sou · GXB371 · 2009-09-03 00:00:00 — En av flera möjliga förklaringar till detta är en ökad internationalisering av den svenska ekonomin. En större och mer integrerad inre marknad inom EU och en ökad import från länder utanför EU har bidragit till att den svenska prisnivån pressats nedåt. Ökad konkurrens leder enligt också till att utbudet av varor och tjänster ökar. Vidare bidrar även produktutveckling och kvalitetsförbättringar till ökad konkurrens. Slutligen har regler som hindrar företagsetablering eller ger ensamrätt för en aktör att bedriva en viss verksamhet successivt avskaffats eller ändrats Detta har inneburit att nya entreprenörer har kunnat utmana etablerade monopol. Det har exempelvis gällt elmarknaden, post, tele, tandvård och nästan hela transport- marknaden. Inom kommuner och landsting har konkurrens- lösningar i många fall fått ett märkbart genomslag. I rapporten föreslås i stora drag följande åtgärder för att åstad- komma en ökad konkurrens i : Effektivisering av arbete för att utnyttja fördelarna av EU:s inre marknad. Förenkling av upphandlingsreglerna och förbättring av tillsynen genom att införa talerätt och sanktioner. Införande av en samlad konsumentportal som förbättrar konsu- menternas möjligheter att göra rationella val. Effektivisering av domstolsstrukturen för marknadsrelaterade mål. Fullföljande av integrationen av de nordiska och nordeuropeiska energimarknaderna och uppbrytning av samägandet inom elproduktionen. Införande av tydligare regler för offentlig säljverksamhet och säkerställande av att myndigheter inte sammanblandar sälj- verksamhet med myndighetsutövning. Förbättring av kundrörligheten på elmarknaden och under- lättande av privatpersoners byte av bank. Prisreglering av fjärrvärmen och eventuell konkurrensutsättning genom reglerat tredjepartstillträde. Effektivisering av den statliga inköpssamordningen. Effektivisering av den kommunala plan- och byggprocessen. 12.3Slutsatser av specifikt intresse för I rapporten gör konkurrensverket en genomgång av den inre marknaden och dess regler samt refererar vad som framkommit av vissa rapporter och av verkets egna granskningar avseende den inre marknadens genomslag och funktion i . Mot bakgrund av det material således för- fogar över föreslås ett antal åtgärder som enligt konkurrensverket skulle bidra till en bättre fungerande inre marknad i vilket i sin tur skulle leda till ökad konkurrens. Det föreslås att det ska genomföras en översyn av svensk lagstiftning så att den inte står i strid med EU:s principer för den inre marknaden. Detta föreslås genomföras på liknande sätt som inför genomförandet av tjänstedirektivet (Ds 2008:75), genom en genomlysning av all relevant svensk lagstiftning. Detta bör även göras fortlöpande. Det övergripande ansvaret för en sådan genom- gång och uppföljningen av denna bör enligt ligga på en och samma myndighet, exempelvis . Vidare föreslås att myndigheternas skyldighet att verka för inremarknadsprinciperna ska tydliggöras genom reglering i lag. föreslår att regeringen ska se över möjligheterna att utforma en motsvarande portalparagraf som föreslagits vid genomförandet av tjänstedirektivet. Denna portalparagraf ska dock omfatta alla sektorer och rikta sig till alla svenska myndigheter med uppgifter på inremarknadsområdet. föreslår att det införs en skyldighet för myndigheter att göra ett inremarknadstest vid antagandet av nya lagar, regler och andra föreskrifter. Kommittéer och myndigheter kan ges i uppgift att göra en obligatorisk bedömning av om den fria rörligheten påverkas av nya regler och föreskrifter liknande den konsekvensanalys som ska göras enligt kommittéförordningen (1998:1474) eller vad som följer av förordning (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. Enligt bör en kontaktpunkt för ökad handel inrättas, vilken bör få funktionen av en one-stop-shop för före- tagens myndighetskontakter i samband med att de söker tillstånd för etablering eller förändring av verksamheten. Den bör från början