sou · GXB322 · 2009-03-04 00:00:00 — blev beredning av mäsk enligt den nya definitionen i sig inte otillåtet, avgörande blev om syftet var att framställa vin eller sprit. Flera remissinstanser som yttrade sig över förslaget var kritiska; dock huvudsakligen med avseende på gränsdragningen gentemot teknisk sprit. Förslaget att införa fruktvin som ett nytt begrepp vann inte anklang. ansåg, liksom , att det var viktigt att i möjligaste mån ha samma begrepp i alkohollagen och lagen om alkoholskatt. I propositionen (prop. 2000/2001:97) uttalas att frågan krävde ytterligare överväganden och att regeringen skulle återkomma till detta vid senare tillfälle. I ett senare rättsfall (NJA 2002 s. 123) har HD prövat frågan om ansvar för olovlig sprittillverkning i ett fall där förhållandena liknade dem i det ovan refererade hovrättsfallet och kom därvid till samma slutsats. Den åtalade frikändes från ansvar för olovlig sprittillverkning. Däremot dömdes han beträffande ett annan parti mäsk med låg koncentrationshalt av alkohol för förberedelse till sådant brott med hänsyn till de särskilda omständigheter som förelåg. Härefter har man inom gjort vissa försök att med utgångspunkt från alkoholutredningens förslag förtydliga definitionerna av alkoholdrycker så att de bättre överensstämmer med EU-reglerna och skattelagstiftningen men utan att frångå de gällande beteckningarna sprit, spritdryck, vin, starköl och öl. De diskussioner som förts har emellertid inte lett till något resultat. Utredningens förslag: Förutom redaktionella ändringar föreslås att begreppet vin reserveras för alkoholdryck som är framställd genom jäsning av druvor eller druvsaft. Vad som sägs om vin ska även gälla andra alkoholdrycker utom öl och starköl som innehåller högst 22 volymprocent alkohol. Drycker med högre alkoholhalt benämns spritdryck. Någon särskild bestämmelse om mäsk föreslås inte. Definitioner av alkoholdrycker m.m. Den nuvarande alkohollagens definitioner av alkoholdrycker är i vissa avseenden mindre lyckade och avviker i onödigt hög grad från dem som används inom EG-rätten och i lagen om alkoholskatt. Det är önskvärt att viss anpassning sker, vilket i så fall måste göras genom en ändring av alkohollagen. Att åstadkomma en total samordning är emellertid knappast möjligt med hänsyn till lagarnas olika syften. Alkohollagen vänder sig delvis till helt andra intressenter än skattelagstiftningen och bör liksom all lagstiftning i möjligaste mån vara begriplig för dem som den riktar sig till. En hänvisning till KN-nummer är från denna synpunkt mindre lämplig. Däremot bör man kunna anpassa systematiken och definitionerna så att de språkligt stämmer bättre överens. Utredningen föreslår följande. Definitionen av sprit omfattar även teknisk sprit och bibehålls, i avvaktan på att lagen (1961:81) om teknisk sprit eventuellt ses över. Det i alkohollagen använda begreppet alkoholdryck återfinns inte i lagen om alkoholskatt. Det bör emellertid även i fortsättningen användas som en sammanfattande beteckning för drycker som har en alkoholhalt om mer än 2,25 volymprocent. Denna gräns är väl inarbetad och har betydelse för bl.a. reglerna om ölförsäljning. Andra drycker betecknas liksom lättdrycker. Alkoholdryckerna beskrivs därefter i samma ordningsföljd som i lagen om alkoholskatt, i möjligaste mån anpassat till definitionerna i denna lag. Som öl betecknas, liksom , en jäst odestillerad maltdryck med en alkoholhalt som överstiger 2,25 volymprocent. Ett öl som innehåller högre alkoholhalt än 3,5 volymprocent benämns starköl. Begreppet starköl finns inte i lagen om alkoholskatt, men måste även i fortsättningen finnas med i alkohollagen eftersom det i flera hänseenden gäller, och även i fortsättningen bör gälla, olika regler för försäljning och servering beroende på ölets alkoholstyrka. Även gränsen 3,5 volymprocent är fast etablerad och bör behållas. Beteckningen vin reserveras liksom i lagen om alkoholskatt, och i överensstämmelse med gängse