sou · GXB39 · 2009-02-09 00:00:00 — Dock får denna – om det bedöms lämpligt med hänsyn till omständigheterna – förordna att säkerhetskontrollen utförs av ordningsvakt under ledning av polisman. Frågan huruvida den polisman som i sådant fall ska leda kontrollen bör vara närvarande får avgöras i det enskilda fallet (jfr. 2000/01:32 s. 54). Ett självskrivet kriterium för en sådan bedömning är att ju större risken är för att allvarlig brottslighet äger rum vid kontrollen desto viktigare är närvaron av poliser på plats. Paragrafens tredje stycke överensstämmer i sak med samma stycke i 5 § lagen om säkerhetskontroll i domstol. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.3.4 och innebär att, vid sidan av poliser, endast de ordningsvakter som förordnats med stöd av den föreslagna 2 b § i ordningsvaktslagen får utföra kroppsvisitation. Ordningsvakter som saknar sådant förordnande, men innehar förordnanden att enligt 3 § ordningsvaktslagen verka på platsen, får således inte kroppsvisitera manuellt men kan operera stationära och handhållna metalldetektorer. Det sagda innebär således att det vid varje säkerhetskontroll kommer finnas behov av antingen ordningsvakter med 2 b § förordnande eller poliser. (Att det bland dessa grupper också måste finnas kvinnlig personal berörs under 9 §.) Även fjärde stycket överensstämmer med sin motsvarighet på domstolarnas område. Således gäller också här att identitetskontroll inte får förekomma som en allmän kontrollåtgärd, utan bara för att kunna fastställa om en person ska undantas från säkerhetskontrollen. Självfallet ska inte legitimation avkrävas slentrianmässigt, utan endast i de fall då den som påstår sig vara undantagen från kontrollen inte är känd för kontrollpersonalen. Paragrafen reglerar vad som gäller om en person vägrar underkasta sig säkerhetskontroll och inte heller genom att legitimera sig kan styrka någon särskild behörighet att vistas i sammanträdeslokalen. Denne ska då vägras tillträde till lokaler som omfattas av beslutet om säkerhetskontroll och i sista hand avvisas eller avlägsnas från lokalerna i fråga. Hur långt vederbörande kan avlägsnas med stöd av den föreslagna lagen beror på vilka lokaler som omfattas av beslutet om säkerhetskontroll; ytterst torde ett avlägsnande ut ur den byggnad där sammanträdeslokalen är inrymd bli aktuellt. Att underkasta sig en säkerhetskontroll innebär för den enskilde att denne låter sig kroppsvisiteras, antingen detta sker med hjälp av tekniska apparatur som en metalldetektor eller på annat sätt. En säkerhetskontroll förutsätter således en viss medverkan av den som kontrolleras och innebär att vederbörande för kontrollpersonalen kan behöva visa de föremål som kontrollen ger utslag på. Först när kontrollpersonalen förvissat sig om att den kontrollerade inte till sammanträdet medför något sådant föremål som anges i 4 § kan vederbörande anses ha underkastat sig kontrollen. Paragrafen innehåller bestämmelser för det fall ett farligt föremål som avses i 4 § dvs. ett vapen eller annat föremål som är ägnat att komma till användning vid brott, påträffas vid kontrollen, men inte tas i beslag enligt regler. Föreskrifterna överensstämmer i stora delar med vad som gäller vid vägran att underkasta sig kontroll enligt 6 §. första hand att den som vägrar lämna ifrån sig föremålet för förvaring får vägras tillträde och i sista hand avlägsnas. Paragrafen som innehåller bestämmelser om förvaringen av föremål som har lämnats till förvaring, motsvarar 8 § i lagen om säkerhetskontroll i och till viss del också 8 § lagen om säkerhetskontroll i domstol. Förvaringen ska ske på ett betryggande sätt. Det torde få ankomma på polisen att i samråd med den kommun eller det landsting som beslutat om kontrollen också svara för de praktiska detaljerna. Med betryggande förvaring avses att förvaringen ska ske så att man inte riskerar att föremålet försvinner. Förvaringen bör lämpligen ske i något låst eller bevakat utrymme. Lämpligt torde därför vara att förvaringen sker i anslutning till säkerhetskontrollen. Om någon lämnar ett vapen eller annat farligt föremål till förvaring utan att det tas i beslag bör vederbörande ha möjlighet att få ett bevis om detta. En bestämmelse om att bevis ska utfärdas på begäran har tagits upp i en andra mening av paragrafen. Beviset bör innehålla datum och en hänvisning till lagen om säkerhetskontroll samt en beskrivning av föremålet. Den som lämnat ifrån sig ett föremål bör även få ett kvitto på föremålet, t.ex. en nummerbricka, så att det kan utlämnas till rätt person. Föremålet ska återlämnas till innehavaren när denne lämnar de lokaler som omfattas av beslutet om säkerhetskontroll. Paragrafen motsvarar 9 § i lagen om säkerhetskontroll i domstol och 9 § i lagen om säkerhetskontroll i och i sak överstämmer således förslaget med lagarna. Dock har förslaget en i jämförelse med de båda lagarna omvänd ordning mellan styckena så att paragrafen nu avhandlar den mindre ingripande kroppsvisitationen först och den mera omfattande sist. Paragrafen motsvarar 10 § i lagen om säkerhetskontroll i domstol och 10 § i lagen om säkerhetskontroll i . Ämnet behandlas i avsnitt 6.3.6. I bestämmelsen föreskrivs att beslut enligt denna lag inte får överklagas. Bestämmelsen innebär att rätt att överklaga inte heller föreligger beträffande ett beslut om att någon ska undantas från säkerhetskontrollen enligt 3 § eller ett beslut om att den som vägrar underkasta sig kontrollen ska vägras tillträde. 