utformas så att den kan utvecklas till att omfatta mer än vad tjänstedirektivet omfattar. Kontaktpunktens främsta kommu- nikationskanal bör vara en webbplats och bör ha som huvudsakliga uppgift att enkelt och på elektronisk väg erbjuda tillstånds- förfaranden till företag som vill verka på den inre marknaden. Respektive behörig myndighet bör svara för handläggningen av ansökningar och anmälningar men kontaktpunkten bör fungera som ett mellanled i förhållande till leverantörer och myndigheter. Kontaktpunkten bör tillhandahålla information om tillämpliga regler och berörda myndigheter och möjligheter till rättslig prövning. Kontaktpunkten bör även vara en servicefunktion (help-desk) som gör det möjligt för enskilda och företag att kommunicera med kontaktpunkten med hjälp av t.ex. telefon och e-post. Administrativt samarbete mellan myndigheter bör stödjas. Ett smidigt administrativt samarbete spelar en central roll för den inre marknadens fortsatta utveckling. bör i internationella sammanhang aktivt agera för att samarbete utvecklas för hela den inre marknaden, samt att regionala samarbeten, såsom det nordiska utformas på ett sätt som är förenligt med samarbetet på europeisk nivå. anser att det behöver inrättas en funktion för att effektivt övervaka och hantera inremarknadsfrågorna i den svenska förvaltningen. Denna ska ha ett övergripande ansvar enligt dansk förebild och bidra till en väl fungerande inre marknad och efterlevnad av EG-rättsliga regler. Den bör verka för den inre marknaden samt utvärdera och komma med förslag till åtgärder för dess genomförande. Denna funktion skulle kunna inordnas inom ramen för . Den bör ha befogenhet att kunna agera i enlighet med ett samordnat ansvar och därmed få ett uttalat mandat. Möjligheten att utvidga tillämpningsområdet för de förvaltnings- processuella skyddsreglerna bör enligt rapporten utredas. föreslår att (dir. 2008:36) som arbetar med en översyn av bestäm- melserna i förvaltningslagen (1986:223) även får i uppdrag att utreda dessa förslag till ändringar. Myndigheter bör åläggas att tydligt redovisa vilka regler som tillämpas och hur rutiner för tillståndsförfaranden och beslut ser ut. Dessutom måste myndigheters åtgärder och ingrepp fastställas genom formella myndighetsbeslut där motiven för besluten fram- går. föreslår att EU:s principer som är tillämpliga i detta avseende införlivas med svensk lagstiftning genom att statliga myndigheters skyldighet att redovisa regler och tillståndsför- faranden vid ärendehandläggning regleras. 13 Svensk livsmedelspolitik i EU (Sieps 2008:10) I denna rapport publicerad av för europapolitiska studier (Sieps) beskriver styrningen och kontrollen av den svenska livsmedelspolitiken mot bakgrund av och utvecklingen av den europeiska livsmedelspolitiken. I rapporten redogörs inledningsvis för antagande och genom- förande av EG-lagstiftning. I detta avsnitt behandlas bl.a. betydelsen av lojalitetsprincipen och doktrinen om direkt effekt. Författaren anger att den allmänna skyldigheten att agera lojalt i EG-dom- stolens praxis har använts som grund för att ålägga medlems- staterna en lång rad konkreta skyldigheter. Principen har använts som grund för att rikta krav till medlemsstater att organisera sin verksamhet så att statens åtaganden enligt fördragen kan upprätt- hållas, att hindra privata aktörer från att agera på ett sätt som hindrar den fria rörligheten, att se till att förvaltningsmyndigheter agerar aktivt och vidtar särskilda utredningsåtgärder för att försäkra sig om att enskildas rätt enligt EG-rätten kan säkras, liksom att se till att kommissionens åtgärder på nationell nivå ska kunna få efterfrågad effekt. Författaren påminner om att samtliga organ som kan anses tillhöra staten, inklusive regionala och lokala kommuner är skyldiga att upprätthålla lojalitetsprincipen, såsom domstolar, förvaltningsmyndigheter och helägda statliga bolag. När det gäller doktrinerna om direkt effekt och företräde fram- håller författaren att alla organ inom