sou · GXB361 · 2009-07-02 00:00:00 — Prövningen bör ske uteslutande utifrån synpunkten av barnets bästa, medan rent rättsliga synpunkter som t.ex. om förutsättningar för adoption varit uppfyllda enligt svensk lag i princip inte bör inverka på bedömningen (se prop. 1971:113 s. 45). I paragrafen finns en kompletterande bestämmelse om erkännande av utländska avgöranden. Den har överförts från 3 § andra stycket lag men har ett delvis nytt innehåll. Övervägandena finns i avsnitt 16.6.2. Bestämmelsen innebär att ett utländskt avgörande om adoption kan erkännas i även i andra fall än dem som anges i 6 §. Detta förutsätter att det med hänsyn till en parts hemvist eller medborgarskap eller annan anknytning fanns skälig anledning att ansökan prövades i den andra staten. Bestämmelsen är tillämplig endast om adoptionsbeslutet inte faller under 6 §. Det kan t.ex. tänkas att adoptionen har genomförts i en annan stat utan att adoptanterna kan anses ha haft hemvist i den staten. Om de har vistats i den staten kan den utländska myndighetens behörig- het ändå anses vara godtagbar. Vidare kan den utländska myndig- heten ha grundat sin behörighet på endast den ena adoptantens anknytning till staten. Enligt bestämmelsen får regeringen meddela föreskrifter om vilken myndighet som avses med bestämmelsen. Av 1 § andra stycket förordningen (1976:834) om prövning av utländskt beslut om adoption framgår att den behöriga myndigheten är Myndig- heten för internationella adoptionsfrågor (). I paragrafen anges en grund för att vägra erkännande av ett utländskt avgörande. Bestämmelsen har med ett tillägg överförts från 6 § lag. Övervägandena finns i avsnitt 16.6.3. Bestämmelsen innehåller ett sedvanligt förbehåll om att ett utländskt avgörande inte får tillämpas i om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rätts- ordningen (s.k. ordre public). 1971:113 s. 48 angavs som exempel det fallet att adoptionen framstår som en skenhandling. I bestämmelsen har tillagts att bedömningen ska göras med hänsyn till barnets bästa. Detta kan få betydelse t.ex. när det finns oklarheter i adoptionsförfarandet men barnet har funnits länge i familjen och funnit sig väl till rätta där. Det kan då – trots bristerna i förfarandet – vara till barnets bästa att erkänna adoptionen. Rättsverkningarna av ett utländskt avgörande om adoption Paragrafen handlar om rättsverkningarna av ett utländskt avgörande om adoption. Den har överförts från 4 § första stycket lag men har ett väsentligen nytt innehåll. Övervägandena finns i avsnitt 16.7. Av första stycket följer att ett utländskt avgörande om adoption som gäller i har de rättsverkningar som anges i 4 kap. 19–22 §§ , dvs. samma rättsverkningar som en svensk adoption. Detta innebär bl.a. att den som har adopterats i rättsligt hänseende ska anses som adoptantens barn och inte som barn till sina biologiska föräldrar. Om två makar eller sambor gemensamt har adopterat ett barn, står barnet från den tidpunkt då adoptionen vinner laga kraft under vårdnad av båda makarna eller samborna. I andra stycket finns ett undantag från första stycket. Bestämmelsen gäller ifall en utländsk adoption enligt lagen i den stat där den beslutades innebär att det rättsliga förhållandet mellan den som har adopterats och hans eller hennes ursprungliga släkt inte har upphört (svag adoption). I ett sådant fall får adoptionen inte heller i sådan verkan. Bestämmelsen innebär att sådana eventuellt kvarvarande rättsverkningar mellan barnet och den ursprungliga släkten respekteras i . Detta kan få betydelse om barnets ursprungliga familj efterlämnar arv till eller kräver underhåll av barnet. Det kan t.ex. vara så att de ursprungliga föräldrarna enligt lagen i den stat där adoptionen beslutades även efter adoptionen har rätt till underhåll av barnet. Om frågan om underhåll kommer upp i svensk domstol och lagen i den stat där adoptionen beslutades är tillämplig när det gäller rätten till underhåll, måste även svensk domstol utgå från att rättsverkning- arna