sou · GXB373 · 2009-10-07 00:00:00 — Något hårdraget kan man hävda att i första hand bevarar filmer långsiktigt, medan AVM främst tillgängliggör filmerna för forskningen. Genom samarbetet mellan de båda institutionerna tillgodoses i stort sett båda behoven, även om tillgängligheten kan förbättras. anser bl.a. mot denna bakgrund att det i nu- läget inte finns tillräckligt starka skäl för en sammanslagning av arkiv och AVM. I bedömningen väger utredningen då även in den aspekten att en sammanslagning kan vara förknippad med vissa risker och svårigheter sett i ett filmpolitiskt perspektiv. De som har argumenterat för en sammanslagning av arkiv och SLBA har framför sig sett bildandet av ett nytt arkiv för film och rörlig bild, där filmen självklart får en central roll. Bevarande och tillgängliggörande av filmarvet sådant arkiv, Nationella audiovisuella arkivet, finns till- baka i . Efter sammanslagningen av vid års- skiftet ter sig ett sådant scenario dock mindre realistiskt i . Det ligger närmare till hands att förvänta sig att en sammanslagning av arkiv med AVM innebär att filmarkivet får KB som huvudman och att filmarvet i dess helhet därmed tas om hand i en mycket stor, i huvudsak bokorienterad organisation. Det finns då en viss risk att filmarvet och dess särskilda bevarandeproble- matik får lägre prioritet. Till detta kommer givetvis den aspekten att KB i första hand ses som en del av forskningens infrastruktur och ligger under , medan har ett kulturpolitiskt uppdrag att bevara och till- gängliggöra filmarvet för både allmänhet och forskning. Man bör därvid särskilt beakta att tillgängliggörandet av filmarvet utgör en allt viktigare del av andra verksamheter inom , bl.a. det internationella arbetet och arbetet med film i skolan. En över- föring av filmarkivet till KB kan alltså medföra svårigheter för andra filmpolitiskt viktiga verksamheter. De berörda institutionerna själva har olika uppfattningar när det gäller frågan om sammanslagning. KB välkomnar en samordnad organisation, och accepterar att ta på sig ett huvudansvar även för filmarvet. Man ser bl.a. möjligheter till en mer rationell hantering och klara synergieffekter inom samtliga funktioner vad gäller både biblioteks- och arkivverksamheten. däremot fram- håller betydelsen av en samlad organisation för filmen och menar att filmarvet är en integrerad del i verksamhet. förespråkar i stället ett utökat samarbete med KB, framför allt inom digital teknik. menar att den kom- petens och de resurser som finns på IT-området i det nya KB bör utnyttjas och koordineras med kompetens för hanteringen av filmarvet. 6.4Framtiden: utöka samarbetet mellan befintliga institutioner I detsamma som kommer till slutsatsen att det inte finns tillräckliga skäl för en sammanslagning av Film- institutets arkiv och AVM konstaterar utredningen, i likhet med , att det däremot finns flera skäl att utveckla det nuvarande samarbetet och ge det en fastare grund. Bevarande och tillgängliggörande av filmarvet Det samarbete som finns mellan arkiv och AVM när det gäller att tillgängliggöra film för forskning fungerar i huvudsak väl, men även om vikten av dialog och samråd pekas ut i regeringens mål och återrapporteringskrav för har samarbetet till stor del byggt på informella relationer. Samarbetet kan därför behöva en mer fast formell grund. Det förekommer, som konstateras i det föregående, förvisso en del dubbelarbete mellan institutionerna, även om verksamheterna också kompletterar varandra. I den mån sådant arbete kan motverkas bidrar det till en mer effektiv användning av befintliga resurser. Ännu ett skäl för ett utökat och fastare samarbete, som kanske också är det viktigaste skälet, är digitaliseringen på filmområdet, som innebär att både arkiv och AVM ställs inför samma typer av utmaningar. finns det en i ett avseende naturlig gräns mellan och i det att bevarar film på filmbas, i huvudsak biograffilm, medan AVM hanterar rörliga bilder i andra former. När även biograffilmen väl blir