sou · GXB352 · 2009-06-01 00:00:00 — I debatten om imamers roll och betydelse för framtida utveckling presenteras ofta islam och muslimer som ett specialfall och som ett undantag från alla andra religiösa grupper i samhället. I högerpopulistiska och främlingsfientliga kretsar är det speciellt vanligt att framställa islam och muslimer som våldsamma och farliga. Ur ett religionsvetenskapligt perspektiv är det dock inte rimligt att hävda att vissa religioner skulle vara mer våldsbenägna än andra och islam bör därför inte analyseras som ett undantag. Alla religioner har en inneboende potential att utnyttjas för fredliga eller våldsamma syften och hur religioner tolkas måste studeras i relation till det omgivande samhället. Hur människor förstår och brukar sin religion är med andra ord beroende av hur de upplever sin situation i samhället och hur deras sociala och ekonomiska verklighet ser ut. För att imamer ska kunna fungera på ett tillfredställande för sina församlingar/föreningar och det omgivande samhället måste de få samma möjligheter som alla andra religiösa ledare. Ur detta perspektiv kan diskussionen om imamutbildningar i också ses som ett försök att ge muslimer rättigheter och 9 Birt, Johanthan (2006) Good Imam, and National Integration in post 9/11, The , Vol. 96, s. 687. möjligheter att integreras i samhället.10 Det är en naturlig utveckling och ett resultat av den förändrade europeiska religiösa och etniska kartan. är näst största religion och precis som alla människor har muslimer rättigheter och friheter liksom skyldigheter i de europeiska samhällena. Innan jag beskriver de europeiska imamutbildningarna är det viktigt att betona att merparten av de nu verksamma muslimska ledarna i väst har fått sin utbildning i länder utanför och många har rekryterats till väst vilket bland annat har resulterat i kulturkrockar och bristande språkkunskaper.11 De flesta försök att starta utbildningar i väst är dock nya och merparten brottas med trovärdighets- och legitimitetsproblem. Detta gäller både i relation till det omgivande muslimska samhället och offentliga myndigheter. Lejonparten av muslimska teologer väljer fortfarande att studera i länder som , , eller /. Undantag är de som har fått sin utbildning från , eller England.12 Dessa tre länder har av historiska skäl en lång erfarenhet av att utbilda imamer och är därför av speciell betydelse i en diskussion om imamutbildningar i . De individer som besvarade imamutredningens enkät har studerat i följande länder. 10Se till exempel Amiraux, (2005) Discrimination and Claims for Equal Rights Amongst in Europe, i Cesari, och (eds.) European and the . Aldershot: Ashgate. 11Det finns inga uppgifter om , men forskning från bland annat tycks indikera att många imamer importeras till . Se till exempel Boender, Welmoet och (2002) Imams in the and in , i Shadid, W.A.R. och (eds.) Intercultural Relations and : in Union. : , s. 168. Se även 2004. För en motsvarande diskussion om se , (2003) Training Imams and , ISIM Newsletter, No. 13/, s. 20. 12Men även i där det finns flera seminarier för imamutbildningar väljer församlingar fortfarande i stor utsträckning att rekrytera imamer utanför och . Inhemskt utbildade imamer tycks fortfarande vara ett andrahandsval för församlingar. Geaves, (2008) Drawing on the Past to Transform the Present: for Training and Preparing Brittish Imams, , Vol 28, No. 1, s. 103. Figur 1 I vilket land har du fått din utbildning till imam? (Totalt 102 svar) Figur 1 visar att merparten av muslimska religiösa ledare i har fått sin utbildning i . Av de som svarade hade 55 fått hela eller delar av sin utbildning vid institutioner i och 47 har fått hela eller delar av sin utbildning utanför . Eftersom de klassiska islamiska lärdomsinstitutionerna i länder som och finns beskrivna i andra studier har jag valt att utelämna dessa och fokusera på befintliga utbildningar i Europa.13 För att kunna läsa figuren är det viktigt att betona