sou · GXB348 · 2009-05-29 00:00:00 — En förutsättning för att kunna teckna ett avtal om leverans av gas med en gasleverantör är att det finns ett anslutnings- och överföringsavtal med en nätägare. Ur gasleverantörens perspektiv är gasanvändaren att betrakta som en gaskund. I sin relation till nätägaren genom anslutnings- och överföringsavtalet, benämns kunden ofta nätkund. Om kunden uteslutande använder naturgasen för egen för- brukning är han att betrakta som en slutkund eller slutförbrukare. Gashandelsföretaget köper in naturgas från en gasproducent eller från andra gashandelsföretag inom eller utom och säljer den vidare till gasanvändaren i konkurrens med övriga gasleverantörer på marknaden. Ett gashandelsföretag kan ha flera olika roller sam- tidigt: 1.Gasleverantör – som säljer naturgas till slutförbrukare. 2.Balansansvarig – med balansansvar för såväl sina egna som andra gasleverantörers leveranser. 3.Trader – som handlar med gas med andra gashandelsföretag. I råder fri etableringsrätt för gasleverantörer. Det sker såle- des inte någon prövning av företagets lämplighet att bedriva verk- samheten och förs heller inte några officiella register över vilka gasleverantörer som agerar på den svenska marknaden. Ett gas- handelsföretag har i sin egenskap av gasleverantör heller inte någon relation till den systemansvarige, till skillnad från nätägare och balansansvariga. Även om skattemyndigheten antas ha kännedom om vilka som agerar som gasleverantörer inom landet, kan i praktiken en eller flera gasleverantörer vara verksamma på den svenska naturgas- marknaden genom avtal med någon av de balansansvariga aktörerna i egenskap av ombud, utan att detta behöver vara allmänt känt. De kända gasleverantörerna på den svenska naturgasmarknaden listas nedan. Den balansansvarige bär det ekonomiska ansvaret för att balansen upprätthålls mellan tillförd mängd gas och uttagen mängd gas i de inmatnings- och uttagspunkter som balansansvaret omfattar. Genom balansavtalet med den systemansvarige åtar sig den balans- ansvarige att upprätthålla balansen på dygnsbasis. Balanseringen sker genom att kontinuerligt planera, följa upp och genom balans- planer till den systemansvarige ange energimängder för kommande dygn. Ett gashandelsföretag kan välja att antingen hantera balans- ansvaret för sina leveranser själv, eller att köpa tjänsten från ett annat gashandelsföretag i egenskap av balansansvarig. Balansansvariga aktörer på den svenska naturgasmarknaden är: -Kraftringen Energihandel (ingående i ) Den systemansvarige har det övergripande ansvaret för att balansen mellan inmatning och uttag av gas i det svenska naturgassystemet upprätthålls. Detta sker genom att se till att trycket i trans- missionsnätet hålls på en sådan nivå att reserver finns för stör- ningar i överföringen av gas. Ansvaret omfattar även att se till att trycket inte överstiger otillåten gräns. Obalans uppstår när uttaget inte motsvarar planerad inmatning. I balansavräkningen beräknar den systemansvarige eventuell obalans för respektive balans- ansvarig. Kostnaderna för obalans regleras med den eller de balans- ansvariga som bär det ekonomiska ansvaret. Systemansvarig för det svenska naturgassystemet är Affärs- verket (SvK). Transmissionsnätägarna, Swedegas och EON Gas , ansvarar emellertid för den fysiska över- föringen av gas genom transmissionsnätet, liksom för anslutning, kapacitetsbokningar, underhåll och utbyggnad. SvK har en avtalsrelation till den systemansvarige i det danska naturgassystemet, Energinet.dk. Denna relation avser ansvars- fördelningen ur balanshänseende i gränspunkten i . Swedegas har som ägare till stamledningen från gränspunkten i , en annan avtalsrelation med Energinet.dk som reglerar ansvars- fördelningen ur nätägarhänseende. De slutliga avtalsformerna är fortfarande under utformning. I syfte att göra det möjligt för SvK att upprätthålla den kort- siktiga balansen i naturgassystemet, köper SvK tjänster rörande övervakningen av transmissionsnätet från någon