staten är skyldiga att se till att de rättsregler som tillämpas vid handläggning av enskilda ärenden är förenliga med EG-rätten, såväl de grundläggande fördragen som sekundärlagstiftningen. Om en EG-rättslig regel bedöms ha direkt effekt får nationella regler av motstridigt innehåll inte tillämpas. Häri ligger en skyldighet för nationella domstolar och förvaltnings- myndigheter att värdera den nationella rätten gentemot EG-rätten och lojalt följa EU-lagstiftaren före den nationella, om den senare inte förmått anpassa den nationella rätten på ett korrekt sätt. Särskilt för förvaltningsmyndigheter, som ju står i ett lydnads- förhållande till sin nationella regering med uppdrag att omsätta den nationella politiken i enskilda fall, kan denna skyldighet innebära en Förvaltningsmyndigheter har till skillnad från domstolar inte heller möjlighet att begära förhandsbesked från EG- domstolen, vilket inte har ansetts medföra en begränsning i skyldigheten att upprätthålla doktrinen om direkt effekt. Det saknas enligt författaren gemensamma mekanismer för styrning och kontroll av den integrerade förvaltningen. Lojalitets- principen och EU:s krav att medlemsstaterna ska verkställa EG- rätten effektivt innebär en grund för EU och kommissionen att övervaka hur medlemsstaterna väljer att organisera genomförandet av EG-rätten på nationell nivå. Även om kommissionens krav i realiteten riktar sig till de nationella förvaltningsmyndigheterna, är det likväl enbart regeringen som har att svara för vad myndig- heterna inom medlemsstaten gör, eller inte gör. Detta uppges av författaren utgöra den andra sidan av doktrinen om medlems- staternas institutionella autonomi, dvs. det är medlemsstaten som sådan som har att ansvara införa EU för eventuella brister, inte den felande myndigheten. När kommissionen inleder ett fördrags- brottsförfarande gentemot en medlemsstat vänder man sig till den nationella regeringen, oavsett om det är en förvaltningsmyndighet, en domstol eller en parlamentarisk församling som stått för överträdelsen. På motsvarande sätt svarar staten och regeringen skadeståndsrättsligt för samtliga skador som orsakats av offentliga organ, även sådana organ som regeringen inte har några konstitutionella möjligheter att styra. Förvaltningsmyndigheterna själva har således enbart att svara inför sin nationella regering, inom ramen för det nationella konstitutionella systemet. Därefter behandlas i rapporten den svenska förvaltnings- modellen och dess ställning i förhållande till EU och dess regler. Beskrivningen avser huvudsakligen relationen mellan regeringen och förvaltningsmyndigheterna när de sistnämnda representerar inom ramen för EU-samarbetet. När det gäller EU:s livsmedelspolitik, beskrivs särskilt Livs- medelsverkets roll i detta sammanhang. Den övervägande delen av den svenska livsmedelslagstiftningen är harmoniserad av EU. viktigaste uppgift inom regleringsarbetet är därför numera att bistå regeringen i förhandlingsarbetet inom EU samt att implementera EG-lagstiftning i . Merparten av föreskrifter bygger på EG-direktiv eller utgör komplement till EG-förordningar. På ett mindre antal områden finns det ännu inte några EG-regler och där kvarstår medlems- staternas lagstiftningskompetens. Lagstiftarna i medlemsstaterna, i i första hand , är dock skyldiga att beakta de allmänna principer för livsmedelslagstiftning som fastställts i förordning 178/2002. Det påpekas i rapporten att , när det deltar i EU:s lagstiftningsarbete, agerar på uppdrag av regeringen, då uppgiften att företräda internationellt enligt RF ankommer på regeringen (RF 10:1). Det innebär att kommer att ha en annan roll i förhållande till regeringen än vad verket har inom , då verket enligt RF åtnjuter en relativt självständig ställning. Genom den nya organisationen inom livsmedelsområdet har kommit att delta i EU:s båda nivåer, den europeiska och den nationella. agerar på så sätt på två arenor och står i ett lojalitetsförhållande till två politiska centra, kommissionen