språkbruk och allmän uppfattning, för alkoholdryck som är framställd genom jäsning av druvor eller druvsaft. Svårigheter uppstår när man ska karakterisera de andra drycker som enligt alkohollagen betecknas som vin, t.ex. andra jästa drycker som fruktviner av olika slag, cider och s.k. starkviner, där alkoholhalten uppgår till högst 22 volymprocent. Bortsett från det oegentliga i att kalla alla dessa drycker för vin uppstår det en Definitioner av alkoholdrycker m.m. konstlad gränsdragning gentemot beteckningen spritdryck. Så t.ex. räknas glögg och vissa typer av alkoläsk som vin under förutsättning att alkoholen framställts genom jäsning, medan alkoläsk, som inte faller under denna kategori, betecknas som spritdryck även vid en så låg volymprocent alkohol som 2,26. Att införa nya beteckningar i alkohollagen, såsom de i lagen om alkoholskatt använda andra jästa drycker än vin eller öl och mellan- klassprodukter skulle förmodligen ge upphov till vissa tillämpningssvårigheter och skulle ändå inte överensstämma med skattelagstiftningen. Detta skulle förutsätta en differentiering av volymprocenten, alternativt hänvisning till KN-nummer, vilket blev krångligt och inte skulle fylla någon funktion för alkohollagens tillämpning. Den enklaste lösningen är låta de regler som gäller för vin omfatta alla alkoholdrycker utom öl och starköl upp till 22 volymprocent alkohol. Skillnaden i förhållande till nuläget skulle bli att vissa drycker, som t.ex. alkoläsk som innehåller sprit, men som har en lägre volymprocent alkohol än , skulle följa samma regler som vin och inte som spritdryck. Detta har såvitt avser alkohollagen betydelse för tillståndsgivningen. I realiteten torde emellertid knappast några beaktansvärda risker i nykterhetshänseende uppkomma genom ett sådan ändring. De näringsställen där alkoläsk konsumeras har i allmänhet serveringstillstånd för spritdrycker. Utredningen har därför stannat för denna lösning. Öl som har tillsatts sprit kan definitionsmässigt inte betraktas som öl och kommer, om alkoholhalten uppgår till , att liksom alkoläsk följa reglerna för vin. Detta innebär att det inte kan säljas i den vanliga detaljhandeln. Spritdryck definieras som en konsekvens av detta som alkoholdryck som innehåller mer än 22 volymprocent alkohol. Begreppet mäsk, fyller ingen rimlig funktion med hänsyn till den rättspraxis som har fastslagits. I den mån mäsk påträffas får man bedöma från fall till fall beroende på omständigheterna om det ska betraktas som vintillverkning, vilket är tillåtet, eller sprittillverkning eller förberedelse till detta brott, vilket är straffbart. Definitioner av alkoholdrycker m.m. 5 Tillverkning av alkoholdrycker Tillverkning av sprit och spritdrycker får ske endast efter tillstånd av FHI (2 kap. 1 § och 7 kap. 3 §). Vin, starköl eller öl får inte tillverkas utan tillstånd om det inte gäller tillverkning i hemmet för eget behov (2 kap. 2 §). Tillståndet kan avse en eller flera av de nämnda dryckerna (7 kap. 2 §). För att tillstånd ska få meddelas ställs vissa krav på sökandens lämplighet i personligt och ekonomiskt hänseende. Tillståndet kan tidsbegränsas och förenas med villkor (7 kap. 1 §). Tillverkare av alkoholdrycker får förfoga över dessa för försäljning endast enligt lagen (2 kap. 4 §). För tillverkning av sprit gäller särskilda bestämmelser (2 kap. 5 §). Tillverkningstillståndet ska återkallas om det inte längre utnyttjas, om tillståndshavaren inte följer gällande regler eller villkor, eller om de förutsättningar som gällt för tillståndets meddelande inte längre föreligger (7 kap. 18 §). I stället för återkallelse kan tillståndshavaren meddelas varning om detta av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig åtgärd (7 kap. 20 §). I direktiven anges att utredningen ska överväga om sanktionssystemet kan utformas så att sanktioner föreskrivs i stegrande skala, exempelvis så att återkallelse kan ske endast efter ett visst antal varningar. Utredningen föreslår att