sou · GXB326 · 2009-03-11 00:00:00 — För genomströmmande vatten i landbaserade anläggningar kan olika filtersystem användas för att rena förorenat vatten från fosfor och även kväve innan det återgår till recipienten. En annan teknik är att utveckla kombinerade system där avfallet utnyttjas till produktion av olika grödor. Ytterligare en annan lösning är slutna system med recirkulerande vatten som minimerar närsaltsutsläppen. För att begränsa negativa effekter av vattenbruk är slutna system i öppet vatten, exempelvis med täta dukkassar, ett alternativ som används i liten utsträckning i svenskt vattenbruk. Uppfödning av flera arter i s.k. polykulturer är en intressant miljöaspekt när det gäller fiskodling. För att förbättra sektorns utveckling bör följande genomföras: Allmänna råd för fiskodling uppdateras. För att premiera miljövänlig småskalig fiskodling kan slutna system med recirkulerande vatten utan utsläpp tilldelas en lägre prövningsnivå enligt förordningen om miljöfarlig verksamhet. Beslut om tillstånd enligt innehåller ofta villkor som regleras i fiskerilagstiftningen och även annan speciallagstiftning. För att stärka sektorslagstiftningen och minska förekomsten av dubbelregleringar för företagen bör hänvisningar till fiskerilagstiftningen och annan sektorslagstiftning införas i . För att förbättra överlevnad och prestanda hos kompensationsodlad smolt kan ett generellt undantag om villkor om foderkoefficient i miljötillstånd införas. I syfte att förbättra kunskapsläget på vattenbruksområdet bör genomföras: Nya undersökningar av närsaltsbelastningens utveckling inom vattenbruket. En kunskapssammanställning om olika odlingssystem och användningsområden. En utvärdering av effekter av fiskodling genom sammanställning av resultat från genomförda kontrollprogram. Utveckling och kalibrering av belastningsmodeller för svenska förhållanden, särskilt betydelsen av interaktioner mellan vild fisk och fiskodling för närsaltsbelastningen från fiskodlingsverksamhet. Vattenbruket utgör en del av EU:s gemensamma fiskeripolitik. Det finns därför en strävan från statsmakterna att utveckla vattenbruket. Generellt sett är kustområdena de bästa i landet för odling av fisk. Vattenbrukets största utvecklingspotential, tillsammans med stora reglerade sjösystem, återfinns i dessa vattenområden. För att vattenbruket i landet skall kunna utvecklas bör detta i större utsträckning ges tillträde till dessa områden. Parallellt med detta ställs det allt högre krav på nyttjarna av vattenresursen att använda vatten på ett miljömässigt acceptabelt sätt. För vattenbruksnäringen har troligen närsaltsutsläppens effekt på miljön tillsammans med lönsamheten varit det mest kritiska för näringens utveckling. De av antagna miljökvalitetsmålen och EU:s ramdirektiv för vatten ställer höga krav på användarna av vatten. I sammanhanget bör påminnas om att det finns tillståndsgiven för odling av matfisk i landet varför hela det beviljade närsaltsutrymmet inte nyttjas. Detta kan tyda på lönsamhetsproblem i näringen. Undersökningar visar också att en del aktiva odlingar inte nyttjar hela sin tillståndsgivna produktion. Mot bakgrund av de förbättrade miljömässiga framsteg inom vattenbruket som skett främst på fodersidan sedan miljölagstiftningen började tillämpas på fiskodlingsverksamhet är det historikst tillåtna närsaltsutrymmet inte taget i anspråk av Å andra sidan har nya ambitiösa mål och riktlinjer beträffande övergödningsproblematiken upprättats . utgår från att de föreslagna kriterierna skall beröra prövningen av tillstånd enligt och omfatta såväl matfiskodlingar som sättfiskodlingar d.v.s. alla typer av fiskodlingsföretag med tillhörande arter. Uppdraget berör inte prövning av frågor om tillstånd enligt fiskerilagstiftningen där art- och smittskydd behandlas eller annan lagstiftning på vattenbrukets område. Vattenbrukets miljöpåverkan och vattenbrukets framtid har varit föremål för utredningar (: rapporter –1985; rapporten 2000:42 Svenskt vattenbruk – en