sou · GXB354 · 2009-06-17 00:00:00 — Alla växter och djur som finns naturligt i landet ska långsiktigt bevaras i livskraftiga bestånd och naturen ska kunna nyttjas på ett hållbart sätt. Förvaltningen av de vilda djuren regleras i lagstiftning som grundas på internationella konventioner, bland annat den om har ansvar för viltförvaltningen i landet. På naturresursavdelningen ansvarar viltförvaltningsenheten med 18 anställda för frågor om bevarande och hållbart nyttjande av vilda däggdjur och fåglar. Enheten fullgör också uppgift som nationell jaktmyndighet och samordnar avdelningens kommunikation och information. En person vid enheten handlägger de huvudsakliga älgjaktsfrågorna. Därtill utgör enheten kansli för Rådet för rovdjursfrågor. styrs av jaktlagstiftningen och artskyddsförordningen. I arbete med viltförvaltning ingår att fatta beslut om jakt och skyddsjakt och att göra åtgärdsprogram för att skydda hotade arter, bland annat de stora rovdjuren björn, järv, lodjur och varg. För några arter görs förvaltningsplaner. Det rör sig om djur som orsakar någon form av skada, till exempel skarv och gråsäl. När det gäller älgförvaltningen har utfärdat föreskrifter och allmänna råd och har också årliga sammankomster med länsstyrelserna. behandlar även överklaganden av beslut om jakttidens längd, avregistrering av licensområde, registrering av älgskötselområde, skyddsjakt m.m. är förvaltningsmyndighet för frågor om skogsbruket och har i uppgift att verka för att landets skogar vårdas och brukas på ett sådant sätt att de beslutade målen för skogspolitiken uppnås. Myndigheten arbetar också med att lyfta fram skogens värden för rekreation och friluftsliv, samt att öka medvetandet om skogens betydelse. Verksamheten är anslagsfinansierad men det finns också en uppdragsverksamhet som bedrivs med full kostnadstäckning. har kontor över hela landet, på totalt 120 platser, med huvudkontor i . 43 distrikt står för fältverksamheten och den lokala förankringen. Antalet anställda var i medeltal 1 038. Skogspolitiken i vilar på två jämställda mål; produktionsmålet och miljömålet. Produktionsmålet innebär att säkra virkesförsörjningen genom att långsiktigt hållbart bruka skogen effektivt och ansvarsfullt. Miljömålet innebär att den biologiska mångfalden ska bevaras och att kulturmiljövärden och sociala värden ska värnas. grundläggande uppgift är att verka för att landets skogar vårdas och brukas på ett sådant sätt att de beslutade målen för skogspolitiken uppnås. Skogen är en nationell tillgång som ska skötas så att den ger en god avkastning som biologisk mångfald bibehålls. Vid skötseln ska hänsyn tas till andra allmänna intressen. har det övergripande ansvaret för viltförvaltningen men i regeringens skrivelse om skogspolitiken, skr. 2003/04:39 framhölls att de dåvarande skogsvårdsstyrelserna också har en viktig roll i arbetet med att minska betesskadorna av klövvilt. För att skapa en samsyn och informera jägare och markägare om viltbetningens konsekvenser för virkesproduktion och bevarande av biologisk mångfald betonade regeringen i skrivelsen att skogsvårdsstyrelserna bör vara aktiva i de lokala samrådsgrupperna och i länens viltvårdsnämnder. Vidare framhölls att rådgivning i viltvårdsanpassad skogsskötsel är en viktig uppgift för den skogliga myndigheten. I skrivelsen framhöll regeringen också vikten av att underlagen för de lokala samråden innehåller korrekt information om betesskadornas omfattning för att meningsfulla resonemang om acceptabla betesnivåer ska kunna föras. Systematiska och kontinuerliga inventeringar som belyser viltstammarnas storlek och betestryck är därför nödvändiga. har också visst inflytande på viltförvaltningen genom de sektorsmål för skogspolitiken som myndigheten fastställde , se ovan under 4.2. Ett av dessa mål avsåg det man betecknade skog-/viltbalansen. Målet har följande lydelse: Andelen svårt älgskadad plant- och ungskog av tall är lägre eller i nivå med den situation som gällde . Trädbildning av