att en person kan ha studerat i flera länder och tabellen visar samtliga länder som imamerna har angett. som min genomgång är fokuserad på imamutbildningar i har jag också inkluderat exempel på utbildningar av så kallade islamlärare. En breddning av diskussionen är nödvändig eftersom de flesta utbildningar för muslimska ledare inte är inriktade enbart mot imamer. Snarare är merparten av initiativ fokuserade på blivande religionslärare, pedagoger, sociologer och kaplaner.14 Det vill säga muslimer som kan undervisa och vägleda enligt ett muslimskt konfessionellt inifrånperspektiv. Möjligheten att välja en konfessionell religionsundervisning inom ramen för statliga grundskolor erbjuds av ett flertal stater i . Detta gäller till exempel i , , , , och . För att garantera kvaliteten på dessa lärare har ett flertal länder öppnat speciella utbildningsprogram för islamlärare. Till skillnad från merparten av imamutbildningar som är privata initiativ är dessa oftast sanktionerade av berörda stater. Vanligtvis är utbildningen av islamlärare förlagd till godkända och statligt finansierade universitet. Trots att dessa initiativ inte ska jämföras med imamutbildningar är det viktigt att inkludera dem i en diskussion om en imamutbildning i . För att förstå diskussionen är det också viktigt att vara medveten att det finns olika synsätt på hur religionsundervisning kan organiseras i . Enligt kan fyra förhållningssätt urskiljas. 13Se till exempel Argita Maza, (2005) El en el Egipto Contempráneo. : Editorial de ; Hefner, och (eds., 2007) Schooling . The Culture and Politics of Modern Education. och : ; Hefner, . (Ed., 2009) Making Modern . The Politics of Islamic Education in Southeast . : och Sikand, Yoginder (2005) Bastions of the Believers: Madrasas and Islamic Education in . : Penguin Books . 14En diskussion om behovet av att bredda diskussionen om imamutbildningar finns till exempel i , (2006) at Universities. SOU 2009:52 Bilaga 4 Staten är religiöst neutral, strikt Att undervisa om alla religioner är en del av skolans uppgift. Det är möjligt för staten att Religioner som inte tillhör den Exempel: , . ning för de elever som så önskar i statliga skolor. Exempel: , , , i vissa delstater i , de tysktalande del– arna av samt . Källa: , s. 216. I de länder där konfessionell religionsundervisning är tillåten inom statlig skola har studenter generellt en bättre arbetsmarknad och möjligheten att få jobb som lärare, pedagoger, socialarbetare och imamer är mer gynnsam. Detta faktum kan också komma att påverka den framtida utbildningen av imamer eftersom universitet och högskolor är intresserade av att så många potentiella studentgrupper som möjligt kan läsa en utbildning. Utbildningar som ger studenter möjlighet att antingen läsa till imam och/eller till lärare/pedagog/är mer attraktiva för både univer– sitet/högskolor och potentiella studenter. I finns ingen imamutbildning, men staten ansvarar tillsammans med den muslimska paraplyorganisationen des Musulmans de för utbildningen av islamlärare. Precis som i och har muslimer rätt till konfessionell undervisning i den statliga skolan. är islam en erkänd religion i vilket bland annat innebär att staten har ett ansvar för utbildningen av islamlärare.15 Jämfört med andra samfund som har blivit erkända av staten har imamer i inte fått samma möjlighet som till exempel katolska och protestantiska präster som avlönas av staten.16 Det främsta skälet till statens intresse för islamlärare tycks främst vara en rädsla för att de kan sprida anti- Belgiska stämningar och skapa grogrund för extremism. Liksom i (se nedan) har flera politiker hävdat att islamlärarna är opålitliga och illojala mot staten och att av lärarna predikar en farlig fundamentalistisk lära.17 utbildas islamlärare för de flamländska delarna av landet vid i , medan islamlärare för de fransktalande regionerna utses av Exécutif des Musulmans de . Trots att denna organisation har uppnått en viss position