digital är gränsdragningen inte längre lika självklar. och ställs då inför uppgiften att hantera digital film. finns i regel de svenska filmer som bevarar på filmbas även i en digital version hos filmens producent, eftersom efterproduktionen av film (klippning, ljudläggning m.m.) är digital. Denna digitala version tas inte om hand. En systematisk insamling av detta material skulle kunna minska framtida kostnader för digitalisering av filmer i syfte att tillgängliggöra dem. Digitaliseringen innebär ökade tekniska möjligheter att tillgänglig- göra material, liksom ökade krav på att få tillgång till materialet genom olika distributionskanaler. En uppfattning inom filmarkiv- världen internationellt är dock att bevarande på filmbas under rätt förhållanden åtminstone är den säkraste och mest kostnadseffektiva metoden för bevarandet av all biograffilm, bl.a. mot bakgrund av de mycket stora informationsmängder som film innehåller. Det finns i arkivvärlden dock en relativ samsyn kring att det bl.a. av just resursskäl kommer att krävas nära samarbete mellan olika arkivinstitutioner för att bevara och tillgängliggöra digital film liksom annat digitalt material . anser att och KB, som ett led i en utveckling av samarbetet, bör få regeringens uppdrag att göra en översyn av berörda verksamheter i syfte att ta fram en gemensam strategi för hur filmarvet ska hanteras. I detta bör ingå att identi- Bevarande och tillgängliggörande av filmarvet fiera och motverka dubbelarbete hos de båda institutionerna samt att definiera väsentliga samarbetsområden, främst när det gäller bevarande och tillgängliggörande av digitalt filmmaterial, men även generellt när det gäller arkiv-, dokumentations- och biblioteks- verksamhet. Samråd bör i detta sammanhang ske även med andra berörda myndigheter och forskarvärlden. Även SVT och Stiftelsen bör kunna inbjudas till samarbete kring gemensamma frågor.1 förslag om utvecklat samarbete mellan och KB och framtagandet av en gemensam strategi, bl.a. när det gäller hantering av digitalt filmmaterial, ligger i linje med regeringens bedömning i propositionen Tid för kultur (prop. 2009/10:3). Regeringen bedömer i propositionen att , KB, de centrala museerna, , och Talboks- och bör ges i uppdrag att inkomma med underlag som ska kunna ligga till grund för en nationell strategi för digitalisering, elektronisk tillgång och digitalt bevarande. Enligt bedömning bör ett utvecklat samarbete på fastare grund mellan och KB vara till- räckligt för att förbättra och effektivisera arbetet med att bevara och tillgängliggöra filmarvet. Det kan dock inte uteslutas att ett utvecklat samarbete också kan vara ett första steg mot en eventuell framtida sammanslagning av verksamheterna. Digitaliseringen kan på innebära en utveckling som gör skälen för en samman- slagning starkare. Som framgår av det föregående har man valt olika organisatoriska lösningar i olika länder. I har film- arkivet, som tidigare ingick i , överförts till Nasjonalbiblioteket, som är motsvarighet till KB. Frågan om en sammanslagning kräver, mot bakgrund av vad som tidigare anförts, dock vissa ytterligare överväganden. Det är ange- läget att säkerställa att ett forskningspolitiskt perspektiv på verk- samheterna i sådant fall kan förenas med ett film- och kultur- politiskt perspektiv, som lägger särskild vikt vid bevarandet men också vid tillgängliggörandet för allmänheten på biograf och annat sätt. Det är i det sammanhanget också viktigt att tillse att film- politiken i andra delar inte mister den dimension som filmarvet nu 1 SVT har i en skrivelse till som vidarebefordrats till (dnr Ku2008:03/2009/10) förklarat att man ställer sig positivt till samarbete och samordning mel- lan SVT, KB (AVM) och avseende bevarandet och tillgängliggörandet av film- arvet. Frågor angående bl.a. organisation, finansiering, rättigheter och migrering behöver dock analyseras och utredas vidare, enligt SVT. Bevarande och tillgängliggörande av filmarvet Det gäller som påpekats bl.a. det