sou · GXB31 · 2009-01-23 00:00:00 — Om en begäran om rättslig hjälp bifalls, kan särskilda villkor ställas upp som är påkallade med hänsyn till enskilds rätt eller som är nödvändiga från allmän synpunkt, t.ex. att uppgifterna inte får föras vidare till annan stat eller att de ska förstöras efter att de har använts i den utredning de har begärts in för. Villkor får dock inte ställas upp om de strider mot en internationell överenskommelse som är bindande för (5 kap. 2 § Lirb). Om uppgifter som den andra staten efterfrågar skulle finnas hos en svensk myndighet, t.ex. hos polisen efter en verkställd hemlig teleövervakning, gäller även bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100). Enligt 1 kap. 3 § tredje stycket den lagen får sekretessbelagd uppgift inte röjas för utländsk myndighet annat än om utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten. Svenska åklagares och domstolars egna möjligheter att utomlands begära rättslig hjälp styrs i huvudsak av lagstiftningen i den andra staten och av de internationella åtaganden som den staten har gjort i förhållande till . Förutom att det finns vissa allmänna regler om vad en sådan ansökan ska innehålla och vart den ska skickas, finns vissa särskilda bestämmelser i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål som tar sikte på svenska åklagares handläggning av ärenden om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning, tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning och hemlig Den rättsliga bakgrunden m.m. teleövervakning, samt tillstånd till gränsöverskridande hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning utomlands. I enlighet med bestämmelserna i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål får åklagare ansöka hos en utländsk myndighet om rättslig hjälp eller tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning av någon som befinner sig i en annan stat eller i . Av ansökan ska framgå åtgärden önskas samt sådana uppgifter som behövs för att åtgärden ska kunna genomföras. Den andra staten kan kräva att ansökan ska prövas av domstol i . Det ankommer då på åklagaren att begära att rätten ska pröva frågan om att tillåta den hemliga teleavlyssningen eller hemliga teleövervakningen (4 kap. 26 § Lirb). Om svensk domstol beslutat om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning och den person som åtgärden avser befinner sig i en annan EU-stat eller på eller i , och har möjlighet att vidta åtgärden utan bistånd av den andra staten, ska åklagaren ansöka om tillstånd till åtgärden från den andra staten (4 kap. 26 c § Lirb). Ett sådant tillstånd bör om möjligt sökas innan åtgärden har påbörjats eller annars sedan det framkommit att den person som åtgärden avser befinner sig i den andra staten. Ansökan om tillstånd till åtgärden görs av åklagare. Av ansökan ska det framgå åtgärden beräknas pågå. Ansökan ska också innehålla uppgift om det svenska domstolsbeslutet om tvångsmedlet. 3.10Lagen om elektronisk kommunikation 3.10.1Leverantörernas behandling av trafikuppgifter är en i huvudsak näringsrättslig lagstiftning som syftar till att enskilda och myndigheter ska få tillgång till säkra och effektiva elektroniska kommunikationer och största möjliga utbyte vad gäller urvalet av elektroniska kommunikationstjänster samt deras pris och kvalitet (1 kap. 1 § LEK). Lagen omfattar t.ex. telefoni och datakommunikation samt utsändningar till allmänheten av program i ljudradio och TV. I 6 kap. finns bestämmelser om behandling av personuppgifter och annat som rör integritetsskydd vid leverantörernas tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät och elektroniska kommunikationstjänster. Huvudregeln för sådan behandling Den rättsliga bakgrunden m.m. framgår av 6 kap. 5 § LEK och innebär att trafikuppgifter, som i princip motsvarar uppgifter som ges vid hemlig teleövervakning och som avser användare eller abonnenter som är fysiska personer och som lagras