sou · GWB39d2 · 2009-01-01 00:00:00 — I anslutning till EG-förordningarna om kör- och vilotider respek- tive färdskrivare finns direktiv /22/EG om minimivillkor för kontroller av förordningarna. Genom direktiv /59/EG ställs krav på kompetens hos yrkesförare. Inom ekonomiska kommission för (ECE) träffades en överenskommelse om arbets- förhållanden för fordonsbesättningar vid internationella vägtrans- porter (AETR). Överenskommelsen innehåller regler om kör- och vilotider vid internationella vägtransporter, fordons bemanning och minimiåldern för förare vid sådana transporter samt krav på färd- skrivare. AETR har ratificerats av bland annat och de ursprungliga EG-staterna och trädde i kraft . Reglerna i AETR överensstämmer numera i allt väsentligt med på området. AETR har dock inte ändrats med anledning av EG:s krav på en digital färdskrivare, men arbete pågår inom ECE för en sådan anpassning. I övrigt vilar stora delar av den svenska yrkestrafiklagstiftningen på direktiv /26/EG om rätt att yrkesmässigt bedriva person- och godstransporter på väg och om ömsesidigt erkännande av utbild- nings-, examens- och andra behörighetsbevis för att främja ett effektivt utnyttjande av dessa transportörers etableringsrätt på området nationella och internationella transporter. Även körkortsområdet har kommit att EG-harmoniseras i stora delar. Nationell frihet att reglera körkort finns när det gäller åter- kallelsesystemet – vilka omständigheter som läggs till grund för sådana beslut, liksom typ av reaktion (återkallelse, körförbud eller liknande) samt tidsmässiga och andra förutsättningar för att återfå ett körkort. Övriga regler kring körkort styrs däremot i allt väsent- ligt av EG-direktiv. Det gäller bland annat vilka körkortsklasser som ska finnas, åldergränser, krav på prov, förarprövarnas kompe- tens, medicinska krav samt utformningen av själva körkorts- handlingen. I vissa delar är de harmoniserade reglerna minimi- nivåer. Den nationella regleringen omfattar lag, förordning och myndighetsföreskrifter som meddelas av . Det nu gällande direktivet, 91/439/EG, upphör att gälla 2013 och ersätts av direktiv /126/EG. Genomförandet av direktivet i svensk rätt utreds av körkortsutredning (N 2006:16). När det gäller trafikregler och utmärkning med vägmärken m.m., saknas generellt sett harmoniserade bestämmelser inom EU. Direktiv /53/EG (se ovan under Fordon) påverkar dock bestämmelserna om fordons vikt och längd. Vidare är bestämmel- serna om användande av bilbälte och särskilda skyddsanordningar för barn EG-styrda genom direktiv /671/EEG. I direktiv /54/EG om säkerhet i tunnlar (se bilaga 16) finns också regler om utmärkning med vägmärken m.m. i tunnlar. En mer generell påverkan av den nationella regleringen har Wienkonvention om vägtrafik samt vägmärken och signaler. Konventionen ersätter till stora delar om vägtrafik och syftar till att underlätta den internationella vägtrafiken och förbättra vägsäkerheten genom enhetliga trafik- regler. trafikregler utarbetas inom ramen för arbetsgruppen för trafiksäkerhet (WP1) inom FN:s ekonomiska kommission för i . Inom vägområdet är EG:s byggproduktdirektiv (89/106/EEG), med hänvisningar till europeiska standarder och typgodkännanden, av särskild betydelse. Det pågår också arbete med att på EU-nivå åstadkomma en gemensam insats för säkrare vägar. Förslag till direktiv finns som syftar till att integrera säkerhetsaspekterna i alla faser av projektering och drift av vägar i det s.k. TEN-vägnätet. Enligt förordningen (2007:1027) med instruktion för ska verket särskilt arbeta för att tillvarata intressen i det internationella arbetet som rör järnvägstransportsystemet. Det internationella arbetet i bransch- och samverksansorgan är medlem i ett antal samarbetsorganisationer. Med något undantag är de inte öppna för regulatorfunktioner och till- synsfunktioner, utan organisationerna samordnar och stödjer järn- vägsverksamhet som omfattar järnvägstrafik och infrastruktur- förvaltning. Infrastructure