mellan barnet och de ursprungliga föräldrarna kvarstår. Av bestämmelsen i andra stycket framgår vidare att den utländska adoptionen i förhållande till adoptanten och dennes släktingar alltid har samma rättsverkningar som en svensk adoption. I detta avseende spelar det alltså ingen roll vilka rätts- verkningar som adoptionen har enligt lagen i den stat där den har beslutats. Omvandling av en svag adoption Paragrafen, som är ny, behandlar möjligheten att omvandla en svag adoption till en adoption med samma rättsverkningar som en svensk adoption. Övervägandena finns i avsnitt 16.8. Paragrafen berör endast adoptioner som inte omfattas av . Om det utländska avgörandet erkänns enligt , ska i stället konventionens bestämmelser om omvandling användas, se 5 § lagen (1997:191) med anledning av tillträde till om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner (Haaglagen). Av första stycket framgår att omvandling får ske endast av en adoption som erkänns i och har de rättsverkningar som sägs i 11 § andra stycket, dvs. om den beviljade adoptionen innebär att det rättsliga förhållandet mellan den som har adopterats och hans eller hennes ursprungliga släkt inte har upphört (svag adoption). En sådan svag adoption får omvandlas till en adoption med den verkan som anges i 4 kap. 19 § (stark adoption). För att en omvandling ska få ske krävs enligt andra stycket att nödvändiga samtycken har lämnats för en sådan adoption. Uttrycket sådan adoption syftar tillbaka på det som anges i första stycket, dvs. en adoption med den verkan som anges i 4 kap. 19 § (stark adoption). Samtyckena ska med andra ord omfatta en adoption med den verkan att det rättsliga förhållandet till den ursprungliga släkten upphör. Enligt den första punkten ska den som har adopterats samtycka till att den svaga adoptionen omvandlas till en stark adoption, i de fall som anges i 4 kap. 7 § . Ett samtycke behövs alltså om den som har adopterats har fyllt och inte är varaktigt förhindrat att samtycka på grund av en psykisk störning eller något annat liknande förhållande. Det är förhållandena vid tiden för ansökan om omvandling som är avgörande. Det kan t.ex. tänkas att den som avses med ansökan om omvandling har adopterats som spädbarn genom ett svagt adoptionsbeslut och att frågan om omvandling uppkommer när den som har adopterats har I ett sådant fall krävs som regel samtycke för att omvandling ska få ske, oavsett om den ursprungliga adoptionen inte skulle ha förutsatt något sådant samtycke enligt 4 kap. 7 § . Enligt den andra punkten krävs dessutom samtycke av den eller dem vars samtycke i övrigt krävdes för adoptionen enligt lagen i den stat där den beslutades. Om den ursprungliga svaga adoptionen t.ex. krävde föräldrarnas samtycke, behövs föräldrarnas samtycke även vid en omvandling. I vissa fall kan ett ursprungligt samtycke vara tillräckligt. Detta förutsätter att samtycket omfattar de rätts- verkningar som en stark adoption innebär. Om de ursprungliga samtyckena endast avser en svag adoption måste domstolen inhämta nya samtycken. Som framgår av paragrafen ska domstolen endast pröva om de formella förutsättningarna som anges i paragrafen är uppfyllda. Det ska inte göras någon materiell prövning av om en omvandling är till barnets bästa. Paragrafen, som är ny, reglerar vem som får ansöka om omvandling av en svag adoption, vilken domstol som är behörig och vilken lag som ska tillämpas vid domstolens handläggning. Övervägandena finns i avsnitt 16.8. Av första stycket framgår att omvandling beslutas av allmän domstol på ansökan av adoptanten eller adoptanterna. I andra stycket berörs domstolens behörighet. Av hänvisningen till 2 § följer att bestämmelserna om svensk domstols behörighet när det gäller ärenden om adoption tillämpas även i fråga om ärenden om omvandling av en svag adoption. Ansökan får alltså tas upp av svensk domstol bl.a. om den eller de sökande eller den som har adopterats har hemvist i . När det gäller frågan om vilken tingsrätt som är