sou · GWB3113 · 2009-01-01 00:00:00 — Gruppen äldre består emellertid till stor del av kvinnor varför könsfördelningen i trygg- hetsbostäder sannolikt kommer att påverkas av detta. Vid den behovsbedömning enligt socialtjänstlagen som görs av socialnämnden i samband med fördelning av platser i särskilda boendeformer bedöms bl.a. den funktionsförmåga som kallas IADL (instrumentella aktiviteter för dagligt liv), dvs. förmågan att vårda och underhålla den egna bostaden invändigt. Den förmågan saknas i högre grad hos äldre män än hos äldre kvinnor eftersom männen oftare saknar kunskapen och erfarenheten, medan däremot kvinnorna oftast har lång erfarenhet av att sköta hushållet. Det kan medföra att ensamma män i större utsträckning än ensamma kvinnor prioriteras vid biståndsbedömningen för en plats i ett sådant boende trots att de egentligen har samma funktionsförmåga i fråga om IADL (2008). Tillgång till en trygghets- bostad ska emellertid inte behovsprövas enligt socialtjänstlagen. Det är istället den enskildes känsla av behov av en sådan bostad som ska vara avgörande. För att på ett rättvist sätt kunna fördela bostäderna bör kommunen inrätta någon form av förmedlings- service som fördelar bostäderna efter kötid. Den enskilda kommu- nen avgör om förtursskäl ska finnas. 6.5Konsekvenser för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen Målen för integrationspolitiken är lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund. De för- slag som Äldreboendedelegationen lägger fram har i sig inga direkta integrationspolitiska aspekter. Personer med utländsk bakgrund, som är bosatta i , kommer från många olika länder och har bott i . De flesta med utländsk bak- Konsekvenser av delegationens förslag grund kommer från de nordiska grannländerna, med likartad kultur, där vård och omsorg om äldre i stora delar är uppbyggd på liknande sätt som här i landet. Det finns också personer med utländsk bakgrund som kommer från länder med en annan erfarenhet av hur vård och omsorg sker och av vem. Särskilt för dem som invandrar sent i livet kan den svenska äldreomsorgen verka främmande och svår att införliva med ens egna uppfattningar. SIOS, Samarbetsorgan för etniska organi- sationer i , har framhållit att dagcentraler eller dagstugor skulle vara värdefulla inslag i serviceutbudet till många av dem med utländsk bakgrund. Förutom att erbjuda en träffpunkt och aktivi- teter av olika slag kan de också vara en plats för att informera om det svenska samhället. Trygghetsbostäder med gemensamhets- lokaler kan, menar , bidra till att öka kontakterna mellan äldre personer av olika nationaliteter. Men då måste gemensamhetslokalerna vara öppna för alla i närområdet. Det krävs också att verksamheten aktivt inriktas så att de aktivite- ter som erbjuds stimulerar till kontakter mellan de boende och per- soner i omgivningen. Lagen om en befogenhet att tillhandahålla trygghets- bostäder till äldre och förordningen om statsbidrag för tillgänglig- hetsskapande åtgärder i flerbostadshus föreslås träda i kraft . Ändringen i förordningen om investeringsstöd till äldrebostäder m.m. samt i fastighetstaxeringslagen föreslås likaså att gälla fr.o.m. . Ändringen i 5 kap. 5 § andra stycket socialtjänstlagen av begrep- pet särskilda boendeformer för service och omvårdnad till vård- och omsorgsboende medför följdändringar i andra författningar. Begreppen särskilda boendeformer och särskilt boende måste ändras även i 8 kap. 2, 5 och 8 §§ samt i 12 kap. 7 § andra stycket i socialtjänstlagen. Ändring måste göras i 1 kap. 2 § första punkten, i rubriken till 2 kap., i 2 kap. 2 § och i 3 kap. 1 § andra stycket socialtjänstförordningen (2001:937), i 18, 18 d §§ samt i 26 d § första stycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), i 7 § och i 9 § tredje stycket samt i 16 § andra stycket lagen (2001:761) om bostadstillägg till pensionärer m.fl., i 4 § tredje stycket lagen (2001:853) om äldreförsörjningsstöd, i 4 § tredje stycket lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m., i 1 § lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård samt i 1 § första meningen i förordningen (1998:1025) om stimu- lansbidrag till äldrebostäder m.m. Följdändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till lag (2009: ) om befogenhet att tillhandahålla trygghetsbostäder till äldre I paragrafen ges en befogenhet, ingen skyldighet, att i strid med den kommunala likställighetsprincipen tillhandahålla hyresrätter i form av trygghetsbostäder till en viss grupp kom- muninvånare. Befogenheten kommer till uttryck genom att kom- munen får tillhandahålla trygghetsbostäder. En frivillig lösning för kommunerna är till fördel eftersom de då har möjlighet att anpassa bostadsutbudet efter lokala behov och förutsättningar på ett helt annat sätt än om det skulle vara en skyldighet att inrätta trygghetsbostäder. Detta torde också vara till gagn för den enskilde. En skyldighet skulle också för att få effekt behöva kom- bineras med en möjlighet för den enskilde att genom överklagande hos domstol utkräva en plats i en trygghetsbostad. Överklaganden kan leda till vitesförelägganden som skadar kommunerna och deras invånare ekonomiskt. Delegationen menar att det är den enskilde som ska avgöra om boende i en trygghetsbostad kan förbättra hennes/hans livskvalitet. Någon biståndsbedömning enligt social- tjänstlagen ska därför inte äga rum utan bostäderna ska i tur- ordning tilldelas de äldre som anmält intresse och tillhör målgrup- pen, dvs. som till följd av hög ålder upplever oro, otrygghet och/eller social isolering i det ordinära boendet. Att införa en skyl- dighet för kommunerna utan att de ska kunna pröva behovet kan inte anses rimligt. Trygghetsbostäderna ska uppfylla vissa grundläggande krav. De boende ska ha tillgång till en gemensamhetslokal belägen i huset eller dess närmiljö med utrymme för social samvaro. Personal ska finnas på plats för att stödja den sociala samvaron och deltagandet i aktiviteter. Kommunen och de boende bestämmer utformningen av personalinsatsen och den sociala samvaron. De boende ska ha till- gång till trygghetslarm utan biståndsbedömning. Det ska finnas möjlighet till gemensamma måltider. Det är en fördel om hem- tjänsten har en lokal i huset för att bidra till en ökad trygghets- känsla. Trygghetsbostäderna bör utformas med hög tillgänglighet och användbarhet för personer med funktionsnedsättning. Vid nybygg- nation bör trygghetsbostäderna utformas med högre tillgänglig- hetsgrad än vad som gäller i bygglagstiftningen. Det är önskvärt att höjd nivå i Svensk standard för byggnadsutformning (SS 91 42 21) angående tillgängligheten till och utformningen av bostaden används när trygghetsbostäder utformas. Den högre tillgänglig- hetsnivån bidrar till en god arbetsmiljö för hemtjänstpersonal och ger ökad möjlighet till kvarboende. Det ankommer på kommunen att avgränsa målgruppen för trygg- hetsbostäderna. Hänsyn kan därigenom tas till de lokala behov och förutsättningar som gäller i kommunen. Förutom den enskildes egna upplevelse av otrygghet och/eller social isolering kan ett krite- rium för att få tillgång till en sådan bostad vara att en viss ålder uppnåtts. Hög ålder kan beaktas. Kommunen bör inrätta någon form av förmedlingsservice för att fördela trygghetsbostäderna efter uppställda kriterier. I syfte att bostäderna enbart ska bebos av den aktuella målgruppen bör hyresavtalen innehålla villkor som förhindrar att bostäderna kan komma att utnyttjas av någon utan- för denna grupp. Stadgandet innebär att kommunens skyldighet att tillhandahålla vård- och omsorgsboende enligt 5 kap. 5 § socialtjänstlagen (2001:453) eller bistånd i övrigt enligt den lagen inte påverkas av möjligheten att erbjuda en trygghetsbostad. Förslag till lag (2009: ) om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) 5 kap. 5 § andra stycket, 8 kap. 2, 5 och 8 §§ och 12 kap. 7 § Äldreboendedelegationen finner att benämningen