asp, rönn och sälg kan ske där arterna har naturgivna förutsättningar för trädbildning. Det finns 21 länsstyrelser i landet - en i varje län. Länsstyrelsernas huvuduppgift är att vara statens företrädare i länen för frågor som staten lagt på . är en statlig samordnande myndighet med tillsynsansvar, en servicemyndighet, och en överklagandeinstans. För många av de offentliga uppgifter som utförs av kommuner eller andra aktörer har länsstyrelserna uppgifter när det gäller bland annat tillsyn, uppföljning och utvärdering. Länsstyrelserna har också omfattande allmänna förvaltningsuppgifter, som att handlägga bidragsansökningar, ansökningar om körkort, jordbruksstöd När det gäller miljökvalitetsmålen ansvarar länsstyrelserna för samordning och uppföljning på regional nivå. beslutar i olika ärenden som rör jakt men ansvarar också för att informera jägare och markägare samt att samla in och sammanställa avskjutningsstatistik för kronhjort och älg. Registrering av jaktområden och tilldelning av licenser är en uppgift för liksom frågor om skyddsjakt och skador av viltarter som inte får jagas - till exempel säl, rovdjur och vissa fågelarter. I sådana ärenden kan bidrag till skadeförebyggande åtgärder och i vissa fall ersättning för inträffade skador beviljas. inventerar och förvaltar även rovdjur i länet och utser jakttillsynsmän. Antalet årsarbetskrafter som arbetar med älgförvaltningsfrågor var 2007 totalt ca 23,2. Länsstyrelserna bestämmer själva sin organisation och vid 9 länsstyrelser är jaktfrågorna knutna till en rätts- eller förvaltningsavdelning medan de vid övriga länsstyrelser handläggs vid en avdelning med ansvar för natur, naturvård, eller miljö. Inom ca hälften av länsstyrelserna finns personal med särskild kunskap om viltbiologiska frågor.1 Länstyrelsen har en viltvårdsnämnd som ger råd i frågor om viltvård, se nedan under 5.4. Inom älgförvaltningen innebär uppdrag att man registrerar licensområden liksom älgskötselområden och förändringar av sådana områden. Beslut om tilldelning av det antal älgar som ska få skjutas på respektive område (licensgivning) fattas också av efter samråd med viltvårdsnämnden och frågor om avräkning från licens, rätt till fälld älg, överskjutningsavgifter m.m. beslutar även om jakttider, älgavgifter och vissa föreskrifter. Älgvårdsfonderna hanteras av som beslutar hur de ska användas (se vidare avsnitt 5.9). Arbetet med registrering av licens- och älgskötselområden är omfattande, var det totala antalet av-, ny- och omregistreringar av sådana områden drygt 15 000 där omregistreringarna står för den största delen. Länsstyrelserna har också uppgifter enligt lagen om viltvårdsområden och beslutar om tillstånd till jakt på statens mark ovan odlingsgränsen. 1 Utredningens enkät till länsstyrelserna. Vid flertalet länsstyrelser har regionala rovdjursgrupper inrättats men de regleras inte i lagstiftningen. I rovdjursgrupperna ingår representanter för , kommuner, polismyndighet, åklagare, jägarorganisationer, ideella naturvårdsorganisationer, tamdjursägare, samebyar och markägare. Personer med särskilda expertkunskaper kan också ingå. bestämmer själv den närmare organisatoriska lösningen. Rovdjursgruppernas främsta uppgift är att öka utbytet av information men de är också rådgivande när det gäller länsstyrelsernas arbete med rovdjursfrågor och behandlar enskilda ärenden av större principiell betydelse. Inom de tre nordligaste länsstyrelserna finns en särskild rennäringsdelegation som fattar beslut inom de ansvarsområden som fastställt. Vilka beslut som beslutat att rennäringsdelegationen ska fatta varierar och i något län är delegationen enbart rådgivande. Rennäringsdelegationen kan t.ex. fatta beslut i principiellt viktiga ärenden och policyfrågor som rör markfrågor och fjällförvaltning. Delegationen består av sju ledamöter med landshövdingen som ordförande. Tre av ledamöterna ska vara rennäringsutövare. Till varje länsstyrelse är knuten en viltvårdsnämnd med uppgift att vara rådgivande