sou · GXB326 · 2009-03-11 00:00:00 — Syftet är att överväga om näringen behöver vidta nya åtgärder för att säkra samordnade och kontinuerliga leveranser. Eldrimner, nationellt centrum för småskalig hantverksmässig livsmedelsförädling, ges i uppdrag att – som en del i förverkligandet av visionen om Matlandet – ge råd och stöd till vattenbrukare som vill vidareförädla sina produkter. Förutsättningarna prövas för att etablera en virtuell börs (elektronisk auktion) för vattenbruksprodukter. Handlingsplan för ett ekonomiskt och ekologiskt bärkraftigt svenskt vattenbruk Näringen uppmanas att överväga att lansera ett gemensamt varumärke för och certifiering av miljö- och klimatvänliga svenskproducerade vattenbruksprodukter. I första hand bör några av de redan existerande öppna produktstandarderna som är föremål för certifiering och där certifieringsföretagen är föremål för ackreditering användas. Framtagande av kvalitetsstandarder, liknande de som finns för norsk lax, bör övervägas. Branschriktlinjer utarbetas för att underlätta certifieringsarbetet. Som ett första steg satsas på kompetensutveckling av aktiva vattenbrukare och handläggare av vattenbruksfrågor. Ett särskilt odlarkörkort (kunskapsbevis för vattenbruk) bör införas. Beviset införs successivt och är åtminstone initialt frivilligt. Man bör därefter följa utvecklingen i , där man har infört krav om certifierad utbildning i djurvälfärd för all personal som arbetar med odlad fisk. Som ett andra steg skapas en yrkesutbildning för blivande vattenbrukare (på gymnasienivå och komvux), gärna i samverkan med våra nordiska grannländer, främst . Samverkan breddar studentunderlaget, lärarkompetensen och praktikmöjligheterna. Ett positivt exempel på vad detta kan innebära är den utbildning som planeras av för landsbygdsutveckling, JiLu, i samverkan med SLU, distriktshögskolan i Nord-Tröndelag, , och Vals vidaregående skole i . Det tredje steget är en akademisk vattenbruksutbildning. Arbetet för att utveckla denna utbildning fortsätter i samverkan med övriga nordiska länder, med det samnordiska organet NOVA som motor. Den högre utbildningen samordnas med utbildningen på gymnasienivå för att säkerställa samordningsvinster. Exempelvis planeras redan en eftergymnasial bachelorutbildning (motsvarande lantmästare) på högskolenivå i samverkan med . En liknande utbildning med inriktning på musslor, ostron och kräftor bör förverkligas i samverkan mellan berörda lärosäten. På så sätt säkerställs ett direkt informationsflöde mellan forskning, utveckling och högre utbildning. Handlingsplan för ett ekonomiskt och ekologiskt bärkraftigt svenskt vattenbruk En svensk i vattenbruk är ett pilotprojekt inom NOVA. Utbildningen i vattenbruk vid SLU fortsätter och utvecklas. Statens satsning på vattenbruksforskning stärks, eftersom det handlar om ett för framtiden strategiskt område. Fortsatt och utökad forskning samt utveckling behövs exempelvis när det gäller foder, genetik, fiskhälsa och fisksjukdomar, teknikutveckling, vattenbrukets miljökonsekvenser och näringsämnenas kretslopp. Forskning och utveckling ska avse såväl näringens kortsiktiga behov av tillämpad forskning som samhällets mer långsiktiga mål. Resurser tillförs SLU:s strategiska forskningsprogram för fiskodling och vattenbruk. () tillförs resurser för att fortsätta att utveckla vattenbruksrelaterad forskning när det gäller musslor, ostron och fiskarter. SLU och GU samordnar sin forskning på vattenbruksområdet. Särskilda medel för vattenbruksforskning tillförs FORMAS för öppen sökning, oberoende av institution. Dessa medel fördelas utifrån såväl vetenskapliga som tillämpade kriterier. Statligt finansiellt stöd satsas för att säkra tillgång till odlingsmaterial av hög kvalitet tills näringen själv kan svara för detta. Det framgångsrika avelsprogrammet för fortsätter och utvecklas vid fiskerianstalten i . Förutsättningarna för att i närtid starta ett nationellt avelsprogram för regnbåge undersöks. kan även avelsprogram för abborre, gös, sik