framtidsnäring) och vidare diskussion. En viktig anledning till denna diskussion har varit en tilltagande övergödning av många vattenområden, särskilt Egentliga och . har också investerat betydande belopp i syfte att begränsa närsaltsbelastningen till vatten bl. a. genom kommunala reningsverk. Goda resultat har också uppnåtts, men fortfarande anses det nödvändigt att reducera närsaltsutsläppen både för kväve och fosfor. Mot bakgrund av detta har närsaltsproblematiken inom vattenbruket ibland anförts som den mest betydelsefulla faktorn för att förklara vattenbrukets blygsamma utveckling i landet. Det av beslutade miljökvalitetsmålet Ingen övergödning (prop. 2000/01:130) anger att halterna av gödande ämnen i mark och vatten inte skall ha någon negativ inverkan på människors hälsa, förutsättningarna för biologisk mångfald eller möjlighet till allsidig användning av mark och vatten. Enligt delmålet för fosfor ska fram de svenska vattenburna utsläppen av fosforföreningar från mänsklig verksamhet till sjöar, vattendrag och kustvatten ha minskat med års nivå. De största minskningarna skall ske i de känsligaste områdena. Utsläppen bedöms enligt preliminära bedöm- ningar ha minskat . Minskningarna har skett främst genom åtgärder inom kommunala reningsverk och industrin, men minskningar bedöms även ha skett inom jordbruk och enskilda avlopp. Nya beräkningar visar att de mänskligt orsakade utsläppen av fosfor är lägre än tidigare bedömningar varför potentialen för ytterligare minskningar är begränsad. Fler åtgärder måste till för att delmålet ska kunna nås. Ett liknande delmål för kväve innebär att ska de svenska vattenburna utsläppen av kväve från mänsklig verksamhet till haven söder om ha minskat års nivå. Utsläppen har minskat . Stora minskningar har skett genom åtgärder inom kommunala reningsverk, industri och jordbruk. Mot bakgrund av dagens positiva utveckling samt att utsläppen förväntas minska ytterligare så bedöms delmålet möjligt att nå . har dock i sin senaste bedömning angett att miljömålet Ingen övergödning inte kan nås . Utsläppen till både luft och vatten fortsätter visserligen att minska, men tillståndet i miljön förbättras inte i motsvarande grad. Ambitionsnivån bör öka när det gäller att minska belastningen av fosfor till . Framför allt är det viktigt att omgående intensifiera såväl det internationella som nationella arbetet för att åtgärda de diffusa utsläppen, särskilt från jordbruket. Tillförsel av kväve till bör också minska, om än inte i samma omfattning som fosfor. För vattnen utanför den svenska är situationen i princip den omvända. Här behöver ambitionsnivån istället öka när det gäller att minska belastningen av kväve. Även tillförseln av fosfor behöver minska, men inte i samma omfattning. Beträffande näringsämnet fosfor är tillståndet i svenska sjöar generellt gott. För av sjöarna kan fosforhalterna betecknas som låga eller måttligt höga. Däremot antyder resultat från riksinventeringarna att halterna ökat . Det kan bero på väderförändringar såsom ökad nederbörd, vilket medfört ökad halt av humusämnen i vattnet. EU:s ramdirektiv för vatten EU:s ramdirektiv för vatten – vattendirektivet – ska säkra vattenkvalitet och kvantitet i sjöar, vattendrag, grundvatten och kustvatten. Direktivet har införlivats i svensk förvaltning bl.a. genom förordning (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. är indelat i fem avrinningsområdesdistrikt med en vattenmyndighet i varje som är ansvarig för genomförandet av den nya vattenförvaltningen. De krav som ställs på både vattenvårdsarbetet bör öka möjligheterna till att nå vattenanknutna miljökvalitetsmål. Enligt den nya vattenförvaltningen ska bl.a. ett åtgärdsprogram tas fram för varje avrinningsdistrikt. Det ska innehålla de åtgärder som behövs för att vattnen inom avrinningsdistriktet ska uppnå God Ekologisk Status, d.v.s. att vattnet har liten mänsklig påverkan jämfört med naturliga förhållanden. Åtgärdsprogram ska vara fastställda 2009 och nödvändiga åtgärder