organ i frågor om viltvården. En viltvårdsnämnd består av elva ledamöter utom i , och där tolv ledamöter ingår. utser ledamöterna för högst . Två politiska företrädare utses efter förslag av . En ledamot utses efter förslag av och två ledamöter efter förslag av jägarnas organisationer för länet. I , och ska en ledamot representera renägarna i länet och utses efter förslag av . Av övriga ledamöter ska två representera frilufts- och naturvårdsintresset. En ledamot ska ha särskild kunskap i frågor om trafiksäkerhet och vilt. De återstående tre ledamöterna ska företräda ägarna av jordbruksmark och skogsmark. Vid handläggning av ärenden som kräver särskild sakkunskap får nämnden anlita lämplig person som sakkunnig. har fastställt arbetsordning för viltvårdsnämnderna.2 Nämnden ska följa upp hur de lokala samråden genomförs, se avsnitt 5.8, och vilka resultat de leder till. Resultaten från samråden ska utgöra grund för nämndens förslag till om bl.a. målsättningen för skötseln av älgstammen och i förekommande fall också hjortstammarna. Nämnden ska också i förekommande fall behandla frågor om stora rovdjur och om hälsotillståndet hos vilt. Utredningen har tillställt ordförandena i samtliga viltvårdsnämnder en enkät och fått 12 svar. Endast ett par nämnder har några riktlinjer för arbetet utöver den arbetsordning som tagit in i sina föreskrifter. Antalet sammanträden varierar, något mer hälften anger att man har 1–2 sammanträden och resten att man har mer än 2 (3–5). Sekreterare i nämnden är i hälften av de län som svarat jakthandläggare och i den andra hälften en representant för . Sex av ordförandena anser att samrådet med fungerar mycket bra, tre anser att det fungerar bra medan en anser att det fungerar mindre bra. De problem som anges är att det i något län inte fungerar när det gäller mark ovan odlingsgränsen, att redovisningen av älgvårdsfonden är bristfällig, att budget saknas för verksamheten samt att det är problem när det gäller fällavgifter och jakttider. Merparten uppger att i stor utsträckning följer viltvårdsnämndens rekommendationer. Inom ramen för utredningens uppdrag har ett examensarbete genomförts, se avsnitt 1.2, och då har 20 viltvårdsnämnder tillfrågats och 14 har svarat. Samtliga svarande uppger att de följer upp hur de lokala samråden genomförs. Det vanligaste sättet för uppföljning är mottagande och genomgång av samrådens protokoll men det förekommer också att man håller utbildningar och informationsdagar för alla som är involverade i de lokala samråden och att jaktvårdskonsulenten eller de lokala samrådsordförandena rapporterar om vad som framkommit. De flesta av viltvårdsnämnderna anger att de alltid eller ofta följer de lokala samrådens förslag. Det är således sällsynt att förslagen ändras innan de går iväg som rekommendationer till länsstyrelserna. Förändringar uppges dock ha gjorts bl.a. till följd av rovdjurspåverkan, sviktande stammar, och oeniga samråd. 2 29 § i NFS 2002:19. Faktorer av störst betydelse för att de lokala samrådens förslag om tilldelning ska antas av är kvalitet och trovärdighet i förslagen, enighet inom samrådet och att de lokala samråden visar ansvar och styr mot uppsatta mål. 5.5Svenska uppdrag och organisation är största jägarorganisation och organiserar cirka 190 000 av landets totalt drygt 260 000 jägare (). Förbundet har ett allmänt uppdrag (en överenskommelse mellan regeringen och förbundet) att leda delar av jakten och viltvården i . Ersättning för detta arbete utgår från Viltvårdsfonden. Regeringen beslutade om en precisering av det allmänna uppdraget. Till grund för beslutet låg rapporten av Svenska Jägareförbundets allmänna uppdrag att leda delar av viltvården och jakten i landet. Under omfattar ersättningen totalt för verksamhet inom följande områden: 2.Information om praktisk jakt och förvaltning av vilt Inom älgförvaltningen är förbundets uppgift att stödja och samordna arbetet strategiskt och operativt på lokal nivå och ta ansvar för att ett lokalt samråd