i förhållande till den belgiska staten är spänningarna inom den muslimska populationen stora. Speciellt problematiskt är förhållandet mellan muslimer av turkisk och marockansk bakgrund och Exécutif des Musulmans de legitimitet är ofta ifrågasatt. Trots att den muslimska närvaron i framför allt förknippas med arbetskraftsinvandring och flyktinginvandring är islam en del av västvärldens historiska arv. Vid sidan av den Iberiska halvön – som dominerades av muslimer från 711 till 1492 – är och dagens färgat av sin muslimska historia. I länder som , och har den islamiska närvaron aldrig upphört och ur detta perspektiv är islam en av 15Kanmaz, (2002) The Recognition and Institutionalization of in , The , Volume 92, Spring. 16En diskussion om imamers situation i finns ibland annat Vergaelen, (2006) Looking for Imams for Mosques, hämtad från =Zone-English-Euro_%2FEMELayout 17Boender och Kanmaz 2002, ss. många olika religioner. Därför har Gazi Husrev-beys mad- rasa-institution i en central plats i en disku– ssion om imamutbildningar i Europa.18 I skolans styrdokument – Waqfiyyan (även känd som Waqfname vilket ungefär betyder Boken om donationen) kan man läsa: In the madrasa (of Gazi Husrev-Bey) – which the waqif (endower) wants to build, establish, erect, and devote to those from among the students and the common people who shall obtain knowledge and improve morality, and to those who shall be occupied with rational and traditional knowledge – there shall be the someone, who is knowledgeable, virtuous, excellent and competent, who will uncover the veils of truths by verbally uttered and written words, and who will combine the particular and as well as comprehend rational and traditional knowledge. He shall teach tafsir (Quranic exegesis), hadith (Islamic tradition), ahkam (basics of Sharia law), usul (the theory of law), bayan (Arabic stylistics), and kalam (Islamic speculative theology) as well as all other things that the custom (or time) and place require (ma yaqtadihi wa-l-maqamu).19 Enligt skolans tradition (som bygger på den hanafitiska lagskolan) måste alla imamer ha en ijaza (licens, intyg) för att kunna predika, undervisa och utföra islamiska ritualer (förrätta bröllop, begravningar och skriva kontrakt). Saknas den Osmanske kalifens godkännande är imamens tjänster ogiltiga och utan värde. När avskaffande det Osmanska kalifatet 1924 upphörde denna funktion och istället blev det stormuftin av Bosnien-Herce- govina som utfärdar en ijaza i egenskap av Raisu-l-ulama (ungefär ledare för de religionslärde). Efter kommunismens fall har ett flertal madrasa-institutioner öppnats som nya har tillkommit. fanns det totalt åtta madrasa-institutioner i följande städer: , Tuzla, Cazin, Travnik, , och två i Visoko. Enligt den nuvarande Raisu-l-ulama och stormuftin av , läser ett betydande antal studenter vid de lokala madrasa-institutionerna samt vid teologiska fakulteten i . 18Beskrivningen av imamutbildningarna i är hämtade från Ceric, (2008) History of the Institutionalized Training of Imams in Bosnia- , i Drees, . och (eds.) The Study of Religion and the Training of in Europe. Academic and Religious Freedom in the 21st Century. : , s. 277–332. 19Utdrag ur den grundläggande texten Waqfiyya eller Waqfname från Gazi Husrev-bey Medrasa i . Översättning av Ceric 2008, s. 285. Bilaga 4 SOU 2009:52 Studenter vid de åtta lokala madrasa-skolorna Studenter vid de tre teologiska institutionerna i Källa: , s. 288. Efter studier vid någon av de lokala utbildningsorterna utbildas blivande imamer och (predikanter) vid Fakulteten för de Islamiska vetenskaperna i . Även denna institution som öppnades är arvtagare till det Osmanska imperiet och till Gazi Husrev-beys madrasa. flyttades fakulteten till nya lokaler i Maktab-i nuvvab i . fungerar den teologiska fakulteten som ett universitet och erbjuder kurser på både grund och avancerad nivå. Utbildningen är fördelad på tre institutioner som bedriver