ska då även ha påbörjats. Dessa program kan komma att påverka både potentiell och befintlig fiskodlingsverksamhet och dess förutsättningar. Myndigheterna ska också till 2009 ha fastställt de vatten, där undantag kan lämnas från huvudregeln om återställning till naturliga förhållanden. Sådana undantag sammanfattas under benämningen heavily modified water bodies och innefattar de fall där miljöförändringarna av vattnen måste accepteras. Detta gäller främst fysiska förändringar orsakade t.ex. av dammar, vattenkraft, kanaler och hamninstallationer. I dessa fall skall undantag ges för de direkta och indirekta effekter, som själva förändringen orsakar. I denna typ av vatten kommer ramdirektivet i mindre utsträckning påverka användarna. Restaureringsarbetet för att uppnå God Ekologisk Status skall vara avslutat . En av grundpelarna är att arbeta utifrån ett vattensystemperspektiv, där systemets helhetsfunktion står i centrum. Det innebär att vidtagna åtgärder måste anpassas till de krav som ställs på systemet som helhet vad gäller t.ex. fisketryck, vandringsvägar för fisk, utsättning av fisk och placering av fiskodlingar. Vid restaureringen av vattensystemen kan nya krav komma att ställas i dessa avseenden för att möjliggöra direktivets genomförande. Parallellt med miljömålsarbetets vattendirektivets inriktning mot att minska övergödningen finns det fortfarande en efterfrågan på tillgång till vattenresurser att bruka, exempelvis från vattenbruksnäringen. I och med EU-inträdet har vattenbruket också kommit att ställas mer i fokus som en del av EU:s gemensamma fiskeripolitik. Det finns därför en strävan från statsmakterna att utveckla vattenbruket. I regeringens proposition (2003/04:51) om kust- och insjöfiske samt vattenbruk och Meddelandet från kommissionen till rådet och om en strategi för hållbar utveckling av det europeiska vattenbruket (KOM 2002/511) finns riktlinjer för en utveckling av vattenbruket både nationellt och inom EU. Syftet är att stärka och utveckla vattenbruket inom ramen för en ekologisk, ekonomisk och socialt hållbar utveckling, särskilt beträffande de svenska miljökvalitetsmålen, EU:s ramdirektiv för vatten och utvecklingen av landsbygden. Globalt sett är fiskodling en av de snabbast växande grenarna av animalisk födoproduktion. Världsproduktionen av vattenbruksdjur har ökat –2004. Motsvarande siffror inom EU uppgår till 3–framtill 1999 för att och framåt stagnera. För svensk del nåddes den största produktionen då ca laxfisk producerades. Därefter minskade produktionsnivån gradvis för att variera mellan 5 500 och laxfisk. Antalet odlingar i landet med matfiskproduktion minskar kontinuerligt. fanns 249 fiskodlingar med matfiskproduktion, 150 stycken och 95 stycken. har betydelsen av sättfiskproduktion för utplantering ökat och huvuddelen av odlingsföretagen i landet bedriver en blandad produktion av både matfisk och sättfisk. Sättfiskproduktionen har beräknats till ca , undantaget de utplanteringar som genomförs av vattenkraftsindustrin i kompensationssyfte. har stora strukturförändringar skett inom svensk matfiskproduktion då två utländska odlingsföretag har tagit över ett betydande antal tidigare svenskägda matfiskodlingar. bedömer också att endast ett 30-tal företag bedriver renodlad matfiskproduktion i . Det finns en svagt ökande trend för matfiskproduktionen till följd av att de utländska företagen långsamt expanderar verksamheten i . redovisade 2005 ett regeringsuppdrag om vattenbrukets miljöpåverkan (, dnr 121-3490-04). Av denna rapport framgår att vattenbruksproduktionen omfördelats från kustområdet till sötvattensområdet. Detta kan ha sin grund i svårigheterna att få tillstånd enligt att anlägga större fiskodlingar längs finns mycket få traditionella kasseodlingar av regnbåge i söder om och i . Endast ett 15-tal fiskodlingar återfinns längs svensk kust . Dock sker en långsam expansion i lämpliga havsområden längs där övergödningssituationen inte är problematisk. I sötvattensområdet har en