sou · GXB370 · 2009-08-06 00:00:00 — Det offentliga ombudet har rätt att ta del av vad som förekommer i ärendet och att yttra sig i ärendet. Ombudet har även rätt att överklaga rättens beslut. Om ärendet är så brådskande att ett dröjsmål skulle riskera syftet med tvångsmedlet, får sammanträde hållas och beslut fattas utan att något offentligt ombud har varit närvarande eller annars har fått tillfälle att yttra sig. I ett sådant fall ska ett offentligt ombud underrättas om att beslut har fattats och beredas tillfälle att ta del av ärendet. Med anledning av införandet av systemet med offentliga ombud har det i sekretesslagen (1980:100) tagits in en bestämmelse som innebär att ett offentligt ombud utan hinder av sekretess får ta del av uppgifter i ärenden hos domstol om hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning. I har det vidare införts en bestämmelse som anger att ett offentligt ombud inte obehörigen får avslöja vad han eller hon får kännedom om under uppdraget. Skälen till att införa ett system med offentliga ombud var flera. Ett skäl var att enskildas rättsskydd förstärks om det i processen tillkommer en person som särskilt har till uppgift att bevaka enskildas intressen och lyfta fram omständigheter till skydd för enskildas integritet. Det ansågs också angeläget att det finns en rättssäkerhetsgaranti redan vid tillståndsprövningen, utöver det faktum att det är en domstol som fattar beslut om tillstånd (prop. 2002/03:74 s. 22 f.). Regeringen förordnar i sänder personer som ska tjänstgöra som offentliga ombud. Endast den som är eller har varit advokat eller som har varit ordinarie domare kan förordnas som offentligt ombud. Regeringen ska inhämta förslag på lämpliga kandidater från och . I propositionen (prop. 2002/03:74 s. 25 f.) uttalade regeringen beträffande denna ordning att det i lagrådsremissen hade föreslagits att regeringen – med hänsyn till de sekretess- och säkerhetsfrågor som aktualiseras i dessa ärenden – skulle utse och entlediga de offentliga ombuden. Regeringen noterade även att Lagrådet hade kritiserat detta förslag och redogjorde för de huvudsakliga skäl som Lagrådet hade angett mot en sådan ordning. Nämligen att det ur ett europakonventionsperspektiv var viktigt att ombuden framstod som oavhängiga och att det därför inte var lämpligt att regeringen eller någon regeringen underställd myndighet – som kan ses som statens företrädare gentemot de enskilda misstänkta – utsåg och entledigade de offentliga ombuden. Regeringen noterade vidare att Lagrådet särskilt hade påpekat att det med den föreslagna regleringen inte fanns någon garanti mot att regeringen entledigade ett ombud under pågående tvångsmedelsärende. Regeringen uttalade att man delade Lagrådets uppfattning att det var viktigt att ombuden framstod som oavhängiga, men underströk det faktum att det är domstolen som beslutar om tillstånd till användning av hemliga tvångsmedel och att det därför är domstolen som – med sin grundlagsfästa självständighet och de ordinarie domarnas oavsättlighet – utgör garantin för att dessa ärenden avgörs på ett i förhållande till statsmakterna oavhängigt sätt. Regeringen framhöll vidare att regeringen givetvis inte bör kunna påverka vem som ska vara offentligt ombud i ett visst ärende. För att åstadkomma en reglering som tydliggjorde att regeringen inte fritt kunde entlediga ett offentligt ombud föreslog regeringen därför att de offentliga ombuden skulle utses enligt den modell som gäller för utseende av dem som ska tjänstgöra som ekonomiska experter i domstol (4 kap. 10 a § ). Det innebär att regeringen i sänder förordnar dem som kan tjänstgöra som offentliga ombud. får vid behov ytterligare personer förordnas för återstående del av perioden. Någon föreskrift som ger regeringen en särskild möjlighet att entlediga ett offentligt ombud behövs inte med denna lösning. I enlighet med Lagrådets synpunkter ansåg regeringen vidare att advokatsamfunds och för domstolsväsendet (numera ) medverkan borde lagfästas, vilket lämpligen kunde ske genom en bestämmelse av innebörd att regeringen ska inhämta förslag på lämpliga kandidater från dessa organ. infördes också generella straffvärdeventiler för hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning. Regeringen uttalade (a. prop. s. 33 f.) att man ansåg att – som hade avvisat tanken på en straffvärdeventil – hade övervärderat svårigheterna och nackdelarna med en sådan reglering. Enligt regeringen torde det inte vara någon avgörande skillnad mellan att på ett tidigt stadium bedöma om ett brott ska rubriceras på sådant sätt att en minimistraffregel är uppfylld och att göra en bedömning av detta brotts straffvärde. Regeringen hänvisade också till att det föreslagna systemet med offentliga ombud i ärenden om hemliga tvångsmedel ger förutsättningar för en mer allsidig belysning av de omständigheter som inverkar på frågan om tvångsmedlets tillåtlighet och också ger möjlighet att få beslut om tillstånd till hemliga tvångsmedel överprövade. Regeringen underströk att den omständigheten att utredningen i vissa fall kan vara mindre robust ska räknas den misstänkte till godo i form av ett lägre bevisvärde. Enligt regeringen skulle man kunna uttrycka detta så att en marginal till förmån för den misstänkte måste vägas in. 3.2.5Regler för de brottsbekämpande myndigheternas användning av överskottsinformation som framkommit vid användning av hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning införs infördes bestämmelser för att reglera de brottsbekämpande myndigheternas användning av överskottsinformation som framkommit vid användning av hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning, för brottsutredande och brottsförebyggande ändamål (prop. 2004/05:143, bet. 2004/05:JuU28, rskr. 2004/05:274). Regleringen innebär att överskottsinformation om ett annat brott än det som ligger till grund för beslutet om det hemliga tvångsmedlet normalt får användas för att utreda det brottet. Beträffande överskottsinformation om mindre allvarliga brott gäller dock en viss begränsning. En förundersökning om ett sådant mindre allvarligt brott får inledas på grund av överskottsinformation endast om fängelse eller däröver är föreskrivet för brottet och det kan antas att brottet inte föranleder böter eller om det finns särskilda skäl. Uppgifter om förestående brott får användas för att förhindra brott (se 27 kap. 23 a § ). Beträffande skälen för att införa regleringen anförde regeringen bl.a. att den delade den uppfattning som Lagrådet tidigare hade uttryckt, nämligen att praxis beträffande artikel 8 bör tolkas så att en lagreglering av hanteringen av överskottsinformation i vissa fall är ett krav när det gäller personer som händelsevis råkat bli avlyssnade. Mot bakgrund av innehållet i nämnda artikel ansåg regeringen vidare att det var önskvärt att även reglera användningen av överskottsinformation som erhållits vid användning av hemliga tvångsmedel beträffande andra än sådana som händelsevis råkat bli avlyssnade (prop. 2004/05:143 s. 29 f.). Förfarandereglerna rörande upptagningar eller uppteckningar som härrör från hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning ändrades . gäller därför att uppgifter som är av betydelse från brottsutredningssynpunkt ska bevaras till dess förundersökningen har lagts ned eller avslutats eller, om åtal väckts, målet har avgjorts slutligt. Vidare ska uppgifter som är av betydelse för att förhindra brott bevaras så länge det behövs för att förhindra brott. Slutligen föreskrivs att bestämmelserna rörande förstörande och bevarande av upptagningar och uppteckningar inte hindrar att de brottsutredande myndigheterna behandlar uppgifter från upptagningarna och uppteck- ningarna i enlighet med vad som särskilt är föreskrivet i lag, t.ex. i polisdatalagen (1998:622). De nu angivna bestämmelserna finns i 27 kap 24 § . 