behörig tillämpas 4 kap. 1 § andra stycket . Ansökan får alltså tas upp av tingsrätten i den ort där en sökande eller den som har adopterats har sitt hemvist. Om det inte finns någon behörig domstol, tas ansökan upp av . I tredje stycket finns en hänvisning till bestämmelserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden. Detta får betydelse bl.a. när det gäller domstolens skyldighet att skriftväxla. Enligt 15 § lagen om domstolsärenden ska skriftväxling normalt ske med den som är motpart i ärendet. I ett ärende om omvandling av en adoption bör endast den vars samtycke krävs för omvandlingen kunna anses som motpart (se 12 § andra stycket). Skriftväxling bör som regel kunna underlåtas om det redan finns ett samtycke som gäller en stark adoption. Den nya lagen träder i kraft då lag upphör att gälla (den första punkten). Enligt övergångsbestämmelsen i den andra punkten ska äldre bestämmelser om svensk domstols behörighet tillämpas i fråga om ärenden som har inletts hos en domstol före ikraftträdandet. Ett pågående ärende ska alltså tas upp till prövning även om behörighet inte skulle finnas enligt de nya bestämmelserna. 3 § ska inte tillämpas i fråga om ärenden som har inletts före ikraftträdandet. Det finns alltså i ett sådant fall inget krav på att sökanden har anlitat en auktoriserad adoptionsorganisation eller har fått tillstånd till enskild adoption. Övergångsbestämmelsen i den tredje punkten gäller utländska avgöranden om adoption som har meddelats före ikraftträdandet. Enligt första stycket tillämpas 6–13 §§ i ett sådant fall. Det innebär att bestämmelserna om erkännande och rättsverkningar ska tillämpas även på äldre utländska avgöranden. En utländsk adoption som enligt äldre bestämmelser inte erkändes i – t.ex. om avgörandet meddelats i den stat där barnet hade sitt hemvist – kan alltså komma att erkännas efter ikraftträdandet. Vidare framgår av övergångsbestämmelsen att ett avgörande som gällde i vid ikraftträdandet fortfarande gäller även om det inte följer av erkännandebestämmelserna i 6–10 §§. Bestämmelsen innebär att ett avgörande om adoption som erkändes i enligt de äldre bestämmelserna, t.ex. därför att sökanden var medborgare i det land där avgörandet meddelades, kommer att gälla även efter ikraftträdandet. Syftet är att bestående rättsförhållanden inte ska rubbas men att den nya lagen annars ska tillämpas fullt ut. I andra stycket regleras förhållandet mellan ett utländskt avgörande om adoption som meddelats före ikraftträdandet och ett svenskt avgörande om adoption. Enligt äldre bestämmelser krävdes i vissa fall MIA:s godkännande för att en utländsk adoption skulle erkännas i . Enligt praxis gällde detta dock endast starka adoptioner. I fråga om svaga adoptioner som inte gällde auto- matiskt hänvisades adoptanten till att ansöka om adoption vid svensk domstol. Övergångsbestämmelsen innebär att ett sådant svenskt beslut om adoption har företräde framför det utländska beslutet, även om det utländska beslutet i och för sig skulle uppfylla kraven för erkännande enligt de nya bestämmelserna. Bestämmelsen får betydelse framför allt i fråga om utländska svaga adoptionsbeslut, men gäller även om det utländska avgörandet var en stark adoption. Övervägandena finns i avsnitt 18. 20.2Förslaget till lag om ändring i Paragrafen handlar om förutsättningarna för socialnämnden att lägga ned en påbörjad faderskapsutredning. Första stycket har ändrats till följd av ändringarna i 4 kap. . 