8.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1980:578) om ordningsvakter En ny paragraf, 2 b § införs efter mönster från 2 a §. Den nya paragrafen anger att ordningsvakter får förordnas att tjänstgöra i säkerhetskontroll vid offentliga sammanträden i kommuner och landsting enligt vad som anges i lagen om detta. Frågan behandlas i avsnitt 6.3.7. En följdändring med anledning av den nya bestämmelsen har gjorts i 3 §. Säkerheten vid offentliga sammanträden i En särskild utredare ska utreda i vilken utsträckning det behövs säkerhetsfrämjande åtgärder i samband med offentliga sammanträden i kommuner och landsting. Om utredaren bedömer att det finns ett sådant behov ska utredaren lämna förslag som gör det möjligt att förstärka säkerheten vid sådana sammanträden. I första hand bör utredaren överväga att lämna förslag till en lagstiftning som gör det möjligt att genomföra säkerhetskontroller i form av kroppsvisitation. Om det finns skäl som talar för en annan lösning är utredaren oförhindrad att föreslå en sådan. Utredaren ska redovisa sitt uppdrag . Enligt 2 kap. 1 § första stycket 2 regeringsformen (RF) är varje medborgare i förhållande till det allmänna tillförsäkrad informationsfrihet, dvs. frihet att inhämta och ta mot upplysningar samt i övrigt ta del av andras yttranden. Varje medborgare är vidare, enligt 2 kap. 6 § RF, gentemot det allmänna tillförsäkrad skydd mot påtvingat kroppsligt ingrepp samt bl.a. kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång. Såväl informationsfriheten som skyddet mot bl.a. kroppsvisitation får enligt 2 kap. 12 § RF under vissa allmänna förutsättningar begränsas genom lag. En första förutsättning är att begränsningen görs för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får vidare aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den (den s.k. proportionalitetsprincipen) och får heller inte sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsning får heller inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. För att informationsfriheten ska kunna begränsas gäller därutöver, enligt 2 kap. 13 § RF, att begränsningen endast får göras på grund av hänsyn till rikets säkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhet, en enskilds anseende, privatlivets helgd, förebyggande och beivrande av brott eller i övrigt endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Vid bedömningen av vilka begränsningar som får göras ska särskilt beaktas vikten av vidast möjliga yttrande- och informationsfrihet. har i en skrivelse till regeringen hemställt om att en möjlighet att kontrollera/kroppsvisitera åhörare vid kommunfullmäktiges sammanträden införs. I skrivelsen anför kommunen att det blivit vanligare med hot om våld eller våld riktat mot förtroendevalda på grund av det politiska uppdraget. Kommunen skriver att dess fullmäktige som huvudstadens beslutande församling är en utsatt grupp och att dessutom har ett symbolvärde. vill att kommuner ska ges samma lagliga rätt som att förebygga brott som innebär allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom. Det finns bestämmelser i lagen (1988:144) om säkerhetskontroll i , lagen (1981:1064) om säkerhetskontroll i domstol, lagen (2004:1100) om luftfartsskydd och polislagen (1984:387) som ger möjlighet att genomföra säkerhetskontroller i form av kroppsvisitation. Hot mot förtroendevalda i kommuner och landsting Hot riktade mot fullmäktige har inte tidigare kartlagts eller studerats. Allmänna frågor om hot och våld mot förtroendevalda har analyserats av kommittén om hot och våld mot förtroendevalda i betänkandet Jakten på makten (SOU 2006:46). Kommittén har, bland annat, kartlagt omfattningen av brott mot förtroendevalda, sett över det straffrättsliga skyddet för förtroendevalda och undersökt vilket stöd och vilken hjälp förtroendevalda som utsatts för brott erbjuds. Kommittén lät genomföra en enkätundersökning där förtroendevalda i kommuner och landsting själva fick uppge omfattningen av trakasserier, hot och våld. För perioden – 2005 uppger cirka 20–av de förtroendevalda att de utsatts för någon form av trakasserier, 10–för hot och 1–för våld i någon form. De vanligaste källorna till trakasserier, hot eller våld var enligt de förtroendevalda missnöjda medborgare (). Därefter kommer psykiskt sjuka personer (), lokala aktionsgrupper (), högerextrema grupper () och rasistiska