sou · GWB3106d3 · 2009-01-01 00:00:00 — Den personal som satt innanför skranket utbildade tidigt ett fast framställningssätt, ett så kallat skråspråk med särskilda formler och vändningar som strängt iakttogs och fortplantades till andra skrivare i samma situation. Traditionen lever fortfarande kvar, något som visar sig i satsbildning och fram- förallt ordval (2005:204). Vårt kanslispråk – våra myndigheters språk – från medeltiden och framåt har många egenheter som härstammar från tyskans kanslier, till och med från romerska kanslier (2005:204). Översättningslån från latinet, vanligen genom tysk förmedling, är också andra juridiska pronomen till exempel former som göra veterligt (notum facere) och handhava (manu tenere). Ett gammalt mönster som ligger till grund för kanslistilen är passivformer, substantivformer (naket substantiv) som yttrande och fackord som delgivning och föreläggande, som är komponenter i en juridisk- byråkratisk stil (2003:99). (1980:98) menar att kanslisvenskan är mycket enhetlig och präglad av sina allmänna och De förklarar den i egenskaper som opersonlig, konservativ, försiktig, entydig och koncentrerad. Med opersonlig menar att det inte bara är den som har hållit i pennan utan hela den myndighet han representerar som står för texten och även att stilen inte varieras efter mot- tagare, oavsett om det är hela svenska folket eller en annan myndig- het som är adressat – stilen är lika opersonlig som avsändaren. Med konservativ menas en fast etablerad och gemensam stil, som är praktisk att behärska, eftersom författaren inte behöver välja nya formuleringar, utan har tillgång till en uppsättning syntaktiska klichéer. Objektiviteten betonas däremot i försiktiga underdriv- andeTPF2FPT satsadverbial som rimligen, sannolikt, och i verb som synes och förefaller. Värderingar ska undertryckas – känslobetonade över- drifter är bannlysta. förklarar vidare att kanslispråket strävar efter entydighet med maximal kompression vilket visar sig i nominalsatser istället för fulla satser, sammansätt- ning istället för ordgrupp och slutligen hög abstraktionsnivå. Även (1948:56 ff) definierar termen som en stilart med strängt opersonlig hållning och där värdeomdömen konsekvent undviks. menar att kanslispråket känneteck- nas av ett stort antal egna ord och vändningar, men undviker ord och uttryck som innebär ett känslomässigt ställningstagande (som kärra och pys), och även slanguttryck och språkliga nyheter, efter- som det enligt kan äventyra språkets allvar och värdig- het. Dessutom förekommer ålderdomliga formord som huruvida, enär, eljest och därest. (1993:121) förklarar att kansli- svenskan har en förkärlek för långa ord. Kanslisvenskan består i sin tur av olika fackspråk, som (2004:65) förklarar som: [] språklig variant som används vid kommunikation inom ett visst verksamhetsområde och främst utmärks av en uppsättning unika fack- termer eller av specialbetydelse hos allmänspråkliga ord. Själva begreppet fackspråket är problematisk eftersom det inte finns någon entydig och klar definition anser (1992:18), men förklarar det ändå som ett språk som används i 2TP PT Definition enligt . kommunikationen mellan två specialister inom samma område, då de talar om detta specialområde. Problem kan uppstå när till exempel specialisten fortsätter att använda samma fackspråk fast med en vanlig människa, som exemplifierar med situ- ationen läkare och patient, eller när experter från olika special- områden möts. Enligt (1993:13) uppstår här in- formation utan kommunikation. menar vidare att man måste underlätta varandras förståelse genom att inte använda sina fack- språk oförändrade. (2004::65) anser också att invecklade satskonstruk- tioner, substantiveringar och brist på konkretion kännetecknar fack- språket, vilket är egenskaper som ofta används som ett maktspråk för att hindra förståelse, något som påstår ofta inträffar när en läkare talar till en patient och använder medicinska termer. Att texterna kan bli besvärliga forskningsobjekt