och kräftor bli aktuella. Offentlig medfinansiering till Europeiska fiskerifonden och övriga strukturfonder säkras. ges i uppdrag att uppskatta det kommande investeringsbehovet inom vattenbruksnäringen för att ge ett bra underlag för att beräkna behovet av medfinansiering. Handlingsplan för ett ekonomiskt och ekologiskt bärkraftigt svenskt vattenbruk Generellt förbättrad tillgång till riskkapital för företagande på landsbygd (särskilt glesbygd) är nödvändig. Statliga räntegarantier för investeringar i vattenbruk införs. uppmanas att särskilt uppmärksamma vattenbruksföretagens behov av riskkapital. Även privata riskkapitalbolag, typ det nybildade Ekonord för gröna näringar, kan ge näringen bättre möjligheter att få tillgång till riskkapital. , som går i borgen för olika företags lån, kan också vara en värdefull samarbetspartner för vattenbruksföretag. Det samma kan gälla en anslutning till kreditgarantiföreningar i de delar av landet där sådana finns. 7.12Samverkan med EU och övriga grannländer Möjligheterna till att utveckla samarbete med grannländerna när det gäller utbildning och forskning undersöks och tas till vara (jmf 7.8). Samarbetet inom och EU på vattenbruksområdet utvecklas. Målsättningen ska vara att till fullo nyttja de akvatiska resurserna inom ekologiskt hållbara ramar för en högkvalitativ bärkraftig matproduktion. deltar aktivt i EU:s kommande strategi för en hållbar utveckling av vattenbruksnäringen i . Det svenska ordförandeskapet bör användas för ett offensivt agerande för att utveckla och stärka ett ekologiskt och ekonomiskt hållbart vattenbruket i . Detta lyfts särskilt fram i den pågående översynen av den gemensamma fiskeripolitiken och i EU:s pågående arbete med en ny vattenbruksstrategi. 7.13Särskild utredning för framtidens kompensationsodling Sedan den stora utbyggnadsepoken inom svensk vattenkraft är kraftbolagen ålagda att kompensationsodla fisk, främst lax och havsöring. Det kan diskuteras om utsättningar i den omfattning som sker är det mest effektiva och hållbara sättet att använda de resurser kraftbolagen är ålagda att satsa för att kompensera vattenkraftens skador på fisket. En särskild utredning bör därför se över kompensationsodlingen för att fastställa syfte och mål för den framtida Handlingsplan för ett ekonomiskt och ekologiskt bärkraftigt svenskt vattenbruk Utvärderingsmetoder bör tas fram. Bevarandeaspekter bör belysas brett, inklusive de effekter kompensationsodling har eller kan få på vilda stammar av lax, öring, ål och andra berörda arter. Sportfiskets intressen bör särskilt beaktas vid utvärderingen. Regnbåge dominerar vattenbruket i och har odlats . Odlingstekniken för regnbåge är välutvecklad. Arten är genom sin långa odlingshistoria anpassad till odling och etablerad på marknaden. Regnbågens odlas i stor omfattning i många länder, inklusive våra grannländer. Därigenom är den utsatt för hård konkurrens vilket pressar lönsamheten och ger små marginaler. Utvecklingen karakteriseras av ökat ägande från utlandet av svenska odlingar, större odlingsenheter och att odling nu sker i allt mindre omfattning i havet (undantaget). Regnbågsodling kommer med stor säkerhet att vara en betydande del av svensk matfiskodling även . Trots den pressade marknadssituationen borde en ökad generell efterfrågan på odlad fisk medföra att volymen av regnbåge kan öka också i . Utrymme för denna ökning finns främst i regleringsmagasinen och i en del näringsfattiga sjöar, dit även större sjöar som , Siljan och kan räknas. En expansion i (exklusive ) bedöms vara mer svårhanterlig ur tillståndssynpunkt. Odling av kan ses som en av de mest uppenbara möjligheterna för svenskt vattenbruk att expandera. utvecklingsarbete finns lämpligt odlingsmaterial, erfarenhet och framförallt ett miljömässigt utrymme i de närsaltutarmade regleringsmagasinen som även håller det kalla vatten som är en förutsättning för odling av denna art. En utbyggnad av rödingodling pågår och det är mycket troligt att betydande ökning