produktionsökning skett i med norrut anslutande vattenområden. Planer och ansökningar om stor fiskodlingsverksamhet finns i i och Ströms i . Fiskodlingsnäringen expanderar således i områden lämpliga för vattenbruk där det finns möjlighet att få tillstånd enligt . Söder om finns i praktiken små möjligheter för vattenbruksnäringen att få ta i anspråk närsaltsutrymme även om de potentiella lokalerna i övrigt uppfyller de krav som kan ställas på vattenbruksverksamhet. I sammanhanget bör erinras om att det finns meddelade tillstånd för odling av matfisk i landet varför hela det beviljade närsaltsutrymmet inte nyttjas vilket kan tyda på lönsamhetsproblem i näringen. Undersökningar visar också att en del odlingar inte nyttjar hela sin tillståndsgivna produktion. Frågan om påverkan av närsalter på kust- och havsområden måste lösas genom nationell- och strategisk planering där allt nyttjande av vatten beaktas i ett helhetsperspektiv och inte genom att begränsa enskilda näringar. Kriterier för effektivare miljöprövning Mot bakgrund av de miljömässiga framsteg som skett inom vattenbruket föreslog i regeringsuppdraget att nivåerna för miljöprövning enligt förordning (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd bör ändras så att odlingstillstånd med en ansökt foderförbrukning understigande (B-prövning) istället prövas av kommunen (C-prövning). framförde också i yttrande , dnr 332-1517-00, över rapporten vattenbruk – en framtidsnäring (Ds 2000:42) sitt stöd till förslaget att tillstånd för fiskodling ges för ett visst närsaltsutsläpp eller foderförbrukning. ändrades förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd så att endast fiskodling eller övervintring av fisk där foder förbrukas per kalenderår är tillståndspliktig (s.k. B-verksamhet) och att fiskodling eller övervintring av fisk där mellan och foder förbrukas per kalenderår är anmälningspliktig (s.k. C-verksamhet). Förändringarna träder i kraft och bör innebära ett förenklat prövningsförfarande för framförallt sättfiskanläggningar, framförallt sådana med produktion avsedd för sportfiskemarknaden. Det har således blivit lättare att framöver tillgodose marknaden med utplanteringsfisk i vissa delar av landet. arbete bör också kunna effektiviseras genom att foderförbrukningen utgör grunden för meddelade tillstånd istället för den totala årliga produktionen. Produktionsmängden är svårare att kontrollera vid ett enskilt tillsynsbesök medan foderförbrukningen framgår av odlingens journalföring och miljörapport. Operativt program för fiskerinäringen För att lösa näringens utrymmesproblem och göra fler vattenområden tillgängliga för vattenbruk krävs stimulering av miljöförbättrande åtgärder och utveckling av ny teknik. Stödet skall främja användning av miljövänliga vattenbruksmetoder, som recirkulerande system, landbaserade odlingar eller off-shore odlingar, så att produktiviteten kan öka med minimal miljöpåverkan. Effektivare fodersystem samt uppsamling av närsalter och fekalier i syfte att minska närsaltsbelastningen är viktiga åtgärder liksom åtgärder för att minska rymningar. Utbildningar inom relevanta områden kan vara stödberättigade. Allt detta finns med som stödberättigade åtgärder i det Operativa programmet för fiskerinäringen i –2013. Det finns regler utarbetade för ekologiskt vattenbruk och möjligheter att KRAV-märka odlad fisk. Det finns specifika regler för laxartad fisk, abborrfisk och musslor. Riktlinjerna för KRAV- märkt fisk innebär att produktionen ska anpassas så att miljön i omkringliggande vatten- och landområden bevaras genom att: i minsta möjliga utsträckning påverka lokala biologiska processer som omfattar mikroorganismer, växter och djur, när foderråvaror används ska de komma från bärkraftiga bestånd vilka vanligtvis inte används som människoföda och/eller biprodukter från arter som används som människoföda, anpassa produktionen så att smittämnen, parasiter och läkemedelsrester inte påverkar vilda organismer i omgivningen, inte använda syntetiska