beror på att de inom sig rymmer olika språkbruk och praktiskt i olika schatter- ingar knutna till olika fackområden (1992:28). Olika specialområden använder olika språkbruk och vetenskapsspråk ut- gör alltså endast en sektor av fackspråk och juridiskt en annan. (1992:22) förklarar vidare att en större och mer hetero- gen kategori med termer i praktiskt funktionella språk återfinns i yrkesgrenarna och i hantverkarnas och fritidssysselsättningarnas språkbruk. (1987:21) uttrycker däremot en desto klarare definition beträffande fackspråket genom att poängtera det typiska kännetecknet som precist: [] det ska inte ge möjlighet till miss- tolkning. Ett av fackområdena är det juridiska språket, som de (2005:201) beskriver i sin bok juri- diska stilen: att den rätt kraftiga och värdiga lagstilen är företrädesvis tydlig, kort, allvarsam, ren och oprydd, där tydlig innebär otvivelaktiga entydiga ord, kort att man inte använder eller fler ord och formuleringar än nödvändigt. Allvarsam betyder att lekfull inte passar i sammanhanget, ren att svenska ord ska användas och slutligen oprydd som betyder att djärva bildliga uttryck inte passar till stilen. , (2006:13) anser att det är problem med definitionen av termen: Det finns inte något entydigt begrepp som utmärker juridikspråket, utan det består av flera variationer som kan hänföras till olika funktionella sammanhang, till exempel författningstext, rättegångsinlagor och domar eller beslut av förvaltningsmyndigheter. De förklarar ändock att det mest väsentliga särdraget för det juridiska fackspråket är att det inte bara har funktionen att kommunicera ett tankeinnehåll, utan att skriftspråket också är juristens redskap i yrkesutövningen; [] det enda juristen har för att nå ut och förmedla kunskap (, 2006:13). Det innefattar å ena sidan ett krav på saklighet, tydlighet och frihet från risker för miss- förstånd, å andra sidan ett fackspråk med speciella termer och uttryckssätt, svårt att förstå för andra än de invigda (Språk och struktur i domar och beslut ). Juridiska texter är jämfört med andra fackspråk mycket termtäta. Många termer ser ut som allmän- språkliga men har en specifik juridisk-teknisk innebörd (, 2006:14). I Språk och struktur i domar och beslut (2005) som är en skrift utarbetad av en arbetsgrupp bestå- ende av anställda vid och vars första upplaga gavs ut , poängteras just vikten av att domar bör vara avfattade på ett sådant sätt att de är begripliga även för personer som inte har studerat juridik. 2.3Skillnad mellan kansli- och fackspråk Ett gemensamt drag som förenar kanslisvenskan med fackspråket är den konservativa inställningen till stilförändringar, som enligt (1993:121) visar sig i kanslisvenskans högtidliga kling- ande ordval, ålderdomliga ord som bland andra jämväl, vid äventyr att och gälda. Även inom juridikens fackspråk är förändringar sällsynta; här har terminologin vuxit fram som resultat av en ut- veckling under århundraden (1993:79). Eftersom det inte går att definiera fackspråket som en entydig term, förekommer dock skillnader internt, som till exempel inom grenar av teknologi och teknik, som har en mer långt gången internationell standard- isering och där det då och då inträffar terminologiska förändringar. Enligt är begreppsmässiga förändringar inom juridiken endast tänkbara i samband med något så drastiskt som samhälliga revolutioner. Det som däremot skiljer kanslisvenska och fackspråk är definieringsaspekten. Medan kanslisvenskans stildrag entydigt beskrivs i flertalet stilistikböcker, som till exempel i i stilistik (1970) och svenska (1948) är det desto större problem att definiera fackspråket som en term, eftersom det består av språk från flera specialområden med olika termer och begrepp. Vid en jämförelse av kanslisvenska och fackspråk är alltså auktoritet en gemensam nämnare, vilket upplevs ålderdomligt eftersom pondus som en distansskapande maktfaktor är relevant för myndigheter. Enligt Språk och struktur i domar och beslut (2005) vilar inte tilltron