sou · GXB322 · 2009-03-04 00:00:00 — Det är dock förenat med svårigheter att i lagtexten exakt avgränsa området för en straffsanktionerad regel som förbjuder tillhandahållande genom gåva eller lån men som gör det tillåtet att bjuda av drycken – gränsdragningssvårigheter torde dock i praktiken kunna undvikas genom att ringa fall av brott mot regeln gjorts straffria - (prop. 1994/95:89, s. 91). Genom ett tillägg till lagtexten, som gäller , gäller numera förbud mot att bjuda den som inte har fyllt på spritdrycker, vin eller starköl eller den som inte har fyllt på öl om det med hänsyn till den bjudnes ålder eller omständigheterna i övrigt är uppenbart oförsvarligt. Skälen till tillägget var att 9 § ansågs ha fått en olycklig formulering och, framhöll man, det var självklart inte meningen att förbudet mot att utlämna alkohol Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker skulle kunna kringgås genom att ungdomar i stället bjöds på stora mängder alkohol för förtäring på stället. Man konstaterade emellertid att ett totalförbud skulle föra för långt och t.ex. kunna medföra förbud mot att servera nattvardsvin till unga, att bjuda unga deltagare på vid en bröllopsfest och att låta sina barn ens i de övre tonåren få smaka på ett glas vin till maten. Vad som skulle anses uppenbart oförsvarligt fick överlämnas till rättstillämpningen att bedöma, men den unge får, sägs det, naturligtvis inte bjudas på sådana mängder att han eller hon riskerar att skadas, utnyttjas eller annars fara illa. Som exempel på uppenbart oförsvarligt bjudande angavs att låta ungdomar deltaga i spritfester eller liknande, liksom ofta återkommande bjudande av alkohol. Någon exakt mängd ville man dock inte ange; detta måste vara beroende av den unges ålder och mognad, den aktuella situationen och hur han eller hon reagerar på alkohol. Vissa förfaranden, sägs också, bör kunna medföra fängelsestraff, t.ex. om någon medvetet inriktar sig på att locka ungdomar att dricka sig berusade (prop. 2000/01:97, s. 72). Frågan om förbud att bjuda unga på alkohol har även tagits upp i vid behandlingen av en nationell alkoholhandlingsplan (prop. 2005/06:30). I socialutskottets betänkande med anledning härav anförde ett antal reservanter att det i princip inte borde vara tillåtet att bjuda underåriga på alkohol, utöver något enstaka glas under mycket kontrollerade former (bet. 2005/06:SoU12, res 26). 6.4.3Kartläggning av ungdomars alkoholvanor , , genomför en undersökning av skolelevers drogvanor. har undersökningarna gjorts på riksrepresentativa urval i årskurs 9 och även på gymnasiets årskurs 2, dvs. ungdomar vilka som regel är 15 respektive . undersökning (Skol- elevers drogvanor 2007), som genomfördes som anonyma gruppenkäter i klassrummen deltog 5 127 elever från årskurs 9 och 4 383 elever från gymnasieklass 2. Av denna undersökning framgår bl.a. följande. I årskurs 9 uppgav av pojkarna och av flickorna att de drack alkoholdrycker. Blanddryck (starkcider och alkoläsk med högre volymprocent än 3,5) var den i särklass vanligaste drycken, av pojkarna och av flickorna Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker uppgav att de druckit sådan. av pojkarna och av flickorna hade druckit sprit. uppgav att de druckit s.k. hembränt, att de hade druckit smuggelsprit. Den beräknade genomsnittliga totala årskonsumtionen av ren alkohol uppgick för pojkarna till och för flickorna till . Folköl, som var en populär dryck, har stått för en mindre del av den totala konsumtionen. Vid en jämförelse framgår att det under 1970- talet var fler elever i årskurs 9 som var alkoholkonsumenter än därefter. Antalet nådde sin lägsta nivå , varefter den ökade något. har trenden varit tydligt neråtgående; antalet konsumenter har minskat bland pojkarna och bland flickorna. Det är uppenbart att de betydande mängder alkohol som konsumeras av ungdomar som är och yngre inte har åtkommits på lagligt sätt, även om man bortser från hembränt och smuggelsprit. Detta framgår