eller behandlas på annat sätt av den som bedriver anmälningspliktig verksamhet enligt 2 kap. 1 § LEK, ska utplånas eller avidentifieras när de inte längre behövs för att överföra ett elektroniskt meddelande. Lagen tillåter dock att uppgifterna sparas för viss behandling. Enligt 6 kap. 6 § första stycket LEK får de trafikuppgifter som krävs för abonnentfakturering och betalning av avgifter för samtrafik behandlas till dess att fordran är betald eller preskription har inträtt och det inte längre lagligen går att göra invändningar mot faktureringen eller avgiften. Enligt bestämmelsens andra stycke får uppgifterna också behandlas för att bl.a. marknadsföra elektroniska kommunikationstjänster, om den abonnent eller användare som uppgifterna avser har samtyckt till det. Även i 6 kap. 8 § LEK finns bestämmelser som tillåter att trafikuppgifter sparas. Det rör för det första fallet att en myndighet behöver ha tillgång till sådana uppgifter för att lösa tvister. För det andra rör det elektroniska meddelanden som befordras eller har expedierats eller beställts till eller från en viss adress i ett elektroniskt kommunikationsnät som omfattas av beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning. Det tredje fallet gäller när trafikuppgifterna är nödvändiga för att förhindra och avslöja obehörig användning av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst. Enligt förarbetena (prop. 2002/03:110 s. 392) får uppgifterna inte sparas längre än vad som är nödvändigt för syftet. Längre tid än bör inte godtas, om det inte föreligger särskild anledning, som att tvist har uppkommit eller förundersökning inletts i ett särskilt fall. I propositionen anfördes också att bestämmelsen även omfattar lagring av uppgifter för utredning och lagföring av brott, förutsatt att det sker i syfte att förhindra eller avslöja en obehörig användning av nätet eller tjänsten i fråga. Ytterligare undantag från huvudregeln i 6 kap. 5 § LEK om att trafikuppgifter ska utplånas eller avidentifieras när de inte längre behövs för att överföra ett elektroniskt meddelande finns i 6 kap. 13 § LEK. Enligt den bestämmelsen får skyddet mot nummerpresentation temporärt åsidosättas för att spåra störande samtal. Det kan vara fråga om hotfulla samtal eller rena okynnessamtal. Om en abonnent begär spårning av sådana samtal, får uppgifter som Den rättsliga bakgrunden m.m. identifierar den anropande abonnenten lagras och hållas tillgängliga för abonnenten på begäran. 3.10.2Brottbekämpande myndigheters tillgång till uppgifter I lagen om elektronisk kommunikation finns bestämmelser som ger de brottsbekämpande myndigheterna möjligheter att under särskilt angivna omständigheter utan domstolsprövning få tillgång till i princip samma uppgifter som vid hemlig teleövervakning. Det rör sig här enbart om historiska uppgifter. Regleringen i lagen om elektronisk kommunikation har sin utgångspunkt i att trafikuppgifterna av integritetshänsyn omfattas av tystnadsplikt hos leverantörerna. När uppgifterna lämnas ut till brottsbekämpande myndigheter sker det med stöd av särskilda bestämmelser om undantag från tystnadsplikten. Bestämmelsen i 6 kap. 20 § LEK om tystnadsplikt har följande lydelse. Den som i samband med tillhandahållande av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst har fått del av eller tillgång till 1.uppgift om abonnemang, 2.innehållet i ett elektroniskt meddelande, eller 3.annan uppgift som angår ett särskilt elektroniskt meddelande, får inte obehörigen föra vidare eller utnyttja det han fått del av eller tillgång till. Sådan tystnadsplikt gäller inte i förhållande till den som har tagit del i utväxlingen av ett elektroniskt meddelande eller som på annat sätt har sänt eller tagit emot ett sådant meddelande. Tystnadsplikt i fråga om uppgifter som avses i första stycket 1 och 3 gäller inte heller i förhållande till innehavare av ett abonnemang som använts för ett elektroniskt meddelande. Som