kommer till stånd. ska säkra en kvalité i samråden där rekommendationerna så långt det är möjligt ska vila på vetenskaplig grund. Hänsyn bör därvid tas till älgens populationssammansättning, rovdjurens predation på älg, skada på skog och antalet trafikolyckor med älg. Samebymedlems rätt till jakt enligt 25 § rennäringslagen (1971:437) ska beaktas. Den årliga älgavskjutningen ska sammanställas länsvis. Av ersättning avser uppdraget inom älgförvaltningen.3 3 Regeringsbeslut Jo2008/2619. Det allmänna uppdraget återrapporteras och ska följande redovisas när det gäller älgförvaltning: 1.vilka åtgärder som förbundet vidtagit i fråga om att samordna och stödja förvaltningsarbetet på lokal nivå, 2.hur förbundet har verkat för att höja kvalitén på de lokala samråden, 3.de lokala samråd som hållits och vilka organisationer som deltagit vid samråden samt 4.förbundets riktlinjer för hur rovdjurens uttag av älg ska beaktas i förvaltningsarbetet. har en rikstäckande organisation, uppdelad i 23 länsföreningar, vilka i sin tur är organiserade i totalt cirka 370 jaktvårdskretsar (i genomsnitt 16 per länsförening). Kretsarna är ofta anpassade för att sammanfalla med länsstyrelsernas tidigare älgvårdsdistrikt. Arbetet i länsföreningar och kretsar utförs i huvudsak ideellt och som stöd finns en tjänstemannaorganisation med cirka 110 anställda. I fält är tjänstemännen organiserade i tre samverkansområden (Norr, Mitt, Syd) och ett nationellt kansli med ledning, administration och expertfunktioner. består främst av jaktvårdskonsulenter och administratörer. För varje länsförening finns en ansvarig konsulent, som även deltar i viltvårdsnämnd. Konsulenterna har dessutom ibland speciella ansvarsområden nationellt eller inom respektive samverkansområde. Områden som tål en avskjutning av minst ett vuxet djur får registreras som s.k. A-område där beslutar hur många älgar som får fällas. Jakttiden bestäms av till en eller flera perioder som tillsammans omfattar minst . Om det finns särskilda skäl får besluta att under viss del av jakttiden jakt endast får bedrivas efter vuxen älg av visst kön eller efter kalv. Det finns ca 7 500 registrerade A-områden med en total areal om . Områden som inte uppfyller kraven för A-områden kan om det finns särskilda skäl registreras för tilldelning av ett valfritt djur om året (vuxen älg eller kalv) s.k. B-område. Jakttiden är eller den som bestämmer. Det finns ca 11 400 registrerade B-områden med en total areal på ca 757 000 ha. Områden som har en sammanhängande areal av minst 20 ha får registreras som licensområde för tilldelning av en älgkalv , s.k. E-område. Jakttiden bestäms av till en eller flera perioder som tillsammans omfattar minst . Det finns ca 7 000 registrerade E-områden med en areal på 685 000 ha. Ett område som har sådan storlek och arrondering att det medger vård av en i huvudsak egen älgstam får av registreras som älgskötselområde. Inom älgskötselområde sker jakten efter älg utan licens. För älgskötselområde ska det finnas en skötselplan. Jakttiden bestäms av till en eller flera perioder som tillsammans omfattar minst . Det finns drygt 700 älgskötselområden med en total areal på . Möjligheten att registrera älgskötselområden infördes efter förslag av Utredningen om ersättning vid vissa viltskador i betänkandet Skada av vilt (SOU 1990:60). Regeringens förslag lades fram i prop. 1991/92:9 Om jakt och viltvård. Där angavs att jakträttshavarna själva bör få besluta om hur samarbetet inom området ska ske men att någon företrädare måste utses för kontakterna med . Någon form av avtal mellan jakträttshavarna inom ett älgskötselområde är nödvändigt liksom normer för hur jakten och viltvården ska bedrivas. har tagit fram en modell för hur bestämmelser för ett älgskötselområde kan se ut och också en manual för hur en älgskötselplan kan tas fram. Älgskötselområden utgör vanligtvis ideella föreningar med stadgar som reglerar möten, styrelse m.m. Älgskötselområden utgör frivilliga sammanslutningar