av transmissions- nätägarna, som bägge har egna kontrollrum. Tjänsten upphandlas av SvK och Swedegas övertog uppgiften efter EON Gas som levererade tjänsten under de två föregående åren. 7.4En sammanfattning av avtalsrelationerna Figur 7.1 Sammanfattning av avtalsrelationer på den svenska naturgas- marknaden. Notera att vissa slutförbrukare är anslutna direkt till transmissionsnätet, t.ex. genom ett anslutnings- och överföringsavtal med Swedegas. EON Gas utgör även en av distributionsnätägarna. Energi- net.dk är systemansvarig i det danska naturgassystemet. Formerna för avtalen, eller möjligen treparts- avtalet, mellan Energinet.dk och respektive Swedegas är ännu inte klara. De framtida benämningarna av dessa avtal är vid utformningen av denna rapport inte kända. Ordet koncession kommer från det latinska ordet concédere vilket betyder medgiva eller tillstädja. Koncession avser en offentlig myndighets medgivande, eller ett av regeringen meddelat tillstånd att igångsätta och bedriva en verksamhet som är av sådan betydelse ur allmän synpunkt, eller med så pass ingripande verkningar på andras rättsområden, att verksamheten inte får bedrivas utan till- stånd. Genom koncessionsförfarandet kan samhället väga nyttan mot det intrång som t.ex. stora infrastrukturprojekt kan medföra ur samhällets och enskildas perspektiv. Koncessionsförfarandet kan också innebära en möjlighet för samhället att i förväg pröva lämpligheten hos den som ansöker om koncession, dvs. utröna huruvida den sökande har rätt kompetens, tillräckliga ekonomiska förutsättningar liksom förmåga att bedriva verksamheten enligt gällande regelverk. Koncessionsförfarandet kan innebära vissa praktiska fördelar för såväl samhället som för den som avser att anlägga och/eller bedriva en viss verksamhet, t.ex. en naturgasledning. Eftersom all verksam- het förväntas bedrivas i enlighet med gällande lagstiftning, oavsett om den är koncessionspliktig eller ej, är koncessionsförfarandet dock inte att betrakta som någon genväg i syfte att kunna kringgå gällande lagstiftning, eller delar av denna. Däremot kan konces- sionsförfarandet innebära att viss verksamhet inte ges tillstånd att bedrivas överhuvudtaget. I praktiken innebär detta att även om naturgaslagen omfattar regler avseende koncession för naturgasledning, är det inte tillåtet att vare sig bygga eller driva en naturgasledning utan att hänsyn tas till gällande lagstiftning vid sidan av naturgaslagen. Exempel på lag- stiftning som kan inverka på en byggnation av en naturgasledning, oavsett om den är koncessionspliktig eller inte, är , , Väglagen, Kulturminneslagen och Lednings- rättslagen. Tiden före det att gasmarknadsdirektivet av (98/30/EG) infördes i svensk rätt omfattades naturgasledningar i av reglering enligt rörledningslagen, Lag (1978:160) om vissa rörledningar. I samband med att gasmarknadsdirektivet infördes i svensk rätt var det emellertid nödvändigt att göra så genomgripande förändringar i lagstiftningen, att en ny naturgaslag (2000:599) utformades, som bestämmelserna kring naturgasledningar lyftes ut ur rörledningslagen, vilket även framgår av rörledningslagen . Enligt rörledningslagen får rörledning för transport av råolja eller produkt av råolja eller av annan vätska eller gas som är ägnad att användas som bränsle inte framdragas eller begagnas utan särskilt tillstånd (koncession). Koncession krävs dock inte för ledningar som: 1.har eller avses få en längd av högst 2.huvudsakligen ska nyttjas för tillgodoseende av enskilda hus- hålls behov eller 3.uteslutande ska utnyttjas inom hamn- eller industriområde. Vid utformningen av naturgaslag (2000:599) ansågs det andra undantaget vara rimligt att behålla. Som skäl framfördes bl.a. att ledningar med huvudsakligt syfte att förse enskilda hushåll och företag med naturgas, dras fram och används efterhand som slut- förbrukarna ansluts till nätet. Dessa ledningar ansågs i praktiken utgöras av naturgasledningar belägna efter mät- och reglerstation, vilket således kom