av odlingsvolymen har skett inom . I hur hög grad ökningen kan ske är avhängigt möjligheterna att finna nya marknader utanför . Lyckas detta har svenskt vattenbruk kunnat skapa en nischart för vilken konkurrensen från andra länder är avsevärt begränsad jämfört med regnbåge. Vi bedömer att på , , har förutsättningar att expandera i odling. Goda priser har medfört intresse av att utöka odlingsverksamheten. Denna utökade odlingsverksamhet sker i kraftverksmagasin i och . Den tidigare vattenbruksutredningen (Ds 2000:42) förutsåg en expansion av rödingodling, men det var först som detta konkretiserades i form av en nyetablerad odling i med ett odlingstillstånd av . En viktig del i att expansionen har tagit fart är att nya ägarkonstellationer tillkommit. En förutsättning för att expansionen ska lyckas är att rödingen kan etableras på nya marknader. Den lokala och regionala marknaden är för liten för att ta emot de volymer som det nu planeras för. Att utländska aktörer med gedigen erfarenhet av vattenbruksföretagande nu kommit in som delägare och för med sig kunnande och även tillgång till utbyggda distributionssystem för en europeisk marknad kan här vara en viktig positiv komponent. En annan väg att gå är att odlare ökar förädlingsgraden i sin produktion och mer bygger sin verksamhet på försäljning av exempelvis rökta eller gravade produkter. Det är därigenom möjligt att driva företag med en mindre volym odlad fisk. I områden med tradition av småskalig matproduktion och med anpassad infrastruktur framstår en sådan utveckling som särskilt möjlig. Exempelvis finns i både odlingsutrymme (i kraftverksmagasin) och ett påtagligt intresse att utveckla lokal matproduktion. För musslor finns en stor utvecklingspotential på såväl kort som lång sikt, främst i . Ett samarbete med näringen i har inletts. Kontakter med grossister på kontinenten har etablerats, vilket är värdefullt eftersom huvuddelen av marknaden finns där. Utredningen bedömer att en expansion kan ske med större volymer och fler företag. Musselnäringen kan få en viktig roll i utvecklingen av ett kretsloppssamhälle. Näringsämnen återförs från vattnen i form av ett nyttigt livsmedel, men även i form av djurfoder och jordförbättringsmedel. För musslor finns en stor utvecklingspotential på såväl kort som lång sikt. När odlingen av ostron kommer igång bedömer vi att potentialen är ungefär den samma som för musslor. Dykning efter ostron tillsammans med turist- och restaurangverksamhet har också möjligheter att utvecklas. Svenska sättfiskodlingar producerar för matfiskodlingar, men en betydande del av fisken köps av fiskevårdsområden för utsättningar för sport- och turistfisket. Med två avnämarkategorier har denna del av vattenbruket möjlighet att hålla en stabilare ekonomi än rena matfiskodlingar. Marknaden för utsättningsfisk är ofta lokal och någon konkurrens från utlandet förekommer inte. För framtiden bör en förväntad växande matfiskodling och en likaså förväntat växande sport- och turistfiskeverksamhet leda till att denna del av vattenbruket kan växa. har en förändring skett så att huvuddelen av sättfisk för matfiskodling kommer från ett fåtal specialiserade företag, en förändring som kan förväntas stärkas. Kräftodlingen i har goda möjligheter att utvecklas . Omfattningen är inte närmare känd, enligt SCB:s statistik odlades endast kommersiellt men antagligen är den siffran en underskattning av den faktiska omfattningen. Det sker en relativt stor import av kräftor och kräftfisket efter främst signalkräfta är stort. Fiske efter kräfta har inte samma kostnader som den som odlar kräfta och därför är det svårt att få lönsamhet i odling av signalkräfta. En möjlighet att utveckla odlingen av flodkräfta finns dock, eftersom priset på flodkräfta jämfört med signalkräfta är dubbelt så högt. Att gräva dammar eller att nyttja befintliga lämpliga vatten för odling är en verksamhet som kan vara ett bra komplement för jordbruksföretag eller andra som har verksamhet på landsbygden. Kräftodling