särskilt boende inte har fått fäste hos allmänheten som ett gemensamt namn på biståndsprövade boenden för äldre. En mängd andra benämningar används istället, t.ex. sjukhem och äldreboende. Begreppet vård- och omsorgsboende beskriver bättre den verksamhet som bedrivs i dagens särskilda boenden eftersom de boende i högre grad än tidi- gare är i behov av vård och omsorg dygnet runt. Beteckningen vård- och omsorgsboende blir också lättare att skilja från de övriga av socialnämnden beslutade insatserna i fråga om boenden, t.ex. bostäder med särskild service för människor med fysiska eller psykiska funktionsnedsättningar i 5 kap. 7 § tredje stycket social- tjänstlagen (2001:453) och bostad med särskild service för vuxna i lag (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, (LSS). De olika typerna av boenden kallas ibland med ett gemen- samt namn särskilda boendeformer. Vård- och omsorgsboendet riktar sig till skillnad mot de övriga insatserna enbart till äldre. Uttrycket särskilda boendeformer bör utmönstras och 12 kap. 7 § därför ändras genom att särskilda boendeformer byts ut mot i de av socialnämnden beslutade boendeformerna. Förslag till lag (2009: ) om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) 2 kap. 2 § Vårdbyggnader som används för samhällsnyttiga ändamål bör vara befriade från skyldighet att betala fastighetsskatt eller fastighets- avgift enligt lagen (2007:1398) om fastighetsavgift. dessa byggnader ska räknas de enligt socialtjänstlagen bistånds- bedömda vård- och omsorgsboendena eftersom de tillgodoser behoven hos de äldre som dygnet runt är i stort behov av tillgång till personal inom vård- och omsorgsområdet. Följdändringar i andra författningar Förslag till lag (2009: ) om ändring i lagen (2001:761) om bostadstillägg till pensionärer m.fl. 7 §, 9 § tredje stycket och 16 § andra stycket I lagen används uttrycket särskild boendeform. Bostadstillägg riktar sig inte enbart till äldre utan kan t.ex. utgå till yngre som uppbär sjuk- eller aktivitetsersättning och till äldre som inte bor i vård- och omsorgsboende. Uttrycket särskild boendeform är otydligt och bör bytas ut mot vård- och omsorgsboende eller annan av socialnämnden beslutad boendeform. Förslag till lag (2009: ) om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) 18, 18 d §§ och 26 d § första stycket I lagen används uttrycken särskilt boende och särskild boende- form. De bör bytas ut mot den aktuella boendeform som avses dvs. vård- och omsorgsboende när hänvisning görs till 5 kap. 5 § andra stycket socialtjänstlagen respektive bostad med särskild service när hänvisning görs till 5 kap. 7 § tredje stycket social- tjänstlagen. Förslag till lag (2009: ) om ändring i lagen (2001:853) om äldreförsörjningsstöd 4 § tredje stycket I paragrafen används uttrycket särskild boendeform vilket bör bytas ut mot vård- och omsorgsboende. Förslag till lag (2009: ) om ändring i lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m. 4 § tredje stycket I paragrafen används uttrycket sådan särskild boendeform som avses i 18 d § hälso- och sjukvårdslagen. Paragrafen i hälso- och sjukvårdslagen syftar på sådant boende som nämns i 5 kap. 5 § andra stycket socialtjänstlagen varför uttrycket särskild boende- form bör bytas ut mot vård- och omsorgsboende. Förslag till lag (2009: ) om ändring i lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård I paragrafen används uttrycket sådan särskild boendeform eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket socialtjänstlagen. Uttrycket särskild boendeform bör bytas ut mot vård- och omsorgsboende. Regeringen beslutade att tillkalla en särskild dele- gation med uppdrag att följa och analysera behoven av och utveck- lingen av boende för äldre (dir. 2006:63). Delegationen ska lämna förslag till åtgärder som kan stimulera utvecklingen av bostäder och boendemiljöer anpassade till äldres behov både inom den ordinarie bostadsmarknaden och inom särskilda boendeformer. Eventuella