internationella arbetet och arbetet med film i skolan. Enligt uppfattning finns det starka skäl för en grundlig översyn av den nuvarande pliktexemplarslagen (1993:1392). Det dubbelarbete som sker när det gäller bevarandet av film har till stor del sin grund i lagens nuvarande utformning. Även digitaliseringen av biograffilmen motiverar en översyn i syfte att modernisera lagstiftningen på området. I det fall filmpolitiken får en renodlat statlig finansiering bör man också överväga om skyldig- heten att leverera säkerhetsmaterial till svensk film ska ges stöd i pliktexemplarslagen.2 6.5Ändra huvudmannaskapet för filmarkivet i anser att huvudmannaskapet för filmarkivet i under alla omständigheter bör överföras från till KB, tillsammans med resurser för ändamålet. Skälen för bedömning i denna del är i huvudsak att arkivet i praktiken har ett närmare samarbete med KB än med , och en inriktning som delvis också ligger närmare KB:s än . utgör inte heller någon integrerad del av arkivverksamhet eller verksamhet i stort. Det finns, som Film- utredningen har uppfattat det, i det här fallet även en samsyn hos såväl filmarkivet i som och KB kring att KB bör bli huvudman för . Tillgängliggörandet av filmer sker inte genom biografvisningar, utan digitalt i . Material är i princip tillgängligt även för allmänheten om rättighetshavaren medger detta. Enligt bedömning bör allmänhetens tillgång till detta material kunna förbättras om KB blir huvud- man för hela verksamheten. Förutsättningarna för bevarandet av 2 har under hand haft kontakter med utredningen för elek- troniska dokument, en intern utredning under , i frågan om plikt- leverans av digitalt filmmaterial. Utredningen har i uppdrag att utreda en leveransplikt för publicerat elektroniskt material som överförs via nätverk. Däremot omfattas inte förevisning på plats av innehållet i ett elektroniskt dokument av utredningsuppdraget. Någon leverans- plikt för olika typer av offentliga uppspelningar ur databaser är således inte aktuell. Dess- utom bör enligt utredningen undantag från leveransplikt göras för filmer som har samma eller i stort sett samma innehåll som något som redan lämnats som pliktexemplar enligt plikt- exemplarslagen, t.ex. en biofilm eller en dvd-film. Utredningen ska vara avslutad . Bevarande och tillgängliggörande av filmarvet originalmaterialet i bör inte påverkas i sig av det nya huvudmannaskapet. En förutsättning för ett förändrat huvudmannaskap för film- arkivet i är, enligt bedömning, att det nuvarande ordinarie anslaget för verksamheten om höjs till . Det innebär att de samlade resurserna för arkivet förblir oförändrade jämfört med , då arkivet utöver ordinarie anslag har erhållit i särskilda öronmärkta Accessmedel. Utredningens bedömning är att är otillräckligt för denna typ av verksamhet. I regeringens budgetproposition (prop. 2009/10:1, utg. omr. 17) föreslås att filmarkivet i tillförs medel om totalt , vilket innebär att anslaget uppgår till . föreslår en organisationsförändring, nämligen att huvudmannaskapet för filmarkivet i flyttas från till KB. En konsekvens av detta är, som framgår av det föregående, att medel överförs från det nuvarande anslaget till filmstöd till anslaget för KB:s verksamhet. Det är i samband med detta nödvändigt att man åstadkommer en lösning som inne- bär att de samlade resurserna för förblir oförändrade jämfört med . För filmarkivet i bör det ändrade huvudmannaskapet inte innebära några stora praktiska förändringar, utöver att det nära samarbetet med AVM bekräftas och ytterligare kan utvecklas. Ett utvecklat samarbete mellan arkiv och AVM bör som tidigare framhållits kunna innebära att nuvarande resurser hos de båda institutionerna kan utnyttjas på ett mer effektivt sätt. Bevarande och tillgängliggörande av filmarvet Bedömning: Det arkiv över gärning inom film, teater, television och litteratur som förvaltas av Stiftelsen är av stor betydelse för förståelsen av ett unikt konstnärskap, som är känt över hela världen. För