gödselämnen eller miljöbelastande impregneringsmedel, sträva efter mångfald (exempelvis musslor och havstulpaner i samband med fiskodling) i produktionen där detta är möjligt. Många av KRAV-riktlinjerna berör, förutom , olika lagstiftningsområden och är i stor utsträckning redan reglerade i , fiskeri- och fiskhälsolagstiftningen, djurskyddsbestämmelserna för odlad fisk och livsmedelslagstiftningen. Av avgörande betydelse för närsaltsutsläppen från en fiskodling är dess storlek. Även om närsaltsbelastning per producerad mängd kan vara hög medför en liten produktionsmängd också en mindre närsaltsbelastning på vattnet. Till viss del är detta reglerat i genom att prövningen är graderad i tre nivåer efter storleken på den planerade odlingsanläggningen. Utvecklingen inom matfiskodlingsnäringen medför att ett färre antal anläggningar producerar en större mängd fisk (Tabell 1). Ett visst segment med en lokal marknad finns dock kvar medan mellanstora anläggningar har stora problem med lönsamheten. För odling av sättfisk är utvecklingen mer stabil och få odlingar tillkommer eller försvinner. Tabell 1 Produktion av regnbåge uppdelad på odlingars storlek i enligt och statistik Produktion (ton, hel färskvikt) 50,0–99, 10,0–49, 0,5–9, Utifrån kriterier om status beträffande fysikaliskkemiska parametrar som närsaltbelastning, vattenomsättning, sedimentation, vattenkvalitet och vindsamt ispåverkan har utpekat ett antal potentiella vattenområden av särskild betydelse för vattenbruksnäringen (Finfo 2006:1). Potentiellt lämpliga vattenområden för vattenbruk är stor yta, stort djup och god vattenomsättning. Genom att välja lämpliga vattenområden med tillräckligt stor vattenomsättning och vattendjup kan lokala problem i stor utsträckning begränsas. Närsaltbelastningen får inte heller vara problematisk. Områdena skall också ha liten betydelse som lek- och uppväxtområde eller vandringsväg för betydelsefulla arter eller stammar av fisk. Områden som omfattas av särskilt områdesskydd enligt som naturreservat eller Natura 2000 bör inte heller vara aktuella för fiskodlingsverksamhet som innebär en påtaglig påverkan på områdets bevarandevärden. Av framgår att det är ett kommunalt ansvar att planlägga användningen av mark- och vatten. Det är i den kommunala översiktsplanen kommunen bland annat ska redovisa de allmänna intressen och de miljö- och riskfaktorer som bör beaktas vid beslut om användning av mark- och vattenområden. Planering för fiskodlingsverksamhet skiljer sig härvid inte från planering för andra ändamål. har i samarbete med tagit fram kunskapsunderlag för planering av vattenanvändning (förlag rapport 4485-4502, varav rapport 4496 behandlar vattenbruket). Undersökningar visar att i ca hälften av landets län finns riktlinjer för vattenbruket på något sätt inom länet och att inte alla aktuella kommuner beaktat vattenbruket i sin översiktsplanering. Ett utpekat område är havsområdet i , bl.a. Ullångersfjärden där ett utländskt företag ansökt om tillåtlighet till en årlig produktion om regnbåge. I sötvattensområdet planeras stora odlingar av regnbåge och i () och Ströms () också utpekade vilket visar att vattenbruksnäringen i högre grad börjat styra produktionen till de av generellt utpekade områdena. För att närmare kvantifiera effekterna och bedöma konsekvenser av fiskodlingsverksamhet i olika typer av vattenområden finns flera belastningsmodeller utvecklade som kan nyttjas både av sökanden (i Miljökonsekvensbeskrivning) och tillståndsprövande myndighet. Belastningsmodeller beskriver vad som händer med vattenkvaliteten när fisken finns i kassarna och utfodras och vilka närsaltspåslag i form av faktiska koncentrationer i vattenmassan som kan påräknas. I har sådana modeller använts i viss utsträckning och då framförallt modellerat ändringar av fosforbelastningen före och efter den planerade fiskodlingsverksamheten. Bättre foderutnyttjande medför en mer miljövänlig produktion som kostnaderna minskar för den enskilde odlaren. Utsläppen