och den . I realiteten kan därför regeringen ha svårt att utöva styrning av EU- arbete. Den klara ansvarsfördelning som kännetecknar den svenska dualistiska förvaltningsmodellen går därför förlorad inom de områden där förvaltningen agerar inom EU. 13.3Slutsatser av specifikt intresse för Av mer direkt relevans för utredningens syften är följande konstateranden och påpekanden som författaren gör i rapporten. Enligt tolkning av doktrinen om direkt effekt och företräde är nationella förvaltningsmyndigheter skyldiga att agera som nationella EU-myndigheter när de tillämpar det EG- rättsliga regelverket, t.ex. regelverket för livsmedelssäkerhet. Med beaktande av lojalitetsprincipen ska förvaltningsmyndigheterna omsätta den beslutade livsmedelspolitiken i enskilda fall. De rättsregler som har sitt ursprung i EU:s livsmedelspolitik ska tolkas och tillämpas av svenska förvaltningsmyndigheter i enlighet med EG-rättsliga principer. Både utformningen av reglerna och tolknings- metoderna kan dock skilja sig från vad som gäller inom traditionell svensk rätt, vilket innebär att såväl handläggande myndighet som kontrollorganen måste förhålla sig till reglerna på ett annat sätt. Ur ett svenskt perspektiv gäller vidare regeringsformens skydd från iblandning från regeringen (RF 11:7) utan begräsning då Livs- medelsverket genomför regelverket i . Inom livsmedelssektorn utgörs lagstiftningen numera till stor del av direkt tillämpliga EG-förordningar. Dessa ska tolkas och tillämpas lika över hela EU, varvid och övriga svenska förvaltningsmyndigheter har att beakta ett EG-rättsligt tolkningsunderlag. När den ordinarie parlamentariska kontrollmakten får svårare att utöva sin kontroll, kommer enligt rapporten andra mekanismer att få ökad betydelse. Inom EG-rätten är rätten till domstols- prövning central. Det EG-rättsliga systemet bygger på att rättsliga oklarheter i medlemsstaterna ska redas ut genom ett samarbete mellan domstolar i medlemsstaterna och , via begäran om förhandsavgörande. Även kontrollen av EG-lagstiftningen i sig är en uppgift som enligt EG-fördraget enbart kan utföras av EG- domstolen. I den svenska samhällsapparaten har domstolarna enligt författaren traditionellt haft en relativt tillbakadragen roll, inte minst vad gäller i deras funktion av att kontrollera den lagstiftande och den verkställande makten: riksdag, regeringen och dess för- valtning. För att en fungerande domstolskontroll ska kunna komma till stånd, förutsätts att svenska förvaltningsmyndigheter medverkar härtill. Att långsam och överdrivet byråkratisk förvaltning utgör ett inte obetydligt hinder mot en väl fungerande inre marknad är väl känt för EG-lagstiftaren, som inom ett flertal områden antagit sekundärlagstiftning som reglerar hur nationella myndigheter ska handlägga EG-rättsliga ärenden. Svensk förvaltningsprocess saknar t.ex. regler som kan förmå en förvaltningsmyndighet att fatta beslut i ett ärende, såsom en dröjsmåls- eller passivitetstalan. Enligt uppgift från tjänstemän vid är det inte ovanligt att tillsynsmyndigheterna, oftast kommunala myndigheter, i ärenden där livsmedelslagstiftningen tillämpas i förhållande till en enskild inte fattar formenliga beslut som kan överklagas, utan i stället informerar om myndighetens inställning i ärendet varvid den enskilde förväntas rätta sig härefter. Det är också enbart ett mindre antal beslut om tillämpning av livsmedelslagstiftningen som över- prövats av svenska förvaltningsdomstolar. I rapporten dras slutsatser som är av allmän betydelse. Det konstateras att den beskrivna utvecklingen kan leda till att betydelsen av domstolskontroll ökar. Domstolarna i har genomgått en avsevärd förändring till följd av krav från såväl som EU, inte minst vad gäller uppgiften att kontrollera förvaltningen. Inom EG-rätten finns en fungerande modell för samverkan mellan domstolar på nationell nivå och , genom ordningen med förhandsavgöranden. Någon motsvarande mekanism har inte utvecklats inom andra delar av kontrollmakten. Så länge kontrollen över EU:s integrerade för- valtning fortsätter att vara svag i övrigt, kommer det enligt författaren att finnas behov av en starkare domstolskontroll. Europeiseringen av den svenska domstolskontrollen pågår och förvaltningen bör anpassa sin verksamhet härefter. 