sou · GXB353 · 2009-06-12 00:00:00 — En fastighet som ägs av flera med samäganderätt räknas normalt som ett medlemskap med en gemensam röst vid röstning efter huvudtal om fiskevårdsområdet omfattar mer än en fastighet. Samägarna måste vara ense eller företrädda av god man enligt 3 § samäganderättslagen för att giltig röst ska kunna avges för det samägda fisket. Se Lag (1904:48 s. 1) om samäganderätt. Denna huvudregel kan naturligtvis inte tillämpas när fiskevårdsområdet enbart består av en enda fastighets fiske. I sådant fall är huvudregeln att varje delägare i fastigheten har en röst. Skälet till att ingen får rösta för mer än en femtedel av det på stämman företrädda röstetalet är att förhindra att någon samlar in fullmakter i sådan utsträckning att han får majoritet på stämman. Vid omröstning med graderade röstetal innebär bestämmelsen att en fiskerättsinnehavare med mycket stort andelstal får sin rösträtt begränsad till en femtedel av det på stämman företrädda röstetalet, trots att hans andelstal överstiger en femtedel av det på stämman företrädda röstetalet. Enligt 23 § lagen om fiskevårdsområden gäller den mening som har fått det högsta röstetalet som stämmans beslut. Val avgörs vid lika röstetal genom lottning. I andra frågor gäller den mening som biträds av de flesta röstande eller, om även antalet röstande är lika, av stämmans ordförande. Fiskevårdsområden bildas för att bestå tills vidare. kan dock enligt 24 § lagen om fiskevårdsområden besluta att ett fiskevårdsområde ska upplösas. kan utan ansökan självmant ta upp frågan. Sådant beslut får meddelas om fiskerättsägarna mera allmänt motsätter sig en fortsatt samverkan. Det är av största vikt att fiskerättsägarna inom ett fiskevårdsområde har en positiv inställning till verksamheten i fiskevårdsområdet för att samarbetet ska fungera. Att ett stort antal fiskerättsägare motsätter sig en fortsatt samverkan har därför ansetts utgöra skäl för att upplösa fiskevårdsområdesföreningen. Om det kan konstateras att den för bildande av fiskevårdsområde erforderliga opinionsvillkoret inte längre föreligger kan därför upplösa föreningen (se prop. 1980/81:153 s. 39 f.) Enligt 6 § andra stycket lagen om fiskevårdsområden kan ett fiskevårdsområde bildas utan hänsyn till opinionen om behovet av fiskevårdsområdet är synnerligen angeläget. I förarbetena till lagen om fiskevårdsområden kommenteras inte bestämmelsen såvitt avser den situation då ska ta ställning till fråga om upplösning av ett fiskevårdsområde. Eftersom reglerna om upplösning av fiskevårdsområdet anknyter till opinionsvillkoret måste emellertid gälla att om behovet av fiskevårdsområdet är synnerligen angeläget ska vägra upplösning av fiskevårdsområdet utan hänsyn till opinionen. (Se /s. 89 f.) Det fordras att har förflutit sedan beslutet om bildande av fiskevårdsområdet vann laga kraft för att ska kunna upplösa fiskevårdsområdesföreningen på den grunden att förutsättningar för fortsatt samverkan saknas. Syftet med denna bestämmelse är att fiskerättsägarna ska få tillfälle att bedöma effekterna av samverkan innan föreningen kan upplösas. Delägarna ska på fiskestämman dessutom kunna besluta om att vidta åtgärder i vetskap om att området kommer att bestå . På så sätt försäkras att effekterna av åtgärderna kan komma föreningen till godo. (Ang. hela stycket se prop. 1980/81:153 s. 39 f.) kan även upplösa fiskevårdsområdet om det inträtt ändrade förhållanden som väsentligt inverkar på föreningens verksamhet. Därmed åsyftas väsentliga förändringar i vatten- eller fiskeförhållandena. Förändringarna ska vara av sådan art att grunden för verksamheten rycks undan, t.ex. sjöreglering eller annat byggande i vatten. I detta fall krävs inte att fiskevårdsområdet har funnits innan det kan upplösas. (Se a.a. s. 39 f.) På ansökan av de fiskevårdsområdesföreningar som berörs kan , enligt 25 § lagen om fiskevårdsområden, besluta att föra samman flera fiskevårdsområden till ett fiskevårdsområde eller dela upp