kan också kombineras med upplevelse- och restaurangverksamhet. Det finns en potential för ytterligare verksamheter där kräftfiske kombineras med efterföljande kräftskiva. Ett hot mot utvecklingen är olaglig spridning av signalkräftor och därmed kräftpest. Det är viktigt att större insatser görs för att försöka förhindra spridningen av kräftpest och olaglig utplantering av signalkräfta. Abborre har ofta framförts som en odlingskandidat för svenskt vattenbruk. Den är välkänd och det finns efterfrågan inom landet och på kontinenten. Framgång med abborre skulle bidra till en diversifiering av en bransch som i övrigt domineras av laxfiskar. Flera biologiska begränsningar gör emellertid att framtiden för odling av denna art är svårbedömd. Dels behöver abborre hög vattentemperatur för tillväxt och dels kan man inte hålla fisken i odling under hela dess livscykel. En förutsättning för hållbar odling är att odlare får säker tillgång till odlingsmaterial som genom domesticering och avel anpassats till odling vilket kräver kontrollerad reproduktion. Sannolikt måste odlingsteknik med recirkulation av vatten användas för att hålla temperaturen på en för arten lämplig nivå. Åtskilligt FoU-arbete måste till för att utvärdera förutsättningarna för kommersiell odling av denna art, gärna i samverkan med andra länder. I likhet med abborre finns flera biologiska faktorer, exempelvis kannibalism, som begränsar möjligheten av matfiskodling av arten. Utsättning av i odling uppdragna yngel som nyttjas i stödutsättningar i naturvatten är en utvecklingsbar metod. I lever gösen på nordgränsen av sitt utbredningsområde och tillskott till den naturliga reproduktionen genom utsättningar kan vara ett positivt bidrag från vattenbruket till att hålla insjöfisket av gös levande. En annan möjlig svensk nischart är sik, eftersom även den är en kallvattensart och därmed skulle kunna odlas i samma typer av vatten som . Odlingsteknik har tagits fram i och där förekommer arten i matfiskodling med en årlig produktion av ca . I sker ingen kommersiell matfiskodling av sik , men med en kunskapsöverföring av odlingsteknik från vore en viss produktion för den finländska marknaden möjlig. Framväxten av ett ekonomiskt och ekologiskt bärkraftigt vattenbruk kräver en tydlig politisk signal om att det handlar om en betydande framtidsnäring med stor utvecklingspotential. Det är därför viktigt att regering och riksdag tydligt tar ställning för vattenbruket som en miljövänlig grön näring, som producerar mat av hög kvalitet och skapar viktig sysselsättning på landsbygden, inte minst i glesbygd. I den nationella strategiska planen för fiskerinäringen i –2013 beskrivs den svenska strategin för hela fiskerinäringen inom den Europeiska fiskerifonden. Strategin anger målen för den svenska fiskerinäringens utveckling , och anger därmed också målsättningarna för de åtgärder som kommer att genomföras inom ramen för EFF. Den nationella strategiska planen behöver därför införlivas i en samlad nationell strategi för vattenbruket. Regeringen har i budgetpropositionen inom utgiftsområde 23 Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar angett att målen för politikområdena Djurpolitik, Livsmedelspolitik, Landsbygdspolitik och Samepolitik upphör att gälla och istället uttrycks i en gemensam vision Bruka utan att förbruka med tre strategiska inriktningsmål: -Ett dynamiskt och konkurrenskraftigt näringsliv i hela landet som präglas av öppenhet och mångfald, -De gröna näringarna är miljö- och resurseffektiva och har en nyckelroll i energiproduktion, -De gröna näringarna utmärks av omtanke, ansvarstagande och hög etik. I det fortsatta arbetet med att formulera politiken bör vattenbruket tydligt lyftas fram som en egen näring inom den gemensamma fiskeripolitiken. En följd av målsättningen att utarbeta en nationell strategi för vattenbruket och som en del av satsningen på vattenbruket som en egen näring bör myndigheternas arbete inom området samordnas. Utredningen föreslår en