Managers, EIM, bildades . Organisationen, med kontor i , samlar flertalet av de själv- ständiga banförvaltarna inom EU, däribland . Arbetet inom EIM går ut på att påverka de europeiska institutionerna, både i deras lagstiftningsarbete och i verkställighetsskedet. EIM är också engagerat i den Europeiska järnvägsbyråns (se nedan om ERA) verksamhet genom expertmedverkan från medlemmarna. ERRAC, , etablerades 2001 med syftet att vara stödjande och pådrivande för järnvägs- forskning, demonstration och utveckling inom EU. ERRAC består av 45 medlemmar från tillverkare, järnvägsföretag, banförvaltare, kommissionen och medlemsstaterna, forskare och användar- grupper. Ertico, ITS Europé, är ett partnerskap som utgörs av offentliga och privata aktörer inom området för rörlighet; offentliga myndig- heter, företag, användare och infrastrukturoperatörer. Ertico arbe- tar för att underlätta en säker, riskfri, effektiv och hållbar rörlighet av människor och varor för alla transporter. För att nå detta mål är användning och spridning av intelligenta transportsystem och tjänster (ITS) viktigt. Det sker genom att kombinera informations- och kommunikationsteknologi med transportinfrastruktur, använ- dare och fordon. , Nordic Infrastructure Managers, är ett mångårigt sam- arbete mellan de nordiska banförvaltarna. Från början var det tek- niskt samarbete över gränserna, men i takt med utvecklingen av det nordiska samarbetet har även trafikfrågor tagit större utrymme. organiserar , i och Ban- förvaltningscentralen i . Banestyrelsen i lämnade . De europeiska järnvägsföretagen har skapat en ny organisation med uppgift att underlätta gränsöverskridande järnvägstrafik, Rail Net Europe, RNE. Samarbete i RNE är det sätt som infrastruk- turförvaltare och kapacitetsfördelare (och även integrerade företag som DB och SNCF) valt för att uppfylla kommissionens direktiv /12,13 och 14. Huvuduppgiften för RNE är One Stop Shop, ett säljnätverk som ska vara kontakt mot järnvägsföretagen när det gäller infrastrukturrelaterade frågor om gränsöverskridande trafik. Den internationella järnvägsunionen, UIC, med kontor i har som viktigaste mål att stärka det internationella samarbetet mellan järnvägarna och främja utvecklingen av järnvägen som transportform. UIC genomgick en omfattande refor- mering av organisationen, som har lett till nya stadgar och ett nytt arbetssätt. Inom är cirka 50 personer engagerade i olika UIC-projekt och -grupper. medverkan i arbetet inom EU har inget uppdrag knutet till rådsarbetet eller kommissionens arbetsgrupper. Däremot deltar i rollen som banförvaltare och som medlem i European Infrastructure Managers (se EIM ovan) i det arbete som sker vid ERA – den europeiska järnvägsbyrån, . Byrån är placerad i Valenciennes i . att hantera frågor om säkerhet och driftkompatibilitet för det europeiska järnvägsnätet. Till byråns arbete utses dels nationella experter via de nationella regulator- och tillsynsfunktionerna, dels experter från banförvaltare och järnvägsföretag. Svenska SIS samordnar den internationella standardiseringen för svenskt vidkommande och är kontaktlänk till det internationella standardiseringsorgandet, ISO. I arbete som rör standardisering av system och komponenter av stor eller strategisk betydelse för järn- vägsinfrastrukturen deltar . Då det gäller standardisering inom en bransch finns det inom EU en väl etablerad grundmodell som också är förankrad i EG- rätten. Arbetet sker i standardiseringsorgan (se nedan) för olika områden. behöver fortsätta ett sådant arbete med egen expertis som har djupa insikter i byggande och drift av järnvägs- infrastrukturen. Det är en förutsättning för att standarder blir utformade i harmoni med förutsättningar och behov. Inom EU finns det följande standardiseringsorgan där som ban- förvaltare deltar med expertis: , Comité Européen de Normalisation (). Cenelec, Comité Européen de Normalisation Electrotechnique (). Enligt förordningen (2007:1028) med instruktion för Järnvägs- styrelsen ska styrelsen utbyta