varning ska vara ett förstahandsalternativ vid överträdelser av bestämmelser i lagen eller vad som annars gäller för tillståndet. I allvarliga fall måste dock återkallelse kunna ske utan föregående varning. I övrigt föreslås inte annat än redaktionella ändringar av gällande regler. I likhet med vad som föreslås gälla beträffande serveringstillstånd (se avsnitt 11) finner utredningen att en återkallelse som regel bör föregås av varning för att tillståndshavaren ska få möjlighet att rätta till de förhållanden som skulle kunna leda till en återkallelse av tillståndet. Varning bör därför vara ett förstahandsalternativ när tillståndshavaren inte följer de bestämmelser som gäller för tillståndet enligt lagen eller föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen eller om de förutsättningar som gäller för meddelandet av tillståndet inte längre föreligger. Däremot finner utredningen inte skäl att beträffande tillverkningstillstånd, såsom vid serveringstillstånd, föreslå införandet av någon ytterligare påföljd (erinran), detta på grund av verksamheternas helt olika karaktär. Om tillståndshavaren har fått en eller flera varningar och inte låtit sig rätta aktualiseras återkallelse. Vid bedömningen bör hänsyn tas till varningens eller varningarnas art och, om de är flera, den tid som har förflutit mellan dem. I fall då varning inte ter sig tillräckligt ingripande, måste återkallelse alltjämt kunna ske utan föregående varning. Utredningen föreslår inga ytterligare ändringar i sak vad gäller tillverkning av alkoholdrycker, men vill framhålla vikten av att man vid prövning av tillverkningstillstånd liksom beträffande serveringstillstånd i möjligaste mån underlättar för sökandena genom att tillhandahålla erforderliga blanketter och tydliga anvisningar. Detta ankommer på FHI. 6Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker I 3 kap. AL finns allmänna regler om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker. Förutom att det slås fast att alkoholdrycker inte får säljas utan stöd av lagen (1 §) handlar kapitlet främst om olika skyddsanordningar till förhindrande av missbruk, såsom att ordning och nykterhet ska råda på försäljningsställe (4 §), att drycker inte får säljas eller lämnas ut till den som är underårig eller påverkad av berusningsmedel samt förbud mot att i större omfattning tillhandagå annan med anskaffande av alkoholdrycker (8-9 §§). Vidare sägs att vid detaljhandel med och servering av alkoholdrycker ska lättdrycker finnas att tillgå i tillfredsställande urval och omfattning (6 §). Vad särskilt gäller underåriga stadgas att vid detaljhandel får spritdryck, vin eller starköl inte säljas eller lämnas ut till den som inte har fyllt . För öl gäller en motsvarande åldersgräns . Servering av alkoholdrycker får inte ske till den som är . Den som lämnar ut alkoholdrycker ska förvissa sig om att mottagaren har uppnått lagstadgad ålder (8 §). Det är vidare förbjudet att som ombud eller på därmed jämförligt sätt anskaffa alkoholdrycker till underårig. Det är också förbjudet att överlämna alkoholdryck som gåva eller lån till den som inte har fyllt 20 respektive . Från denna huvudregel gäller dock ett undantag, nämligen om någon bjuder på alkoholdryck på stället och detta inte med hänsyn till den bjudnes ålder och omständigheterna i övrigt är uppenbart oförsvarligt (9 §). Förbuden i 8 och 9 §§ är straffbelagda i 10 kap. AL som olovlig dryckeshantering (7 §) respektive olovligt anskaffande av alkohol- Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker drycker (6 §). Försäljning av alkoholdrycker utan tillstånd eller rätt enligt lagen samt servering av alkoholdryck som anskaffats i strid mot denna är straffbart som olovlig försäljning (2 §). Gärningarna ska vara straffria om de är att anse som ringa (8 §). har i skrivelse till , vilken har överlämnats till utredningen, påtalat att utbudet av alkoholfria alternativ på många restauranger och andra näringsställen är alltför begränsat