förstärkning på samt på . har ansvar för vattenbruket och vattenbruk ingår som en del av den gemensamma fiskeripolitiken inom EU. Därför bör få i uppdrag att inrätta ett samordningskansli för vattenbruk, ett vattenbrukssekretariat. Detta sekretariat bör kompletteras med ett särskilt vattenbruksråd för samverkan mellan berörda myndigheter och näringen. I uppdraget ligger också att verka för en näringslivsutveckling inom vattenbruket. bör samla den kompetens som finns inom vattenbruk på , samt förstärkas med ytterligare personal. Dessutom behöver kompetens som möjliggör framtagande och upprätthållande av en webbportal med aktuell information finnas. Instruktionen för är ett av instrumenten för regeringen att styra myndighetens verksamhet. Att skriva in ett tydligare uppdrag i instruktionen ger uppdraget att verka för en ekonomiskt och ekologiskt bärkraftigt vattenbruk. Inrättandet av ett vattenbrukssekretariat ger en utpekad roll som den myndighet som har det övergripande ansvaret för vattenbruket och ger större förutsättningar för berörda myndigheter att samordna sina insatser. Under utredningens gång har föreslagits att vattenbruket bör ligga under , eftersom det handlar om djurhållning. Även förslag om ett samlat ansvar för levande akvatiska resurser, motsvarande DG inom har framförts. Utredningen har dock gjort bedömningen att det bör finnas ett samlat ansvar för den gemensamma fiskeripolitiken. Utredningen om ansvar i livsmedelskedjan presenterade i sitt betänkande SOU 2009:8 Trygg med vad du äter – nya myndigheter för säkra livsmedel och hållbar produktion förslag på nya Om utredningens förslag förverkligas bedömer utredningen att den nya myndighet som efterföljer ska ansvara även för vattenbruket och dess utveckling. Däremot bör det övervägas om inte sötvattenslaboratium bör överföras till SLU istället för till Stockholms- eller . Vid Sötvattenslaboratoriet bedrivs till betydande del tillämpad forskning som till sin karaktär har större överensstämmelse med den forskning som bedrivs vid SLU. De allmänna råd som togs fram av rörande vattenbruk utarbetades före tillkomst. Efter dess har de inte setts över och uppdaterats. Det har varit en snabb utveckling inom fiskodling och foder till fisk vilket har lett till att påverkan från odlingarna på miljön har minskat det . Därför behövs uppdaterad information från de centrala verken till prövningsmyndigheterna. Likaså finns ett behov av information till allmänheten om vattenbruk. Därför bör en webbportal skapas, där sådan information kan samlas. Informationen kan delas upp på ett lämpligt sätt så att den som söker information lätt kan finna sådant som är av intresse. Information om forskningsprojekt och resultat från forskning kan med fördel också finnas med på portalen. Till informationssatsningen läggs en rådgivningsfunktion som kan besvara frågor och ge råd för såväl odlare, myndigheter och allmänhet. För att få ett bra underlag om produktion, ekonomi och utveckling inom vattenbruket bör en förbättrad statistik tas fram. Uppdraget bör ligga på ansvar. Då det finns olika siffror rörande produktionen från och och då skillnaderna i uppskattningen över den samlade produktionen skiljer sig så markant åt bör en ny lösning för insamling och redovisning övervägas. med ett utökat ansvar för vattenbruk bör därför ansvara för statistiken. I de fall det är nödvändigt kan de använda sig av uppgifter från och , men bör ensamma ansvara för uppgifterna och publicera dem. För att få en bra sammanställning över vattenbruket bör det finnas en central databas över befintliga tillstånd och odlingar. Den gemensamma databas för länsstyrelserna över vattenbruket som finns bör föras över till . Länsstyrelserna bör av regeringen få i uppdrag att löpande, minst en gång rapportera om nya och ändrade tillstånd till i den databasen. Databasen bör också innehålla all information om beviljade tillstånd, oavsett om de nyttjas eller inte. På så sätt kan det underlätta för de som vill påbörja eller utöka sina odlingar med att ta över gamla redan befintliga tillstånd. Genom att regeringen i förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen reglerar ansvarsfördelningen mellan myndigheter tydliggörs respektive länsstyrelsernas uppgifter om att registerhålla uppgifter om odlingstillstånd och om vattenbruksföretag i drift. Förändringen innebär att vattenbruksregistret förs över från i län till och att länsstyrelsernas skyldighet att rapportera uppgifter förs upp från till en förordning. 