inom vilka man förvaltar älgen. Andel A-, B-, E- och älgskötselområden av den registrerade älgmarken i respektive län /2008 (%). Antal, areal samt skjutna älgar för olika licensformer Andel av total inom parentes. områden (st.) (ha x 1000) älgar (st.) årskalv (%) Hur fungerar älgskötselområdena? I en avhandling har frågan om älgskötselområden som adaptiva förvaltningssystem studerats, se avsnitt 9.1.3. Inom ramen för utredningens uppdrag har ett examensarbete genomförts, se avsnitt 1.2. En enkätundersökning omfattar ordföranden i 34 älgskötselområden där uppgav att de främst är markägare, jägare och uppgav sig vara både markägare och jägare. Av älgskötselområdena bestod 13 st. av till största delen bolagsägd mark medan 21 st. till största delen bestod av privatägd mark. Alla har en älgskötselplan för området och många använder sig av Svenska Jägareförbundets mall för upprättandet av planen. Som underlag för planen använder de flesta älgobs, avskjutningsstatistik, bedömning av betesskador och foderresurser, flyginventeringar och andra inventeringar. Även annat, såsom avgångar till följd av trafikolyckor, rovdjursinverkan, andelen annat klövvilt, vandringsproblematik m.m., utgör underlag. De allra flesta uppger att älgskötselplanen följs upp och att det sker mot bakgrund av ungefär samma underlag som man använt vid framtagandet. När det gäller uppföljning av älgskötselplanerna anser man inte att så alltid sker utan flera anger att det sker ibland, sällan eller aldrig. Merparten av områdena justerar sina planer och störst betydelse har då resultaten från olika inventeringar, avskjutningsstatistik och trafikolyckor orsakade av vilt. Uppfattningen är att planerna efterlevs och följs i stor utsträckning dvs. den faktiska avskjutningen stämmer bra överens med den planerade. Följsamheten är något större i de områden där man uppger att utövar uppföljning. Alla anser att älgskötselområdena är en förvaltningsform som fungerar tillfredställande för att förvalta älgstammar i balans med betesresurserna, de areella näringarna och trafiksäkerheten. Motiven till varför man är nöjd med förvaltningsformen är samsynen över stora områden med tillämpning av samma regelverk och riktlinjer, samverkan mellan jaktlagen, samverkan samt bra dialog mellan jaktlagen och markägarna vilket ger ökade kunskaper och personkännedom, möjligheten att ta snabba beslut om så behövs. Fördelarna med att styrningen av älgskötselområdena sker lokalt framhålls, bl.a. att den leder till större engagemang bland de inblandade och att man tar tillvara de lokala kunskaper som finns och därmed snabbare kan följa älgstammens utveckling. Andra skäl som nämns är ansvaret som förpliktigar och vikten av att intilliggande älgskötselområden samverkar så att man drar åt samma håll. Några få anger också att det finns inslag i förvaltningen som fungerar mindre bra. Det gäller bl.a. den omständigheten att man har stora kron- och dovhjortsstammar och vildsvinsstammar vilket gör att man borde förvalta även dem inom området. Merparten uppger att någon form av samverkan sker med intilliggande älgskötsel- och eller licensområden. Samverkan sker i större utsträckning i och än i men även i större utsträckning bland de områden som består av privat mark än de som består av bolagsägd mark. Samverkan sker främst genom möten och träffar där man diskuterar gemensamma mål och försöker enas om liknande avskjutningsregler. Det är relativt vanligt att representanter för älgskötselområdena deltar vid de lokala samrådsmötena och de som uppger att de inte deltar består i huvudsak av bolagsägd mark och finns i . Utredningen har i enkäten till länsstyrelserna frågat hur de anser att älgskötselområdena fungerar. tycker att de fungerar mycket bra medan åtta länsstyrelser tycker att de fungerar bra. Övriga länsstyrelser har angett att det varierar i länet och sex länsstyrelser anser att det finns älgskötselområden i länet som fungerar dåligt. Ca hälften av länsstyrelserna uppger att de gör någon