i förhållande till FHI:s allmänna råd om hur lagen ska tolkas samt att tillsynsmyndigheterna sällan ingriper på annat sätt än genom påpekande när så är fallet. Man efterlyser en mera effektiv tillämpning av bestämmelsen och ifrågasätter om den inte borde, såvitt avser servering, föras in bland bestämmelserna om servering. Utredningens förslag: Bestämmelsen om att lättdrycker ska finnas att tillgå i tillfredsställande urval och omfattning tas in i 7 kap. AL, som handlar om servering. Den nuvarande bestämmelsen avser såväl detaljhandel som servering, men har ingen egentlig betydelse för servering. Systembolaget behöver knappast anvisningar i lagen för sitt produkturval och vad gäller ölförsäljning gäller särskilda bestämmelser som torde garantera att det även finns alkoholfria drycker att tillgå. Däremot förtjänar det framhållas att det på restauranger som serverar alkoholdrycker ska finnas ett utbud av lättdrycker som är tillfredsställande i förhållande till serveringstillståndet och de alkoholdrycker som tillhandahålls. Förutom mineralvatten och läskedrycker bör det sålunda alltid finnas lättöl samt på restauranger som har tillstånd att servera vin och spritdrycker även alkoholfria viner och alkoholfria drinkar. Bestämmelsen bör placeras bland serveringsreglerna och tillsynsmyndigheterna bör vara uppmärksamma på att den iakttas. Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker 6.3Förmedling av försäljning av starköl, vin och spritdrycker Den i AL 3 kap. 9 § intagna bestämmelsen om förbud mot att i större omfattning tillhandagå annan med anskaffande av alkoholdrycker fick ett tillägg av innebörd att detta inte skulle gälla vid bl.a. sådan införsel som avsågs i den tillkomna bestämmelsen i 4 kap. 2 § andra stycket 7. Denna bestämmelse avser enskild persons rätt att för privat bruk från ett land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet föra in spritdrycker, vin och starköl till genom ombud eller annan 2007/08:119, 38-40) sägs bl.a. att det förbudet mot tillhandagående med anskaffande av alkoholdrycker motiverats av en strävan att så långt möjligt begränsa enskilda vinstintressen i hanteringen av alkoholdrycker, men även av att det allmänna inte i större utsträckning än som av praktiska skäl kan anses påkallat velat avhända sig den möjlighet till kontroll som följer av att en köpare själv ombesörjer sina inköp (jfr NJA 1986 s. 27). Vad gäller tolkningen av ordet tillhandagå sägs att det kan ifrågasättas om det endast tar sikte på ett tillhandagående i själva köpetransaktionen. När det gäller distansförsäljning (vilket enligt lagen (1994:1564) om alkoholskatt innebär att någon annan än den som är upplagshavare eller registrerad eller oregistrerad varumottagare förvärvar skattepliktig vara från annat och varan transporteras av säljaren eller någon annan för säljarens räkning) och varan transporteras av säljaren eller om någon på uppdrag av en enskild person inhandlar alkoholvaror för dennes räkning torde man direkt kunna tala om ett tillhandagående i själva köpetransaktionen. Men, sägs det vidare: Orden anskaffa och tillhandagå kan dock sägas åsyfta ett vidare antal åtgärder för att någon ska komma i besittning av en sak såsom exempelvis att vara behjälplig med transport. Syftet med bestämmelsen måste också anses vara att träffa personer som agerar som mellanhand mellan säljare och köpare av alkoholdrycker med ett förbud i aktuellt avseende, låt vara att bestämmelsens motsvarighet i äldre lagstiftning såg annorlunda ut ifråga om bl.a. regler för försäljning. - Vid sådan införsel som är aktuell genom yrkesmässig befordran eller annan Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker oberoende mellanhand, kan sådana personer som därvid agerar som mellanhand, mot bakgrund av det anförda, sägas tillhandagå annan med att anskaffa alkoholdrycker. Det aktuella förbudet bör därför inte vara tillämpligt vid sådan införsel som - till följd av domar - föreslås bli tillåten genom