3.2.6Regeringens remiss till Lagrådet Inom författades promemorian Hemlig rumsavlyssning (dnr Ju2005/5765/Å). I samband med utarbetandet av promemorian hölls det överläggningar med representanter för , och beträffande behovet av buggning. I promemorian föreslogs en särskild lag om hemlig rumsavlyssning som i vissa avseenden skilde sig från det lagförslag som tidigare hade presenterats i lagrådsremissen Hemlig avlyssning m.m. Det gällde bl.a. frågan om hur överskottsinformation som erhålls vid hemlig rumsavlyssning skulle få användas. Promemorians förslag behandlades i lagrådsremissen Hemlig rumsavlyssning som regeringen beslutade . I remissen föreslog regeringen att hemlig rumsavlyssning skulle införas som ett nytt hemligt tvångsmedel. Hemlig rumsavlyssning skulle enligt förslaget få användas vid förundersökning avseende brott som hade ett minimistraff om fängelse . Hemlig rumsavlyssning skulle även få användas vid förundersökning angående vissa andra allvarliga brott, såsom grovt narkotikabrott och grov narkotikasmuggling, om det kunde antas att brottets straffvärde översteg fängelse. Hemlig rumsavlyssning skulle enligt förslaget endast få avse en plats där det finns särskild anledning att anta att den misstänkte kom att uppehålla sig. Särskilda krav uppställdes för tillstånd att avlyssna andra bostäder än den misstänktes egen bostad. Det skulle som huvudregel inte vara tillåtet att avlyssna läkarmottagningar, massmedieredaktioner eller andra platser som stadigvarande användes eller var särskilt avsedda att användas av någon vars vittnesplikt var begränsad. Förslaget innebar vidare ett absolut förbud mot att avlyssna advokatkontor. Detsamma gällde även för biktstol eller annan plats som användes för enskild själavård. I remissen förslogs även förbud mot att avlyssna samtal där advokat, läkare eller annan vars vittnesplikt är begränsad yttrade sig om sådant som personen i fråga inte skulle få höras om som vittne. Förslaget innebar således att bl.a. samtal mellan försvarare och den misstänkte, bikt och enskild själavård och samtal, där enligt tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen någon som talar inte får avslöja sin källa, inte skulle få avlyssnas. Förslaget innehöll flera rättssäkerhetsgarantier. Bland annat skulle det för användning av hemlig rumsavlyssning krävas att allmän domstol lämnade tillstånd till åtgärden. Vidare skulle offentliga ombud delta i sådana tillståndsärenden. Tiden för tillstånd skulle inte få överstiga en månad åt gången. Tillstånd till hemlig rumsavlyssning skulle få lämnas endast om det var av synnerlig vikt för utredningen samt om skälen för åtgärden uppvägde det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebar. Enligt förslaget i remissen skulle det också införas en reglering för användningen av överskottsinformation som fås vid användning av hemlig rumsavlyssning. Möjligheten till hemlig rumsavlyssning skulle slutligen enligt förslaget införas genom en särskild, tidsbegränsad lag. I lagrådsremissen lämnas en tämligen utförlig redogörelse för behovet av hemlig rumsavlyssning mot bakgrund av att Lagrådet tidigare hade uttalat att det material som då hade presenterats för dem varken tillät några säkra slutsatser av om behovet var reellt och starkt eller om hemlig rumsavlyssning var ett tvångsmedel som var effektivt. I det följande lämnas en redogörelse för vad som anfördes i remissen i denna sak. I remissen gjordes i detta sammanhang en uppdelning mellan Säkerhetspolisens och den öppna polisens behov. Behovet av hemlig rumsavlyssning inom verksamhetsområde I remissen uttalades att Säkerhetspolisen hade angett att de tvångsmedel som man då hade tillgång till inte erbjöd tillräckliga möjligheter att utreda brottslighet inom verksamhetsgrenarna kontraterrorism, kontraspionage och författningsskydd. I remissen lämnades därför en redogörelse för den brottslighet som Säkerhetspolisen ska bekämpa inom respektive verksamhetsgren varvid följande anfördes (s. 29 ff.). Terroristbrottslighet har utvecklats till ett synnerligen allvarligt internationellt