hinder i regelsystemet som försvårar utvecklingen av bostäder och boende anpassade för den åldrande befolkningens behov ska iden- tifieras och om så behövs ska delegationen föreslå författnings- ändringar. Delegationen ska också analysera och föreslå åtgärder för att stimulera utvecklingen av särskilda boendeformer för perso- ner med omfattande omvårdnadsbehov. Vid regeringssammanträdet beslutade regeringen om tilläggsdirektiv (dir. 2006:137). Dessa innebar att Äldreboendedelegationen i ett del- betänkande skulle redovisa alternativa bedömningar och förslag till hur fler äldre personer ska få tillgång till bostad i s.k. mellanboen- deformer eller trygghetsboende. Delegationen skulle också följa och granska effekterna av det investeringsstöd som regeringen har infört . Delbetänkandet Bo för att leva. Seniorbostäder och trygghets- bostäder (SOU 2007:103) överlämnades till statsrådet . I betänkandet redovisar delegationen sina överväganden och vissa konsekvensanalyser när det gäller s.k. mellanboendeformer och trygghetsboende. Inga förslag lämnades i detta skede. Syftet var bl.a. att delbetänkandet skulle utgöra en grund för ytterligare diskussioner på regional och lokal nivå samt för delegationens fortsatta arbete. I enlighet med tilläggsdirektiven (dir. 2006:137) har Äldre- boendedelegationen till regeringen även överlämnat rapporten Investeringsstöd till äldrebostäder (dnr S2006:03/2008/3). Vidare har delegationen redovisat några exempel på den pågående utvecklingen av bostäder för äldre i rapporten bostäder/motsvarande – några exempel. I detta slutbetänkande analyserar och föreslår Äldreboendedele- gationen i enlighet med sina direktiv åtgärder för att stimulera utvecklingen av bostäder och boende för äldre personer. I Äldre- boendedelegationens uppdrag har också ingått att analysera och föreslå åtgärder för att stimulera bostäder, boendeformer och gemensamhetslokaler som ett sätt att motverka ensamhet och isolering. Välfärdssamhällets ekonomiska förutsättningar att erbjuda service, stöd och vård till äldre och äldre personers möjlig- heter att själva bidra till en god tillvaro under sin ålderdom är i detta sammanhang viktiga aspekter. Av direktiven framgår att de förslag delegationen lägger fram ska vara demografiskt och sam- hällsekonomiskt motiverade. Nio av tio personer och åtta av tio i åldrarna och däröver bor i det ordinära bostadsbeståndet. Många av dessa perso- ner bor i småhus. Hur ser de på sitt boende inför och under åldran- det? Vill de bo kvar i sina hus och orkar de sköta dem eller söker de sig ut på bostadsmarknaden efter alternativ som bättre svarar upp mot de önskemål som de kan tänkas ha. Hur bör i så fall dessa alternativ vara utformade, vilka krav och behov ska de kunna möta och till vilken boendekostnad? De som redan bor i lägenheter med hyres- eller bostadsrätt, vilka möjligheter har de att bo kvar, om de så vill, i sin lägenhet eller sitt bostadsområde när deras funktionsförmågor avtar? Vilka förväntningar har dessa personer på alternativ till sina nuvarande bostäder? Finns alternativ och kommer det att finnas fler? kommer antalet invånare i åldrarna och däröver att fördubblas. Kommer deras hälsotillstånd som grupp betraktat att vara bättre eller sämre än dagens 85 åringar? Var går gränserna för kvarboendet, finns det över huvud några och i sådana fall, vilka är de? Vad innebär det för en gammal människa att tvingas flytta från sitt hem – eller tvingas bo kvar? Dessa och andra frågor har varit centrala för Äldreboende- delegationen i dess arbete. En del av dem har behandlats i delbetän- kandet medan andra har behövt belysas närmare för att ge delega- tionen ytterligare underlag inför dess ställningstaganden. Inför slutbetänkandet har därför några forskare fått i uppdrag att utifrån nuvarande kunskapsläge och tillgängliga data belysa behoven hos äldre personer som lever med olika art och grad av funktionsned- sättningar i relation till deras boende och vilken