sou · GWB338d2 · 2009-01-01 00:00:00 — Att avgränsa den relevanta marknaden för en viss nyttighet är nödvän- digt för att avgöra de konkurrensrättsliga effekterna av företags beteende, ja t.o.m. för att bestämma om är tillämpliga. Dels måste en konkurrensbegränsning avse en väsentlig del av den gemensamma marknaden, dels måste den innebära en märkbar påverkan på konkurrensen på den relevanta marknaden. Den relevanta marknaden för t.ex. en vara bestäms genom en be- dömning av varans utbytbarhet mot andra varor från konsument- synpunkt (numera tillämpas det s.k. SSNIP-testet) samt av de geo- grafiska begränsningarna för handel med varan. På den relevanta marknaden konkurrerar alla leverantörer med varandra (och i viss mån med potentiella leverantörer) och för att optimera sina vinster, om det råder effektiv konkurrens, måste de tillhandahålla varor av god kvalitet, rik variation och låga priser till konsumenternas fromma. Det är, mycket översiktligt, idén och strukturen som bär upp kon- kurrensrätten. Hyresmarknaden låter sig infogas i denna tankemodell. Här upp- låter fastighetsägare (leverantörer) bostad, vilket är en tjänst, till hyresgäster (konsumenter av tjänsten). Om nu staten (utan att gå in på detaljerna i den svenska regleringen) reglerar prissättningen av 33 Se t.ex. DIP SpA (1995). tjänsterna på hyresmarknaden, har tidigare framgått att den statliga regleringen i sig inte kan bli föremål för artikel 81 eller 82. Dessa bestämmelser gäller för samarbete mellan leverantörer av hyres- tjänster eller ensidigt uppträdande av någon dominerande leveran- tör. Däremot skulle artikel 86 och grunden ) etc. kunna träffa en statlig reglering av prisnivån för hyrestjänster. En förutsättning för att tillämpa är att konkurrensbegränsningen har en märkbar påverkan på handeln mellan medlemsstaterna. Till ledning för den nationella rättstillämp- ningen har Kommissionen tillhandahållit ett officiellt meddelande där relevanta bedömningsfaktorer anges.34 I detta framgår att sam- handelskriteriet ska ges en vid tolkning. Det är t.ex. inte nödvän- digt att en konkurrensbegränsning berör den totala handeln på en viss marknad mellan två medlemsstater.35 Utgångspunkterna vid bedömningen är om konkurrensbegräns- ningen kan påverka det normala handelsmönstret och/eller kon- kurrensstrukturen på marknaden. Påverkan kan vara direkt, eller indirekt, faktisk eller potentiell36 och behöver inte bestå i att sam- handeln minskar eller begränsas. Att alla inblandade kommer från samma medlemsstat utesluter inte påverkan på samhandeln och inte heller att konkurrensbegränsningen avser handel utanför EU. När man ska försöka tillämpa samhandelskriteriet på hyresmark- naden uppkommer oöverstigliga problem. Det går inte att exportera eller importera hyrestjänster, eftersom hyrestjäns- terna tillhandahålls där fastigheterna är belägna och eftersom hyresgästerna måste bo där fastigheterna finns. Även en dansk som arbetar i och bor i konsumerar hyrestjänsten där den tillhandahålls, dvs. Det förefaller alltså omöjligt för en statlig reglering, eller för den delen en kartell av privata fastighetsägare, att påverka samhandeln med hyrestjänster; en så- dan samhandel, liksom en europeisk marknad för hyrestjänster, är begreppsligt omöjlig.37 Därför kan inte statlig intervention i prisbildningen för hyres- tjänster träffas av , inte av artikel 81, 82, 86 eller grunden ) etc. Frågan ligger utanför gemenskapens behörig- het enligt de angivna normerna och är underkastad rent nationella politiska överväganden. Enligt gällande rätt lyder företag under den 34Kommissionens meddelande, EGT 2004 C101/81. 35Van Bael & s. 102. 36Maschinenbau Ulm (1966). 