4 kap. Om adoption Kapitlet är nytt. Många av bestämmelserna har överförts från det tidigare kapitlet men fått ett väsentligen eller delvis nytt innehåll. Paragraferna har genomgående fått nya nummer. Även språkliga och systematiska ändringar har gjorts. Av författningskommen- taren framgår i vilken utsträckning den aktuella bestämmelsen innefattar någon materiell ändring i förhållande till det tidigare kapitlet. Allmänna förutsättningar för adoption I paragrafen finns bestämmelser om hur en adoption sker och om domstolens behörighet. Övervägandena finns i avsnitt 12.3. I första stycket har tagits in den centrala bestämmelsen att en adoption sker genom beslut av allmän domstol. Bestämmelsen har överförts från 1 § i kapitlets tidigare lydelse. Bestämmelsen har omformulerats i syfte att klargöra att adoptionen sker genom domstolens beslut och att det alltså inte behövs någon ytterligare åtgärd. En ansökan om adoption får enligt andra stycket göras av den eller dem som vill adoptera. Bestämmelsen är ny men innebär i sak ingen förändring. I stycket finns också en bestämmelse om behörig domstol. Bestämmelsen har överförts från 9 § i kapitlets tidigare lydelse. Ett tillägg har gjorts om att även tingsrätten i den ort där den som sökanden vill adoptera har sitt hemvist är behörig. Paragrafen, som är ny, innehåller en grundläggande bestämmelse om barnets bästa när den som sökanden vill adoptera inte har fyllt . Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Av första stycket framgår att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om adoption av barn . Bestämmelsen gäller såväl för domstolen som för den som på uppdrag av domstolen genomför utredningen i ärendet. Att barnets bästa ska vara avgörande utesluter inte att hänsyn tas även till andra intressen än barnets, t.ex. de biologiska föräldrarnas. En förälders intressen får dock aldrig gå före eller vara likvärdiga med barnets intressen. Inte heller sökandens behov och önskningar får ta över eller jämställas med barnets intressen. Avgörande för bedömningen av barnets ålder är den dag då domstolens beslut meddelas. Om barnet är strax under för tingsrättens beslut men hinner fylla efter det att beslutet har överklagats, kan det undantagsvis bli så att den högre instansen i stället får tillämpa bestämmelserna i 3 § om vuxenadoption. Även i ett sådant fall faller det sig dock naturligt att i viss utsträckning beakta de omständigheter som nämns i 2 §. I andra stycket nämns vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av vad som är bäst för barnet. I den första strecksatsen nämns viljan och förmågan hos barnets föräldrar att ge barnet omvårdnad, trygghet och en god fostran (angående dessa uttryck se 6 kap. 1 § ). Med föräldrar avses de som enligt bestämmelserna i 1 kap. är att anse som föräldrar. Vid en omadoption avses den eller de som har adopterat barnet (angående rättsverkningarna av en adoption se 19 §). Den omständigheten att barnet inte kan få sina behov tillgodosedda av sina föräldrar har stor betydelse vid bedömningen av om en adoption är bäst för barnet. Så kan vara fallet om föräldrarna är avlidna eller om det inte är känt var de befinner sig. också vara så att föräldrarna lever och är kända men att de varaktigt saknar förmåga att tillgodose barnets behov, t.ex. på grund av sjukdom, missbruksproblem eller andra varaktiga brister i hem- miljön. Särskilt när en förälder motsätter sig adoptionen måste domstolen – och även den som genomför utredningen i ärendet – göra en bedömning av om de eventuella brister som finns när det gäller föräldrarnas omsorgsförmåga är tillräckligt allvarliga för att motivera en adoption. En bedömning måste vidare göras när det gäller bristernas varaktighet. Tillfälliga brister kan aldrig motivera en adoption. Vid internationell adoption gör sig särskilda hänsyn gällande. I dessa fall är en adoption ofta motiverad på grund av fattigdom eller andra svåra sociala förhållanden. Barnet kan vara övergivet av dessa eller andra skäl. En allmän önskan att ge barnet möjlighet att vistas i för att barnet därigenom ska få bättre levnadsvillkor är inte tillräckligt för adoption. Samma sak gäller om adoptionen inte har något annat syfte än att göra det möjligt för den som adopteras att få uppehållstillstånd här i landet. Det måste finnas en påtaglig brist just när det gäller föräldrarnas vilja eller förmåga att ta ansvar för sitt barn. Enligt den andra strecksatsen ska särskilt beaktas den personliga relationen i övrigt mellan barnet och föräldrarna. Trots