till rättväsendet på auktoritet, utan rationalitet. Medborgarna vill förstå domstol, läkare och andra auktoriteter och är inte beredda att rätta sig efter de besked som ges enbart för att domstolen är domstol, läkaren läkare och så vidare. Domstolens uppgift i det här sammanhanget är att övertyga parterna om domens uppriktighet och att skapa avgöranden som andra kan få vägledning av. Detta kan bara göras om domstolen formulerar begripliga texter. Varför används då denna svårtillgängliga kanslistil? Hellspong & (1996:193) förklarar språklig auktoritet med termer som auktoritetsmarkörer, för att ge tyngd åt ett yttrande eller öka just inställningen till ämnet och förståelsen. En mer indirekt variant av auktoritetsmarkörer tillhandahållas av själva språket, stilen, där användandet av facktermer och främmande ord kan leda till slut- satsen att denna person vet vad han talar om. Det förtroende som en framställning kan väcka genom sin rent språk- liga pondus tycks ofta vara ett mål för den talekonst som odlas i våra beslutande församlingar. (Hellspong & 1996:194) Ett av skälen är att ett opersonligt språk kan medvetet hålla distansen till människor och håller dessutom känslorna på avstånd och skyddar mot den ångest som kan uppstå i kontakten med människor som befinner sig i en svår situation (Wedin:29). Även (1993:117) anser den starka auktoriteten fungerar distansskapande och (1993:26) förklarar att man använder kanslistilen just för dess opersonliga stil: Som representant för en myndighet bör man ha pondus i sitt språk och inte låta för vardaglig. Det gäller att sätta sig i respekt hos läsaren. En ytterligare vanlig inställning är att det är viktigt att visa att man menar allvar: Folk kommer inte till förhandlingar om man skriver för personligt, är kommentarer som språkvårdare hör av anställda vid domstolar (1993:26). Fördelen med kanslispråket är alltså tonen det anslår: allvaret. 2.4Kanslisvenskans positiva och negativa egenskaper Förutom tonen – allvaret, som (1993) påpekar, framhåller kanslisvenskans egenskaper som lugn saklighet och bestämdhet: Sin styrka har kanslispråket framförallt i den medvetna strävan till lugn saklighet, logiskt skärpa och obetingad tydlighet. Tankeinnehållet genomarbetas till fullkomlig klarhet och bestämdhet, sovras och befrias från allt ovidkommande och överflödigt samt ordnas efter logiska synpunkter. Ytterligare ett positivt drag som både förekommer hos kansli- svenskan och fackspråket är strävan mot att vara så exakt som möjlig, även om det tar sig uttryck i långa formuleringar och svåra ord, men enligt (1987:67) vill fackmannen gärna ha ord som inte leder tankarna åt fel håll. Svagheter som utmärker kanslisvenskan är långa, invecklade meningar, vidlyftiga ordalag, tunga sammansättningar och omskriv- ningar som med flera ord kan uttrycka vad som kan sägas i färre (1948:58). påpekar vidare att kanslisvenskan är morfologiskt konservativ, vilket yttrar sig både i frastyper och enskilda ord, vilka med svårighet förstås av vanliga läsare. framhåller också andra mindre fördelaktiga egenskaper som stelhet och omständlighet. Likt påpekar (1993:117) omständligheten, och förklarar det med att eftersom myndigheter vill vara helgarderade blir texten generaliserande och omständlig, som till exempel användandet av juridiska pronomen (en sorts pronominella fraser): på förevarande område och ifråga- varande beslut. Kanslispråkets böjelse för allmänna och abstrakta uttryckssätt yttrar sig särskilt i en stark benägenhet att istället för verb och adjektiv använda avledda substantiv (1948:63). Den kanske mest tyngst vägande kritiken mot kanslispråket anser (2005:209) vara riktat mot just substantivsjukan. Det vill säga ett enkelt verb som omvandlas till vad kallar ett verb- substantiv, och ett nytt predikatsverb tillfogas. Istället för tillämpas skriver man äga tillämpning och verkställa utredning av istället för utreda. Enligt (1983:31) blir resultatet stela och högtravande meningar, som också blir längre än de