följer av bestämmelsens första stycke gäller tystnadsplikten alla leverantörer. Det krävs inte att det nät eller den tjänst som leverantören tillhandahåller är allmänt respektive allmän. Uttrycket i bestämmelsen om vem som träffas av tystnadsplikten (den som i samband med tillhandahållande) innebär att tillämpningsområdet inte är begränsat till leverantören utan att också andra aktörer omfattas av tystnadsplikten, t.ex. den som på uppdrag av leverantören utför delar av tillhandahållandet av nätet eller tjänsten (se om detta och om undantag från tystnadsplikten Post- och telestyrel- Den rättsliga bakgrunden m.m. SOU 2009:1 sens [PTS] Sammanställning av lagstiftning och praxis kring utlämnande av teleuppgifter från 2006-11-28). Enligt 6 kap. 21 § LEK har leverantörerna dessutom tystnadsplikt för uppgift om bl.a. hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och kvarhållande av försändelser. Denna tystnadsplikt gäller även mot abonnenten. Det är främst genom de undantag från tystnadsplikten som regleras i 6 kap. 22 § första stycket 2 och 3 LEK som de brottsbekämpande myndigheterna har möjligheter att begära och få ut uppgifter i liknande situationer som vid hemlig teleövervakning. Bestämmelserna lyder på följande sätt. Den som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst och därvid har fått del av eller tillgång till uppgift som avses i 20 § första stycket skall på begäran lämna /---/ 2.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 och som gäller misstanke om brott till åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myndighet som ska ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och det enligt myndighetens bedömning kan föranleda annan påföljd än böter, 3.uppgift som avses i 20 § första stycket 3 och som gäller misstanke om brott till åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myndighet som ska ingripa mot brottet, om det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , Tystnadsplikt enligt 6 kap. 20 § första stycket 1 LEK för uppgift om abonnemang avser uppgifter som identifierar en abonnent eller ett abonnemang (kataloguppgifter), framför allt namn, titel, adress och abonnentnummer, t.ex. telefonnummer. Även s.k. IMSI-nummer (International Mobile Subscriber Identity, ett nummer som är kopplat till abonnentens telefonnummer) har ansetts falla in under kategorin uppgift om abonnemang. IP-nummer har också ansetts utgöra uppgift om abonnemang. Det gäller oavsett om IP-numret är fast eller dynamiskt (jfr dock Ds 2005:6 s. 324). Ett IP-nummer är en teknisk uppgift som krävs för att terminaler ska kunna identifiera och kommunicera med varandra i ett datornätverk med hjälp av kommunikationsprotokollet Internet Protocol (IP). Ett IP-nummer har koppling till ett abonnemang och det är genom IP-numret möjligt att identifiera Den rättsliga bakgrunden m.m. vilken abonnent som varit uppkopplad mot Internet. Varje leverantör disponerar ett visst antal IP-nummer, som lånas ut till abonnenterna. Tilldelningen av IP-nummer kan ske på permanent basis omfattande den tid som följer av avtalet mellan slutanvändaren och leverantören, s.k. fasta IP-nummer. Tilldelningen av ett dynamiskt IP-nummer avser i stället , vilken bestäms vid ett anslutningstillfälle. En användare kan därmed erhålla olika dynamiska IP-nummer vid olika tillfällen. Samma dynamiska IP-nummer kan dock även komma att tilldelas en och samma användare vid olika tillfällen. PTS har i ett yttrande (dnr 01-13584) kommit till slutsatsen att både fasta och dynamiska IP-nummer får anses utgöra uppgift om abonnemang. Även om PTS i sitt remissyttrande över BRU:s (Beredningen för rättsväsendets utveckling, Ju 2000:13) delbetänkande Tillgång till elektronisk kommunikation i brottsutredningar m.m. (SOU 2005:38) har framfört att det kan finnas anledning för myndigheten att överväga en förändring av denna inställning, har någon sådan förändring inte skett. Uppgifter om