att bli avgränsningen mellan koncessionspliktiga och icke koncessions- pliktiga naturgasledningar. Även det tredje undantaget överfördes till den nya naturgaslagen, medan det första ansågs sakna praktisk tillämpning och således lämnades därhän. Naturgaslag (2000:599) trädde i kraft . I samband med att det andra gasmarknadsdirektivet av (2003/55/EG) infördes i svensk rätt, skrevs naturgas- lagen om. Ändringarna var omfattande och krävde att vissa para- grafer upphävdes och att andra fick ändrad lydelse som ett antal helt nya paragrafer infördes. Vad gäller koncessionsplikt så kom undantaget för naturgas- ledningar belägna efter mät- och reglerstation att behållas. I fråga om förgasningsanläggningar så konstaterades det i lagförslagets författningskommentarer att en förgasningsanläggning omfattas av koncession i den mån den ansluts till en koncessionspliktig natur- gasledning. En förgasningsanläggning som ansluts till en naturgasledning efter mät- och reglerstation omfattas därför inte av kravet på koncession, dvs. samma förhållande kom att gälla för förgasnings- anläggningar som för lagringsanläggningar. Begreppet överföring av naturgas kom genom den nya naturgas- lagen att få en annan innebörd, såtillvida att det alltid avser över- föring för annans räkning, vilket inte var fallet . Ändringen var av viss betydelse. gjordes nämligen skillnad mellan överföring av naturgas och transport av naturgas, där bara det senare begreppet avsåg överföring för annans räkning. Även om all överföring av naturgas med den nya naturgaslagen kom att avse överföring för annans räkning, framgår dock av författningskommentarerna att en viss form av överföring ändå faller utanför definitionen, och det gäller överföring i s.k. interna ledningsnät. Dessa nät utmärks av att de är belägna inom ett visst avgränsat område och där uteslutande används för att distribuera gasen inom området. Dessa nät används alltså av innehavaren för överföring för egen räkning. De interna ledningsnäten brukar inte betraktas som delar av den nationella infrastrukturen och de behöver därför inte ställas till marknadens förfogande. Ledningsnät som är belägna inom hamn- och industriområde är exempel på interna ledningsnät. Det finns inte något uttryckligt undantag från koncessionsplikt för ledningar inom hamn- och industriområde i naturgaslag (2005:403). Däremot omfattas de emellertid inte av något konces- sionskrav eftersom de inte omfattas av naturgaslagens tillämpnings- område. I konsekvens med detta faller även lagrings- och för- gasningsanläggningar anslutna till interna ledningsnät utanför naturgaslagens bestämmelser. Naturgaslag (2005:403) trädde kraft , då den tidi- gare (2000:599) upphörde att gälla. 8.2.2Tillämpningsområde och vissa definitioner Naturgaslagen innehåller bestämmelser om naturgasledningar, lag- ringsanläggningar och förgasningsanläggningar. Lagen innehåller dessutom vissa bestämmelser om handel med naturgas liksom om trygg naturgasförsörjning. Med naturgas avses i naturgaslagen även biogas, gas från bio- massa och andra gaser, i den mån det är tekniskt möjligt att använda dessa gaser i naturgassystemet. Med naturgas avses även flytande (kondenserad) naturgas. Med överföring av naturgas avses överföring av naturgas för annans räkning genom såväl transmissionsledningar som distri- butionsledningar. Med naturgasledning avses rörledning, mät- och reglerstation, linjeventilstation, rensdonsstation och kompressorstation. En lagringsanläggning avser en anläggning för lagring av natur- gas, om anläggningen är ansluten till en naturgasledning som används för överföring av naturgas. Med förgasningsanläggning avses en anläggning för förgasning av kondenserad naturgas, om anläggningen är ansluten till en natur- gasledning som används för överföring av naturgas. Bestämmel- serna om förgasningsanläggning tillämpas också på anläggningar som används för kondensering av naturgas och för import liksom lossning av kondenserad naturgas, om anläggningen är ansluten till en