detta lagstiftningsärende. Lagrummet har, i den utformning det fått genom den senaste lagstiftningen, gett upphov till vissa tolkningssvårigheter. tillbaka har på marknaden lanserats och planerats kommersiella verksamheter med syfte att till privatpersoner sälja viner som man är agent för eller annars har kommersiellt intresse av. Så t.ex. förekommer det att e-handelsföretag som saluför matvaror på sin hemsida även tar emot beställningar av alkoholdrycker och vidarebefordrar dessa beställningar till ett utländskt företag som har sitt lager i ett land inom området för det europeiska ekonomiska samarbetet. E-handelsföretaget ombesörjer transport, betalning, reklamationer m.m. De flesta momenten i försäljningen hanteras sålunda i . Ett annat företag, en vinimportör, som tidigare och alltjämt levererar varor till Systembolaget, har via en vinklubb i allt större omfattning börja sälja direkt till konsumenter i från ett lager som är placerat utomlands. Ett annat företag har enligt ett s.k. investeringsmemorandum planerat att sätta upp ett nät av butiker, i vilka man får information och rådgivning om alkoholprodukter för införsel samt möjlighet att i butiker beställa dem via Internet för senare avhämtning i butiken, alternativt hemkörning. Även andra typer av försäljningsförmedling lär förekomma, såsom reklam i butiker som säljer andra varor med möjlighet att göra beställning i butiken. Det lär också förekomma att det säljs varor direkt från lager i . Utredningens förslag: Utredningen föreslår att det i den allmänna bestämmelsen om olovligt anskaffande av alkoholdrycker införs ett förbud mot kommersiell förmedling av försäljning av starköl, vin och spritdrycker genom införsel enligt 4 kap. 6 § andra stycket 7 med undantag för transporter som sker genom yrkesmässig befordran eller annan oberoende mellanhand. Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker De i föregående avsnitt beskrivna försäljningsmetoderna har väckt uppseende och mött stark kritik från olika håll, främst från företrädare för nykterhetsorganisationerna och Systembolaget, men även av politiker och allmänhet. Det har framställts krav på att dylika verksamheter ska förbjudas. I propositionen 2007/08:119 (s. 35) sägs också att vissa frågor, t.ex. allmänna försäljningsregler i alkohollagen och i bestämmelserna om detaljhandel, kan behöva övervägas ytterligare. Till en början kan konstateras att vissa av de befintliga eller föreslagna försäljningsmetoderna är otillåtna redan enligt gällande lag. Sålunda är det förbjudet att upprätta lager i och sälja därifrån direkt till kunderna. Vidare är det förbjudet att förvara alkoholdrycker i en butikslokal där de inte får säljas. En del försäljningsmetoder torde också strida mot marknadsföringsreglerna. Vid en bedömning i övrigt är utgångspunkten att Systembolaget har monopol på detaljhandelsförsäljning och, såsom framhålls i avsnitt 8 om detaljhandel, ska detta inte ifrågasättas. På grund av domar i målen C-170/04 och C-186/05 har införsel för eget och familjens personliga bruk genom yrkesmässig befordran eller annan oberoende mellanhand blivit tillåtet. Denna rätt ska heller inte inskränkas. Fråga är emellertid vad den innebär. Av lagens ordalydelse framgår endast att den enskilde har rätt att under vissa förutsättningar föra in varor till genom yrkesmässig befordran eller annan oberoende mellanhand. Av förarbetena till den nuvarande lydelsen av 3 kap. 9 § (3 kap. 8 § i förslaget) framgår att man, då man från förbudet mot tillhandagående av anskaffande av alkoholdrycker undantog s.k. privatinförsel, syftat på transporter. Lagrummet kan emellertid enligt sin ordalydelse tolkas så att undantaget också omfattar andra tjänster, såsom att man ber annan person att för ens räkning i utlandet köpa in varorna eller i hjälper till att beställa dem, t.ex. via Internet. De kommersiella aktiviteter som det nu är frågan om har uppenbarligen inte förutsetts av lagstiftaren. Vad som har aktualiserats