abonnemang ska som framgår av bestämmelsen lämnas ut om fängelse är föreskrivet för brottet och brottet enligt den brottsbekämpande myndighetens bedömning kan föranleda annan påföljd än böter. Annan uppgift som angår ett särskilt elektroniskt meddelande Tystnadsplikt enligt 6 kap. 20 § första stycket 3 LEK för annan uppgift som angår ett särskilt elektroniskt meddelande har ansetts avse bl.a. uppgift om mellan vilka telefonnummer eller IP-nummer som ett elektroniskt meddelande har förmedlats, när och förbindelsen var uppkopplad, från vilken basstation ett visst samtal skett samt det s.k. IMEI-numret (Identity, ett nummer som ger identiteten på utrustningen eller hårdvaran). Uttrycket uppgift som angår ett särskilt elektroniskt meddelande ska inte förstås så att den brottsbekämpande myndigheten måste specificera enskilda meddelanden, t.ex. genom att ange en viss abonnent och tidpunkt för meddelandet. Vid en basstationstömning begär myndigheterna uppgifter som omfattas av tystnadsplikt om t.ex. samtliga mobiltelefoner som har varit uppkopplade för kommunikation och haft kontakt med en basstation i närheten Den rättsliga bakgrunden m.m. av en brottsplats . En basstation är en radiosändare och radiomottagare som håller radiokontakt med mobilnätets mobiltelefoner och terminaler. Varje basstation har en eller flera antenner, som vanligtvis sitter monterade på en mast eller en byggnad. En antenn betjänar ett visst geografiskt område (en cell). När myndigheterna begär en basstationstömning måste det geografiska området specificeras så att myndigheten med hjälp av leverantören kan bestämma vilka celler som är aktuella. Dessutom måste en avgränsning i tiden göras. Uttrycket basstationstömning framstår därför i och för sig som något oegentligt, eftersom det normalt inte är en hel basstation som töms på uppgifter, utan enbart sådana uppgifter om kommunikation som registrerats i de celler som täcker ett utpekat geografiskt område . Det handlar vidare inte om uppgifter som rör en enbart påslagen telefon, utan endast uppgifter som genereras när ett samtal eller meddelandeutbyte äger rum. Uppgifterna har ansetts vara annan uppgift som angår ett särskilt elektroniskt meddelande. Uppgifterna ska lämnas ut till de brottsbekämpande myndigheterna om det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Det innebär att inga försöks-, förberedelse- eller stämplingsbrott omfattas av regleringen (23 kap. 1 och 2 §§ ). När uppgifter lämnas ut enligt lagen om elektronisk kommunikation är det inte domstol som fattar beslut om utlämnande, utan begäran till leverantören kommer direkt från polis-, åklagar- eller tullmyndighet. Enligt JO bör ett inhämtande av uppgifterna alltid underställas förundersökningsledaren (1998/99 s. 95). Det finns inte någon formell begränsning i tiden för den information som får begäras ut, eller med andra ord hur gammal informationen får vara. En praktisk begränsning i möjligheten för de brottsbekämpande myndigheterna att få uppgifter från leverantörer finns dock i den nuvarande skyldigheten för leverantörerna att utplåna eller avidentifiera uppgifter (6 kap. 5 § LEK). har i betänkandet Lagring av trafikuppgifter för brottsbekämpning (SOU 2007:76) föreslagit hur EG:s direktiv om lagring av trafikuppgifter ska genomföras i svensk rätt. Förslaget innebär bl.a. att leverantörerna ska vara skyldiga att lagra trafikuppgifter för brottsbekämpande ändamål . Förslaget bereds inom . De aktuella bestämmelserna i lagen om elektronisk kommunikation är inte begränsade till en förundersökningssituation utan har Den rättsliga bakgrunden m.m. ansetts kunna användas även i underrättelseverksamheten. Bestämmelserna är inte heller begränsade till att gälla uppgifter som har anknytning till en person (jfr exempelvis 27 kap. 20 § första stycket RB). Det är med andra ord inte nödvändigt att som vid hemlig teleövervakning ha en skäligen misstänkt person för att undantaget från tystnadsplikten