ett fiskevårdsområde i flera fiskevårdsområden. Enskild fiskerättsägare eller kommunen kan således inte ansöka om sådan åtgärd. För prövning av frågan om sammanförande av flera fiskevårdsområden till ett fiskevårdsområde eller uppdelning av ett fiskevårdsområde i flera fiskevårdsområden gäller i tillämpliga delar bestämmelserna om villkoren för och förfarandet vid bildande av fiskevårdsområde. Detta innebär bl.a. att frågan ska utredas vid förrättning, om inte anser att beslutet om ombildning kan fattas utifrån ansökningshandlingarna. Därvid har att ta hänsyn till opinionsvillkoret och de allmänna lämplighetskraven. Det är sakägaropinionen i det fiskevårdsområde eller de fiskevårdsområden som kan komma att uppstå efter ombildningen av ett eller flera fiskevårdsområden, som ska läggas till grund för bedömningen om åtgärden ska tillåtas. Om exempelvis två fiskevårdsområden slås samman till ett område medför detta att en av fiskevårdsområdesföreningarna ska upplösas. Uppdelning av fiskevårdsområden bör endast ske i undantagsfall. (Ang. hela stycket se a.a. s. 40 f.) Enligt 26 § lagen om fiskevårdsområden får på ansökan av fiskevårdsområdesföreningen besluta att ett fiske ska anslutas till fiskevårdsområdet. Enskild fiskerättsägare kan således inte ansöka om sådan åtgärd. För sådan anslutning fordras emellertid medgivande av fiskets ägare och, om fisket ingår i fiskevårdsområde, av fiskevårdsområdesföreningen för det området. har att pröva att åtgärden är förenlig med fiskevårdsintresset och andra intressen som fiskevårdsområdet ska tillgodose. förutsätts som regel kunna besluta om anslutning direkt på grund av en ansökan från fiskevårdsområdesföreningen efter medgivande av fiskevattenägaren och eventuellt annan fiskevårdsområdesförening. Det kan emellertid vara nödvändigt att verkställa ytterligare utredning innan beslut kan fattas. I sådant fall kan förordna om förrättning för att utreda frågan innan beslut fattas. Enligt 28 § gäller för förfarandet vid sådan förrättning 13–16 §§ i tillämpliga delar. Kostnaderna för förrättningen ska betalas av fiskevårdsområdesföreningen, om inte särskilda omständligheter föranleder att någon annan helt eller delvis bör svara för dem. Det kan undantagsvis finnas anledning att utesluta ett fiske ur fiskevårdsområdet. får därför enligt 27 § lagen om fiskevårdsområden besluta att ett fiske ska uteslutas ur ett fiskevårdsområde. Uteslutning kan innebära att fisket förs över till annat fiskevårdsområde, men det kan också innebär att fisket i fortsättningen står utanför fiskevårdsområde. Ansökan om uteslutning ska göras av fiskevårdsområdesföreningen eller av fiskets ägare. kan även i fråga om uteslutning förordna om att frågan ska utredas vid förrättning innan fattar beslut. Även i detta fall gäller enligt 28 § för förfarandet vid sådan förrättning 13–16 §§ i tillämpliga delar. Kostnaderna för förrättningen ska betalas av fiskevårdsområdesföreningen, om inte särskilda omständigheter föranleder att någon annan helt eller delvis bör svara för dem. En sådan omständighet kan vara att ansökan om uteslutning som gjorts av fiskets ägare avslagits. (Ang. hela stycket se a.a. s. Som framgår av ovanstående får enligt 28 § lagen om fiskevårdsområden förordna att frågor som avses i 24, 26 eller 27 § ska utredas vid förrättning innan beslutar. För förfarandet vid sådan förrättning gäller 13–16 §§ i tillämpliga delar. Kostnaderna för förrättningen ska betalas av fiskevårdsområdesföreningen, om inte särskilda omständigheter föranleder att någon annan helt eller delvis bör svara för dem. Enligt 29 § lagen om fiskevårdsområden gäller vid upplösning av en fiskevårdsområdesförening bestämmelsen i 62 § lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter. Hänvisningen innebär att en fiskevårdsområdesförening inte får upplösas före det att föreningens skulder har betalts eller medel som krävs för betalningen har nedsatts hos . Om det inte i stadgarna föreskrivits annat ska överskott