skatteavdrag borde enligt regeringen inte utvidgas på motsvarande sätt i detta sammanhang (prop. 2001/02:25, s. 103 och 213). Enligt 5 kap. 9 § 10 SBL ska skatteavdrag inte göras från utdelning från en utländsk juridisk person. Undantaget gäller dock inte om utdelningen har betalats ut genom en central värdepappers- förvarare, någon som bedriver valutahandel eller ett värdepappersinstitut hos vilket ett utländskt finansiellt instrument förvaras i depå eller kontoförs eller en rättighet eller en skyldighet som anknyter till sådant instrument kontoförs. Vi gör i avsnitt 4.5.2 bedömningen att bestämmelsen i allt väsentligt saknar betydelse. Den får därför ingen motsvarighet. Detsamma gäller undantaget i 5 kap. 9 § 11 SBL för ränta på obligation, förlagsbevis eller någon annan för den allmänna rörelsen avsedd förskrivning som har betalats ut mot att kupong eller kvitto har lämnats (se avsnitt 4.5.2). Skyldighet att lämna uppgift om skatteavdrag Av paragrafen framgår att den som betalar ut ersättning för arbete ska lämna uppgift till mottagaren om skatteavdragets storlek. 5 kap. 12 § första stycket SBL har motsvarande innehåll. Den paragrafen ändrades då det andra stycket tillkom (prop. 1999/2000:23, s. 256). Bestämmelsen i 5 kap. 12 § andra stycket SBL om att uppgift om skatteavdrag i vissa fall ska anges i utländsk valuta har karaktären av verkställighetsföreskrift och kan ges i förordning. Detsamma gäller 8 kap. 30 § SBL, som hänvisar till 5 kap. 12 § andra stycket SBL. Även de allmänna bestämmelserna i skattebetalningslagen och LSK om att uppgifter om belopp ska anges i svenska kronor kan ges som verkställighetsföreskrifter (1 kap. 7 § SBL och 1 kap. 9 § LSK). Någon motsvarighet till bemyndigandet i 5 kap. 12 § tredje stycket SBL föreslås inte heller. Skälet härför är att det inte längre bedöms finnas behov av att meddela föreskrifter om undantag från skyldigheten att lämna uppgift om skatteavdrag. Bestämmelsen ersätter 5 kap. 14 § SBL. 5 kap. 14 § första stycket har i allt väsentligt kvar sin nuvarande lydelse (prop. 1996/97:100, s. 546). Andra stycket tillkom 1997 och har härefter inte ändrats (prop. 1997/98:33, s. 45). Föreläggande att göra eller lämna uppgift om skatteavdrag Enligt bestämmelsen får förelägga den som inte gör skatteavdrag eller inte lämnar uppgift till mottagaren om skatte- avdragets belopp enligt 18 § att fullgöra skyldigheten. Motsvarande bestämmelse finns i 5 kap. 15 § SBL som i sak är oförändrad sedan skattebetalningslagen infördes (prop. 1996/97:100, s. 546). Beräkning av skatteavdrag för preliminär skatt I paragrafen anges kapitlets innehåll. I paragrafen definieras begreppet regelbunden ersättning som sådan ersättning för arbete till en fysisk person som avser en bestämd tidsperiod och betalas ut vid regelbundet återkommande tillfällen. Om en ersättning är regelbunden eller inte har betydelse vid valet av skattetabell enligt 17 och 19 §§. I paragrafen definieras begreppet huvudinkomst. Definitionen finns nu i 8 kap. 7 § SBL. En uttrycklig begränsning till fysiska personer har gjorts. Definitionen ändras också i sak. Med huvud- inkomst ska avses sådan regelbunden ersättning som utgör en fysisk persons huvudsakliga ersättning för arbete. Om den som betalar ut ersättning som är huvudinkomst, tillsammans med den vanliga lönen också betalar ut retroaktiv lön eller annan ersättning som inte är regelbunden, ingår även den sistnämnda ersättningen i huvudinkomsten. Till skillnad från vad som gäller kan där- emot en oregelbunden ersättning som inte betalas ut tillsammans med en regelbunden ersättning aldrig bli en huvudinkomst. I 8 kap. SBL används i stor utsträckning begreppen arbets- givare och arbetstagare i bestämmelserna om skatteavdrag från ersättning för arbete. Skatteavdrag ska dock inte bara göras från lön och annan ersättning till anställda utan även från ersättning för arbete till uppdragstagare och näringsidkare som inte är godkända för F-skatt. Den betydelse som begreppen arbetsgivare och arbetstagare har i vanligt språkbruk omfattar inte samtliga de personer som omfattas av reglerna. Begreppen har därför genom- gående ersatts med andra uttryck såsom den som betalar ut ersättning, utgivare och mottagare. Förändringen innebär ingen ändring i sak eftersom