information om sitt arbete och om principerna och rutinerna för sina beslut (enligt järnvägslagen och järnvägsförordningen) med behöriga myndigheter inom EES och . Järnvägsstyrelsen ska också ta tillvara intressen i det internationella arbetet som rör järnvägstransportsystemet. Järnvägsstyrelsen representerar i ett antal organ. Exempel- vis är generaldirektören ledamot i . Representanter från styrelsen deltar också i ERA:s arbetsgrupper, där nya TSD och gemensamma indikatorer för säkerhet, metoder och mål m.m. utarbetas. Styrelsen representerar också i Driftskompatibi- litets- och säkerhetskommittén (DSK), där medlemsstaterna bland annat tar ställning till olika förslag. En förutsättning för att kom- missionen ska kunna fastställa nya TSD är att en majoritet av med- lemsstaterna bifaller förslagen. Kommittén kan också i viss utsträckning styra arbetet inom ERA. Styrelsen företräder dessutom i den s.k. DERC-kom- mittén som utgör ett stöd till kommissionens arbete med koppling till direktiven /440/EEG och 2001/14/EG. Vidare biträder sty- relsen olika arbetsgrupper under kommissionen, rådsarbetsgrupper m.m. Utöver att fylla rollen som officiell representant för deltar generaldirektören med flera i ILGGRI (of Inspectorates) och NID (Nordiska Inspektionsmyndigheters direktörer). Enligt förordningen (2007:959) med instruktion för Luftfarts- styrelsen ska styrelsen verkställa utredningar och medverka vid till- komsten av luftfartsöverenskommelser med annat land samt över- vaka tillämpningen av sådana överenskommelser. Luftfartsstyrelsen får överlägga med luftfartsmyndigheter i andra länder och hand- lägga ärenden som rör den civila luftfartsorganisationen (), den europeiska civila luftfartskonferensen (ECAC), den europeiska organisationen för säkrare flygtrafiktjänst (Eurocontrol) och den europeiska byrån för luftfartssäkerhet (). Ärenden av större ekonomisk eller utrikes- eller luftfartspolitisk betydelse ska alltid underställas regeringen. Förutom det arbete som är en direkt följd av deltagandet i interna- styrande organ, kommittéer och arbetsgrupper, utgörs en stor del av Luftfartsstyrelsens verksamhet av arbete med sakfrågor som har både internationell och nationell anknytning. Genom luftfartens internationella prägel är det inte möjligt att dra en skarp gräns mellan Luftfartsstyrelsens internationella och nationella arbete. Det internationella arbetet utgör en naturlig dimension i det dagliga arbetet på olika områden. Det internationella arbetet på luftfartsområdet sker i flera fora som i sin tur interagerar och samverkar på olika sätt. För luftfartens globala harmonisering har den internationella civila luftfarts- organisationen en avgörande betydelse. Inom bedrivs arbetet inom ramen för EU, inbegripet Europeiska byrån för luftfartssäkerhet () samt inom ett antal organisationer och sammanslutningar. Exempel på de senare är den europeiska luftfartskonferensen , den europeiska organisationen för säkrare flygtrafiktjänst Eurocontrol, de gemensamma luftfarts- myndigheterna JAA och sammanslutningen av flygplatssäkerhets- myndigheter GASR. När det gäller rådsarbetsgruppen och verkställighetskommittéerna, har Luftfartsstyrelsen arbetat med bland annat följande frågor: Utvidgning av EASA-förordningen (förordning (EG) nr 1592/2002). Revision av det s.k. tredje luftfartspaketet, dvs. licensierings-, marknadstillträdes- och prisförordningarna (förordningar (EG) nr 2407/92, 2408/92 och 2409/92). Uppdatering av bilaga 3 EU-OPS till förordning (EG) nr 3922/91. Revision av förordningarna om luftfartsskydd (förordningar (EG) nr 2320/2002 och 622/2003). Förordningen om bildande av ett gemensamt företag för utveckling av en ny generation av det europeiska systemet för flygledningstjänsten (SESAR). Uppdatering av svarta listan över flygföretag som belagts med verksamhetsförbud i gemenskapen (förordning (EG) nr 474/2006). Arbete med flera olika tillämpningsföreskrifter till förordning- arna om det gemensamma luftrummet (förordningar (EG) nr 