fördelas mellan medlemmarna enligt de grunder fiskestämman beslutar. Är en fiskevårdsområdesförening försatt i konkurs och avslutas denna utan överskott, är föreningen utan hinder av vad som framgår ovan upplöst när konkursen avslutas. Bryter den som har rätt att fiska inom ett fiskevårdsområde mot de regler som enligt stadgarna eller fiskestämmans beslut gäller förfisket inom området döms, enligt 30 § lagen om fiskevårdsområden, till böter, om inte gärningen är belagd med straff i annan lag eller författning. Bestämmelsen omfattar alla som har rätt att fiska i vatten som ingår i fiskevårdsområdet, oavsett om fiskerätten grundar sig på äganderätt, servitutsrätt eller nyttjanderätt. Det saknar även betydelse om nyttjanderätten grundas på arrende eller innehav av fiskekort. Den som köpt fiskekort och fiskar i enlighet med avtalet med upplåtaren, men i strid mot regler för fiske i stadgarna eller fiskestämmans beslut gör sig inte skyldig till brott enligt fiskelagen. Däremot kan han dömas till ansvar enligt denna bestämmelse. Brott enligt denna bestämmelse får åtalas av åklagare endast efter angivelse av målsägande. Som målsägande anses även fiskevårdsområdesföreningen och medlem i föreningen. Anser en medlem vars rätt berörs av beslut på fiskestämma eller beslut av fiskevårdsområdesföreningens styrelse att beslutet inte har tillkommit i behörig ordning eller att det strider mot fiske- vårdslagen eller annan författning eller mot stadgarna eller kränker hans enskilda rätt, får han, enligt 31 § lagen om fiskevårdsområden, överklaga beslutet hos genom besvär. Med medlem likställs i detta sammanhang den som gör gällande rätt till medlemskap i föreningen. Nyttjanderättshavare vars rätt beslutet rör, men som inte är medlem i fiskevårdsområdesföreningen, saknar således möjlighet att få beslutet överprövat. prövar endast beslutets laglighet, inte dess lämplighet. har därmed inte befogenhet att ersätta det överklagade beslutet med ett annat. Valet står alltså mellan att upphäva beslutet eller låta det stå kvar. Ett beslut kan alltså inte upphävas på den grunden att det bakomliggande materialet inte ger tillräckligt underlag för ett beslut. Besvärshandlingen ska ha inkommit till för beslutet. I fråga om besvär mot styrelsens beslut räknas dock besvärstiden från den dag klaganden fick del av beslutet. Fiskestämmans eller styrelsens beslut ska gälla utan hinder av att det har överklagats, om inte förordnar annat. (Ang. hela stycket se prop. 1980/81:153 s. Protokollet från fiskestämman ska, enligt 11 § föreskrifter om fiskevårdsområden, hållas tillgängligt för delägarna senast efter stämman. Enligt 32 § lagen om fiskevårdsområden får beslut överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Vid överklagande till kammarrätten krävs dock prövningstillstånd. Eftersom det är önskvärt att verksamheten inom ett fiskevårdsområde kan påbörjas efter att fattat beslut om bildande ska beslut gälla även om det har överklagats, om inte domstol beslutar om annat. Då beslut som , länsrätten eller kammarrätten meddelar enligt lagen om fiskevårdsområden angår så många att en kopia av beslutet inte lämpligen kan tillställas var och en av dem, ska meddelande om beslutet införas i ortstidning. Tiden för överklagande ska räknas från den dag då kungörandet har skett. (Ang. hela stycket se a.a. s. 2.4Statistik över befintliga fiskevårdsområden och dess fördelning över landet Uppgifterna är hämtade ur länsstyrelsernas rapport och utvecklingen av bildandet av fiskevårdsområden i (dnr Jo2006/2401) 2.5Utvärdering av det fria handredskapsfisket (SOU 2001:82) Genom Dir. 2000:100 erhöll en särskild utredare sammanfattningsvis följande uppdrag. En särskild utredare skall utreda konsekvenserna av det fria handredskapsfisket. I uppdraget ingår att kartlägga utnyttjandet av fiskeresurserna och jämföra det fria handredskapsfisket i berörda delar av landet med fritidsfisket i andra delar av landet. Utredaren skall vidare lämna förslag