är inte ett förbud som riktar sig mot den enskilde som köpare utan huruvida man ska förbjuda andra aktörer att bedriva förmedlingsverksamhet. Det generella förbudet mot att i större omfattning tillhandagå annan med att anskaffa alkoholdrycker har bl.a. till syfte att motverka vinstintresse. Utmärkande för de förmedlare som kritiken nu Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker riktar sig emot är att de genom att vara anställda av ett företag eller uppbära provision för de varor de tar upp beställning för eller på annat sätt, bedriver en vinstgivande verksamhet. Men det kan också handla om att man genom sin förmedling av alkoholdrycker har bättre framgång med att sälja andra varor eller skaffar sig goodwill. Det är uppenbart att vissa varianter, till exempel uppsättande av särskilda butiker, står detaljhandeln nära och i längden, om dessa verksamheter tillåts fortsätta, kan få en sådan omfattning att de utgör ett reellt hot mot detaljhandelmonopolets existens. Som framhålls i kapitel 8 är detta monopol en av hörnstenarna i den restriktiva alkoholpolitiken och bör försvaras. Utredningen finner därför att kommersiell förmedling av försäljning av alkoholdrycker till privatpersoner som sker genom införsel bör förbjudas. Förbudet kan självfallet inte omfatta transporter. Att det handlar om förmedling som sker i ligger i sakens natur. Systembolagets skyldighet att anskaffa alkoholvaror som inte finns i lager berörs inte (jfr förslagets 5 kap. 4 §). Överträdelse av förbudet bör bestraffas som olovligt anskaffande av alkoholdrycker enligt vad som i övrigt gäller för paragrafen. 6.4Ungdomars åtkomst till alkoholdrycker I direktiven tas upp två frågor som rör ungdomars åtkomst till alkoholdrycker, nämligen dels ålderskontrollen vid försäljning av s.k. folköl och dels förbudet mot att bjuda unga på alkohol. I förstnämnda hänseende sägs att utredaren ska analysera och utreda frågan om förutsättningarna för att bedriva detaljhandel med folköl samt överväga om det bör införas tillståndsplikt för sådan försäljning med åtföljande sanktionsmöjligheter. Vad gäller bjudförbudet ska utredaren kartlägga hur bestämmelsen i alkohollagen tillämpas samt undersöka behovet av att utvidga förbudet ytterligare. Det ska dock, sägs det, även i fortsättningen vara tillåtet att bjuda underåriga på enstaka glas under kontrollerade former. Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker Att skydda barn och ungdom mot alkoholens skadeverkningar har varit ett av alkoholpolitikens främsta syften. De nuvarande bestämmelserna om förbud mot anskaffande och servering av alkoholdrycker till underåriga tillkom vid alkohollagens införande 1995 och motsvarade i stort sett vad som redan gällde tidigare. Det i 3 kap. 8 § uppställda förbudet mot försäljning av alkoholdrycker till underårig fanns sålunda redan före den nuvarande lagens tillkomst. Kontrollskyldigheten markerades ytterligare genom formuleringen i fjärde stycket. I motiven (prop. 1994/95:89, s. 90) sägs att legitimation ska begäras om det föreligger tveksamhet om en kunds ålder och att försäljning ska vägras om legitimation inte lämnas. Det framhålls att det är angeläget att bestämmelsen tillämpas fullt ut även vid handel med och servering av öl. 9 § tar sikte på s.k. langning. Även denna bestämmelse hade sin motsvarighet i tidigare lag. Paragrafen omfattar dels det typiska fallet av langning, dvs. att någon som ombud anskaffar alkoholdryck till en person - bl.a. underårig - som inte är berättigad att själv köpa sådan dryck och dels transaktioner, gåvor eller lån, som frånsett avsaknaden av vederlag kommer försäljningen nära. I förarbetena framhölls att stadgandet inte innehöll förbud mot att bjuda på alkohol, men att ett överlämnande för senare förtäring var i princip otillåtet. bestämmelsen utgör inte hinder för en förälder att bjuda sitt underåriga barn på en alkoholdryck. Även i andra situationer bör det vara tillåtet att bjuda unga av en alkoholdryck.