av närsalter från fiskodlingar har minskat betydligt under de senaste 10–15 åren genom att fodrets sammansättning och utfodringsregimerna utvecklats. Tre huvudfaktorer kan förklara att foderanvändningen avsevärt förbättrats. Fodrets energiinnehåll har ökat dramatiskt med användningen av s.k. högenergifoder, från ca 15 MJ energi per kg till dagens värden på ca 20–22 MJ per kg. Till viss del nyttjas tillfört foder också bättre genom att avel bedrivs i syfte att förbättra fiskens effektivitet när det gäller att omvandla intaget foder till tillväxt. Den mest betydelsefulla faktorn är dock att fiskodlarna själva använder sig av förbättrade utfodringsrutiner. Det finns fortfarande utrymme att förbättra utfodringen ytterligare vilket leder till mindre närsaltsutsläpp och bättre lönsamhet för fiskodlaren. Av stor betydelse för fosfor- och kväveutsläppen inom fiskodlingsnäringen är fodrets fosforrespektive kvävehalt. innehåll av både kväve och fosfor har minskat successivt , för fosfor från till och för kväve från 8–ned mot 6–. I sättfiskodlingar används dock foder med något högre halter av fosfor. En fortsatt utveckling av foder med låga fosfor- och kvävehalter och högt energiinnehåll är av stor betydelse när det gäller att minska närsaltspåverkan. Utvecklingen går stadigt framåt genom att foderindustrin försöker ersätta fiskmjölet (animaliskt protein) och fiskolja i foder med olika former av vegetabiliskt mjöl och oljor, framförallt sojamjöl. Generellt sett är smältbarheten på vegetabiliskt fosfor låg och mycket av forskningen på området syftar till att finna vegetabiliska alternativ till fiskmjölet samt öka smältbarheten hos detta. Nya studier visar att tillförsel av ökade halter av växtprotein i fiskfoder inte behöver påverka fiskens nyttighet som föda, dvs. de nyttiga fetterna som finns hos fisk. Ett alternativ till att odla laxfisk, som kräver någon form av animaliskt protein i födan, är att odla fiskarter som i större utsträckning är växtätare, som olika arter av karp eller exotiska varmvattenkrävande fiskarter som kan tillgodogöra sig vegetabilisk föda. Dessa kan också vara effektivare i sitt födoutnyttjande än rovfisk som laxfiskar. På så vis minimeras också riskerna med att vara beroende av tillgång på foderfisk från ekosystem för produktionen. Det anses dock vara ett konsumentmotstånd mot fisk uppfödd på vegetabilier. Landbaserat eller kassebaserat odlingssystem Generellt är det lättare att kontrollera utfodringen i landbaserade odlingssystem. Det är sammantaget lättare att observera fiskens beteende, foderförluster i tråg och bassänger samt att fisken får fler chanser att äta genom att fodret ackumuleras på botten. Vidare finns det i inomhusanläggningar möjligheter att styra tillväxt och födointag/aptit genom framförallt ljusreglering men också genom värmning av vatten. Undersökningar har dock visat att kasseodlingar generellt är mer effektiva i sin användning av foder, och då särskilt stora kasseodlingar. Skillnaden mellan landbaserade och kassebaserade odlingar är att landbaserade normalt producerar sättfisk, antingen för utplantering i naturvatten eller för vidare- odling i kassar, medan kasseodlingar framförallt föder upp matfisk. Sättfisken föds normalt upp till mindre storlek som har ett större behov av protein i jämförelse med större fisk. Det större proteinbehovet styr mängden kväve och fosfor i fodret. De potentiella utsläppen per mängd producerad fisk är därför större i sättfiskodlingar. En viktig utvecklingsväg för att göra vattenbruket mer miljöanpassat och öppna möjligheter att odla fisk i fler vattenområden är en fortsatt vidareutveckling av landbaserad odlingsteknik. För genomströmmande vatten i landbaserade anläggningar har olika filtersystem utvecklats för att rena förorenat vatten från fosfor och även kväve innan det återgår till recipienten. Kväve är dock generellt svårare och dyrare att rena. En annan teknik är att utveckla kombinerade system där avfallet utnyttjas till produktion av olika grödor.