till sådana förändringar som bidrar till att lösa det motsatsförhållande som kan finnas mellan reglerna för det fria handredskapsfisket och reglerna om fiskevårdsområden. Vidare skall utredaren belysa möjligheterna till finansiering av fiskevårdande åtgärder så att goda förutsättningar för fiske kan upprätthållas. Beträffande finansiering skall ett eventuellt införande av en allmän fiskevårdsavgift särskilt beaktas. I uppdraget ingår också att utreda fiskevårdsområdenas roll för fiskevården. En del i detta arbete består av att undersöka förutsättningarna för en lokalt organiserad kontroll av nyttjandet och vården av fiskeresurserna. Utredningen utmynnade i betänkandet Utvärdering av det fria handredskapsfisket. Utredningen lade fram förslag om införande av en fiskevårdsavgift samt förslag till hur fiskevårdsområden borde utformas och förvaltas. Även förslag om allmän fångstbegränsning lades fram. Skälet till att utredningen föreslog en fiskevårdsavgift var att fiskevårdsfinansieringen behövde förstärkas. Enligt förslaget skulle fiskevårdsavgift betalas av alla som i fiskade inom områden där en organiserad förvaltning av fisket saknas. Undantag skulle dock gälla för fiskande som fiskar inom områden där fisket förvaltas av fiskevårdsområdesförening, samfällighetsförening eller förvaltning av ett fiske med bara en ägare. Ett krav för att få fiska utan att betala fiskevårdsavgift skulle dock vara att den fiskande innehade fiskekort, arrendekontrakt eller fiskerättsbevis utfärdat av den förvaltande organisationen. Utredningen såg även som sin uppgift att hitta metoder för att stimulera bildandet av fiskevårdsområden där sådana inte fanns vid tiden för utredningens uppdrag, framförallt längs kusterna och i de . Utredningen ansåg att mycket stod att vinna om en lokal förvaltning och ett lokalt engagemang för vård och utnyttjande av fiskeresurser kunde uppnås. Ett sådant engagemang krävde enligt utredningen någon form av inflytande över fiskeresursens användning. Enligt utredningen var det viktigt att inflytandet skulle uppnås utan att principen om tillträde till området för den enskilde fiskaren övergavs. Utredningen föreslog därför att enskilt vatten där fritt handredskapsfiske infördes skulle kunna ingå i ett fiskevårdsområde. Fiske i ett sådant områden skulle förutom vid innehav av fiskekort, arrendekontrakt eller fiskerättsbevis för området, även vara tillåtet efter det att fiskevårdsavgift erlagts. Erlagd fiskevårdsavgift skulle dock enbart medge samma fiskemetoder som är tillåtna inom områden med fritt handredskapsfiske, medan innehav av fiskekort, arrendekontrakt eller fiskerättsbevis skulle kunna tillåta även andra fiskemetoder. Enligt utredningen skulle de fiskevårdsområden som bildas inom de områden som omfattas av det fria handredskapsfisket få ett huvudansvar för den lokala fiskevården på det enskilda vattnet och tillsammans med staten för den gemensamma fiskevården och fisketillsynen. skulle alltjämt utfärda föreskrifter för fiskets vård och bedrivande i de delar de berör det fiske som ingår i det fria handredskapsfisket. Föreskrifternas utformning skulle dock få en tydlig förankring hos berörda fiskerättsägare. Utredningen jämförde även lagen om fiskevårdsområden med lagen om viltvårdsområden, vilket ledde till flera förslag till ändringar i lagen om fiskevårdsområden. Utredningen ansåg nämligen att det i likhet med lagen om viltvårdsområden vore lämpligt att det i lagen om fiskevårdsområden direkt i lagtexten uttrycktes att en områdesförenings ändamål är att förvalta det område för vilket den bildas. Utredningen ansåg att det var fiskevårdsintresset som skulle vara det avgörande för verksamheten inom föreningen. Därför föreslog utredningen att syftet att främja fiskerättsinnehavarnas gemensamma intressen skulle tas bort i 1 §. Utredningen föreslog även ett nytt första stycke i 8 § i vilket det skulle anges att en fiskevårdsområdesförening inte får bedriva verksamhet som är främmande för