37Jfr , Konkurrenslagstiftning och bostadspolitik s. 210 f. Det saknas bestämmelser som begränsar möjligheterna att lagstiftningsvis reglera hyresmarknaden.38 2.6Tillägg om fri rörlighet för tjänster och etablering Utan att närmare fördjupa mig i EG-fördragets regler om fri rörlig- het för tjänster och etablering vill jag i detta avsnitt kommentera hyrestjänsternas begränsade potential till gränsöverskridande rörlig- het i det sammanhanget. Det har nämligen hävdats att den svenska regleringen av prissättningen av hyrestjänster kan komma i konflikt med tjänsters fria rörlighet.39 Artikel 49 har följande lydelse: Inom ramen för nedanstående bestämmelser skall inskränkningar i friheten att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen förbjudas beträf- fande medborgare i medlemsstater som har etablerat sig i en annan stat inom gemenskapen än mottagaren av tjänsten. Enligt bestämmelsen förbjuds medlemsstaterna att inskränka fri- heten att tillhandahålla tjänster för medborgare (eller företag) som är etablerade i en annan medlemsstat än tjänstemottagaren. Bestäm- melsen tar sikte på situationer då t.ex. ett företag utför en ekono- misk aktivitet för en begränsad period i en medlemsstat i vilken antingen tillhandahållaren eller mottagaren av tjänsten inte är etable- rade.40 Kravet på gränsöverskridande moment i tillhandahållandet av tjänster gör alltså att det är uteslutet att tillämpa artikel 49 på rent interna förhållanden mellan tillhandahållare och mottagare av tjänster.41 Om en person eller ett företag har en permanent bas i en medlemsstat, även om hemvist finns i en annan medlemsstat, om- fattas vederbörande istället av artikel 43.42 För att avgöra om reg- lerna om tjänst eller etablering ska tillämpas ska man fokusera på om de ekonomiska aktiviteter som utförs i medlemsstaten är av temporär eller permanent natur.43 Såvitt jag förstår medför detta att det är uteslutet att tillämpa artikel 49 på den svenska regleringen av prisnivån på hyrestjänster. En förutsättning för att tillhandahålla hyrestjänster i är att 38Norberg s. 173. 39Norberg t.ex. s. 194. 40Craig & de Burca s. 800. 41Se t.ex. s. 804 m hvsn till Debauve (1980). 42Kommissionen mot (1986). 43Craig & de Burca s. 800. leverantören av sådana tjänster antingen äger eller förvaltar bostä- der. Detta torde innebära att leverantören från en annan medlems- stat automatiskt uppnår en sådan fysisk och ekonomisk integration på den svenska hyresmarknaden att leverantören kan anses etable- rad i . Vidare förefaller hyrestjänster vara av just permanent och inte tillfällig natur. Jämför uttalande i ett mål rörande liknande förhållanden: Artikel 59 i EG-fördraget omfattar inte den situationen att ett bolag som har etablerat sig i en medlemsstat för att där driva hem för äldre personer utför tjänster åt boende som vistas permanent eller i dessa hem. Även om ett företag kan åberopa rätten att fritt tillhandahålla tjänster gentemot den medlemsstat där företaget är etablerat, när tjänsterna utförs åt mottagare som är etablerade i en annan medlemsstat, omfattar artikel 59 inte den situationen att en medborgare i en medlemsstat som beger sig till en annan medlemsstat och förlägger sitt huvudsakliga hemvist där för att få en tjänst utförd under obestämd tid.44 Artikel 43 har följande lydelse: Inom ramen för nedanstående bestämmelser skall inskränkningar för medborgare i en medlemsstat att fritt etablera sig på en annan med- lemsstats territorium förbjudas. Detta förbud skall även omfatta in- skränkningar för medborgare i en medlemsstat som är etablerad i någon medlemsstat att upprätta kontor, filialer eller dotterbolag. Etableringsfriheten skall innefatta rätt att starta och utöva verksam- het som egenföretagare samt rätt att bilda och driva företag, särskilt bolag som de definieras i artikel 48 andra stycket, på de villkor som etableringslandets lagstiftning föreskriver för egna medborgare, om inte annat följer av bestämmelserna i kapitlet om kapital. hävdar i ett rättsutlåtande som ingår i uppdragsunder- laget att det svenska bruksvärdesystemet kan inverka avkylande på den utländska investeringsviljan betr. svenska fastigheter. Det är möjligt att detta är korrekt. Men den utländska investeringsviljan skapar inte, som framgått ovan, ett gränsöverskridande moment av det slag som konkurrensreglernas