också av svaren på frågeformulären. Det är ytterst ovanligt att man inköpt alkoholdrycken själv, vilket tyder på att kontrollen i detaljhandeln fungerar för dessa ålderskategorier. I särklass vanligast - och det gäller alla former av alkoholdrycker - är att man får tag i dem via kamrater eller kamraters syskon. Detta gällde i av fallen för starköl, starkcider och alkoläsk och av för sprit. För vin var siffran lägre, för pojkar och 10 för flickor. Andra sätt att komma över alkohol är genom föräldrar med lov och, mindre vanligt, genom annan vuxen som bjuder. Detta gällde beträffande folköl för av pojkarna och av flickorna. För starköl, starkcider och alkoläsk var motsvarande siffror 15, respektive , för vin och för sprit för båda könen. Att annan vuxen köper ut är ovanligt beträffande folköl, men förekommer annars i av fallen - beträffande båda könen vanligast starköl och sprit. Vidare förekommer det att man får tillgång till alkohol genom föräldrar utan lov, och på en del andra mindre vanliga sätt. I gymnasiets årskurs 2 har alkoholvanorna avancerat. Detta är i och för sig förväntat redan genom att gruppen är . De är också nära den gräns, , då det är tillåtet att köpa folköl och att bli serverad även andra alkoholdrycker på näringsställen med serveringstillstånd. Somliga elever har också fyllt . av pojkarna och av flickorna uppgav att de drack Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker SOU 2009:22 Även i denna ålderskategori var blanddryck en populär dryck, men av pojkarna och av flickorna uppgav att de drack sprit. Särskilt bland pojkarna var också starkölskonsumtionen hög, uppgav att de drack sådan. av pojkarna och av flickorna uppgav att de hade druckit hembränd sprit och att de druckit smuggelsprit. Den beräknade genomsnittliga totala årskonsumtionen mätt i dl ren alkohol uppgick för pojkarna till och för flickorna till . Som en jämförelse kan nämnas att genomsnittskonsumtionen per innevånare är . av pojkarna och av flickorna hade känt sig berusade, de flesta första gången då de var . Nästan ingen hade köpt alkohol på Systembolaget. hade själva inhandlat folköl. Även i denna grupp fick man vanligen tag i alkohol genom kamrater eller syskon till kamrater. Detta gällde beträffande folköl för av pojkarna och av flickorna, beträffande starköl, starkcider och alkoläsk för av pojkarna och av flickorna, beträffande vin för av pojkarna och av flickorna samt för sprit av av pojkarna och av flickorna. Näst vanligast var att man fick dryckerna av föräldrar med lov. Här var siffrorna 10, respektive för folköl, för starköl m.m., för vin och beträffande båda könen för sprit. Att annan vuxen köper ut var tämligen vanligt. Att man blivit bjuden av annan vuxen var också vanligare i denna grupp än bland årsklass 9, uppgav att de blivit bjudna på starköl, vin eller sprit av annan än förälder. Undersökningarna har också försökt kartlägga vilka problem - individuella problem, relationsproblem, sexuella problem och brottsrelaterade problem - som uppstår hos ungdomar som dricker alkohol. Av de lämnade uppgifterna framgår att vanligast är att man förstör saker, kläder eller annat och/eller tappar pengar eller andra värdesaker. av niondeklassarna uppgav att de råkat ut för olycka eller skadats och att deras prestationer i skolan eller på arbetet försämrats p.g.a. alkohol. För gymnasieeleverna var motsvarande siffror . Det vanligaste relationsproblemet till följd av alkoholförtäring för båda grupperna var gräl i någon form, vanligen med föräldrar. Vad angår det sexuella området uppgav av niorna och Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker av gymnasisterna att alkoholkonsumtionen hade lett till oönskat sex. av gymnasisterna uppgav att de haft oskyddat sex som en följd av alkoholförtäring. Det var inga större variationer mellan pojkar och flickor. Brottsrelaterade problem bestod oftast av bråk eller slagsmål Av niorna hade detta förekommit bland av pojkarna och av flickorna. För gymnasieeleverna var