naturgasledning som används för överföring av naturgas. Koncessionsreglerna framgår av naturgaslagens andra kapitel. Huvudregeln innebär att en naturgasledning inte får byggas eller användas utan tillstånd (koncession) av regeringen. Åtgärder för att bereda plats för en naturgasledning såsom sprängning, schaktning, skogsavverkning, markberedning eller liknande åtgärder, får inte vidtas innan koncession har meddelats. Undantaget från huvudregeln återfinns i den första paragrafens andra stycke och innebär att koncession inte krävs för en natur- gasledning som är belägen efter en mät- och reglerstation. Regeringen får dessutom meddela föreskrifter om undantag från kravet på koncession i fråga om vissa slag av naturgasledningar eller vissa slag av åtgärder med naturgasledningar. Såtillvida framgår t.ex. av naturgasförordning (2006:1043) att koncession enligt 2 kap. 1§ naturgaslagen inte krävs för ombyggnad av en mät- och regler- station, linjeventilstation, rensdonsstation eller kompressorstation. Naturgaslagens skrivningar som rör koncessionsregler för lag- ringsanläggningar och förgasningsanläggningar är i stor utsträck- ning identiska med skrivningarna kring naturgasledningar. Huvud- regeln för koncessionsplikt återfinns t.ex. i tre separata stycken, med den enda skillnaden att styckena i tur och ordning avser natur- gasledning, lagringsanläggning och förgasningsanläggning. Undantaget från huvudregeln är dock endast skrivet en gång och använder sig enbart av begreppet naturgasledning. Undantagets hela omfattning framgår dock av författningskommentarerna som beskrivits ovan, vilket även omfattar ledningar inom hamn- och industriområde. I den fjärde paragrafen fastslås att om regeringen har meddelat koncession för en naturgasledning, en lagringsanläggning eller en förgasningsanläggning, får förbud inte meddelas med stöd av mot att bygga och använda ledningen eller anlägg- ningen. Naturgaslagens andra kapitel beskriver även vilka förutsätt- ningar som ska gälla för att koncession ska meddelas. I viss mån kan skrivningarna kring förutsättningarna för koncession anses omfatta en viktig del av själva essensen med koncessions- förfarandet, dvs. samhällets möjlighet att väga nyttan mot intrånget, liksom möjligheten att pröva lämpligheten hos den sökande. I den femte paragrafen fastställs t.ex. att koncession endast får meddelas om ledningen eller anläggningen är lämplig ur allmän synpunkt. I den åttonde paragrafen fastställs att en koncession får beviljas endast den som från allmän synpunkt är lämplig att utöva den verksamhet som avses med koncessionen. Det ska särskilt beaktas om sökanden kan antas ha vilja och förmåga att dels utöva den verksamhet som avses med koncessionen, dels utöva verksam- heten enligt de föreskrifter och villkor som kommer att gälla för verksamheten. Som exempel på koncessionsvillkor kan nämnas att en konces- sion för en naturgasledning ska ange ledningens huvudsakliga sträckning och att det i koncessionsbeslutet kan anges att led- ningen eller anläggningen ska vara färdigställd inom . En koncession ska meddelas , men om det finns sär- skilda skäl, eller om den sökande begär det, får bestämmas. Vid sidan om giltighetstiden omfattar kapitlet även regler för förlängning av giltighetstiden, överlåtelse, återkallelse och återställning och avslutas med ett kapitel som handlar om naturgasledning inom område för trafikled. Tillämpningen av detta kapitel kan emellertid antas vara obero- ende av huruvida en naturgasledning omfattas av koncessionsplikt eller ej, och i fråga om allmän väg görs även hänvisning till väglagen (1971:948). Även om det av författningskommentarerna tydligt framgår att koncession alltid meddelas den som ska använda ledningen, tycks det i mångt och mycket vara själva ledningen eller anläggningen som är utgångspunkten för koncessionsreglerna i naturgaslagen. Ett tydligt undantag utgörs dock av naturgaslagens 2 kap. 8 §, som syftar till att ge samhället en möjlighet att i förväg pröva huruvida