respektive artikel 49:s tillämp- ning förutsätter. Däremot vore det fullt möjligt för ett utländskt fastighetsföretag att hävda att svensk hyresreglering kommer i konflikt med dess rättigheter enligt artikel 43. I jämförelse med artikel 49, och i högre grad i jämförelse med reglerna om fri rörlighet för varor, är artikel 43 svag. Även om det finns en viss tendens i praxis i riktning mot att 44 Sodemare (1998). inkludera annat än nationella etableringshinder som är direkt dis- kriminerande,45 träffas i princip endast sådana åtgärder som gör det svårare för företag från en annan medlemsstat än för svenska att etablera sig. Den svenska hyresregleringen diskriminerar över- huvudtaget inte utländska bostadsföretag i jämförelse med svenska företag. Att den svenska regleringen ev. gör den svenska markna- den för hyresfastigheter mindre intressant kan inte ses som ett etableringshinder, ens indirekt. 3 Sammanfattning och slutsatser Artiklarna 81 och 82 är inte ensamma tillämpliga på statlig reg- lering. Däremot kan artikel 86 och grunden ) etc. tillämpas på statliga åtgärder som begränsar konkurrensen. Artikel 86 förbjuder bl.a. statlig reglering som föranleder offent- liga företag att begå konkreta överträdelser av artikel 81 eller 82 samt regleringar som kan skapa situationer i vilka företag föranleds till överträdelser. Artikel 86 förbjuder vidare statlig reglering som gör det omöjligt för offentliga företag att undvika att överträda artikel 81 eller 82, även om en sådan överträdelse inte inträffat. De kommunala bostadsföretagen är att anse som offentliga före- tag enligt bestämmelsen. Det har hävdats att den svenska hyreslag- stiftningen fram till det s.k. S:t Erik-målet innebar att priset på pri- vata hyrestjänster var underkastat de priser som sattes av kommu- nala bostadsföretag.46 Ett sådant rättsläge är svårförenligt med lag- texten i JB 12:55 av vilken framgår att priset vid tvist ska bestäm- mas till skäligt belopp. Men om innebörden av bestämmelsen vore att de kommunala bostadsföretagens priser var bindande för de privata bostadsföretagen, skulle antagligen en situation i vilken ett (eller flera) kommunalt bostadsföretag använde sig av regleringen för att pressa hyrespriserna under självkostnadsnivå utgöra en överträdelse av artikel 86.47 I flera av de fall som rör artikel 86 har företagens överträdelser manifesterats i att de använt sin privilegie- rade ställning till att sätta oskäliga villkor, t.ex. ta ut oskäliga av- gifter eller priser. Men gäller lagtexten och det kan knappast utgöra en över- trädelse av artikel 86 att föreskriva att priset vid tvist ska fastställas 45Se s. 786 f. 46Se m.fl. passim. 47Jfr s. 189. till skälig nivå. En underprissättningspolicy som skulle syfta till att driva fram för privata fastighetsägare oskäliga hyresnivåer är dömd att misslyckas, eftersom en sådan policy saknar normerande verkan. Enligt min bedömning kan man därför inte säga att den svenska hyreslagstiftningen föranleder de kommunala bostadsföretagen att överträda artikel 81 eller 82. Inte heller kan man säga att staten via hyresnämnd och domstol förstärker överträdelser av de kommu- nala bostadsföretagen. Vidare går det knappast att hävda att reg- leringen kan skapa situationer i vilka de kommunala bostadsföre- tagen föranleds till överträdelser. Grunden ) etc. förbjuder staten att genom offentligrättsliga regleringar påbjuda eller underlätta att företag överträder konkur- rensreglerna. Staten får heller inte genom reglering förstärka en redan inträffad överträdelse. Vidare får staten inte beröva sin lag- stiftningskompetens dess officiella karaktär genom att delegera till enskilda företag att fatta politisk-ekonomiska beslut med konkur- rensrättsliga konsekvenser. Av samma skäl som framfördes ovan kan inte denna grund tillämpas om kommunala bostadsföretag genom underprissättning söker påverka priserna för privata hyresrätter. Den svenska regleringen innebär att sådana åtgärder inte är bindande. De kom- munala bostadsföretagens