9.3Regelförenkling och minskad byråkrati I fiskelagen bör de regleringar som avser vattenbruk samlas i ett särskilt kapitel för att tydliggöra skillnaden från fångstfisket. Detta bör ske såväl i fiskelagen som i förordningen. En portalparagraf bör även föras in. I samband med den översyn som sker av fiskelagen i (Jo 2007:03) bör dessa förslag samordnas på lämpligt sätt med övriga förslag. För att underlätta för sökanden föreslås att myndigheterna samordnar sig och utredningen föreslår att pekas ut som den som ska ansvara för samordningen. ansvarar för prövningen enligt fiskelagstiftningen och enligt miljölagstiftningen. Likaså beslutar om stöd från Europeiska fiskerifonden (EFF) inom vattenbruket. Det faller sig därför naturligt att får i uppgift att samordna prövningen såväl internt inom myndigheten som mellan myndigheter i de fall det är nödvändigt. Samordningen samt en förbättrad planering bör kunna leda till kortare handläggningstider. Handläggningstiden för en prövning av en ny anläggning bör inte ta mer än från att ansökan kom in till dess att beslut har fattats. I samband med att en webbplats tas fram med information bör även en utbildnings- och informationskampanj genomföras för tjänstemän på . På så sätt kan information om bästa tillgängliga teknik, nyheter om foderförbrukning, aktuell forskning m.m. kunna förmedlas till berörda tjänstemän och därmed också kunna ge en snabbare prövning som håller en hög kvalitet. ska 290 kommuner och 21 länsstyrelser hålla kompetens inom tillsyn av tre olika lagstiftningar över ca 220 vattenbruksföretag. Utredningen gör bedömningen att tillsynen är alltför splittrad på olika myndigheter och på olika nivåer. Kvaliteten och omfattningen säkerställs inte inom alla områden. Utredningen föreslår att regionala inspektörer tar över all den tillsyn gör för vattenbruket, enligt , fiskelagstiftningen och djurskyddslagstiftningen. Tillsynen samlas på så sätt på några personer som tillsammans täcker hela landet. Därigenom blir det bättre förutsättningar för samlade bedömningar, en effektivare tillsyn erhålls genom att inspektörerna kan genomföra tillsyn enligt flera olika lagstiftningar vid samma tillfälle och ett mer enhetligt system för avgiftsdebitering kan erhållas. De regionala inspektörerna placeras lämpligen på några länsstyrelser som har ett aktivt vattenbruk inom sina län och är vana att hantera ärenden av den typen, men inspektörerna har större upptagningsområden än bara ett län. Genom att placera dem på länsstyrelserna behöver inget nytt organ byggas upp och redan befintlig administration kan utnyttjas. Inspektörerna behöver förstås samordna sina insatser sinsemellan och kan dra nytta av de erfarenheter som finns av tillsynsarbete på länsstyrelserna. Likaså finns det förutsättningar för en återkoppling mellan tillsynen och tillståndsprövningen genom en sådan placering. Inspektörerna och det föreslagna vattenbrukssekretariatet vid bör ha en nära löpande dialog med varandra. behåller sitt ansvar för tillsyn enligt fiskhälsolagstiftningen. Kommuner har redan genom en förordningsändring inte längre ansvaret för djurskydd och livsmedel inom primärproduktionen, men har kvar ansvaret för anläggningar som sysslar med livsmedelsförädling. Eftersom antalet fiskodlingar i landet är relativt litet , samt att det är en speciell typ av djurhållning, motiverar det en särlösning för fiskodlingar jämfört med tillsyn över annan djurhållning. En satsning på vattenbruket i ger också skäl för ett sådant förslag.