behöver vara. Att meningen blir onödigt lång beror på att skribenten är tvungna att stoppa in ett nytt innehållstomt verb. (1983:31) jämför meningarna: behöver nya lokaler och Behov av nya lokaler för räkning föreligger, där föreligger måste till för att få en korrekt och fullständig betydelse i den substantivsjuka meningen. Även objektet nya lokaler formu- leras mer omständligt på sin plats som bestämning. I Statsrådberedningens PM Språket i lagar och andra författningar (1967) ges klara besked beträffande vilka formuleringar som ska användas. Enligt PM:et (1967:15) ska man inte skriva: draga en kostnad av utan skriv hellre: 3Fackspråk och intimisering – två nutida trender i myndighetsspråk Liksom andra redskap måste språket som är domstolens viktigaste redskap – vårdas och utvecklas för att passa tidens krav. Enligt , (2006:13) har juristsvenskan en lång tradition och förändras långsamt. Exempel på ett konservativt drag är att verbens pluralformer försvann från domarna efter att de avskaffades i allmänspråket. , är ändå positiva till det sista decenniets utveckling och anser att mycket har hänt: språket i domar och beslut har förändrats i riktning mot större klarhet och enkelhet. Juristsvenskan har blivit mer lättläst, vilket innebär kortare meningar, omöjliga ord förutom facktermer är bortrensade och förskjutning mot höger i meningsbyggnad har skett. Enligt (2005:201) blir gränsen mindre skarp mellan kanslispråk och den allmänna sakprosan.TPF3FPT I den av jurister språkligt mönstergilla , med korta och enkla meningar finns dock fortfarande konjunktiver som vare, äge och förordne kvar. Men utmärks lagspråket av en utveckling mot sakprosa, där det finita verbet inte längre placeras sist i bisatser, utan lagspråket utvecklas både i ordval och ordföljd mot vad som gäller för vårdad sakprosa (2005). 3.1Språkliga rekommendationer för ändamålsenliga texter Det juridiska fackspråket har kritiserats för sin svårförståelighet och hjälpmedel har utarbetats för att skapa ett begripligare författ- ningsspråk (1993:42). I en lista som Statsrådsberedningen ger ut, kallad Svarta listan, finns rekommendationer om att ord och fraser som anses stela och ålderdomliga ska bytas ut när det görs sakliga ändringar i äldre författningar (1993:35). Under 80- talet har föråldrade fackuttryck bytts ut: lända till efterträdelse mot tillämpas eller gäller, förebringa uppgifter mot lämna uppgifter. (1993:42) förklarar vidare att in förde en debatt om de nakna substan- tiven: det vill säga substantiv i obestämd form singularis utan artikel (ett gammalt mönster som ligger till grund för kanslistilen, jämför s. 6, kap. 2.2.1) som statsrådsberedningens språkexperter bestämt motsätter sig användningen av. konstaterar dock att traditionen återigen har fått övertag – de nakna substantiven förekommer fortfarande i nyare författningstexter. 3TP PT Det normala opersonliga skriftspråket, varken skönlitterärt eller kanslispråk, (definition hos /Györki, 2007). 3.1.1Språkliga hjälpmedel i domstolarna Att vara språkbevarare är inte domstolarnas uppgift, men väl att vara vårdare av ett språk i ständig utveckling. I skriften Språk och struktur i domar och beslut (2005) ges råd och förslag på hur anställda vid domstolen språkligt kan formulera sig begripligt. Skriften betonar vikten av att i språkarbetet i en domstol låta en arbetsgrupp inventera mallbeståndet. I domstolarna har man använt sig av mallar som hjälpmedel, vilka också har blivit mer lättanvända i och med datoranvändningen. Att använda lättillgäng- liga och centralt framtagna mallar, som passar mindre bra för just det egentliga fallet, är inget skriften rekommenderar – tvärtom: Språk och struktur i domar och beslut råder att helt frigöra sig från och skriva på ett sätt som är anpassat för det aktuella fallet. Det finns inget sätt att utforma domskälTPF4FPT som är bra i alla situ- ationer, utan man måste laga efter läge och följa sitt eget omdöme. Riktlinjer ges ändå – med utgångspunkt i att läsaren skall förstå hur domstolen resonerat. 