den sökande kan anses vara lämplig. I det följande kapitelet görs en övergripande jämförelse med vad som gäller i närområde. Naturgasen introducerades i . Landet försörjdes med naturgas från innan produktionen påbörjades i de danska naturgasfälten 1984. Antalet kunder på den danska naturgas- marknaden uppgår till cirka 360 000 och naturgasförbrukningen uppgick till cirka 4,3 miljarder Nm3. Detta kan jämföras med den svenska förbrukningen vilken uppgick till cirka 974 miljoner Nm3. Den sammanlagda ledningslängden uppgår till , av vilka består av stålrör och av plaströr. Naturgasnätet består av transmissionsledningar, fördelnings- ledningar, distributionsledningar och stickledningar och omfattar 42 och 4 mätstationer. Transmissionsnätet ägs av och uppgår till sammanlagt . har dessutom två naturgaslager belägna i Ll. Jämförelsen med det danska regelverket i detta avsnitt bygger på information hämtad ur Naturgasforsyningsloven (LBK nr 1116, ). Översättningen bör betraktas som fri, såväl vad gäller löptext som vissa begrepp. Två begrepp som kan betraktas som grundläggande i sammanhanget är forsyning respektive for- syningspligtigt selskab. Med forsyning avses försäljning liksom vidareförsäljning av naturgas inklusive LNG till kunder. I detta avseende torde ordet forsyning således kunna vara synonymt med det svenska ordet försäljning. Med ett forsyningspligtigt selskab avses ett företag med plikt att försörja (sälja till) slutförbrukare liksom potentiella slutförbrukare inom områden, vilka enligt värmeförsörjningslagen omfattas av naturgasförsörjning. Med dessa definitioner skulle lagens rubrik, ur ett svenskt perspektiv, möjligen kunna uppfattas som något missledande, eftersom den reglerar såväl nät- som viss handelsverksamhet. Även i fråga om koncession, eller tillstånd, omfattar det danska regel- verket tillstånd för såväl nät- som viss handelsverksamhet. senare bör kunna betraktas ha samma funktion som det vi kallar för anvisad gasleverantör. Det tredje kapitlet i omfattar regler för tillstånd för trans- missionsledningar, distributionsledningar, lager och LNG-anlägg- ningar. Enligt 10 § kan transmissions-, distributions-, lager- och LNG-verksamhet endast utövas med tillstånd. Tillstånd kan ges till företag som uppfyller vissa specificerade krav (enligt 28 §), och meddelas av transport- och energiministeriet för ett avgränsat område. Verksamhet som bedrivs av Energinet , eller inom dotterbolag helägda av Energinet bedrivs dock utan tillstånd. Kapitlet omfattar i övrigt regler som till viss del kan jämföras med de som finns i den svenska naturgaslagens tredje kapitel, dvs. regler som bl.a. rör nätägarens ansvar för underhåll, utbyggnad, överföring och anslutning av andra nätägares nät liksom anslutning av slutförbrukare. Transmissions- respektive distributionsnätägare omfattas i viss mån av olika krav. En distributionsnätägare ska t.ex. kunna erbjuda slutförbrukarna rådgivning inom energibesparing. I 13 § fastslås att byggnation av nya transmissionsnät liksom väsentliga ändringar i befintliga transmissionsnät endast kan göras med tillåtelse av transport- och energiministeriet. Tillåtelse kan endast ges om den sökande kan dokumentera att det finns ett till- räckligt behov för utbyggnaden. Detta bör kunna betraktas som en form av utvidgad koncessionsplikt, dvs. transmissionsverksamhet kräver tillstånd i sig, men byggnation av nya transmissionsnät lik- som väsentliga ändringar av befintliga transmissionsnät kräver vid sidan av tillståndet ytterligare tillåtelse. Kapitlet omfattar även vissa regler kring beredskap och enligt dessa ska ett företag som bedriver tillståndspliktig verksamhet enligt 10 § vidta erforderliga åtgärder för att säkra naturgas- försörjningen i beredskapssituationer och andra extraordinära situ- ationer. Texten är snarlik den som återfinns i den svenska natur- gaslagens 8 a kap. Trygg naturgasförsörjning, med den skillnaden att den svenska regleringen omfattar innehavare av såväl koncessions- pliktiga som icke