att säkerställa att detta arv kan förvaltas och tillgängliggöras för nutida och kommande generationer bör staten lämna ett bidrag till Stiftelsen om . Stiftelsen nämns inte i direktiven till denna utred- ning, men behandlas här på förekommen anledning. donerade sitt privata arkiv konstnärligt skapande till Stiftelsen . Arkivet består bl.a. av manuskript, synopsis, anteckningar, skisser, fotografier och bakomfilmer från filminspelningar. Ändamålet med stiftelsen är att bevara samlingarna och göra dem tillgängliga för forskningsändamål. Stiftelsen ska vidare sprida kunskap om verk genom utställningar, publikationer och symposier. Den del av stiftelsens verksamhet som riktar sig till allmänheten nås främst via webbplatsen to Face (). Tillstånd att forska i arkivet har beviljats ett femtontal forskare. Stiftelsen kapital består av de av donerade scenrättigheterna till samtliga av hans manu- skript och pjäser. Stiftelsens verksamhet drivs med hjälp av rättighets- intäkter från scenuppsättningar världen över av verk. Därutöver bidrar med resurser i form av lokaler m.m. i för stiftelsens verksamhet. Stiftelsen har även, inom ramen för regeringens särskilda satsning till minne av , erhållit i statliga medel för att genomföra en omfattande digitalisering av arkivet. Digitaliseringen av arkivmaterialet beräknas omfatta ca 50 000 av sammanlagt ca 80 000 sidor. har det genom nya fynd tillkommit ytterligare material. Digitaliseringen genomförs i samarbete med KB. är en av filmhistoriens främsta filmskapare och tillika en av de mest kända svenska kulturpersonligheterna i världen. betydelse för filmkonsten och tv-dramat inter- nationellt, liksom för scenkonsten, kan svårligen överskattas. Även som skildrare av och svenskar under en lång och omvälvande Bevarande och tillgängliggörande av filmarvet period i vårt lands historia har en unik betydelse. Bilden av har påverkats och kommer sannolikt att påverkas av verk. Det arkiv över gärning inom film, teater, television och littera- tur som Stiftelsen förvaltar är av stor betydelse för förståelsen av ett unikt konstnärskap. Stiftelsen scenrättigheter har inbringat stiftelsen resurser som givit någorlunda förutsättningar för verk- samheten. Osäkerheten kring intäkternas framtida storlek är dock betydande, i synnerhet i ett något längre tidsperspektiv. Ytterligare satsningar, som t.ex. arbetet med att digitalisera delar av materialet, har också krävt extra resurser. Det är viktigt att arvet efter kan förvaltas och tillgängliggöras för nutida och kommande generationer. Det finns därför starka skäl som talar för att staten bör åta sig ett tydligare delansvar för finansieringen av stiftelsens verksamhet. I syfte att säkerställa en långsiktig verksamhet av hög kvalitet och tillgänglighet bör staten därför, enligt bedömning, ge ett bidrag till Stiftelsen om . 7 Svenska Filminstitutets roll m.m. 7.1Svenska roll och organisationsform Bedömning: Svensk film främjas bäst av att det finns en enskild, självständig nationell av den svenska filmpolitiken. Det gäller oavsett hur filmpolitiken finansieras. bör därför vara organ för den nationella filmpolitiken även om filmpolitiken som helhet finan- sieras och regleras på annat sätt än genom filmavtal. För att säkerställa att även förblir relevant för filmsektorn, som genomgår snabb förändring, är det angeläget att utvecklar sin kompetens, främst inom området digitala visningsfönster för film, och att roll för- stärks när det gäller att främja filmmarknaden i alla visningsfönster. Stiftelseformen för är inte avhängig filmavtalet och kan alltså kvarstå även om avtalsmodellen upp- hör. Frågan om bör omvandlas till statlig myndig- het vid en förändrad finansieringsmodell kräver överväganden i särskild ordning och behandlas därför inte närmare i detta betänkande. I uppdrag ingår att ta ställning till vem som ska fördela filmstödet om det inte längre finns ett filmavtal. En utgångs- punkt för övervägandena i denna del bör enligt uppdraget vara översyn av