14.FAR SRS – Är EU vår hemmamarknad? – en studie av svenska företags kunskaper och attityder till den inre marknadens möjligheter(2009) Rapporten har utförts av på uppdrag av FAR SRS (för revisorer och rådgivare). Det anges i rapportens ingress att bakgrunden till studien är att svenska företag kan agera på samma villkor som övriga företag i EU- och EFTA-länder på den europeiska marknaden. Den inre marknaden har 500 miljoner konsumenter, 20 miljoner företag och en samlad BNP . har ett omfattande utbyte med den inre mark- naden, då av exporten och av importen avser denna marknad. Trots denna stora betydelse är enligt rapporten kunskaperna om i vilken utsträckning företagen agerar på den inre marknaden och hur väl svenska företag tar vara på dess möjligheter är begränsade. Ingen större intervjuundersökning har genomförts sedan Kommers- kollegium undersökte saken 2004. I rapporten anges det att det med tanke på att den ekonomiska integrationen i världen och fortsättar att fördjupas finns all anledning att undersöka hur kunskapsläget är och vilken utveckling som skett . Den frågeställning som belyses i studien är hur svenska företag ser på den inre marknaden och hur väl det svenska näringslivet tagit vara på de möjligheter den ekonomiska integrationen har inneburit. Studien är avsedd att omfatta situationen för 82 000 företag (jordbruk, tobak och fiske undantagna). Till grund för rapporten ligger en kvantitativ intervjuunder- sökning med ett slumpmässigt urval om 400 företag. Från sypunkt är det välkommet att en organisation som FAR SRS företar en studie av denna omfatt- ning som en uppföljning till de studier som har gjorts på myndig- hetssidan, i detta fallet främst av . Rapporten ger ytterligare stöd för de förslag till åtgärder för att förbättra den inre marknadens funktion som framförts i flera av de ovan redovisade utredningarna m.m. I rapporten kommer man fram till att kunskapen är bristfällig hos många företag och är deras engagemang på den inre marknaden utanför inte särskilt omfattande. Det konstateras att det sammantagna resultatet är nedslående. För trots att den europeiska integrationen har förstärkts och handeln med den inre marknaden har ökat är fortfarande intresset och engagemanget för samt kunskaperna om den inre marknaden mycket lågt hos många företag. Detta som det finns en stor outnyttjad potential för svenska företag att göra affärer på den inre marknaden. Trots att av export går till den inre marknaden är av inte alls aktiva. Av de företag som inte är aktiva på den inre marknaden så överväger bara 2 av 100 att ta steget att bli mer aktiva. De svenska företagens kunskaper om den inre marknaden anses inte vara tillfredsställande då av de ansvariga på svenska företag har ens en översiktlig förståelse av vad den inre marknaden för varor och tjänster innebär. Från svaren på de i studien ställda kunskapsfrågorna om den inre marknaden dras slutsatsen att en av de främsta orsakerna till att svenska företag inte i högre utsträckning utnyttjar de möjligheter som erbjuds genom den inre marknaden är att de saknar tillräckliga kunskaper för att känna till vilka möjligheter som finns. Vidare anges i rapporten att av inte tycker att den inre marknaden är viktig för det egna företagets verksamhet. av landets företag ser den inre mark- naden som sin hemmamarknad. Dessa uppgifter beskrivs i rapporten som nedslående med tanke på att den inre marknaden de facto är företagens hemmamarknad eftersom gemensamma regler gäller för hela den inre marknaden. Detta gäller även för små företag som behöver inse de möjligheter och den ökande konkurrens som den inre marknaden medför. Om inte annat finns det anledning att konstatera att den fortsatt fördjupade