marknadsuppträdande är istället att be- döma enligt artiklarna 81 och 82. Frågan är då om JB 12:55 i sig, med innebörden att hyrespriser ska bestämmas till skäligt belopp, kan anses strida mot grunden ) etc. Enligt min mening måste den frågan besvaras nekande. De två första leden av grunden är inte tillämpliga på nationell lagstiftning som är frikopplad från konkurrensbegränsande överträdelser av företag. Hyresnämnder och domstol kan inte ses som företag. En reglering av innehåll att hyrespriset ska bestämmas till skäligt be- lopp innebär inte att staten påbjuder eller underlättar för företag att överträda konkurrensreglerna och den innebär ingen förstärkning av inträffade överträdelser. Eftersom hyresnivåerna bestäms av hyresnämnd och domstol innebär regleringen inte att ekonomiskt- politiskt beslutsfattande delegerats till företag. Därför är inte heller tredje ledet tillämpligt. Den stora invändningen mot att tillämpa på hyresmarknaden är hänförlig till samhandelsrekvisitet. Karak- tären hos hyrestjänster gör det begreppsligt omöjligt att tänka sig en samhandel med hyrestjänster. Det är därför också omöjligt att tänka sig en europeisk hyresmarknad. Konsekvenserna av detta är att den svenska lagstiftaren kan reglera hyresmarknaden utan hin- der av de EG-rättsliga konkurrensreglerna. Vidare kan offentliga och privata marknadsaktörer agera utan att riskera överträdelser av . Behovet av konkurrens på hyresmarknaden måste helt tillgodoses av svensk rätt utifrån nationella politiska överväganden. Även om uthyrning av bostäder kan ses som tjänst enligt arti- kel 49 i EG-fördraget, kan inte bestämmelsen tillämpas på prisreg- leringar på hyresmarknaden. Artikeln avser inte situationer då till- handahållaren och mottagaren av en tjänst är etablerade i samma medlemsstat. Ett utländskt företag som hyr ut bostäder i en med- lemsstat måste anses etablerat i den medlemsstaten, eftersom ut- hyrning av bostäder är tjänster av ej tillfällig karaktär och förut- sätter att företaget integrerar sig i den medlemsstaten. Även om utländska tillhandahållare av hyrestjänster kan åberopa etableringsfrihet enligt artikel 43, innebär artikeln i princip endast ett skydd mot direkt diskriminering i jämförelse med svenska till- handahållare av hyrestjänster. En lagreglering som generellt slår fast att hyrespriser ska fastställas till skäligt belopp är inte diskrimine- rande i förhållande till utländska uthyrare. Min slutsats är alltså att den svenska hyreslagstiftningen med dagens innehåll inte kommer i konflikt med eller med artikel 49 om fri rörlighet för tjänster. Jag har då förstått innehållet i JB 12:55 som att vid tvist om priset på en hyrestjänst, priset ska be- stämmas till skäligt belopp. Det är den norm som hyresnämnd och domstolar är bundna av. Till ledning för skälighetsbedömningen anvisas priser på jämförbara bostäder ägda av kommunala bostads- företag. Men i den mån sådana priser är oskäliga i ena eller andra riktningen, är de självfallet oanvändbara som jämförelsematerial för en skälighetsbedömning. En andra slutsats är att den svenska lagstiftaren har ett vidsträckt hyrespolitiskt handlingsutrymme. EG-rättens konkurrensregler eller artikel 49 hindrar inte exempelvis införandet av en absolut bunden- het till de kommunala bostadsföretagens prisnivåer. Det finns givetvis heller inget hinder mot att överge skälighetsnomen för prissättningen, eller mot att behålla den, men överge de kommu- nala bostadsföretagens vägledande funktion vid skälighetspröv- ningen. Det är dock möjligt att det vidsträckta handlingsutrymmet begränsas av reglerna om statsstöd. Rättsfall från sorterade efter cit. Ahmeed (1989) s. 803. Ambulanz Glockner (2001) s. I-8089. Arduino (2002) s. I-1529. Becu (1999) s. I-5665 BNIC mot Au blé vert (1985) s. 1. BNIC mot (1987) s. 4789. Bodson (1988) s. 2479. Chapuis (1991) s. I-1027. Consorzio Industrie Fiammiferi (2003) s. I-8055. Corbeau (1993) s. I-2533. Debauve (1980) s. 833. Delta Schiffarts- und Speditionsgesellschaft (1994) s. I-2517. DIP SpA (1995) C-140/94, C-141/94 och C-142/94. ERT (1991)s. I-2925. Eurocontrol (1993) 1994 I s. 43. Gebrüder Reiff (1993) 1995 5 C.M.L.R. Hoffman-La roche (1979) s. 461. Höfner & (1991) s. I-1979. (1977) s. 2115. Kommissionen mot (1991) s. I-1223. Kommissionen mot (1986) s. 3755. Ladbroke Racing 1997 I s. 6265. Marittima del Golfo (1995) s. I-2883. Meng (1993) s. I-5751. (1983) s. 3461. OHRA (1993) s. I-5851. di (1991) s. I-5889. Sacchi (1974) s. 409. Technique Minière mot Maschinenbau Ulm (1966) s. 337. Sodemare (1997) s. I-3395. Traco (2001) s. I-4109. United Brands (1978) s. 207. (1988) s. 4769. Vlaamse Reisbureaus (1987)s. 3801. i 34 1994 s. 1357. Bacon i 5 s. 283. Blum/Logue, State Monopolies under EC . Bøegh , Anti-Competitative State Measures in Community. , Konkurrenslagen och konkurrensbegränsande offentliga regleringar. Fejø, EU-konkurrenceret. Graver i Fejø (red), Den nye konkurrenceret i nordisk perspektiv. 2005. s. 161. /Hoegh i UfR 1995 s. 5. Hyresregleringen – vid ett vägval. Skrift från 1999. i Fejø (red), Den nye konkurrenceret i nordisk perspektiv. 2005. s. 231. 2001. s. 133. , Competition and Competences. The Tensions between and Anti-Competitive Measures by the Member States. , Konkurrenslagstiftning och bostadspolitik. Slot i 1987 s. 179. , Competition of Community. Kommissionens direktiv /52/EG av om ändring av direktiv /723/EEG om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstater och offentliga företag. Kommissionens meddelande, EGT 2004 C101/81. Kompletterande rättsutlåtande om betydelsen av EG:s konkurrensrätt för svensk bostadsmarknad och hyreslagstiftning *Professor i processrätt och i EG-rätt vid Efter det att vi fått första rättsutlåtande (bilaga 7) ställde vi kompletterande frågor till . Både frågorna och svaren på dem framgår av detta utlåtande. Här är frågan, som jag förstått den efter kompletteringar, om det är nödvändigt att definiera olika geografiska marknader inom den nationella hyresmarknaden eller om det räcker att göra klart att det finns kommunala bostadsföretag som inom sina kommuner har hyresnormerande roller och att man därför kan utgå ifrån att hyres- regleringen har en konkurrensbegränsande effekt inom hela riket (som definitivt är en väsentlig del av den gemensamma marknaden). Skulle min bedömning vara att man inte kan göra en sådan schablon- iserad uppskattning av de konkurrensbegränsande verkningarna av regleringen, så ingår i frågan till mig att bedöma om , respektive utgör väsentliga delar av den gemen- samma marknaden. För att besvara denna fråga måste jag utgå ifrån att den svenska hyresprisregleringen kan ha en påverkan på samhandeln och att det finns en gemensam hyresmarknad inom EU. I följebrevet till kompletteringen framhåller Du/Ni att Ambulanz Glöckner m.m. talar för att samhandelskriteriet skulle kunna vara uppfyllt. Jag kommer därför dessvärre att låta en långrandig utläggning om samhandelskriteriet (igen!) följas av ett kort svar på frågorna. Som jag i flera sammanhang tidigare framhållit kan jag inte se att det skulle kunna finnas något sådant som en gemensam europeisk hyresmarknad och skälet till det är att hyrestjänster pga. sin natur inte kan exporteras eller importeras. Det finns därför ingen sam- handel med hyrestjänster inom EU. Följaktligen borde bedöm- ningen av om huruvida en viss relevant geografisk hyresmarknad i utgör en väsentlig del av den gemensamma marknaden vara ointressant. I viss mån har jag tidigare hållit öppet för att den svenska hyresregleringen skulle kunna strida mot EG:s konkur- rensregler genom att den påverkar andra tjänste- eller produkt- marknader än hyresmarknaden. Jag har funnit det mycket tveksamt om hyresregleringen skulle kunna anses påverka fastighetsmark- naden och det av samma skäl som stöder uppfattningen att det inte finns någon europeisk hyresmarknad: också fastigheter är omöjliga att exportera, de ligger där de ligger. Däremot är det fullt möjligt att den svenska hyresregleringen skulle kunna anses