3.1.2Gamla förlagor lever vidare En viktig aspekt är nödvändigheten att varje myndighet fortlöp- ande moderniserar språket i sina texter och gör dem ändamåls- enliga. Men vad är då orsaken till att språket i offentliga texter inte alltid är ändamålsenligt? i Språkballongen (1984:41) beskriver med målande bilder att ord och fraser lever vidare från text till text [] genom smitta – och att skrivaren arbetar utifrån förlagor, som går tillbaka på ännu äldre förlagor: Orden och fraserna klibbar sig fast och att []skrivaren inte ser några skäl att undvika de ålderdomliga orden. Sahlquist (1984:41) menar att förlagorna förenklar arbetet; skrivaren tar bara över färdiga ord och fraser. Enligt (1980:14) är en orsak att de som skriver ofta glömmer bort vem som är mottagare. Även om man vänder sig till fackfolk bör man inte ta för givet att de är fackmän på just det 4TP PT Resonemanget bakom domslutet (Språk och struktur i domar och beslut ). speciella område som texten berör. råder vidare att alltid försöka sätta sig in i mottagarens situation, och om det upp- kommer missförstånd bör man utreda i vilken mån det beror på att man har uttryckt sig otydligt. Även (1984:27) är inne på samma linje och uppmanar skrivaren att ändra inställ- ning: Det gäller att mer tänka på läsaren än på oss själva. 3.2Återhållsam stilutveckling på grund av osäkerhet Att osäkerheten är stor vad gäller det ålderdomliga språket hos myndigheterna beror enligt (1993:32) på att för många är lagens formuleringar heliga och man vill ogärna ändra. Frågor som: Vilka ord törs man byta ut och vilka ord måste man behålla? Vilka ord har en rättslig verkan och vilka har det inte? måste de berörda oundvikligen konfronteras med. (1970:99) anser att den återhållsamma stilutvecklingen beror på prestige – de jämför med det rituella religiösa språkets ofta arkaiserande prägel. Cassirer (2003:99) anser att myndigheter håller fast vid urgamla formuleringar av ren slentrian och en rädsla att göra fel. Eftersom till exempel fackuttrycket vid äventyr av tredskodom har funnits , menar att tjänsteman vid vederbörande myndighet inte vågar översätta det till begriplig svenska av rädsla för att något skulle bli fel. (1970:99) anser att det är en realitet att misstolkningar i författningar förekommer och för att förhindra detta kan uttryckssättet bli omständligt med långa kedjor av samordnade led och upprepning av samma begrepp istället för synonymer. Att skriva långt och innehållsrikt är svårt, men att skriva kort och innehållsrikt är ännu svårare (1980:36). Men denna strävan att inte i onödan skriva långa berättelser uppmärk- sammas i Språk och struktur i domar och beslut (2005), där man menar att komprimerandet av texter dock inte får drivas så långt att man helt utelämnar vad personerna sagt, och endast skriver: Åklagaren har som bevisning åberopat målsägandeförhör med AA och BB. Dessa har bekräftat vad åklagaren påstår i sin gärningsbeskrivning. De har berättat på ett nyanserat sätt och får bedömas som trovärdiga. Tingsrätten lägger deras uppgifter, som framstår som tillförlitliga, till grund för domen. (Ur Språk och struktur i domar och beslut 2005:10) Dessa typer av domar är inte bättre än äldre tiders, eftersom ingen förklaring ges till hur domstolen resonerat, även om tid och an- strängning är nedlagd. (1987:20) uppmärksammar mot- sättningen mellan klarhet och korthet med: Verksam språkvård förutsätter alltså ibland att en framställning konkretiseras så att läsaren känner igen sina egna omständigheter i texten: vardagsliv, arbetsförhållanden, fritidsverksamhet. I debatten exakthet kontra begriplighet råder alltså två läger av kommentatorer: det ena som är positiva till exaktheten och värnar om precisionen, tyngden och prestigen. De menar att det är svårt att förenkla facktexter, eftersom själva syftet med fackord är att det inte ska ges möjlighet till misstolkning. Det andra lägret däremot, regerar negativt och menar att facktexter är obegripliga med tung grammatik, ålderdomliga ord och med en konservativ utveckling grundad på slentrian och gammal sedvänja. Ett tungt vägande argument mot obegripliga texter är dessutom den språkklyfta som uppstår, när medborgarna i samhället varken förstår det som skrivs eller beslutas, och som slutligen kan leda till ett hot mot demokratin. 