siffrorna . gjorde man i en stor satsning mot alkoholbrottslighet riktad mot ungdomar, den s.k. Kronobergsmodellen. Denna modell, som gick ut på noll-tolerans, har sedan börjat tillämpas även i andra områden. Bakgrunden var följande. Det var i kommun många problem med misshandel, skadegörelse och andra brott där berusade ungdomar var inblandade. En kartläggning visade att tillgängligheten till alkohol bland ungdomar var mycket god. Vidare fann man att många föräldrar var ovetande om att deras barn köpte alkohol från langare eller att de drack alkohol över huvud taget samt att kunskapsbrist hos poliserna ledde till tveksamhet om hur man skulle agera. I samverkan med åklagare, media, fritidsassistenter, skattemyndigheter, fastighetsbolag m.m. lyckades man gripa flera storlangare och få dem lagförda. Man tog kontakt med föräldrar när barn och ungdomar påträffades berusade och de föräldrar som inte kom för att hämta sina barn anmäldes till . Föräldrar och syskon som köpt ut alkohol till underåriga polisanmäldes och dömdes till kraftiga bötesstraff. Effekterna av satsningen var mycket goda. Antalet brottsanmälningar för alkoholbrott ökade dramatiskt, alkoholdrycker beslagtogs och förverkades, antalet skadegörelse- och misshandelsbrott minskade och stämningen i staden och större ungdomstillställningar blev mycket lugnare. Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker Utredningen föreslår: Formuleringen av den s.k. bjudregeln förtydligas och skärps så att det framgår att huvudregeln är att det inte är tillåtet att bjuda ungdomar på alkohol, men att det undantagsvis kan vara tillåtet, nämligen om förtäringen sker på platsen och i kontrollerade former samt det med hänsyn till den unges ålder och utveckling och omständigheterna i övrigt står klart att det inte kan vara till skada för honom eller henne. Att alkoholkonsumtion är skadligt för barn och också för ungdomar i annat än obetydliga mängder är ett faktum som ingen på allvar kan ifrågasätta. Det gäller såväl risken för fysiska skador som de sociala konsekvenser ett bruk av alkohol kan få för unga människor som inte på samma sätt som vuxna kan förväntas ha utvecklat sina kontrollmekanismer. De av CAN framtagna siffrorna visar att såväl den genomsnittliga alkoholkonsumtionen som antalet konsumenter bland ungdomar är oroväckande. Det sistnämnda gäller särskilt i de yngre åldrarna, även med hänsyn tagen till att gränsen för att betraktas som konsument i undersökningarna satts lågt. En förbättring tycks visserligen ha skett beträffande de yngsta, men förhållandena är alltjämt oacceptabla. Vad först gäller åldersgränserna för försäljning respektive servering är dessa väl kända och förankrade bland detaljhandlare och näringsställen. Visserligen kan man tycka att det är inkonsekvent att den som uppnått myndig ålder, dvs. 18, men inte (myndighetsåldern 1969-74), får beställa alkoholvaror på restaurang, men inte inhandla sådana varor på Systembolaget. Skillnaden motiveras främst med att ett drickande på restaurang förutsätts ske under kontrollerade former, medan inköp på Systembolaget kan ske i obegränsad omfattning. I nykterhetsorganisationerna har röster höjts för att åldersgränsen för servering av starköl, vin och spritdryck liksom för inköp skulle vara . Enligt utredningens mening skulle detta inte vara realistiskt med tanke på att många ungdomar mellan har lämnat skolan och kommit ut i förvärvslivet, börjat på universitet etc. Sannolikt skulle en sådan höjning av åldersgränsen kraftigt öka konsumtionen av olagligt åtkommen alkohol. Den nuvarande åldersgränsen, , för inköp och servering av folköl är likaledes Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker väl inarbetad och det förekommer veterligen inte så ofta att ungdomar dricker sig berusade på folköl. Straffsatsen i 10 kap. 7 § för olovlig dryckeshantering - böter eller fängelse - verkar väl avvägd med hänsyn till att den avser endast fall där den som säljer eller serverar alkoholen har