det i 1 kap. 6 § SBL finns vida definitioner av begreppen; med arbetsgivare avses den som betalar ut ersättning för arbete och med arbetstagare avses den som tar emot sådan ersättning. slopas dessa definitioner som vidare begrepp används i paragraferna. Underlag för beräkning av skatteavdrag från ersättning för arbete Paragrafen motsvarar närmast 8 kap. 14 § första stycket SBL som fick sin lydelse genom skattebetalningslagen (prop. 1996/97:100, s. 558). Övriga delar av 8 kap. 14 § återfinns i 5–8 §§. Någon motsvarighet till andra stycket föreslås dock inte. Enligt det stycket ska ersättning som arbetstagaren har betalat för en förmån beaktas vid beräkningen av förmånsvärdet. Det är så självklart att en förmån endast föreligger till den del ersättning inte har betalats att det inte behöver anges särskilt. I första stycket punkten 1 anges nu uttryckligen att kontant ersättning för arbete som en utbetalare är skyldig att göra skatteavdrag från enligt 10 kap. ska ingå i underlaget för beräkning av skatteavdrag. Av första stycket punkten 2 framgår att värdet av förmåner som ges ut av utbetalaren ska ingå i underlaget för beräkning av skatteavdrag. Till skillnad från nuvarande motsvarighet sägs uttryckligen att endast skattepliktiga förmåner ska beaktas (jfr 10 kap. 2 §). Ändringen görs i förtydligande syfte. Bestämmelsen avser förmåner som ges ut av den som också betalar ut kontant ersättning för arbete. Av 5–7 §§ framgår att en utbetalare i vissa fall ska anses ha gett ut en förmån som rent faktiskt har getts ut av annan. I dessa fall ska utbetalaren förutom den kontant utbetalda ersättningen för arbetet även beakta förmånens värde när underlaget för beräkning av skatteavdrag bestäms. Enligt första stycket punkten 3 ska underlaget också omfatta ersättning som betalats ut av fysisk person som är bosatt i utlandet eller av utländsk juridisk person men som enligt 7 § anses utgiven av den som mottagaren är anställd hos i . Förutsättningen för att sådan ersättning ska ingå i underlaget är givetvis att skatteavdrag skulle ha gjorts från motsvarande ersättning som ges ut direkt av utbetalaren, dvs. att det är fråga om ersättning för arbete som är skattepliktig enligt inkomstskattelagen och inte omfattas av något av undantagen i 10 kap. Det som sägs i punkten 3 gäller , men anges nu uttryckligen i förtydligande syfte. I andra stycket finns genom en hänvisning till 12–15 §§ en upplysning om att underlaget i vissa fall får sättas ned. I paragrafen finns en bestämmelse om ansvaret för att göra skatteavdrag för förmån av personaloption som motsvarar 8 kap. 14 § tredje stycket SBL. Bestämmelsen infördes (prop. 2007/08:152, s. 42). Förmån av personaloption ses som retroaktiv ersättning för arbete. Den som anses vara utgivare är därför den för vars räkning det arbete utförts som föranlett deltagande i personal- optionsprogrammet. Rabatt, bonus eller annan förmån Bestämmelsen motsvarar 8 kap. 14 § fjärde stycket första meningen SBL. Bestämmelsen fanns ursprungligen i tredje stycket, men har i sak inte ändrats (prop. 1996/97:100, s. 558). Bestämmelsen reglerar rabatter, bonus och andra förmåner av typen frequent flyer-rabatter, fria hotellnätter och dylikt som kunnat utnyttjas på grund av kundtrohet eller liknande. Om förmånen grundar sig på utgifter som den som betalar ut ersättning för arbete har svarat för anses denne vara utgivare av förmånen trots att den faktiskt getts ut av någon annan. Den som anses ha gett ut förmånen ska enligt 4 § första stycket 2 räkna med värdet av förmånen i underlaget för beräkning av skatteavdrag. Ersättning från utlandet som har sin grund i en anställning i Paragrafen motsvarar 8 kap. 14 § fjärde stycket andra meningen SBL. Bestämmelsen infördes (prop. 1997/98:133, s. 51) i samband med att särskilda beskattningsregler för personaloptioner infördes i kommunalskattelagen. Reglerna innebar att avskattning skulle ske vid utflyttning från . Bestämmelsen i skatte- betalningslagen gjordes dock tillämplig på alla typer av skatteplikt- iga ersättningar och förmåner. Genom lagstiftning 2008 har avskattningen av personaloptioner vid utflyttning avskaffats (prop. 2007/08:152, s. 42). Här aktuell bestämmelse gäller för andra förmåner än personaloptioner och för ersättningar.