påverka kapitalflödet mellan EU-länderna genom att regleringen har be- tydelse för investeringsvilja. Jag har dock uttryckligen framhållit att jag saknar kompetens att bedöma hyresregleringens förenlighet med den fria rörligheten för kapital. I rättsfallet Ambulanz Glöckner framhåller , med hänvisning till rättsfallet Pronuptia de , att samhandeln kan påverkas om en åtgärd hindrar ett företag från att etablera sig i en annan medlemsstat och där tillhandahålla tjänster på den ifråga- varande marknaden. Skulle detta betyda att om en statlig reglering, som den svenska hyresregleringen, har en nedkylande inverkan på utländska potentiella investerare i svenska hyresfastigheter, sam- handeln med hyrestjänster anses påverkad trots att det är omöjligt att handla med hyrestjänster över gränserna? Som jag ser det måste samma kriterier tillämpas för hinder för etablering, oberoende av om EG-fördragets konkurrensregler tillämpas eller fördragets regler om rätt till etablering. Det skulle innebära att den svenska hyresregleringen i princip skulle behöva medföra direkt diskrimine- ring av utländska potentiella marknadsaktörer för att samhandels- rekvisitet skulle vara uppfyllt. Och den svenska hyresregleringen må vara besvärlig på många sätt, men som jag uppfattar den be- handlar den fastighetsägare på samma vis. Denna ståndpunkt är fullt förenlig med det klassiska fallet Pronuptia de . Här var för det första fråga om franchiseavtal rörande distribution varigenom franchisegivaren åtog sig själv att inte konkurrera med franchisetagaren inom dennes område, liksom att hindra andra franchisetagare att konkurrera med denne inom dennes område, alltså ett nät av marknadsdelningsavtal. EG-dom- stolen fann att avtalsvillkor som leder till en uppdelning av marknaden mellan franchisegivare och franchisetagare, eller mellan franchisetagare, är konkurrensbegränsande. Vidare fann domstolen att avtalsvillkor som leder till en marknadsuppdelning kan påverka samhandeln, om de hindrar franchisetagarna att etablera sig i en annan medlemsstat. Jämför detta med den svenska hyresregleringen. Här är inte fråga om några absoluta hinder mot utländska företags etablering på den svenska marknaden för hyrestjänster (de tyska franchisetagarna var avtalsförpliktade att hålla sig inom sitt område). Här är fråga om en tjänst som endast kan tillhandahållas där företaget är etablerat (bröllopskläder borde utan större problem kunna säljas över tyska gränsen utan att företaget etablerar sig utanför ). Här är det problematiska inte att hyresregleringen hindrar svenska fastig- hetsägare att etablera sig utanför sina marknader, utan att utländska investerare kan vara bekymrade över den svenska prissättnings- ordningen. Jag har alltså mycket svårt att se att bedömningen av om det svenska bruksvärdesystemet påverkar samhandeln genom att hindra etablering från utländska företags sida, finner något egentligt stöd i avgörande i Pronuptia de . Men låt mig då anta att samhandelskriteriet är uppfyllt redan genom att den svenska hyresregleringen motverkar utländska investerares vilja att etablera sig på den svenska marknaden, att den svenska regleringen hindrar etablering. För mig framstår en sådan ordning som att man skulle ha att bortse från att det är omöjligt att bedriva gränsöverskridande handel med hyresrätter och låtsas att de separata europeiska hyresmarknaderna utgör en enda helhet som skulle kunna fungera som vilken varu- eller tjänstemarknad som helst. Vad är poängen med det? Syftet med samhandelskriteriet är att dra en gräns mellan tillämpligheten av EG:s respektive nationella konkurrensregler, vilket också kan uttryckas som att det EG-rätts- liga intresset för fri och effektiv konkurrens begränsas till mark- nader där det finns ett, åtminstone potentiellt, gränsöverskridande moment. På de allra flesta marknader finns ett sådant moment, också när en verksamhet rent faktiskt är koncentrerad till ett litet område inom en medlemsstat eller t.o.m. till utomeuropeiska före- tag.