undervisning och forskning inom teologi, religionspedagogik och yrkesutbildning (för blivande imamer och ). De islamiska institutionerna i visar dels på en historisk kontinuitet, dels på att det är möjligt att utbilda sig till imam i . är de lokala institutionerna och det islamiska i exempel på ett statligt initiativ där undervisning i islam inte är något problem. För de muslimer som följer den hanafitiska lagskolan är ovan nämnda exempel ett alternativ och under imamutredningsarbetet har flera muslimer i nämnt som en förebild. Även lokala Bosniska församlingar i har betonat att deras imam eller religiöse ledare måste ha en licens (ijaza) från stormuftin av Bos- nien-Hercegovina för att ha legitimitet och trovärdighet. I har det vuxit fram ett stort antal seminarier för utbildning av imamer, religiösa ledare och kaplaner.20 Till skillnad från och som präglas av en turkisk dominans är främst påverkad av invandring från den indiska subkontinenten. Vid sidan av hinduiska och sikhiska centra utgör muslimska grupper från , och viktiga inslag i den religiösa kartan. Den muslimska miljön i är precis som övriga också präglad av inom-islamiska uppdelningar och konflikter. Den främsta skiljelinjen finns mellan muslimer som är anhängare av Deobandi-rörelsen och Tabligh Jammat och de som är Berelvi-muslimer, två traditioner med rötter reformrörelser i . Deobandi-rörelsen har sitt centrum i den indiska staden norr om . Här startade och 1876 ett islamiskt seminarium. Syftet var att garantera att muslimska traditioner överlevde i en situation då styrdes av Engelsmännen. Syftet med utbildningen var att: preserve and promote a (as opposed to localized) Islamic identity, expresed in the re-emphasizing of traditional standards, the study of the Quran and Haidh, and Hanafi law.21 etablerade Maula (1885–1944) en rörelse under namnet Tabligh Jamaat (det predikande partiet). Detta är inte en ny rörelse utan snarare en inom-deobandisk väckelserörelse. Till skillnad från den ursprungliga deobanditraditionen utmärks Tabligh Jamaat av en stark vilja att missionera och föra ut deras tolkning av den islamiska läran till vanliga muslimer. En attityd som bland annat har haft stor betydelse för muslimer av indiskbakgrund i . De muslimer som inte följer Deobandi eller Tabligh Jamaat är vanligtvis anhängare av den andra muslimska grenen som dominerar på den Indiska subkontinenten, nämligen Berelvi-skolan. 20 Informationen om imamutbildningar och teologiska seminarier i är hämtad från , (2006) Educating the Ulama: Centres of Islamic Religious Training in , and , Vol. 17, No. 1, s. 55–76 och Geaves, (2008) Drawing on the Past to Transform the Present: for Training and Preparing British Imams, , Vol. 28, No 1, s. 9–112. 21 2006, s. 56. rörelse går tillbaks till (1856–1921) och hans skola i staden i . Till skillnad från deobandi-musli- mer valde att bejaka den lokala folkreligiositeten och försvara de troendes rätt att besöka helgongravar och andra former av folkreligiositet. Med arbetskraftsinvandring från den indiska subkontinenten anlände Deobandi-, Tablighi- och Barelvi-muslimer till . finns det uppskattningsvis 25–30 Deobandi och Berelvi seminarier (vanligtvis kallade för dar ululoom) i . Dessa seminarier/skolor är ofta svåra att jämföra eftersom de ger undervisning för pojkar och flickor i olika åldrar som det är möjligt att studera på flera nivåer. Seminarierna i Bury (Darul Uloom al-Arabia al-Islamia) och Dewsbury (Jamiat Talimul ) tillhör de mest kända och det är här som deoband-rörelsen och Tablighi Jamaat utbildar sina teologer. Att läsa på dessa orter innefattar vanligtvis en eller flera terminers studier i . Vid sidan av islamisk teologi och arabiska betonas kunskaper i urdu och gujarati. Seminariet i Bury startades och tillhör en av de äldsta studieorterna för muslimer i . Flera av seminarierna är också uppbyggda som internat och studenterna bor och lever på skolorna . Detta bidrar till att behålla och