ska bli tillämpligt och uppgifterna lämnas ut. Inte heller behöver den teleadress som begäran avser ha en särskild anknytning till en eventuell misstänkt person. Det finns uppgifter hos leverantörerna som inte omfattas av tystnadsplikten enligt 6 kap. 20 § LEK. Det gäller t.ex. uppgift om den s.k. PUK-koden (Personal Unblocking , Personlig UpplåsningsKod) och lokaliseringsuppgifter som inte är trafikuppgifter (6 kap. 9 § LEK), såsom uppgifter om position från satellit (GPS) (se prop. 2002/03:110 s. 260 f.). I sådana fall har leverantören inte någon skyldighet att lämna ut uppgifterna till en brottsbekämpande myndighet enligt bestämmelsen i 6 kap. 22 § LEK. Myndigheten kan i dessa fall få tillgång till uppgifterna genom beslag och editionsföreläggande (se avsnitt 3.12 och 6.5.2). Om myndigheten i stället begär ut uppgifterna får leverantören pröva frågan om utlämnande med tillämpning av andra bestämmelser, t.ex. personuppgiftslagen. I sekretesslagen finns bestämmelser om sekretess som gäller för myndigheter som driver televerksamhet. Enligt 1 kap. 9 § sekretesslagen ska aktiebolag, handelsbolag, ekonomiska föreningar och stiftelser där kommuner eller landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande jämställas med myndighet vid tillämpningen av sekretesslagen. Enligt 6 kap. 2 § LEK ska sekretesslagen tillämpas i det allmännas verksamhet i stället för 6 kap. 20–23 §§ LEK, dvs. i stället för bestämmelserna om tystnadsplikten och undantagen från denna. I 9 kap. 8 § andra stycket sekretesslagen föreskrivs att sekretess gäller för en uppgift som angår ett särskilt telefonsamtal eller annat telemeddelande hos en myndighet som driver televerksamhet. Den rättsliga bakgrunden m.m. sådan uppgift som angår misstanke om brott får emellertid, som huvudregel, lämnas till en myndighet som har att ingripa mot brottet, om det är föreskrivet fängelse för brottet (14 kap. 2 § fjärde och femte styckena sekretesslagen). Såväl innehållet i ett telemeddelande som uppgifter om ett telemeddelande (både realtidsuppgifter och historiska uppgifter), torde kunna lämnas ut (jfr SOU 1992:70 s. 328 och prop. 1992/93:200 s. 311). Det är den utlämnande myndigheten som prövar om det enligt sekretesslagen finns förutsättningar för att lämna ut en uppgift till den brottsbekämpande myndigheten. Liksom för utlämnande enligt lagen om elektronisk kommunikation krävs inget domstolsbeslut. Bestämmelserna i sekretesslagen är inte heller begränsade till att gälla situationer när det finns en skäligen misstänkt person eller till teleadresser med särskild anknytning till denne. Sedan som myndighet upphörde att bedriva verksamhet har möjligheten att med stöd av sekretesslagen hämta in uppgifter om telemeddelanden kommit att i princip sakna praktisk betydelse för de brottsbekämpande myndigheternas verksamhet. I stället fick den numera upphävda telelagen (1993:597) och senare lagen om elektronisk kommunikation den betydelse som sekretesslagen tidigare hade. Det har i praxis förelegat en osäkerhet huruvida beslag och editionsföreläggande kan användas för att få uppgifter som finns om telemeddelanden hos leverantörer. Det har förekommit att de brottsutredande myndigheterna har berett sig tillgång till uppgifterna med hjälp av reglerna om husrannsakan och beslag i 27 och 28 kap. RB eller genom att utverka editionsföreläggande enligt 38 kap. 4 § RB. Det rör alltså sådana fall där det annars finns regler om utlämnande av uppgifter enligt och lagen om elektronisk kommunikation (SOU 1998:46 s. 71 och JO 1997/98 s. 47 ff.). Regeringen har uttalat att uppgifter om telemeddelanden, eller, med det uttryck som används i 6 kap. 20 § första stycket 3 LEK, uppgifter som angår ett särskilt elektroniskt meddelande, hos leverantörer inte kan hämtas in med stöd av editionsföreläggande och husrannsakan i förening med beslag i fall där annars dessa andra regler för utfående av uppgifter gäller. Enligt regeringen