problem. utfördes det mest omfattande terroristdådet i modern tid då flygplan flögs in i bl.a. i och försvarshögkvarteret i . Terroristdåden orsakade över 3 000 människors död och ett ännu större antal personskador som stora ekonomiska värden gick till spillo. drabbades av det största terroristattentatet sedan i och med attentaten i , som tog 192 personers liv och skadade 2 000. Fler än 1 000 elever och lärare togs som gisslan i en skola i , . Drygt 300 personer ur gisslan dödades . En rad attentat i tog 52 personers liv. Efter terroristattentaten har insatserna för att förhindra och bekämpa terrorism kommit att högprioriteras. En effektiv bekämpning av denna brottslighet förutsätter internationell samverkan. har förbundit sig att delta i en sådan internationell samverkan genom anslutning till ett flertal internationella antiterroristinstrument. Den internationella terrorismen har kommit att dra fördel av öppnare gränser. Inte sällan sträcker sig terroristnätverk över flera stater. Ofta äger planeringen av ett terroristbrott rum i andra stater än den stat där terroristbrottet ska utföras. Det är då önskvärt att åtgärder kan vidtas i alla länder, så att inte det ena eller andra landet blir en för personer som begår eller medverkar till terroristbrott. De metoder som används vid planläggningen och utförandet av terroristbrottslighet samt för att undgå upptäckt innan sådan brottslighet fullbordas förändras fortlöpande och blir allt mer sofistikerade. Den ökade rörligheten över gränserna och de förbättrade kommunikationerna medför att det blir allt svårare att avslöja planläggningen av terroristhandlingar med internationella inslag (SOU 1990:51 s. 161 f.). Förutom den avancerade utrustning och andra hjälpmedel som kommer till användning står dessutom stora ekonomiska och personella resurser till förfogande för dem som står bakom brotten. En faktor som kan innebära särskilda utmaningar för brottsbekämpande myndigheter är att det inte sällan förekommer att personer som är beredda att utföra terroristdåd kan uppleva sig själva föra en kamp för ideella mål, inte sällan med en närmast religiös övertygelse eller fanatism. De handlingar som utförs för att uppnå målen uppfattas inte som omoraliska. Den starka övertygelsen om att deras handlingar är befogade, gör gärningsmännen mer målmedvetna och hänsynslösa i sin brottsliga gärning. Som ovan har nämnts ska Säkerhetspolisen bekämpa terroristbrottslighet. Vid misstanke om att ett terroristbrott förbereds kan Säkerhetspolisen i viss utsträckning använda sig av hemlig teleavlyssning. De personer som Säkerhetspolisen har intresse för inom kontraterrorismverk- samheten är emellertid ofta mycket uppmärksamma och säkerhetsmedvetna. Enligt har det i flera fall hänt att misstänkta slutat prata om sin verksamhet i telefon när de av någon anledning har trott sig vara föremål för hemlig teleavlyssning. Tvångsmedel som hemlig teleavlyssning kan därför i en del fall ge en endast begränsad information om begångna brott eller brott som är under förberedande. Spioneribrottslighet består bl.a. i att andra stater verkar för att på olika olagliga sätt skaffa sig information om militära dispositioner i , det svenska totalförsvarets civila delar, det civila krishanteringssystemet, svensk industri och flyktingar som uppehåller sig här. Metoderna för att hämta in underrättelsematerial varierar. Även om de legala metoderna står för merparten av den totala informationsinhämtning som sker, används också illegala metoder. Främmande länders underrättelseverksamhet i bedöms inte ha minskat . Vid sidan av de traditionella underrättelsemålen som politik och försvar har det skett en prioritering av inhämtning av civil spetsteknologi (se även prop. 2004/05:1 Utgiftsområde 4 s. 69). En del av underrättelsepersonalens arbete består i att värva, ofta stegvis, agenter bland personer som har insyn i områden av intresse för den utländska underrättelsetjänsten. Därefter placeras de i särskilda