att en förälder saknar förmåga att ha barnet boende hos sig och sköta den faktiska omvårdnaden om barnet, kan det vara så att föräldern genom en kontinuerlig och nära kontakt med barnet ändå är ett viktigt stöd för barnet under hans eller hennes uppväxt och på det sättet bidrar till barnets trygghet och utveckling. I ett sådant fall bör en adoption i vart fall inte komma i fråga mot en förälders vilja. En adoption mot förälderns vilja förutsätter att den personliga relationen mellan barnet och föräldern inte är sådan att en fortsatt kontakt kommer att ha karaktären av ett föräldraskap, även om den ändå kan ha ett visst värde för barnet. Detta får bedömas mot bakgrund av bl.a. vilka brister som finns när det gäller förälderns personliga och sociala förhållanden, vilken kontakt som har förekommit mellan barnet och föräldern och barnets känslomässiga anknytning till föräldern. Även barnets egen vilja måste vägas in, med beaktande av barnets ålder och mognad. En adoption kan mycket väl vara den bästa lösningen för barnet även om barnet har kontakt med sina föräldrar. I vissa fall kanske adoptivföräldrarna kan medverka till en fortsatt kontakt. Enligt den tredje strecksatsen ska särskilt beaktas förutsätt- ningarna för sökanden att ge barnet ett varaktigt och stabilt föräldra-barnförhållande. Här kan ledning hämtas från vad som gäller för socialnämndens utredning inför ett beslut om medgiv- ande att ta emot ett barn med hemvist utomlands för adoption (se 6 kap. 12 § andra stycket socialtjänstlagen [2001:453]). Där anges att hänsyn särskilt ska tas till sökandens kunskaper och insikter om adoptivbarn och deras behov och den planerade adop- tionens innebörd, sökandens hälsotillstånd, personliga egenskaper och sociala nätverk. Om medgivande söks av makar eller sambor ska också beaktas stabiliteten i deras relation. Vid bedömningen av sökandens förutsättningar gör sig särskilda hänsyn gällande om barnet redan har en nära anknytning till sökanden. Så kan vara fallet t.ex. när barnet ska adopteras av någon eller några som har tagit hand om barnet på grund av en familjehemsplacering eller vid en styvbarnsadoption. I ett sådant fall bör särskilt beaktas hur barnet har knutit an till sökanden eller sökandena (se närmare angående bedömningen avsnitt 6.3). Av tredje stycket framgår att hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad, även när barnets samtycke inte krävs. Bestämmelsen fanns tidigare i 4 kap. 6 § första stycket men har lyfts fram och samordnats med bestämmelsen om barnets bästa. I paragrafen, som är ny, anges allmänna förutsättningar för ärenden om adoption där den som sökanden vill adoptera har fyllt . Avgörande för bedömningen är hur gammal den som sökanden vill adoptera är när domstolens beslut meddelas. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Enligt bestämmelsen får en adoption ske om det finns särskild anledning med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och den som sökanden vill adoptera. Utgångspunkten är att det mellan dem ska finnas ett förhållande av väsentligen samma innehåll som det mellan föräldrar och barn (se prop. 1980/81:112 s. 9). Förhållandet ska alltså ha karaktären av ett föräldra- barnförhållande. Till ledning för bedömningen anges i den första strecksatsen att det särskilt ska beaktas om sökanden har uppfostrat den som sökanden vill adoptera. En adoption kan vara motiverad t.ex. i en styvbarnsrelation där man har avvaktat med att ta upp frågan om en adoption till dess att barnet har vuxit upp. Det kan också vara så att den som sökanden vill adoptera har varit familjehemsplacerad hos sökanden eller att sökanden har varit förordnad som särskild vårdnadshavare för barnet. Vid bedömningen ska det enligt den andra strecksatsen vidare särskilt beaktas om det på annat sätt har uppkommit ett varaktigt och stabilt föräldra-barnförhållande mellan sökanden och den som hon eller han vill adoptera. Det kan t.ex. vara så att en av barnets föräldrar har gift om sig och att