den kulturpolitiska förvaltnings- organisationen. Svenska Filminstitutets roll m.m. har funnits , dvs. så länge det har funnits en nationell filmpolitik i . har ansvarat för i princip samtliga insatser på filmens område, i huvudsak insatser för svensk filmproduktion, distribution och vis- ning, bevarandet och tillgängliggörandet av filmarvet samt inter- nationellt filmsamarbete. När filmavtal hade trätt i kraft lät genom- föra en omfattande utvärdering av institutet och dess arbete, hur det fungerade internt och i förhållande till filmbranschen. Utvärde- ringen resulterade i en omorganisation av institutet, i syfte att ren- odla och effektivisera verksamheten och göra organisationen tydligare utåt. består , efter organisationsförändringarna, av avdelningarna Produktionsstöd, Publiken och Filmarvet, vilka operativt ansvarar för filmpolitikens huvuduppgifter, samt en stab och en informationsavdelning. Genom en ombyggnad har de lokal- er i som använder förtätats för att skapa en mer integrerad organisation. Avdelningen Produktionsstöd fördelar de stöd till svenska produk- tioner av långfilm, kortfilm och dokumentärfilm som finansieras och regleras genom filmavtal. På avdelningen finns även MEDIA Desk , som informerar om EU:s stöd till den audio- visuella industrin inom ramen för Mediaprogrammet. Avdelningen Filmarvet ansvarar för att filmer och material om film bevaras och tillgängliggörs för allmänhet och forskning. Avdelningen består, som redovisas närmare i kapitel 6, av enheterna Bibliotek, Filmarkiv, Filmservice och filmarkivet i . Filmarvets verk- samhet finansieras helt av staten vid sidan av filmavtalet. Avdel- ningen Publiken ansvarar för stöd och verksamheter i syfte att främja spridning och visning av värdefull film för en svensk och en inter- nationell publik. Inom avdelningen Publiken ryms enheterna Utland, Barn & Ungdom, Film i hela landet och FilmhusBiograferna. Cine- mateket har flyttat från Publiken till informationsavdelningen. Av den verksamhet som Publiken ansvarar för finansieras vissa delar genom filmavtalet och vissa delar helt och hållet av staten. hade 119 årsanställda, varav åtta anställda (motsvarande sju heltidstjänster) vid filmarkivet i finan- sierades med hjälp av projektmedel från regeringens Accessatsning. Svenska Filminstitutets roll m.m. Som beskrivs i kapitel 2 torde det vara den vanligaste modellen i europeiska länder att en särskild nationell institution ansvarar för nationella filmpolitiska insatser, oavsett hur dessa insatser finansieras. Institutionellt är filmpolitiken alltså inte integrerad i den nationella kulturpolitiken i övrigt. Det finns troligen flera skäl till detta. Ett skäl kan vara att filmpolitiken skiljer sig från kulturpolitiken i övrigt genom att den inte enbart stöder en konstart utan även en hel bransch med kommersiella och populärkulturella förtecken. Ett annat skäl kan vara att filmen anses ha en så viktig roll i den moder- na kulturen att det i sig motiverar en särskild nationell . Erfarenheterna visar också att länder med en fram- gångsrik filmpolitik och filmproduktion har starka och profilerade nationella institut eller motsvarande institutioner. Ett viktigt led i de filmpolitiska satsningar som har gjorts i bl.a. , och har varit att även skapa starkare nationella institutioner som operativt ansvarar för insatserna. bedömer mot denna bakgrund att bör ha kvar ett starkt och självständigt filminstitut även om avtalsmodellen upphör. Det skulle enligt bedömning inte gagna svensk film och filmkultur nationellt och i omvärlden om vid ett eventuellt upphörande av avtalet avvecklades och uppgick i en större myndighet med ansvar även för andra delar av kulturpolitiken. I kapitel 5 redovisas bedömningen att om filmavtalet upphör utan att staten kompenserar för minskade resurser kan och bör filmpolitikens huvuduppgifter upprätthållas, även om filmpolitiken då måste utformas med en avsevärt lägre ambitionsnivå än . Enligt bedömning motiverar nedskärningar av filmstöden