agentnät. Utredningar avseende denna brottskategori blir ofta resurskrävande genom att brottsligheten är präglad av mycket långvariga och lågfrekventa kontakter mellan uppdragsgivare och uppdragstagare. Eftersom de inblandade personerna är professionella och vana att uppträda försiktigt, ställs särskilda krav på de brottsbekämpande myndigheterna. Särskilt underrättelseofficerare, men även agenter, är oftast mycket säkerhetsmedvetna och väljer kommunikationssätt som är svåra att avlyssna. För att minimera riskerna för upptäckt används olika metoder för att avslöja svenska myndigheters övervakning. Liksom när det gäller terroristbrottslighet krävs det, för att svenska brottsbekämpande myndigheter ska nå framgång i sin verksamhet, att myndigheterna kan följa den brottsliga verksamheten och hämta in information och ha möjlighet att sätta in motåtgärder snabbt. Brottslighet som kan hota rikets inre säkerhet bekämpas framför allt inom författningsskydd. Den olagliga verksamhet som det här är fråga om att bekämpa syftar till att med våld, hot eller otillbörligt tvång ändra statsskick, förmå politiska organ eller myndigheter att fatta beslut i en viss riktning eller hindra den enskilda medborgaren från att utöva sina grundlagsfästa fri- och rättigheter. har Säkerhetspolisens författningsskydd bekämpat främst kriminella aktiviteter inom det högerextrema s.k. vit maktmiljöområdet och den autonoma miljön. Med vit makt-miljön avses de grupper, organisationer och sammanslutningar som förespråkar och agerar utifrån en vit maktideologi. Bärande föreställningar inom denna ideologi är att mänskligheten är indelad i olika raser, att dessa har olika duglighet och därmed olika värden och att den vita rasen är den mest dugliga och därmed besitter det högsta värdet. Centralt för vit makt-ideologin är även föreställningen om en judisk världskonspiration. Den autonoma miljön är ett samlingsbegrepp för ett nätverk av grupper och individer som präglas av framför allt anarkistiska och syndikalistiska idéströmningar. Dessa grupperingar kan arbeta mot olika mer eller mindre specialiserade frågor, t.ex. rasism, fascism, sexism eller artförtyck. Utomparlamentariska och brottsliga aktioner är relativt vanliga arbetsmetoder inom nätverken. De högerextrema organisationernas medlemmar är ofta mycket medvetna om den svenska lagstiftningen och dess avgränsningar. De är också mycket angelägna om att inte planera eller utföra brott på ett sätt som gör att detta kan komma till Säkerhetspolisens kännedom och motivera tvångsmedel. Medlemmarna väljer typiskt sett säkra kommunikationssätt och diskuterar normalt inte sin verksamhet via telefon. Samma höga säkerhetsmedvetande finns bland deltagarna i de autonoma nätverken. Mot denna bakgrund redovisade regeringen sin bedömning av Säkerhetspolisens behov av hemlig rumsavlyssning (s. 32 f.). Regeringen anförde därvid att den ansåg att Säkerhetspolisen ska ha en god förmåga och tillräckliga möjligheter att förhindra och utreda terroristbrott och andra mycket allvarliga brott. De brott som Säkerhetspolisen ska bekämpa äventyrar ofta stora samhällsvärden och utgör ett allvarligt hot mot enskildas liv och hälsa. Regeringen ansåg därför att var rimligt utgå ifrån att människor i och utlandet förväntar sig att Säkerhetspolisen ska kunna slå tillbaka mot brottsligheten på ett så effektivt sätt som möjligt. De som utför terroristbrott och andra mycket allvarliga brott är i regel organiserade, resursstarka, målmedvetna och hänsynslösa. Den tekniska utvecklingen har gjort det möjligt för dem som bestämt sig för att begå brott på detta område att snabbt agera samordnat vid genomförandet av t.ex. ett terroristattentat. Utvecklingen har också gjort det allt svårare att upptäcka och utreda de brott som utförs på detta område. Regeringen menade därför att det var av yttersta vikt att Säkerhetspolisens arbetsmetoder och möjligheter att använda olika tvångsmedel i största möjliga mån kan anpassas till den snabba