3.3Från auktoritet till informalitet Att förstå vad som beslutas måste anses vara fundamentalt i ett demokratiskt samhälle, men hur det ska sägas finns det också delade meningar om. skedde en förändring i de gamla umgängesritualerna – i all tysthet inträffade en kultur- revolution, där svenskarna blev mästare på att vara informella i alla tänkbara områden i och med duandets expansion. I boken , det är från ! (1988) med som redaktör, beskriver åtta forskare i uppsatser hur informaliseringen har slagit igenom i det svenska samhället. Språket anpassas till olika områden och även om spännvidden ökar, är inte rollerna så klara. En myn- dighet kan vara intim medan en annan är mer strikt. yrkesgrupper som diplomater, militärer, präster och jurister har formalitet och formella funktioner stor betydelse: Diplomater har internationella umgängesritualer, militärer använder disciplin och befälshierarkier som fordrar ett standardiserat uppträdande, präster följer sina ritualer i dop och gudstjänster, och jurister tjänar lagen med en samling formler bundna av stränga formregler (1988:38). Men myndigheter som utvecklade en informell stil var bland annat och Försäkrings- kassan, som i sina broschyrer tilltalar mottagaren som en nära bekant. Texterna i broschyrerna är extremt förenklade och till- rättalagda, och sändaren har ansträngt sig för att bli förstådd genom att använda ett intimt språk med ett du-tilltal på den förmodade mottagarens nivå (1988:120). När tidigare det formella fungerade som en skyddande förklädnad, fungerar nu det informella som en verklig och personlig kontakt, även om så inte vore fallet. 3.3.1Informaliseringen – en medveten och levande process (1988:33) påpekar dock att informaliser- ingen inte är en självgående process utan ett skeende som drivs av människor med mål och mening, och att denna process är något som berör förhållandet mellan struktur och aktör – mellan något befintligt och de som vill omforma detta. menar vidare att informalitet driver fram förändring och att vara informell kan räknas in i de tidsbundna, viktigaste strategiska tillgångarna och förklarar vidare att det är kanske ett av en individs viktigaste symboliska kapital. Med en kamratlig ton anges en ny etikett och nya regler, där man ska låtsas känna till helt obekanta människor. Språket är inget isolerat fenomen i samhället, utan formas i den omgivning det används. Enligt (1988:105) förändras språket i takt med att samhället utvecklas och vi formar det språk vi behöver . (1988:109) menar att det i alla kulturer verkar finnas ett behov av att kunna markera vilken relation som råder mellan personerna och där valet av tilltalsform styrs av normer som rör status och intimitet. normer gäller i olika sammanhang, till exempel ytterligheterna kanslisvenskan och det vardagliga talspråket. Skillnaden är att olika regelsystem styr språket i olika sammanhang. De senare årens förändring av det offentliga talspråket, informaliseringen, innebär att regler och stildrag ur intimsfärens språk tas över av den politiska och administrativa offentligheten. drar slut- satsen att det rör sig om en intimisering av det offentliga språket. (1988:107) ifrågasätter vad som kan ligga bakom gränsöverskridandet och konstaterar att tendenserna i utvecklingen är motsägelsefulla: det är dels förekomst av central- isering och specialisering, dels demokratisering och decentraliser- ing. Utjämningsprocessen hänger samman med minskade inkomster och utvidgade medvetenhet om rättigheter, och kon- staterar likt att statsapparaten är större och har tagit på sig fler uppgifter inom allt större ansvarsområden. Kontaktytan mellan myndigheter och medborgare är också större.