får detta anses följa redan av allmänna principer och SOU 2009:1 Den rättsliga bakgrunden m.m. något lagstiftningsbehov finns därför inte (prop. 2002/03:74 s. 45 f.). Det bör nämnas att regeringens uttalande inte avser möjligheten för de brottsutredande myndigheterna att genomföra t.ex. husrannsakan i förening med beslag hos annan än leverantör för att få fram uppgifterna. Det kan t.ex. röra sig om innehållet i en telefonsvarare som enbart den enskilde förfogar över eller band med inspelade telemeddelanden som förvaras av den enskilde (SOU 1998:46 s. 373). Teleövervakningsuppgifter hos den enskilde kan finnas t.ex. i en nummerpresentatör eller i en mobiltelefon som dessa uppgifter finns i leverantörens system. Det kan röra uppgift om inkomna eller utgående samtal och senast slagna nummer, När det gäller uppgifter som finns både hos den enskilde och hos leverantören kan uppgifterna bli åtkomliga för de brottsutredande myndigheterna på båda sätten, genom t.ex. hemlig teleövervakning eller genom beslag eventuellt i kombination med husrannsakan hos den enskilde (SOU 1998:46 s. 373). När det gäller uppgifter som inte omfattas av reglerna om utlämnande i och i lagen om elektronisk kommunikation kan beslag och editionsföreläggande användas, se avsnitt 6.5.2. 3.13Rättssäkerhetsgarantier vid användning av hemliga tvångsmedel, m.m. Det är av grundläggande betydelse i en demokratisk rättsstat att post- och telehemligheten liksom rätten till privatliv och korrespondens respekteras. För en effektiv brottsbekämpning är det visserligen ibland nödvändigt att det görs vissa ingrepp i enskildas personliga sfär, t.ex. genom hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. De regler som styr tvångsmedelsregleringen bygger på en avvägning mellan å ena sidan samhällets och medborgarnas intresse av en effektiv brottsbekämpning och å andra sidan intresset av att skydda enskildas integritet. Med hänsyn till den integritetskränkande arten av sådana åtgärder är det av största vikt att de vidtas med stor urskillning och att riskerna för missbruk minimeras. Den rättsliga bakgrunden m.m. Skyddet mot missbruk av tvångsmedel som inte är hemliga ligger till viss del i att den som utsätts för tvångsmedlet är eller blir medveten om åtgärden och kan få den prövad av domstol eller på annat sätt. Något motsvarande gäller i praktiken inte beträffande hemliga tvångsmedel. Det ligger i det hemliga tvångsmedlets natur att den enskilde ska vara omedveten om åtgärden. Hemlighållandet ökar risken för en oriktig tillämpning av reglerna om hur hemliga tvångsmedel får användas. Mot det bakgrunden är det givetvis angeläget att förutsättningarna för användandet av de hemliga tvångsmedlen är tydliga. Även andra rättssäkerhetsinstrument har stor betydelse i fråga om de hemliga tvångsmedlen, t.ex. olika former av rättslig tillsyn och parlamentarisk kontroll. Det integritetsintrång åtgärden typiskt sett medför är avgörande för vilka rättssäkerhetsgarantier som behöver finnas. I 2 kap. regeringsformen finns bestämmelser som skyddar medborgarna mot ingrepp från det allmänna. Bestämmelserna har betydelse för vilken användning av hemliga tvångsmedel och andra s.k. särskilda arbetsmetoder som får förekomma i brottsbekämpningen. Bestämmelsen i 2 kap. 6 § regeringsformen innehåller regler som skyddar den enskilde mot bl.a. kroppsvisitation, husrannsakan och annat liknande intrång från det allmännas sida. Paragrafen ställer också upp hinder för det allmänna att inhämta information genom undersökning av brev eller andra förtroliga försändelser eller genom hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller andra förtroliga meddelanden. Det skydd som 2 kap. 6 § regeringsformen ger den enskilde får enligt 2 kap. 12 § begränsas men endast genom lag och endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får därtill aldrig gå utöver vad som är nödvändigt eller utgöra ett hot mot den fria åsiktsbildningen.