barnet trots att han eller hon redan har flyttat hemifrån, har fått en nära personlig relation till styvföräldern. Ett annat exempel är om en biologisk förälder vill adoptera tillbaka ett barn som har adopterats bort. I detta fall bör det ligga särskilt nära till hands att påvisa ett föräldra- barnförhållande. Vid bedömningen bör det läggas stor vikt vid barnets egen inställning och barnets och sökandens uppfattning av sitt förhåll- ande. Om det inte har förekommit någon kontakt mellan barnet och den biologiska föräldern och barnet inte önskar ha någon vidare kontakt med denne, bör förälderns vilja normalt inte kunna hindra en adoption. Vid internationell adoption gör sig särskilda hänsyn gällande. En adoption ska inte användas för att underlätta för en utländsk medborgare att bosätta sig i eller av rent ekonomiska syften. I paragrafen anges ålderskrav för den som adopterar. Bestämmelsen har med vissa ändringar överförts från 1 § i kapitlets tidigare lydelse. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Enligt första stycket ska den som adopterar ha fyllt . Bestämmelsen är i sak oförändrad. Av andra stycket framgår att även den som har fyllt men inte får adoptera i vissa situationer. Det första fallet är om adoptionen avser en makes eller sambos barn. Bestämmelsen har utökats till att även gälla sambor. Det andra fallet är om det annars med hänsyn till barnets bästa finns särskild anledning. Bestäm- melsen har ändrats så att det inte längre krävs synnerliga skäl för att få adoptera. En sådan särskild anledning som anges i bestämmelsen kan vara att sökanden och den som sökanden vill adoptera är släkt eller att de har någon annan anknytning till varandra. Det kan t.ex. vara så att barnet har varit placerat hos sökanden med stöd av den Det ska däremot inte längre vara möjligt att adoptera enbart av det skälet att sökandena inte kan få egna biologiska barn, något som tidigare ansågs rymmas under synnerliga skäl i 1 § (se prop. 1970:186 s. 50 f.). Den tidigare generella möjligheten att få adoptera eget barn har tagits bort (se avsnitt 13.1). Den situa- tionen att en biologisk förälder vill adoptera tillbaka ett tidigare bortadopterat barn omfattas i stället av andra stycket. Makars och sambors adoption Paragrafen handlar om makars och sambors möjlighet att adoptera. Bestämmelsen har med vissa ändringar överförts från 3 § i kapitlets tidigare lydelse. Övervägandena finns i avsnitt 7.5. Bestämmelsen i första stycket har utökats till att gälla även sambor. Med sambor avses två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och har gemensamt hushåll (1 § sambolagen [2003:376]). Såväl heterosexuella som homosexuella par omfattas. En utgångspunkt är att det ska vara fråga om en sammanlevnad i en inte alltför kortvarig förbindelse, vari normalt ingår sexuellt samliv, gemensamt hushåll och bostad samt gemensam ekonomi eller i vart fall ett ekonomiskt samarbete (se prop. 2002/03:80 s. 27 f.). Även bestämmelsen om styvbarnsadoption i andra stycket har utökats till att gälla sambor. Även en sambo får alltså adoptera den andra sambons barn. I bestämmelsen anges vidare att en make får adoptera ensam om den andra maken vistas på okänd ort. Denna bestämmelse är i sak oförändrad. Det ligger i sakens natur att det inte är möjligt att vara sambo med en person om det inte kan klarläggas var den personen befinner sig. I detta avseende gäller därför olika bestämmelser för makar och sambor. Den tidigare möjligheten för en make att adoptera ensam när adoptionen avsåg eget barn har tagits bort (jfr tidigare 3 § och avsnitt 13.1). Detsamma gäller den tidigare möjligheten för en make att adoptera ensam om den andra maken lider av en allvarlig psykisk störning (jfr tidigare 3 § och avsnitt 7.5). Av paragrafen framgår att andra än makar och sambor inte får adoptera gemensamt. Paragrafen har överförts från 4 § i kapitlets tidigare lydelse. Ett tillägg har gjorts till följd av att sambor har fått möjlighet att adoptera gemensamt (se 5 §).