betydelse detta kan ha för livskvalitet och välbefinnande. Konsekvenser av den s.k. kvarboendeprincipen för såväl den äldre människan som samhället i stort belyses liksom vilka faktorer som är av betydelse när äldre personer flyttar till särskilt boende. För- och nackdelar med samlokalisering av olika slags bostäder för äldre behandlas i en av rapporterna och i en annan belyses äldres flyttningar och flyttningspreferenser i ett framtidsperspektiv. Rap- porterna har varit ett viktigt kunskapsunderlag inför Äldreboende- delegationens överväganden och ställningstaganden. De redovisas också i sin helhet i en separat bilagedel, Del B Bilagor, till detta betänkande. De forskare som bidragit med underlag är , , och , liksom genom och . har dessutom på delegationens uppdrag beräknat dels det framtida behovet av platser i särskilda boende- former utifrån data om befolknings- och ohälsoutvecklingen, dels uppskattat hur detta behov skulle kunna påverkas av tillkomst av trygghetsbostäder samt vilka konsekvenser detta skulle kunna få för de totala kostnaderna. Dessa beräkningar redovisas i sin helhet i bilagorna 4 och 5 i detta betänkande. Andra underlag av vikt är rapporter som , och har publicerat inom sina respektive ansvarsområden liksom rap- porter om befolkningsutvecklingen och äldres levnadsförhållanden. Staten stödjer genom stimulansbidrag utbyggnaden av FoU-center inom äldreområdet och det finns numera ett flertal sådana i landet. Också från dessa har värdefull kunskap inhämtats, liksom från och . Boendeplanering handlar om att analysera och bedöma behovet av förändringar i bostadsbeståndet efter hur de samlade önske- målen och behoven i olika delar av befolkningen utvecklas. nödvändigt att sådana analyser och bedömningar görs på det lokala planet utifrån ett lokalt framtaget underlag om dels befolkningen och den förväntade befolkningsutvecklingen med hänsyn till åldersstruktur, hushållssammansättning, in- och utflyttning etc., dels om bostadsbeståndet i olika delar av kommunen, bostädernas skick och tillgänglighet, avstånd till service och kommunikationer m.m. 9.3Andra utredningar inom vård och omsorg om äldre Flera andra utredningar med anknytning till vård och omsorg om äldre har arbetat parallellt med Äldreboendedelegationen. I detta avsnitt redovisas kortfattat några av dessa utredningar och deras uppdrag. Utredningarna har haft betydelse för Äldreboendedelega- tionen när den avgränsat sitt uppdrag och i enlighet med direktiven koncentrerat sitt arbete på behoven av och utvecklingen av bostä- der och boendeformer för äldre. (S 2007:25) överlämnade sitt betänkande Värdigt liv i äldreomsorgen (SOU 2008:51) till regeringen . Den särskilde utredaren har föreslagit att en bestämmelse om en nationell värdegrund införs i socialtjänstlagen för att tydliggöra den människosyn, de värderingar och de förhållningssätt som ska gälla i den dagliga verksamheten. För att öka äldre personers infly- tande föreslås att socialtjänstlagen också kompletteras med en bestämmelse om att den äldre så långt det är möjligt ska kunna välja när och hur insatserna ska ges. Förslaget syftar även till att stödja handläggarna i kommunen. I en genomförandeplan ska socialnämnden beskriva vad som ska uppnås med insatserna till den äldre och hur de beslutade insatserna ska genomföras. Ett nationellt instrument för behovsbedömning föreslås ut- arbetas liksom ett frivilligt system för värdegrundsmärkning av såväl kommunalt som privat utförd äldreomsorg. Med stöd av värdegrundsmärkningen ska fastställd och uppnådd kvalitetsnivå kunna redovisas. En ny lag föreslås om att kommunerna ska kunna ersätta enskilda personer som inte fått sitt beslut om bistånd verkställt inom skälig tid eller om kommunen inte har kunnat ge det bistånd som socialnämnden beviljat. För att stimulera och underlätta genomförandet av de förslag utredaren lämnat föreslås statliga stimulansmedel med sammanlagt . Utredningens betänkande har remissbehandlats och