bevara en etnisk, teologisk och språklig profil. En typisk dag på seminariet i Dewsbury kan se ut på följande sätt enligt : 11.30, sedan fritid till 13.15 (till exempel recitation av , tajweed)22 I mångt och mycket utbildar seminarierna i Bury och Dewsbury muslimska ledare till att bevara kulturella särarter och förstärka den etniska identiteten. som skolorna är öppna för nytolkningar, inom-islamiska förändringar och önskemål från det omgi- 22 2006, s. 68. vande samhället vill inte de muslimska utbildningsinstitutionerna förändras på grund av ett yttre tryck utan av egen kraft. Vid sidan av ovan nämnda seminarier är The college i en av de mest kända muslimska utbildningsinstitutionerna i . som är utbildad vid al-Azhar universitet i , , startade 1986 med hjälp av pengar från . Till skillnad från ovan nämnda seminarier har Badawi valt att lyfta fram arabiska traditioner, västerländsk filosofi och religionsdialog. Examen vid The college utfärdas i samarbete med , , vilket visar på skolans ambition att bli betraktad som ett legitimt utbildningsalternativ. På liknande sätt har brittiska shia-muslimer startat utbildningar och är det möjligt att läsa till imam på Hawza Illmiya och () i . Även i detta fall utfärdas en examen på grundnivå från ICAS i samarbete med . Dessa utbildningar utformas dels efter västerländska modeller (BA, MA och PhD) och dels efter shiamuslimska krav. Studenter vid Hawza Illmiya och ICAS läser i (helst i Qum, ).23 i Leicestershire har nära kopplingar till den pakistanska Jamaat i-Islamiya rörelsen. Institutets målsättning är främst att fungera som komplement eller påbyggnad till redan existerande utbildningar och det finns ingen ambition att starta en utbildning för imamer. Institutet har framför allt utvecklat en kurs för muslimska kaplaner tillsammans med Anglikanska kyrkan och berörda myndigheter.24 Syftet är att förbereda muslimer (inte nödvändigtvis imamer) för ett arbete i fängelser, sjukhus och skolor i . Kursen innehåller bland annat en introduktion till engelsk juridik, andlig vård i offentlig sektor (fängelser, sjukhus, skolor), kommunikationsteknik, själavård och rådgivning enligt islamiska principer. Kursen ska öka deltagarnas förmåga att kommunicera islam till sin omgivning och underlätta samarbetet med berörda myndigheter samt tillgodose muslimers behov i offentliga institutioner. Efter examination får studenterna ett certifikat som visar på deras kvalifikationer och meriter vilket ökar deras möjligheter att få arbete i offentliga institutioner som fängelser, sjukhus och skolor. Kurser och examina från Markfield 23För mer information se är validerade av och kan därför ses som en del av det statliga brittiska utbildningssystemet.25 Sammantaget pekar flera forskare på att utbildningen av imamer och religiösa ledare i det muslimska samhället har stora brister. Även om det finns gott om utbildningar i är det tydligt att dessa inte alltid är utformade för att möta samtliga muslimska eller icke-muslimska önskemål. Istället för att förbereda studenter på att arbeta i ett mångreligiöst, pluralistiskt och till stora delar sekulärt samhälle utbildas de till att bevara och förstärka kulturella, etniska och språkliga särarter. Ataullah Siddiqui sammanfattar problemen: the tragedy is that the syllabus of such seminaries reflects contemporary challenges and needs. The only difference between an imported Imam and a local trained Imam lies in the fact that the latter can convey his message in English, whilst the fomer cannot.26 Seminariernas brister och problem har uppmärksammats i flera rapporter och många försök har gjorts för att förbättra utbildningarna. Muslimska ledare är dock noga med att påpeka att omställningar måste ske inifrån och att muslimer själva måste se behovet av förändring. Precis som i övriga har engelska myndigheter visat ett ökat intresse för Dar ul-uloom seminarierna efter . Diskussionen har ofta handlat om kontroll, men vilja till förändring