koncessionspliktiga naturgasledningar, lagrings- anläggningar och förgasningsanläggningar. I avsnittet Direkte ledninger framgår av 17 § att direktledningar endast kan anläggas efter tillåtelse från transport- och energi- ministeriet, vilket bör kunna betraktas som ytterligare ett utvidgat koncessionskrav. Enligt den danska definitionen är en direktledning en ledning som kompletterar det sammankopplade systemet. Direktledningar kan vara av intresse med avseende på vad som kan betraktas som ändamålsenlig infrastruktur. I den svenska naturgas- lagen finns inte någon motsvarande skrivning, men däremot framgår det av 2 kap. 5 § att koncession endast får meddelas om ledningen eller anläggningen är lämplig från allmän synpunkt. Kapitlet avslutas med ett avsnitt med bestämmelser för tillträde till naturgassystemet, vars skrivningar genom gasmarknads- direktivet av naturliga skäl är lika de svenska. Det fjärde kapitlet handlar om forsyningspligtig virksomhed och enligt 24 § kan denna verksamhet endast bedrivas med tillstånd. Tillstånd kan ges om företaget uppfyller vissa specificerade krav (enligt 28 §), och meddelas av transport- och energiministeriet. Tillståndet ger rätt till forsyning (försäljning) på fasta villkor till slutförbrukare i ett avgränsat område. Tillstånd meddelas för en period om . Att denna paragraf inte omfattar vilken gasleverantör som helst, bekräftas av 26 § som bl.a. fastslår att ett forsyningspligtigt selskab inom området ska sälja naturgas till slutförbrukare som själva inte gjort något val av gasleverantör, eller där avtalet om gasleverans har upphört. I kallas denna funktion för anvisad gasleverantör, och det är upp till respektive nätägare att ingå avtal med en eller flera gasleverantörer för att tillförsäkra att slutförbrukare inom det egna distributionsnätet inte riskerar att stå utan gasleverantör. Några formella bestämmelser kring anvisad gasleverantör har ännu inte trätt i kraft i , men sedan den fullständiga marknads- öppningen , tillämpar de svenska nätägarna en bransch- praxis i samma syfte. Jämförelsen med det danska regelverket avslutas med en över- gripande betraktelse av det femte kapitlet, vilket innehåller gene- rella bestämmelser för tillstånd. Kapitlet innehåller den 28 para- grafen, vilken bl.a. ligger till grund för lämplighetsprövningen i samband med ansökan om tillstånd. Enligt denna paragraf kan till- stånd ges till sökande som anses ha erforderlig sakkunskap och ekonomisk bakgrund. Skrivningen är direkt jämförbar med den svenska naturgaslagens 2 kap. 8 §, även om denna bör betraktas som mer långtgående än den danska formuleringen – t.ex. genom att den sökande även ska ha viljan att utöva verksamheten och dessutom kunna antas följa gällande föreskrifter och villkor. 28 § innehåller även bestämmelser kring åtskillnad, vilka i den svenska naturgaslagen omfattas av 3 kap. I väsentlig utsträckning tycks andemeningen i den danska regleringen vara den samma som i den svenska. Som nämnts ovan är detta en naturlig följd av att bägge länderna omfattas av gas- marknadsdirektivet (2003/55/EG) – väsentliga avvikelser hade därför kunnat betraktas som ett potentiellt problem. I fråga om tillstånd, eller koncession, kan det konstateras att det danska regelverket omfattar krav på tillstånd oavsett om verksam- heten avser transmissions-, distributions-, lager- eller LNG-verk- samhet. I den svenska lagstiftningen har man valt att fokusera på huruvida en naturgasledning, eller en anläggning ansluten till en naturgasledning, är belägen före eller efter en mät- och regler- station. I praktiken bör emellertid denna skillnad inte ha någon avgö- rande betydelse, eftersom den danska regleringen ändå ställer olika krav på transmissionsnät respektive distributionsnät, trots att bägge kräver tillstånd. Dessutom kräver anläggandet av nya, liksom väsentliga förändringar av befintliga transmissionsledningar ytter- ligare tillåtelse vid sidan av det grundläggande kravet på tillstånd för att få bedriva verksamheten.