uppföljning av älgskötselplanerna. Flera av dem begär in en förklaring vid stora avvikelser mellan den rapporterade avskjutningen och planen, ofta vid en avvikelse på . Viltvårdsnämndernas syn på älgskötselområden Utredningen har också i enkäten till viltvårdsnämndernas ordförande ställt frågor om älgskötselområden. Av de 12 som svarat anser hälften att älgskötselområdena fungerar mycket bra, fyra att de fungerar bra medan två anser att de fungerar mindre bra. Merparten av viltvårdsnämnderna uppger att de inte gör någon uppföljning av skötselplanerna och att den uppgiften i de flesta fall hanteras av . De flesta uppger att älgskötselområdenas planer beaktas när frågan om tilldelning behandlas, antingen redan vid det lokala samrådet eller av nämnden. Enligt lagen om viltvårdsområden kan två eller flera fastigheter sammanföras till ett viltvårdsområde i syfte att främja viltvården genom en samordning av jakten och åtgärder till skydd och stöd för viltet, se avsnitt 2.1.3. Det finns 1 964 viltvårdsområden registrerade. Utredningen har tillfrågat länsstyrelserna om hur stor areal dessa omfattar men alla har inte kunnat lämna något sådan uppgift. Inom de 13 länsstyrelser som angett arealen för viltvårdsområden uppgår den till sammanlagt 4 746 676 ha. Antalet viltvårdsområden är mycket varierande mellan länen, från län där sådana saknas till 350 viltvårdsområden i . På frågan om viltvårdsområdena i länet fungerar bra eller dåligt har 11 länsstyrelser svarat att de tycker att de fungerar bra eller mycket bra medan övriga som svarat uppgett att de har dålig känne- dom eller ingen uppföljning av viltvårdsområden eller att de har liten betydelse i länet. När det gäller förvaltningen av älg är viltvårdsområden registrerade som älgskötselområden eller som A-områden där meddelar samlicenser eller storlicenser. Jakt- och viltvårdsberedningen föreslog 1983 att ett samrådsorgan skulle samordna viltvårdsinsatserna på lokal nivå vilket regeringen i prop. 1986/87:58 om jaktlag m.m. anslöt sig till. Dessa samråd ansågs dock kunna genomföras på frivillig basis och administreras de av som en del av det allmänna uppdraget. har tillsammans med , LRF/Skogsägarna, och Skogsindustrierna träffat en principöverenskommelse om riktlinjer för detta samråd. Målet är att enighet ska uppnås i samrådet. Vid samrådet tas ett förslag om avskjutningens storlek, tilldelning, avskjutningsprinciper, jakttider, skadeförebyggande åtgärder och biotopvårdsåtgärder fram som redovisas i ett protokoll. Riktlinjerna avser i första hand rutinerna kring älgjakt men bör också kunna avse andra viltarter. Med anledning av att förhållandena varierar mellan olika delar av landet anges att parterna på länsnivå bör träffa en överenskommelse om samrådets utformning. Sådana överenskommelser har träffats i flertalet län. Av riktlinjerna framgår bl.a. följande: Sammansättningen av den lokala samrådsgruppen kan variera beroende på de lokala förhållandena men regelmässigt bör representanter för jägarnas och markägarnas organisationer liksom representanter för större markägare ingå. Jägarnas och markägarnas organisationer bör ha lika antal representanter och mandattiden bör vara . Ordförande och sekreterare utses inom gruppen. Till samrådet ska alltid kallas – adjungeras – sådana som kan bidra med kunskaper om aktuella förhållanden. Inför samrådet ska respektive företrädare samla in de uppgifter inom sin sektor som kan ha betydelse. Jägarna står för avskjutningsstatistik, älgobs m.m. samt resultat från överläggningar med älgskötselområden och större A-licensområden. Markägare och står för uppgifter om viltskador på gröda och skog och förändringar i skogsbruket. Företrädare för trafiksäkerhetsintresset står för viltolycksstatistik m.m. Samrådet bör i första hand avse att upprätta en översiktlig älgvårdsplan för distriktet med syfte att uppnå det övergripande målet med en älgstam i balans med foderutnyttjande och trafiksäkerhet samt med en lämplig ålders- och könsfördelning.