utvecklingen i samhället. mycket allvarliga brott som här är aktuella måste rimligen kunna ske på ett så effektivt och kraftfullt sätt som möjligt. De utredningsmetoder som Säkerhetspolisen har tillgång till har här en avgörande betydelse. De personer som är föremål för Säkerhetspolisens uppmärksamhet har ofta ett särskilt högt säkerhetsmedvetande och de är väl medvetna om vilka lagliga möjligheter Säkerhetspolisen har att inhämta uppgifter. Det innebär bl.a. att de vid förberedelser till brott ofta förlägger sin verksamhet till en miljö som betraktas som relativt säker. Det kan vara fråga om bostäder, samlingslokaler, andra offentliga lokaler eller fordon. Ofta räcker användandet av vanliga spaningsmetoder och befintliga hemliga tvångsmedel då inte till för att få fram den information som polisen behöver för att komma vidare i brottsutredningen. Regeringen påtalade att Säkerhetspolisen hade angett flera konkreta fall där hemlig rumsavlyssning av misstänktas bostäder eller fordon enligt polisens uppfattning skulle ha kunnat tillföra utredningen avgörande uppgifter. I ett fall framkom det genom källuppgifter att det till hade rest in en person med anknytning till en utländsk underrättelsetjänst. Dennes uppgift skulle vara att rekognosera för ett politiskt mord på en utländsk diplomat i . I kunde det också finnas eller väntas ett s.k. hit-team med uppgift att genomföra attentatet. Säkerhetspolisen kunde lokalisera den inreste personen samt en honom behjälplig person som var knuten till en utländsk ambassad. Spaningen påvisade att de båda personerna vid olika tillfällen vakade utanför den ambassad där diplomaten arbetade. De följde även efter i bil då diplomaten lämnade ambassaden. Färdvägar till diplomatens bostad kartlades. Källans uppgifter kunde i och med detta styrkas. Spaningsinsatsen utökades och objekten övervakades dygnet runt. All befintlig spaningspersonal från såväl som övriga landet engagerades. De båda övervakade personerna bodde i en lägenhet i . De tillbringade en hel del tid i lägenheten och Säkerhetspolisen befarade att planläggning av attentatet pågick där. De misstänkta använde ett och samma fordon . I ett annat fall kom det till Säkerhetspolisens kännedom att en grupp inom en viss organisation i planerade att ta livet av en avhoppare, bosatt i . Med hjälp av hemlig teleavlyssning fick Säkerhetspolisen fram att i bosatta sympatisörer till organisationen forskade i uppgifter runt det tänkta offret. En person från gruppen i reste till för att samman- träffa med sina meningsfränder. Denne person var utpekad som den som skulle utföra dådet. En grupp inom hade till uppgift att övervaka de inblandade. De misstänkta utförde en rekognoseringsresa till . Bland de misstänktas ägodelar hittades ett kopplingsschema till någon form av bomb. Det konstaterades vidare att de misstänkta hade kontakter med aktivister inom den norska systerorganisationen. De misstänkta höll i en intern krets möten i en lägenhet i . De hade också ett fordon som stod till den tilltänkte attentatsmannens förfogande. I ett tredje fall framkom det att en militant fraktion till en viss politisk organisation hade bildats i . Personerna i denna krets hade brutit sig ur moderorganisationen för att metoderna i den politiska kampen skulle förändras. Fraktionen avsåg att finansiera sin verksamhet genom brott. En enhet inom fick i uppdrag att kartlägga huvudmannen och personerna i kretsen. Det kunde konstateras att gruppen var påfallande intresserad av ett postkontor i . Männen satt utanför postkontoret och noterade rörelser och stängningsrutiner. De kontrollerade också en värdetransportbil, vars rutt gick mellan olika i . Det framkom vidare att männen försökte införskaffa olika slags vapen. Spaningsarbetet bedrevs med stora personella resurser. I olika skeden kunde spanarna konstatera att gruppen höll möten i den huvudmisstänktes kök, i vilket spanarna ofta hade fri insyn. Spanarna kunde då se handlingar som de uppfattade som kartor.