laglig rätt till detta. Den som säljer smuggelsprit eller sprit som införts t. ex. som resande eller inköpts på Systembolaget för vidareförsäljning döms enligt 10 kap. 2-3 §§ för olovlig försäljning, ett brott som då det riktar sig mot ungdomar normalt betraktas som grovt och leder till fängelse. Så t.ex. dömdes en person som sålt alkoholdrycker vid sex tillfällen till sammanlagt 11 ungdomar 2007 av till fängelse 10 månader för grov olovlig försäljning och olaga innehav (mål nr B 18829-07). I domen framhölls särskilt att alkoholen sålts till ungdomar i 15-16-årsåldrarna. Straffskalan för grovt brott, 6 månader - , får anses vara tillräcklig. Tillgången på s.k. svartsprit för ungdomar är, vilket framgår av CAN:s undersökning, f.n. synnerligen god; förutom smuggling på vanligt sätt införs som en följd av de generösa s.k. indikativa nivåerna (se avsnitt 7.2.3) stora mängder alkohol som laglig under påstående att det är för privat bruk och säljs sedan vidare, inte minst till ungdomar. Förutom information till föräldrar och andra ansvariga vuxna krävs det ökade polisinsatser samt effektiv tull- och skattekontroll för att komma tillrätta med detta. Vad därefter gäller inköp genom ombud, lån och gåvor av alkoholdrycker till ungdomar, är det givet att åldersgränserna för mottagaren ska vara densamma som vid direktförsäljning. Straffsatserna för att på detta sätt förmedla alkohol, vilka återfinns i 10 kap. 6 §, är liksom vid olaga försäljning högre än vid olovlig dryckeshantering, böter - fängelse , i grova fall . Samhällets kontrollmöjligheter är här dåliga, då denna typ av verksamhet oftast sker utan möjlighet till insyn av ansvariga vuxna eller polis, t.ex. genom förmedling av kamrater och kamraters syskon, vilket tycks vara det vanligaste fallet. Men det förekommer ju också att vuxna tillhandahåller denna typ av tjänster; ibland i större omfattning och med dunkla motiv. Den vida straffskalan ger utrymme för att ta hänsyn både till mängden alkohol, den unges ålder och langarens motiv. Det förekommer erfarenhetsmässigt också tämligen ofta att föräldrar handlar alkoholdrycker på uppdrag av framför allt äldre tonåringar. Det är inte troligt att alla föräldrar har klart för sig eller inser meningen med ett förbud mot Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker att förse sina ungdomar med mindre mängd vin att ta med på fest, medan det är tillåtet att bjuda på alkohol på stället, dvs. i allmänhet i hemmet och, om den unge fyllt , för denne att själv beställa in alkohol på restaurang. Lagen ger också utrymme för att bedöma en gärning som ringa och straffri (så t.ex. ansåg tingrätten i i en dom att det var att betrakta som ringa brott då en far gett sin drygt 18-årige son några flaskor cider att ta med sig till en studentfest för egen konsumtion). Reglerna i sig är emellertid tydliga och problemen ligger i att inte alla känner till dem samt att risken för anmälan är liten. Här krävs mera information och insatser från samhällets sida. visar att sådana insatser ger effekt. Tolkningsproblem uppkommer däremot vid tillämpning av 3 kap. 9 § tredje stycket enligt vilket det är tillåtet att bjuda även den som inte har fyllt på alkohol och den som är på öl för förtäring på stället om detta inte med hänsyn till omständigheterna är oförsvarligt. Förbudet i 9 § vore förvisso tydligare om detta undantag inte fanns, eller om man satte gränsen vid som vid servering. Så långt har man emellertid tidigare inte velat sträcka sig. I utredningens direktiv sägs också att det alltjämt ska vara tillåtet att bjuda underåriga på enstaka glas alkohol under kontrollerade former. Någonting annat skulle sannolikt betraktas som ett alltför långt gående ingrepp i den personliga friheten. Utgångspunkten för bedömningen av vad som ska vara tillåtet måste vara att alkohol som bjuds inte får medföra skada eller risk för skada. De i tidigare förarbetena angivna exemplen - intagande av nattvardsvin eller ett glas vid en bröllopsfest - torde vara enstaka företeelser som knappast är ägnade att utsätta några ungdomar för fara. Inte heller finns det skäl att tro att det i allmänhet skulle vara skadligt att en ungdom i de övre tonåren får ett glas vin till familjens eller vid högtidliga tillfällen. Att bjuda ungdomar på starksprit får däremot anses vara direkt olämpligt och riskabelt, liksom att över huvud taget bjuda barn i de lägre tonåren på alkohol. Det finns också anledning att se upp så att inte ungdomar tillägnar sig de mera kontinentala dryckesvanor, med vindrickande även , som spritt sig till de svenska hushållen. Av CAN:s undersökningar framgår att det är tämligen ovanligt att föräldrar till barn i skaffar eller bjuder på alkoholdryck (någon uppdelning av om alkoholen överlämnats till Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker den unge eller bjudits på på stället har inte gjorts beträffande föräldrar) eller att annan vuxen bjuder barn i nionde årskursen på vin eller sprit. Beträffande andra alkoholdrycker var det något vanligare. Som förväntat är situationen helt annorlunda beträffande de äldre ungdomarna. Av gymnasisterna hade av flickorna och av pojkarna druckit vin med föräldrarnas tillstånd, beträffande sprit var siffrorna för båda könen. Beträffande annan vuxen som bjudit på sprit var siffrorna förhållandevis låga; dock uppgav av flickorna att de hade blivit bjudna på vin av annan vuxen är förälder. Även om det är betydligt vanligare att ungdomar får tillgång till alkoholdrycker på andra sätt än genom att bli bjudna bör bjudregeln stramas upp, inte minst av pedagogiska skäl. Den nuvarande lagens hänvisning till den unges ålder och omständigheterna i övrigt är i och för sig lämplig. Det är knappast rimligt att använda samma måttstock för alla ungdomar oberoende av åldern och av situationen. Det bör finnas större frihet att bjuda på alkohol när det gäller ungdomar mellan - vilka f.ö. själva kan beställa alkoholdrycker på restaurang - än dem som är yngre. Men även situationen - omständigheterna under vilka förtäringen sker - är av betydelse. Det är således en viss skillnad om förtäringen sker i hemmet och under föräldrarnas uppsyn eller om den sker utanför hemmet och den som bjuder inte är vårdnadshavare eller annan ansvarig person. Framför allt gäller det att motverka att alkohol används i syfte att utnyttja den unges brist på erfarenhet och mognad t.ex. för sexuella ändamål. Utredningen vill därför föreslå att den nuvarande regeln omformuleras som ett undantag från huvudregeln om förbud på så sätt att förtäring på platsen kan tillåtas om det sker i kontrollerade former och det med hänsyn till den unges ålder och utveckling samt omständigheterna i övrigt står klart att det inte kan vara till skada för honom eller henne. Med kontrollerade former avses att förtäringen bör ske i närvaro av någon ansvarskännande vuxen. Det bör slutligen understrykas att åldersgränsen, för servering på restaurang gäller även om förälder eller annan medföljer och vill bjuda någon som inte har uppnått denna ålder på alkoholdryck. Även när det gäller bjudregeln krävs informationsinsatser. Ålderskontroll vid ölförsäljning behandlas i kapitel 9. Allmänna bestämmelser om försäljning och utlämnande av alkoholdrycker 7 Partihandel och införsel 7.1Partihandel med starköl, vin och spritdrycker Partihandel med starköl, vin eller spritdrycker får -utom i vissa fall av detaljhandelsbolaget och innehavare av serveringstillstånd - enligt 4 kap. 1 § alkohollagen (AL) bedrivas endast av den som har godkänts som upplagshavare eller registrerad varumottagare för sådana varor enligt 9 eller 12 § lagen (1994:1564) om alkoholskatt (LAS). Endast den som på detta sätt har godkänts, samt i vissa fall detaljhandelsbolaget, har rätt att för kommersiella ändamål föra in de nämnda dryckerna till landet. Där sägs också att endast partihandlaren får förpacka om eller buteljera varorna. (4 kap. 2 § första stycket ) Enligt 9 § LAS får som upplagshavare godkännas