ändamålet som fiskevårdsområdet ska tillgodose. Härigenom tydliggörs föreningens kompetens, eftersom ändamålet sätter gränsen för föreningens verksamhet och dess befogenheter. I betänkandet analyserade utredningen följderna av de ändringar som gjordes i 2 kap. 18 § RF samt följderna av att Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () införlivades med svensk rätt . Utredningen fann dock inte skäl att ändra opinionsvillkoret i 6 §, se avsnitt 2.3.3, vid bildande av fiskevårdsområden till ett preciserat majoritetsvillkor som i lagen om viltvårdsområden. Detta eftersom bestämmelsen enligt utredningen varken stred mot RF eller . Dessutom ansåg utredningen att en ändring av opinionsvillkoret skulle försvåra bildande av fiskevårdsområden. Utredningen föreslog vidare att gränsen för hur som måste förflyta från det att beslutet om bildande av ett område vunnit laga kraft till dess att medlemmarna kan besluta om upplösning av området p.g.a. bristande vilja att ingå i området, i likhet med lagen om viltvårdsområden, skulle ändras från tio till . På så sätt skulle intresset av långsiktighet tillgodoses utan att medlemmarna bands upp . Utredningen konstaterade att nuvarande straffbestämmelse, 30 § lagen om fiskevårdsområden, inte är förenlig med om normgivning. Utredningen ansåg dock att det var viktigt att sanktionerna vid överträdelser av bestämmelserna inom ett fiskevårdsområde var verkningsfulla och stod i proportion till de intressen som bestämmelserna avsåg att skydda. Utredningen föreslog därför att en straffbestämmelse, till skillnad från lagen om viltvårdsområden, skulle finnas kvar i lagen om fiskevårdsområden. Det föreslogs att fiskevårdsområdesföreningarna, efter anmälan till eller , skulle kunna få sina regler införda i föreskrifter som meddelas av myndigheten i fråga. Straffbestämmelsen i 30 § skulle därför ändras så att den avsåg brott mot de regler som enligt stadgarna och fiskestämmans beslut gäller för fisket inom området och som, efter anmälan till den myndighet regeringen föreskriver införts i författningssamling, om inte gärningen är belagd med straff i annan lag eller författning. Utredningen föreslog slutligen att den vars rätt berörs ska få överklaga ett beslut av en fiskestämma eller av fiskevårdsområdesföreningens styrelse om det gått honom eller henne emot, oavsett om denne är medlem i föreningen eller inte. Dessutom föreslog utredningen att och domstolarna inte bara skulle pröva beslutets laglighet utan också dess lämplighet, detta för att nå upp till Europakonventions krav på en opartisk prövning av tvister om existerande rättigheter och deras innehåll. Enligt praxis krävs nämligen att domstolen ska vara behörig att bedöma saken i hela dess vidd. Detta krav anses inte uppfyllt om domstolen endast tillåts göra en inskränkt laglighetsprövning som utesluter faktabedömning och bevisvärdering. Utredningens slutsatser och förslag remissbehandlades. Förslagen har dock inte lett till några ändringar. 2.6Länsstyrelsernas rapport och utvecklingen av bildandet av fiskevårdsområden i (dnr Jo2006/2401) Länsstyrelserna gavs regleringsbrev i uppdrag att gemensamt redovisa situationen och utvecklingen av bildandet av fiskevårdsområden i . Uppdraget var formulerat enligt följande. Länsstyrelserna skall gemensamt redovisa situationen och utvecklingen vad avser bildandet av fiskevårdsområden i . Redovisningen skall innehålla antal bildade fiskevårdsområden samt kvarvarande vattenområden som länsstyrelserna anser vara i behov av en förvaltning, men som förvaltning saknas för. Även behovet av ombildning i form av exempelvis sammanslagning skall redovisas. Områdena skall delas in i enskilt vatten på och i de som omfattas av reformen om fritt handredskapsfiske samt i övriga inlandsvatten. En översiktlig bedömning av kostnaden för bildande av fiskevårdsområde för respektive vattenområde skall också göras. Vidare skall de problem redovisas som föreligger för bildande av de fiskevårdsområden som länsstyrelserna anser att det finns behov av. Länsstyrelserna skall också föreslå åtgärder för att underlätta bildandet av fiskevårdsområden för kvarvarande intressanta vatten. i skall samordna arbetet och redovisa detta i en gemensam rapport till regeringen () . Av rapporten framgår sammanfattningsvis följande. fanns det 2002 fiskevårdsområden i landet. 