549/2004, 550/2004, 551/2004 och 552/2004). Förslaget till direktiv om flygplatsavgifter. Förslaget att införliva luftfarten i EU:s system för handel med utsläppsrätter. Handlingsplanen för kapacitet, effektivitet och säkerhet på flygplatser. EU:s relationer med och arbete i . EU:s förbindelser med omvärlden (luftfartsavtal, flygsäkerhets- avtal). Dessutom bedrivs arbete i mindre omfattning inom andra interna- organisationer såsom Internationella Teleunionen (ITU), och . Luftfartsstyrelsen har också ett nära samarbete med såväl de skandinaviska som de nordiska luft- fartsmyndigheterna. Den europeiska luftfartskonferensen , , bildades och är ett rådgivande organ. Till skillnad från hur man vanligtvis arbetar inom de internatio- nella organisationerna förekommer inom inga fasta styrande kommittéer eller arbetsgrupper där medlemsstaterna deltar, för- utom och Autho- rities (). Alla arbetsgrupper för regelprojekt är tillfälliga och upplöses efter det att uppdraget är utfört. GASR, Group of Aerodrome Safety Regulators, bildades på nordiskt initiativ och är en sammanslutning av ett antal JAA- medlemsstater. Uppgifterna kommer troligtvis att övertas av . Mellan de nordiska länderna finns ett etablerat sam- arbete på luftfartsområdet, bland annat genom NORDICAO för arbetet i och som är en samarbetskommitté för flygsäkerhetsfrågor. I det internationella arbetet behandlas en sakfråga i princip alltid på flera nivåer. Som minimum behandlas frågan i en arbetsgrupp och beslutas sedan i ett styrande organ, men oftast är en eller flera mellannivåer inblandade. Det är också vanligt att en fråga behandlas inom en organisation för att eller senare återkomma i en annan organisation. Exempelvis förbereder Eurocontrol frågor som sedan kommer upp i EU eller inom , och bistår kommissionen med att utarbeta och remissbehandla regelförslag. Luftfartsstyrelsens generaldirektör deltar i , är ordförande i och deltar i de styrande organen inom ECAC och JAA. Inom EU förekommer återkommande generaldirektörsmöten mellan Kommissionen och medlemsstaterna. Även inom förekommer general- direktörsmöten. De strategiska besluten i tas dock i för- samlingen som möts och där Luftfartsstyrelsens gene- raldirektör av tradition är chefsdelegat. har utsett Luftfartsstyrelsens generaldirektör att representera i och en av Luftfarts- styrelsens medarbetare att delta i . Därutöver bidrar Luft- fartsstyrelsen med specialistkompetens i arbetsgrupper och vid granskningsuppgifter. deltar cirka 65 personer från Luftfartsstyrelsen i mer än 160 olika internationella sammanhang. Enbart deltagandet i dessa grupperingar innebär sammanräknat , dvs. ungefär 14 årsarbetskrafter. behandlades över 600 ärenden inom ramen för det internationella samarbetet. I Luftfartsstyrelsens organisation fungerar det internationella sekretariatet som stöd för Luftfartsstyrelsens ledning och medar- betare i beredningen av internationella frågor och ansvarar för sam- ordning av ståndpunkter. Sekretariatet håller regelbundna måndagsmöten, där instruktioner inför internationella möten och yttranden i internationella frågor föredras för generaldirektören. Enligt förordningen (2007:1161) med instruktion för Sjöfarts- verket ska verket fullgöra de uppgifter som i egenskap av medlemsstat har ålagts enligt och rådets di- rektiv 2002/59/EG (övervakningsdirektivet). ska även ansvara för att de uppgifter fullgörs som enligt direktivet ligger på behörig myndighet, hamnmyndighet eller landcentral. Vidare sägs att får överlägga med sjöfartsmyndigheter i andra länder och handlägga sjöfartsärenden inom sitt ansvarsområde. Ärenden av större ekonomisk betydelse eller av utrikes- eller sjöfartspolitisk betydelse ska underställas regeringen. Det internationella arbetet på sjöfartsområdet sker i flera fora som i sin tur interagerar och samverkar på olika sätt. Som stöd i det omfattande internationella arbetet har en väl genomarbetad rutinbeskrivning, som också i tillämpliga delar används av . Rutinbeskrivningen innehåller två