den som 1.i avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta skattepliktiga varor, 2.avser att för yrkesmässig försäljning till näringsidkare ta emot skattepliktiga varor från ett annat eller från en annan upplagshavare i , 3.avser att för yrkesmässig försäljning till näringsidkare inom EG importera skattepliktiga varor från tredje land, 4.avser att yrkesmässigt i större omfattning lagra skattepliktiga varor, eller 5.avser att bedriva verksamhet i exportbutik enligt lagen (1999:445) om exportbutiker. Vidare krävs enligt lagrummets andra stycke att upplagshavaren disponerar över ett utrymme som kan godkännas som skatteupplag och att han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig som upplagshavare. havares tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga varor ska äga rum i godkänt skatteupplag. Godkännandet får återkallas om förutsättningarna för godkännande inte längre finns eller om ställd säkerhet är godtagbar. (11 § LAS) Den som yrkesmässigt tar emot skattepliktiga varor från en godkänd upplagshavare i ett annat eller som yrkesmässigt från tredje land importerar skattepliktiga varor och som inte själv är godkänd som upplagshavare, kan hos beskattningsmyndigheten ansöka om registrering som varumottagare. Registrering får meddelas den som med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig som registrerad varumottagare. Registrerad varumottagare ska ställa säkerhet för betalning av skatten på de varor som han tar emot. Säkerheten ska uppgå till ett belopp som motsvarar av den beräknade årliga skatten på varorna. Ställd säkerhet får tas i anspråk om skatten inte betalas i rätt tid. Bestämmelserna om återkallelse i 11 § tillämpas även på registrerad varumottagare. (12 § LAS) Bestämmelser om skatteupplag finns, förutom i 9 § andra stycket LAS, även i föreskrifter om godkännande av dessa i föreskrifter (RSFS 1996:18). Med skatteupplag avses en plats där en godkänd upplagshavare har givits rätt att tillverka, bearbeta, lagra, ta emot och avsända skattepliktiga varor under suspension. Enligt RSFS 1996:18 får godkännande av skatteupplag meddelas för visst utrymme, t.ex. tillverkningslokal, lagerlokal, byggnad eller anläggning. Frågan om godkännande av skatteupplag prövas av () efter särskild ansökan. Upplagshavaren bär skatteansvaret för samtliga varor i för honom godkänt skatteupplag, oavsett om denne har äganderätt till dem eller inte (prop. 2000/01:118, s. 65 ff. och SKV:s Handledning för punkt- skatter 2007, s. 65 f.) Den som har rätt att bedriva partihandel får sälja varorna till detaljhandelsbolaget, till annan som har rätt att bedriva partihandel med motsvarande varor och till den som har serveringstillstånd, utom tillfälligt sådant för slutet sällskap, för sådana varor. Endast partihandlare har rätt att omförpacka och ombuteljera varorna. (4 kap. 5 § AL) utövar tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna i 4 kap. 5 § AL. (8 kap. 1 a § AL) I direktiven anges att partihandelsbegreppet i alkohollagen har gett upphov till svårigheter i rättstillämpningen. Partihandel eller grosshandel betyder, enligt vanligt språkbruk och definition i lexikon, mellanled från producent till konsument, dvs. försäljning som inte riktar sig till konsument. Till den traditionella grosshandelns viktigaste uppgifter hör inköp av varor, sammanställning av ett sortiment, transport, lagring, finansiering och marknadsföring. När det tidigare partihandelsmonopolet som innehades av AB Vin & Spritcentralen avvecklades i samband med tillkomsten av den nuvarande alkohollagen ersattes det med ett regelverk av innebörd att partihandel med spritdrycker, vin och starköl fick bedrivas endast av den som fått tillstånd till detta. Tillstånd meddelades av den inrättade Alkoholinspektionen efter prövning av sökandens allmänna lämplighet. Vidare infördes bestämmelser om till vem partihandlaren fick sälja sina varor. I motiven gavs också anvisningar om krav som kan ställas på förvaringslokaler m.m.