bearbetas i . (S 2007:04) tillsattes för att undersöka för- utsättningarna för att öka valfriheten för äldre personer och för personer med funktionsnedsättning när det gäller vård, omsorg, stöd och service, inklusive särskilt boende. I betänkandet LOV att välja – Lag Om Valfrihetssystem (SOU 2008:15) föreslås att en ny lag, lag om valfrihetssystem (LOV), ska införas. Lagen avses fun- gera som ett frivilligt verktyg för de kommuner och landsting som vill konkurrenspröva verksamhet som drivs i egen regi för att överlåta valet av utförare till brukaren. Den föreslagna lagen är ett alternativ till lagen (2007:1091) om offentlig upphandling (). En proposition (prop. 2008/09:29) har överlämnats till och behandlats . Eftersom ett avtalsförhållande föreligger mellan den myndighet som köper tjänster och tjänste- leverantören måste antingen LOV eller tillämpas vid en kon- kurrensprövning av verksamhet som drivs i egen regi. Syftet med konkurrensprövningen är avgörande för vilken lag som ska tilläm- pas. LOV är lämplig att använda sig av när syftet är att föra över makt från politiker till medborgare genom att öka valfriheten och inflytandet för brukarna och främja en mångfald av utförare. Den myndighet som köper tjänsterna avgör om LOV ska tillämpas och vilka krav utförarna måste uppfylla för att avtal ska slutas. Valfrihetssystemet bygger på att det inte är någon priskonkur- rens mellan leverantörerna utan myndigheten fastslår priset i för- väg. Till skillnad från ska anbuden alltså inte bedömas enligt principen om lägsta pris eller dylikt utan alla utförare som upp- fyller samtliga krav i förfrågningsunderlaget antas och ett avtal tecknas mellan myndigheten och utföraren. Myndigheten ska ansvara för att brukaren får information om valfrihetssystemet och om alla de utförare som finns tillgängliga, inklusive myndighetens verksamhet i egen regi. Valet är en möjlig- het för den enskilde. Den som inte vill välja ska kunna avstå och blir då hänvisad till det ickevalsalternativ som myndigheten har bestämt i förväg. Samma krav ställs på detta alternativ som på övriga utförare. Det ska också vara enkelt för brukaren att byta utförare. Den nya lagen om valfrihetssystem föreslås träda i kraft . En kompetensreform inom vården och omsorgen om äldre (S 2007:12) är angelägen mot bakgrund av att arbetet inom denna sektor blivit alltmer kvalificerat och mångfacetterat. Personalens kompetens är av central betydelse för äldre kvinnor och män i behov av vård och omsorg. En särskild utredare har haft i uppdrag att föreslå en nationell strategi för kompetensförsörjning inom den kommunalt finansierade vården och omsorgen (dir. 2007:155). Utredaren har lämnat förslag till hur enhetliga kriterier för yrkes- kompetens, kompetensintyg och yrkesbenämningar kan utformas. Vidare har förslag lämnats om dels hur kompetensbehovet inom sektorn kan tillgodoses med personal som har grundutbildning, dels hur vidareutbildningen kan förbättras både för att höja kvali- teten och underlätta den framtida kompetensförsörjningen inom vården och omsorgen om äldre. Uppdraget har redovisats i decem- ber 2008. Utredningen om patientens rätt i vården (S 2007:07) har i upp- drag att lämna förslag om hur patientens ställning och inflytande över vården kan stärkas. Utredaren ska särskilt se över vilka möj- ligheter patienten har att välja vårdgivare och föreslå hur ett fritt vårdval ska lagregleras. I uppdraget ingår också att föreslå hur rätten till fast vårdkontakt ska stärkas. Den fasta vårdkontakten ska vid behov fungera som vårdlots, framför allt för äldre och multi- sjuka personer med stora och sammansatta behov. Utredaren har i ett delbetänkande (SOU 2008:37) föreslagit att rätten till fast läkarkontakt i primärvården stärks genom att kravet på specialist i allmänmedicin tas bort i hälso- och sjukvårdslagen (1980:763). Möjligheterna att erbjuda alla invånare en fast läkarkontakt som är specialist i allmänmedicin bedöms vara orealistiska.