försämras om den blir påtvingad enligt . Although it might be tempting for a government impatient with the rate of change to impose a solution that requires imam qualifications to be undertaken at secular universities, it is important to recognize religious sensitivities and the natural feeling amongst the ulema that they have been responsible for their own training and have been managing their own affairs for centuries.27 Det är också viktigt att komma ihåg att skolorna i Deoband och Barelvi startade som oppositionella rörelser mot kolonialmakten. Bland dessa och liknande muslimska reformrörelser finns en lång tradition av motstånd och ovilja till förändring om den blir påtvingad. Det finns med andra ord en risk att staten blir betraktad som en ny 25Beskrivningen från är hämtad från samt (2005) Imamuddannelse i – udfordringer og perspektiver. : , s. 29–30. 26Siddiqui, Ataullah (utan år) in : Past and Present. Hämtad från (utskrift ). 27Geaves 2008, s. 111. kolonialmakt vilket i sin tur kan generera ytterligare motstånd och radikalisering. Istället för att bidraga till en positiv förändring kan statens ökade intresse snarare leda till att rörelserna sluter sig inåt och förstärker utanförskap och särartstänkandet bland muslimer.28 Geaves informanter betonar till exempel att det är viktigt att framtida utbildningar av imamer utvecklas för att förstärka deras kompetens att sköta sitt arbete på ett tillfredställande sätt. En framtida utbildning ska därför inte endast ses som en respons på kriget mot terrorismen eller som en integrationsåtgärd. Professionella imamer har enligt Geaves informanter förutsättningar att lösa framtida utmaningar och problem. Enligt dessa är radikalisering och extremism först och främst inte orsakad av religiösa budskap utan av utanförskap och brist på integration. religionsfrihetslagstiftning (omarbetad och utökad ) innebär bland annat att föräldrar som önskar att ge sina barn en utbildning i islam rätt att få detta behov tillgodosett i den statliga skolan. får cirka 500 elever en sådan undervisning, men behovet är betydligt större och fler islamlärare behövs. För att råda bot på bristen på lärare startade i en utbildning för islamlärare. Kursen som startade utvecklades tillsammans med och muslimska grupper. Detta är med andra ord ingen utbildning för blivande eller redan verksamma imamer utan för lärare i islam.29 Muslimer i har också deltagit i ett EU-projekt för mångreligiösa ledare som heter : A Mutifaith Approach (IAMA). Trots att några av deltagarna var imamer är detta inte en imamutbildning och projektet kan först och främst ses som en vidareutbildning för redan verksamma religiösa ledare. 28Haddad och Balz 2008, s. 217–218. 29Fuess 2007, s. 224. En allmän diskussion om islam i skolan i finns i , (2003) children in system, Magazine Monitori 3/2003. Kan hämtas från (utskrift 2009-04- 20). Se även , (2004) i , Svensk Religionshistorisk , . 13, ss. 115–116. har den franska debatten om religion präglats av en stark betoning av laïcité vilket betyder att det ska finnas en tydlig separation mellan kyrka/religion och stat. Den franska statens uttolkning och tillämpning av denna princip har dock varit föremål för flera diskussioner och konflikter (inte minst om muslimska kvinnors användning av huvudduken i skolan).30 Oavsett ett önskemål om att separera stat och religion har franska medier och politiker uppmärksammat behovet av en utbildning av imamer. Flera imamer har också utvisats på grund av att de har haft politiska och teologiska åsikter som strider mot lagen och behovet av en utbildning för imamer har betonas vid ett flertal tillfällen.31 Det har dock varit mycket svårt att starta en formell utbildning av imamer i eftersom staten förespråkar laïcité och det finns små möjligheter för universitet att inleda en för imamer relevant utbildning. Ett undantag är regionen där lagen inte gäller eftersom dessa områden lydde under för införandet av laïcité.