grupper (). Kommitténs förslag för att komma till rätta med problemen är brett upplagda och inkluderar bland annat det egna ansvaret hos polis, partier, medier, kommuner, landsting samt de förtroendevalda. Kommittén föreslår även att regeringen inrättar en särskild delegation för att mer långsiktigt följa utvecklingen på området. I en enkätundersökning utförd av och hävdas att nära en femtedel av samtliga ordförande i kommunala nämnder, , har utsatts för våld eller hot om våld riktat mot dem själva eller någon anhörig på grund av sitt politiska uppdrag. (och , 2004, Ett hot mot demokratin) Förtroendevalda ska garanteras en säker miljö när de utövar sina uppdrag. Flera kartläggningar visar att hot och våld riktat mot förtroendevalda är ett betydande problem i kommuner och landsting. Om ett hot riktas mot fullmäktige i en kommun eller i ett landsting finns det få åtgärder som kommunen eller kan vidta för att säkerställa de förtroendevaldas och övriga medverkandes säkerhet. Kravet på offentlighet i kommunallagen (5 kap. 38 §) gör att det inte är möjligt att hålla fullmäktigesammanträden inom stängda dörrar. Skyddet mot bl.a. kroppsvisitation i RF gör att det inte är möjligt att utan stöd i lag genomföra säkerhetskontroller som innebär någon form av kroppsvisitation. Kommittén om hot och våld mot förtroendevalda analyserade inte om det är möjligt att införa någon form av säkerhetskontroll eller andra säkerhetshöjande åtgärder vid offentliga sammanträden. Med hänsyn till vikten av att förtroendevalda ska kunna utöva sina uppdrag i en säker miljö framstår det som en brist att det inte är möjligt att genomföra sådana åtgärder utan att det finns ett så överhängande hot som krävs för att polisen ska få genomföra kroppsvisitation. Mot införandet av säkerhetsåtgärder ska ställas att det är en grundläggande förutsättning för vår demokrati att bl.a. politiska församlingar präglas av öppenhet och att medborgarna fritt kan ta del av vad som försiggår där. En lagstiftning som gör det möjligt att öka säkerheten i samband med fullmäktigesammanträden i kommuner och landsting måste vara förenlig med skyddet för medborgarnas informationsfrihet och skyddet mot kroppsvisitation och andra ingrepp i RF. Centralt för denna bedömning är den proportionalitetsprincip som inskränkningar i nämnda fri- och rättigheter ska uppfylla. Proportionalitetsprincipen innebär, som beskrivits inledningsvis, bl.a. att lagen måste anpassas till behoven och hotbildsbedömningen och att begränsningarna av medborgarnas fri- och rättigheter inte får utformas på ett sådant sätt att de går utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som föranlett dem. En särskild utredare ska bedöma hotbilden riktad mot fullmäktigesammanträden och andra offentliga sammanträden i kommuner och landsting samt kartlägga det behov av och den efterfrågan på säkerhetshöjande åtgärder som finns i kommuner och landsting. Om utredaren bedömer att det finns ett sådant behov ska utredaren lämna förslag som gör det möjligt att öka säkerheten vid sådana sammanträden. I första hand bör utredaren överväga och lämna förslag till en lagstiftning som möjliggör säkerhetskontroller i form av kroppsvisitation. Det ingår därvid att även överväga och lämna förslag till bestämmelser exempelvis om hur och av vem beslut ska fattas samt om överklagande. Om utredaren finner skäl som talar för en annan lösning än en lagstiftning om säkerhetskontroller är utredaren oförhindrad att föreslå en sådan. Förslaget ska vara avpassat mot hotbilds- och behovsbedömningen och vara förenligt med bestämmelserna i om rätten till informationsfrihet och skyddet mot bland annat kroppsvisitation och liknande intrång. Samråd och redovisning av uppdraget Utredaren ska samråda med berörda myndigheter och organisationer. Utredaren ska inhämta upplysningar från kommuner och landsting och samråda med Kommuner och Landsting. Utredaren ska redovisa sitt uppdrag . 1.En mer rättssäker inhämtning av elektronisk kommunikation i brottsbekämpningen. 2.Nya nät för förnybar el. 3.Ransonering och prisreglering i krig och fred. 4.Sekretess vid anställning av myndighetschefer. 5.Säkerhetskopiors rättsliga status. 6.Återkrav inom välfärdssystemen. – Förslag till lagstiftning. 7.Den svenska administrationen av jordbruksstöd. 8.Trygg med vad du äter – nya myndigheter för säkra livsmedel och hållbar produktion. 9.Säkerhetskontroller vid fullmäktige- och nämndsammanträden. En mer rättssäker inhämtning av elektronisk kommunikation i brottsbekämpningen. Säkerhetskopiors rättsliga status. Ransonering och prisreglering i krig och fred. Sekretess vid anställning av myndighetschefer. Återkrav inom välfärdssystemen. – Förslag till lagstiftning. Säkerhetskontroller vid fullmäktige- och nämndsammanträden. Den svenska administrationen av jordbruksstöd. Trygg med vad du äter – nya myndigheter för säkra livsmedel och hållbar produktion.. [8] Nya nät för förnybar el.