delar. Del 1 handlar om arbetet inom IMO, (the ), IALA (Aids to Navigation and ), PIANC (Navigation, ports and waterways), HELCOM (Commis- sion) och MoU (Memorandum of Understanding on ). Del 2 avser arbetet inom EU. Gemensamt för båda delarna är en styrgrupp som ansvarar för strategin och för att prioritera det internationella arbetet inom IMO, HELCOM, MoU och EU. En särskild styrgrupp finns för IALA och . Vidare finns ett internationellt sekretariat, en internationell samordnare, en EU- samordnare och en kommittéansvarig för varje kommitté. IMO är ett specialorgan under FN som utvecklar regler för en säker, miljövänlig, effektiv och hållbar sjöfart. som stat är medlem i IMO och medlemsavgiften betalas av Näringsdeparte- mentet. har representanter i ett 15-tal kommittéer, bland annat i det styrande organet (Assembly) och i Council som har 40 medlemmar, valda . hanterar frågor om sjökort och hydrografiskt arbete. som stat är medlem och även medlem i tre regionala hydro- grafiska kommissioner, s.k. Regional Hydrographic Commissions (RHC). Varje medlemsstat utser en national hydrographer som för svenskt vidkommande finns i . En medlemsavgift på betalas av . är medlem i IALA och är med i (Council). En medlemsavgift på betalas av . IALA:s arbete resulterar i vägledning och rekommendationer som blir internationell standard. I vissa fall antas de av IMO som rekommendationer och performance stan- dards i anslutning till bland annat SOLAS (Convention for the Safety of Life at Sea). som stat är också medlem i PIANC, som hanterar främst infrastrukturfrågor om farleder och hamnar. PIANC tar fram standarder för byggande i vatten, såsom farledsnormer. En medlemsavgift på betalas av . är representerat i det styrande organet och i ett flertal kommittéer. HELCOM, , arbetar för att skydda den miljön i från alla typer av föroreningar. I HELCOM sluts regionala överenskommelser mellan , , , , , , , , och . Den första konventionen för att skydda miljö tillkom 1974 och en ny konvention kom 1992 och trädde i kraft . är medlem i den kommitté under Memorandum of Understanding (MoU), som beslutar om det regelverket som rör hamnstatskontroller i 27 länder. MoU är ett mellanstatligt samarbetsavtal. Medlemskapet kostade 43 000 2007 och betalas av . I fråga om EU-arbetet understryks i rutinbeskrivningen att det är regeringen som ansvarar för att prioritera och driva svenska ståndpunkter medan anställda i verket företräder i arbetet i rådsgrupper, genomförandekommittéer och andra EU-organ. När kommissionen lämnar ett förslag till en EG-rättsakt inom verkets ansvarsområde till rådet ska en ansvarig handläggare utses. För varje förslag ska också en ansvarig jurist utses. Genomförandekommittéerna kan ändra i EG-rättsakter på ett sätt som, för , är lika ingripande som en ändring av EG-rättsakten genom det ordinarie EG-lagstiftningsförfarandet. Genomförandekommittéerna kan också besluta om hur EG-rätts- akterna ska tillämpas. Ansvarigt departement på utser representanter i kommittéer under kommissionen. Inom verksamhetsområde finns , två genomförandekommittéer: COSS (tion from Ships) som behandlar frågor relaterade till ett flertal EG-rättsakter om sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg. MARSEC (). som behandlar sjöfartsskydds- och hamnskyddsfrågor. deltar också i de arbetsträffar som EMSA () anordnar och som ofta behandlar olika frågor kopplade till direktiv och förordningar. Det finns även en rad fora av mer informell karaktär, exempelvis MAIG och CSG där representationen företrädesvis är på general- direktörsnivå. MAIG () består av en grupp av likasinnande länder i norra (, , , , , , , och ). Gruppen utgör ett nätverk som samverkar kring aktuella sjöfartspolitiska frågor, inklusive sjösäkerhet och miljö. Bland annat har man tagit fram en MAIG- strategi, som tjänar som avstamp när exempelvis initiativ om en gemensam europeisk havspolitik diskuteras. Vid ett antal tillfällen har MAIG-kretsens transportministrar träffats. CSG () har medlemmar