1949 av dessa områden fanns i inlandsvatten där handredskapsfisket inte är fritt. Längst ostkusten fanns 45 områden, vara 31 i . I de , , , , och fanns åtta områden. Enligt länsstyrelserna har lagen om fiskevårdsområden fungerat väl. Syftet med bildandet bedöms vara väl uppfyllt och fiskevårdsområdesföreningarna har överlag en väl fungerande utformning. Förvaltningen inom fiskevårdsområdena bidrar till en god förvaltning inom stora delar av landets enskilda fiskevatten i inlandet. Enligt länsstyrelsernas bedömning fanns det behov av ytterligare 200 fiskevårdsområden i inlandsvatten. Därutöver fanns behov av hopslagning av ca 50 redan befintliga områden. Kostnaderna för dessa nybildningar och hopslagningar beräknades uppgå till ca . Länsstyrelserna bedömde behovet av nya fiskevårdsområden längs ostkusten och i de som litet. intresset för att bilda fiskevårdsområden hos de enskilda fiskerättsägarna i dessa vatten mycket begränsat. En grundläggande anledning var att det finns en relativt omfattande frifiskerätt i dessa vattenområden samt att föreskiftsrätten åligger . Länsstyrelserna framhöll dock att förutsättningarna gjorde bedömningen av det faktiska behovet av fiskevårdsområden svår. För att underlätta bildande av fiskevårdsområden och förbättra fiskevården inom befintliga områden föreslog länsstyrelserna att innehållet i 2, 6 och 26 §§ lagen om fiskevårdsområden till viss del skulle ändras. Bestämmelsen i 2 § på så sätt att statliga vatten ovan odlingsgränsen skulle kunna ingå i fiskevårdsområden under förutsättning att det även finns enskilda, privata, fiskerättsägare i vattnen. Bestämmelsen i 6 § på så sätt att möjligheten till bildande av fiskevårdsområden i vattenområden med riksintressanta arter och stammar skulle ökas. Ändringen skulle även medföra att bildandebeslutet i dessa fall skulle klara en eventuell överprövning. Slutligen skulle 26 § ändras på så sätt att fiskerättsägares och eventuellt fiskevårdsområdesförenings medgivande inte skulle krävas vid anslutning av ett fiske till ett befintligt fiskevårdsområde. Beslutet skulle istället fattas efter omröstning där opinionsvillkoret i 6 § skulle tillämpas. (Ang. opinionsvillkoret, se avsnitt 2.3.3) För att ytterligare underlätta bildande av fiskevårdsområden föreslog länsstyrelserna att statsbidraget för bildande av fiskevårdsområden skulle förändras och ökas. Kostnaderna för framtagande av fiskerättsförteckningar borde enligt länsstyrelsernas mening alltid erhålla full täckning genom statsbidrag oavsett om fiskevårdsområden bildades. Det fanns en uppenbar samhällsnytta med att klarlägga fiskerättsägarförhållandena även om inte ett fiskevårdsområde bildas, eftersom den moderna vatten- och fiskevården har stora behov att kommunicera med berörda sakägare varav den enskilde fiskerättsägaren är en viktig sådan. Resterande kostnader för bildande av fiskevårdsområden borde enligt länsstyrelserna ersättas till 50–av statsbidrag. Slutligen framhöll länsstyrelserna att för det fall regeringen ansåg att länsstyrelserna skall arbeta mera aktivt med bildande av fiskevårdsområden så borde detta utpekas som ett prioriterat område i länsstyrelsernas regleringsbrev. Rapporten remissbehandlades och flertalet av de remissinstanser som valde att svara ställde sig i huvudsak positiva till länsstyrelsernas förslag. Förslagen har dock inte lett till ändringar i lag. 2.7Jämförelse mellan lagen om viltvårdsområden och lagen om fiskevårdsområden Lagen om viltvårdsområden trädde i kraft och ersatte lagen (1980:894) om jaktvårdsområden. I stort sett alla paragrafer ändrades antingen i sak eller redaktionellt.