i den storleksordning som beskrivs i kapitel 5 inte heller att avvecklas. Däremot blir det sannolikt nödvändigt med administrativa besparingar som i sin tur kan få konsekvenser för interna organisation. Med en enbart statlig finansiering av filmpolitiken som helhet är det viktigt att säkerställa att Svenska Filminstitutets verksamhet och organisation även i fortsättningen präglas av öppenhet och för- ståelse för filmbranschens olika verksamheter, villkor och intressen. Regeringen utser , som får ha högst nio ledamöter. Enligt filmavtal har branschparterna i avtalet möjlighet att nominera personer till två av ledamotsplatserna. Svenska Filminstitutets roll m.m. dessa förutsättningar förändras är det angeläget att säkerställa att det även finns en bred kunskap och förståelse för filmens och filmbranschens villkor, i liksom i organisation som helhet. Kunskapen inom bör emellertid inte enbart bibe- hållas utan även utvecklas och breddas. finns det på en stor kompetens inom biograffilm, medan kunskaperna om film i andra, digitala visningsfönster är mer begränsade. Film- utredningen gör i kapitel 5 bedömningen att det svenska filmstöd- systemet bör moderniseras, och föreslår att flera av stöden öppnas för andra visningsfönster än biografen. Dessutom föreslås bl.a. även ett nytt produktionsstöd som bör kunna omfatta projekt inom cross media, som kan inbegripa t.ex. film och dataspel. Det är viktigt att även förblir relevant för en sektor som genomgår snabb förändring. Om stöden moderniseras och nya stöd införs bör även Filminstutets kompetens utvecklas, främst inom området digitala visningsfönster för film. Som beskrivs i kapitel 5 har fått regeringens uppdrag att följa den digitala utvecklingen inom filmområdet samt utvecklingen kring frågor rörande olovlig hantering av film. En av de viktigaste utmaningarna för filmbranschen är att utveckla legala nätbaserade filmtjänster. anser att Film- institutets roll och kompetens i dessa frågor bör förstärkas, som ett led i tillskapandet av en modern filmpolitik som syftar till att främja filmmarknaden i alla visningsfönster. 7.1.3Stiftelseformen för utan ett filmavtal Stiftare är parterna finansieringsavtal för , dvs. staten, film- och videobranschernas organisationer, samt (nuvarande ). Stiftelsens syfte är att främja värdefull svensk filmproduktion, spridning och visning av värdefull film, bevarandet av filmer och material av film- och kulturhistoriskt intresse samt att verka för internationellt sam- arbete i dessa avseenden. tillkom 1963 genom det första filmavtalet mellan staten och filmbranschen. I samband med detta reglerades finansiering, ändamål och organisation. Svenska Filminstitutets roll m.m. ning av juridiska status 1992 framkom att inte var en stiftelse rättsligt sett. Detta ledde till att film- avtalets parter kom överens om att bilda den nuvarande stiftelsen. Stiftelseförordnandet för anger syftet med stiftelsen samt vissa grundläggande förutsättningar för verksam- heten. Bland annat fastställs att stiftelsen ska ha en styrelse samt revisorer som utses av regeringen och att styrelsen ska utse en verk- ställande direktör. I övrigt regleras verksamhet genom filmavtal, samt, när det gäller de delar av verksamheten som enbart finansieras av statliga medel, genom anslagsvillkor, mål, uppdrag och återrapporteringskrav som beslutas av regeringen. Stiftelseformen för är inte avhängig film- avtalet och kan alltså kvarstå om avtalsmodellen upphör. I stiftelse- förordnandet för anges att om stiftelse- förordnandet upphör att gälla ska stiftelsens kvarvarande tillgångar anslås till eller användas för ändamål som så nära som möjligt mot- svarar stiftelsens. Stiftelseförordnandet för saknar dock föreskrifter från stiftarna om att styrelsen eller någon annan har rätt att upplösa stiftelsen genom att upphäva föreskrifterna (upplösningsrätt). Detta innebär att om stiftelsen ska upplösas måste styrelsen ansöka om permutation hos Kammarkollegiet för att upphäva föreskrifterna.