från , , , , , , , , , , , , , , , , och . EU-kommis- sionen deltar också vid CSG:s möten. Tyngdpunkten ligger på frå- gor av exempelvis näringspolitisk karaktär. Den gemensamma vär- degrunden återfinns i principer, såsom frihandel och undvikande av subsidier. Ofta gör man gemensamma s.k. demarcher för att påtala konkurrenssnedvridande åtgärder som införts i andra länder. Även mer sjöfartspolitiska frågor diskuteras. Med viss regelbundenhet hålls dialoger med . har särskilt frågor runt security ventilerats. CSG har ett gemensamt sekretariat som finns hos det danska . () är en organisation där samverkar för att effektivisera vintersjöfarten i . Det övergripande målet med är att säkerställa en väl fungerande sjöfart i året runt genom att stärka det strategiska och operativa samarbetet mellan inom isbrytningsområdet. Också inom infrastrukturplaneringsområdet pågår ett frekvent samarbete mellan EU-länderna runt . Konkreta resultat har uppnåtts genom utvecklingen av sjömotorvägskonceptet (Motorways of the Sea) i . har genom Sjöfarts- verket haft en drivande roll i detta samarbete. Arbetet baseras bland annat på kravet i regleringsbreven för att effektivt administrera sökandet, genomförandet och återrapporteringen av bidrag från EU:s budget för Transeuropeiska nätverk, TEN, där sjömotorvägskonceptet är ett prioriterat projekt. är också svensk Focal Point för närsjöfart inom EU. Det innebär att främja och följa utvecklingen av närsjöfarten och ta fram idéer och lösningar för att utveckla denna, samt också att följa och rapportera om utvecklingen till , kommissionen och andra EU-länder. Enligt förordningen (2007:960) med instruktion för ska verket särskilt ansvara för det svenska deltagandet i Europeiska kommissionens arbete om avgaser från motorfordon och arbets- maskiner, buller från arbetsmaskiner samt kvalitetskrav för bränslen. I fordonsförordningen (2002:925) ges bemyndigande att ingå en sådan internationell överenskommelse som enbart berör verkets föreskrifter. I regleringsbrevet för sägs bland annat att Väg- verket inom sitt verksamhetsområde ska stimulera till svenskt del- tagande i EU:s ramprogram för forskning och teknisk utveckling samt verka för att frågor med särskild relevans för ges prio- ritet inom detta program (Sektorsredovisning). ska främja ett svenskt deltagande i EU:s ramprogram för forskning och utveckling. Inom ramen för politiken för global utveckling (PGU) får verket utföra uppdrag utanför . Sådana uppdrag finansie- ras av Sida och ska utföras i samråd med Sida (Organisations- styrning). Allmänt om det internationella arbetet Enligt verkets internationella strategi ska den internationella verk- samheten fokusera på fem områden: EU-arbete och angränsande internationell verksamhet. FUD (forskning, utveckling och demonstration). Export av väg- och trafiktekniskt kunnande. De institutionella frågorna avser medverkan i internationella organi- sationer och ingående av bilaterala samarbetsavtal. För EU-arbetet och angränsande internationell verksamhet är strategin att betrakta EU-verksamheten som prioriterad nationell verksamhet, fastställa verkets position i viktigare EU- frågor och göra den känd hos svenska aktörer i , i samråd med utarbeta en metod för att initiera, följa och påverka frågor inom EU-verksamheten, identifiera och upparbeta kontakter med organisationer, institutioner och företag som kan påverka EU:s institutioner, noga följa, samordna och vid behov stödja vägverksregionernas EU-relationer, verka för deltagande i olika EU-relaterade stödprojekt. Verksamheten bedrivs inom fyra sakområden: samt sju internaliseringsområden: säkerhet och skydd. Inom varje sak- och internaliseringsområde finns på huvudkontor- och GDstabsnivå en områdesansvarig. Inom varje delområde finns en eller flera ansvariga på managementnivå samt cirka 50 särskilt utpekade experter (operativ nivå). För FUD konstateras att de transportpolitiska och innovations- politiska visionerna och strategierna är integrerade med var- andra.