integrationen kommer att innebära att den lokala konkurrensen ökar när företag från andra EU-länder etablerar sig på den lokala svenska marknaden. Trots det bristande egna engagemanget för den inre marknaden följer det av studien att en klar majoritet av de svenska företagen ser den inre marknaden som en möjlighet (). Enligt vad som framkommit av studien planerar inte att öka sitt engagemang på den inre marknaden . Endast en fjärdedel av de svenska företagen tror att den egna branschens företag kommer öka sina affärer på den inre mark- naden. De medelstora företagen har en betydligt mer positiv syn på att affärerna på den inre marknaden kommer att öka, än de små företagen. Slutsatsen i rapporten att svenska företag har bristfälliga kun- skaper om den inre marknaden anses vara en rimlig förklaring till att så många företag inte försöker att mer aktivt agera på den inre marknaden. I rapporten anges att den slutsatsen stöds av att det är just bättre utbildning och information om den inre marknaden som företagarna själva efterfrågar för att de ska kunna ta vara på den inre marknadens möjligheter till tillväxt. I rapporten dras därav slutsatsen att det är hög tid för regeringen och näringslivets orga- nisationer att göra en satsning i syfte att åstadkomma ett kunskaps- lyft hos svenska företag avseende den inre marknaden. Förordning om informationsförfaranden och kontroll av regler på den inre marknaden Regeringsformen innehåller vissa bestämmelser av relevans för EU generellt och bestämmelser om normgivning och tillämp- ning som är av relevans för den inre marknaden. EU-lagen reglerar medlemskap i och berör därmed den inre marknaden generellt. EU-förordningen innehåller bestämmelser avseende den inre marknaden generellt. Tjänstelagen och tjänsteförordningen rör endast tjänster. Varuförordningen samt lagen respektive förordningen om ackreditering och teknisk kontroll rör endast varor. Förordningen om informationsförfaranden och kontroll av regler på den inre marknaden rör såväl varor som tjänster. Förklaring: Ett företag, en enskild eller en myndighet kan fråga , genom webbportalerna för den inre marknaden (som föreslås av utredningen) eller webbportalen för tjänster (som föreslås i prop. 2008/09:187) eller på annat sätt genom Kommers- kollegiums kontaktpunktsfunktion. kan svara direkt eller skicka vidare till en annan horisontellt ansvarig myndig- het eller till en sektorsmyndighet, vilka svarar i sin tur. Om webb- portalen används fungerar det på samma sätt genom att länkar till hemsidor eller myndigheter/organisationer används för frågor avseende olika områden. i som bedriver export eller import 2008 fördelat på storleksklass efter antal anställda. Exporten/importen avser 2007 1 000 – 1 499 1 500 – 1 999 2 000 – 2 999 3 000 – 3 999 4 000 – 4 900 5 000 – 9 999 1.En mer rättssäker inhämtning av elektronisk kommunikation i brotts- bekämpningen. 2.Nya nät för förnybar el. 3.Ransonering och prisreglering i krig och fred. 4.Sekretess vid anställning av myndighets- chefer. 5.Säkerhetskopiors rättsliga status. 6.Återkrav inom välfärdssystemen. – Förslag till lagstiftning. 7.Den svenska administrationen av jord- bruksstöd. 8.Trygg med vad du äter – nya myndigheter för säkra livsmedel och hållbar produk- tion. 9.Säkerhetskontroller vid fullmäktige- och nämndsammanträden. 11.En nationell cancerstrategi för framtiden. 12.Skatt i retur. 13.Effektiviteten i Kriminalvårdens lokal- försörjning. 14.Grundlagsskydd för digital bio och andra yttrandefrihetsrättsliga frågor. – museisamverkan ger resultat. Förnyelseprogram Kulturpolitikens arkitektur. 18.Två rapporter till . 19.Aktiv väntan – asylsökande i . 20.Mer järnväg för pengarna. 21.Redovisning av med- finansiering. 22.En ny alkohollag. 24.De statliga beställarfunktionerna och anläggningsmarknaden. 25.Samordnad kommunstatistik för styrning och uppföljning. 26.Det växande vattenbrukslandet. 28.Stärkt stöd för studier – tryggt, enkelt och flexibelt. 29.Fritid på egna villkor. 30.Skog utan gräns?