sou · GXB310 · 2009-02-03 00:00:00 — Utrymmet för att avvisa ett överklagande på grund av formella brister torde vara näst intill obefintligt. Däremot kan naturligtvis avvisning aktualiseras på grund av rättegångs- hinder. Bestämmelsen innehåller en allmän föreskrift om domstolens ut- redningsskyldighet. Den överensstämmer med 8 § förvaltnings- processlagen. Någon skillnad mot vad som tidigare gällt åsyftas inte för någon av de berörda målkategorierna. I första stycket anges att förfarandet i miljödomstolen är skriftligt. Bestämmelsen motsvarar 9 § förvaltningsprocesslagen och överens- stämmer med vad som gällt för överklagade mål enligt och PBL. Enligt utredningens bedömning är det inte heller fråga om någon saklig förändring för fastighetsbildningsmålens vidkom- mande. Enligt paragrafen ska motparter m.fl. tillställas föreläggande att yttra sig. Bestämmelsen motsvarar 10 § förvaltningsprocesslagen och 16 kap. 3 § första stycket fastighetsbildningslagen. Förfarandet har behandlats i avsnitt 11.3.3. Innebörden är, ifråga om sakägare, att det är de som har intressen att bevaka i det enskilda målet som ska tillställas ett överklagande. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 11.3.3. Den som besvarar ett överklagande ska enligt paragrafen göra detta skriftligt eller muntligen. Muntliga svar kan av naturliga skäl bara medges i de mest okomplicerade fallen. Enligt andra stycket ska ett föreläggande att svara utformas med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet. Med hänsyn till målens ofta indispositiva natur behövs ofta uppgifter som inte passar med uttrycken medgivande och bestridande som finns i motsvarande paragraf i förvaltningsprocesslagen, 11 § andra stycket. Paragrafen motsvarar 12 § förvaltningsprocesslagen. För en effektiv handläggning av målen är det angeläget att skriftväxlingen inte är mer omfattande än vad som är nödvändigt. Innebörden av bestämmelsen är att mer än en skrift från varje part eller sakägare ska undvikas. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.3.3. Paragrafen överensstämmer med 13 § förvaltningsprocesslagen. Om det behövs ska enligt paragrafen miljödomstolen inhämta yttrande från en myndighet som har beslutat i saken. Bestämmelsen kan tillämpas så, att yttrande inhämtas i en sak där det första beslutet har meddelats av en kommun. Bestämmelsen gäller däremot inte myndigheter som har varit engagerade i saken vid handläggningen i förvaltnings- myndigheten utan att själva vara beslutsfattare. Enligt praxis och i enlighet med domstolens utredningsskyldighet är det ändå ofta lämpligt att yttrande inhämtas från sådana myndigheter som har något allmänt intresse att bevaka. Paragrafen handlar bl.a. om inhibition. Av 3 kap. 4 § framgår att ett beslut enligt paragrafen får överklagas särskilt. För miljömålens del finns en särskild bestämmelse genom hänvisningen i 37 § till 19 kap. 17 § . Paragrafen behandlar kallelse till muntlig förhandling och mot- svarar 14 § förvaltningsprocesslagen samt i sak 16 kap. 5 § fastighetsbildningslagen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.3.4. Paragrafen hänvisar till 5 kap. 10 § när det gäller videoförhandlingar och andra elektroniska hjälpmedel. Paragrafen innehåller också en hänvisning till bestämmelser om offentlighet och ordning vid domstol. Enligt paragrafen får en enskild part tillerkännas ersättning för sina kostnader för inställelse vid en förhandling enligt bestämmelserna i 11 kap. 6 § . I paragrafen anges när protokoll ska föras och vad ett protokoll ska innehålla. Enligt paragrafen får den fakultativa bestämmelsen i 6 kap. 6 a § om videoupptagning vid syn tillämpas också vid undersökningar enligt 6 §. Paragrafen, som handlar om parts rätt att yttra sig innan målet avgörs, motsvarar 18 § förvaltningsprocesslagen. 18–23 §§ Paragraferna innehåller bestämmelser om bevisning. Bestämmel- serna motsvarar i sak 20–27 §§ förvaltningsprocesslagen. Paragrafen motsvarar 30 § förvaltningsprocesslagen och 16 kap. 10 § fastighetsbildningslagen. I paragrafen anges i vilken utsträckning domstolen är bunden av parts yrkande. En motsvarighet finns i 29 § förvaltnings- processlagen. För fastighetsbildningsmålens del finns en särskild bestämmelse i 31 §. Enligt paragrafen gäller åtskilliga delar i 17 kap. i fråga om dom och beslut. Skillnaderna beror i huvudsak på att huvudförhandling inte förekommer i samband med avgörande av mål enligt förevarande kapitel. En nyhet är att även domstolens avgöranden i sak i fastighetsbildningsmål ska betecknas dom. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.3.5. I paragrafen hänvisas i fråga om tolk och översättning av handlingar till bestämmelser. I paragrafen hänvisas i fråga om bl.a. rättegångsförseelser till rätte- gångsbalkens bestämmelser. Enligt paragrafen gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs i om ombud, frister och laga förfall, delgivning av handlingar samt rättegångshinder. Genom de generella hänvis- ningarna i denna paragraf och i andra paragrafer till rättegångs- balkens regler eftersträvas att handläggningsreglerna blir så lik- artade som möjligt i de mål som inleds genom att talan väcks vid miljödomstolen och de mål som inleds genom överklagande till miljödomstolen. En förenkling uppnås på så sätt att den som ska tillämpa bestämmelserna inte behöver gå via förvaltnings- processlagen eller, i de fall förvaltningsprocesslagen inte innehåller hänvisning till , tillämpa analogisk lagtolkning för att träffa på en användbar rättsregel. Paragrafen, som innehåller bestämmelser om särskilda rättsmedel. har kommenterats i avsnitt 11.4. Paragrafen motsvarar 16 kap. 11 § andra och tredje styckena fastig- hetsbildningslagen. Paragrafen motsvarar 16 kap. 5 § fastighetsbildningslagen. Paragrafen motsvarar 16 kap. 9 § fastighetsbildningslagen. Paragrafen motsvarar 16 kap. 12 § första stycket fastighetsbild- ningslagen. Paragrafen motsvarar 16 kap. 12 § andra stycket och 16 kap. 12 a § fastighetsbildningslagen. Enligt paragrafen kan delgivning i överklagade mål enligt miljö- balken med motparter ersättas av kungörelse. Bestämmelsen är hämtad från 23 kap. 5 § . Det är inget som hindrar att miljödomstolen i andra typer av mål utfärdar en kungörelse. Det är en lämplighetsfråga. Således kan det bli aktuellt att utfärda en kungörelse enligt 16 § delgivningslagen (1979:428) om det finns en obestämd eller stor sakägarkrets. Paragrafen hänvisar till vissa bestämmelser som ska tillämpas i mål om miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.5. Överklagande av miljödomstolens avgöranden i mål som överklagats till miljödomstolen samt och Högsta domstolens handläggning av sådana mål. Paragrafen ersätter 23 kap. 1 § . Paragrafen innehåller bestämmelser om vad ett överklagande av miljödomstolens avgörande ska innehålla. Enligt paragrafen krävs alltid prövningstillstånd för att Miljööver- domstolen ska ta upp ett avgörande till prövning. Enligt utred- ningens mening saknas skäl att ha olika förutsättningar för prövningstillstånd i mål som överklagats till miljödomstolen och i mål som inletts genom att talan väckts i den domstolen. Till skillnad mot tidigare hänvisas därför till och inte förvaltningsprocesslagens regler om prövningstillstånd. I paragrafen anges vilka avgöranden av miljödomstolen som får överklagas särskilt. Paragrafen motsvarar 34 § förvaltnings- processlagen och 17 kap. 2 § andra stycket fastighetsbildningslagen. Paragrafen, som handlar om undersökningar på platsen motsvaras av 23 kap. 4 § . Paragrafen ersätter 23 kap. 6 § . Den nya bestämmelsen avser dock inte mål som inletts genom att talan väckts i miljödomstolen. I den nya lagen gäller inte heller för hand- läggning förvaltningsprocesslagen. Enligt förevarande paragraf ska i stället bestämmelserna i 2 kap. i tillämpliga delar gälla även i i mål som inletts i miljödomstolen genom överklagande av förvaltningsmyndighets beslut. Bestämmelsen motsvarar 23 kap. 8 § . Enligt paragrafen ska vissa mål avgöras av med förstärkt sammansättning. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 12.1.6 och 12.2.3. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 12.2. När Miljööver- domstolen finner att det finns skäl att meddela prejudikatdispens får enligt förslaget målet överlämnas till för avgörande. Paragrafen avser i första hand renodlade rättsfrågor. När det gäller avgöranden som avser prejudikatbildningen inom miljödomstolens sakområde, t.ex. vid tillämpningen av PBL, eller fastighetsbildningslagen och där det är av vikt att teknisk expertis deltar torde det ofta ligga närmast till hands att målet avgörs av i förstärkt sammansättning enligt 9 §. Enligt paragrafens tredje stycke ska vid prövningen av en fråga om överlämnande till ha samma sammansättning som när domstolen tar ställning till en ansökan om prövningstillstånd. Därigenom möjliggörs att besluten tas i ett sammanhang. Bestämmelsen avser rättegången i i mål som överlämnats enligt 10 §. 14.2Förslaget till ändring i (1942:740) Ändringen är en konsekvens av att sådana arrendemål som inte handläggs av arrendenämnd i fortsättningen ska handläggas av de vanliga tingsrätterna. 14.3Förslaget till ändring i jordabalken (1970:994) Utredningen föreslår att 8 kap. 32 § jordabalken ska upphävas. Detta är en följd av att sådana arrendemål som handlagts av fastighetsdomstolarna i fortsättningen ska handläggas av de vanliga tingsrätterna. Ändringen innebär att överklaganden av avgörandena från samtliga arrendenämnder ska göras hos som är Miljööver- domstol. Detta beror på att fastighetsråden vid de övriga hovrätterna annars endast skulle ha som uppgift att delta vid handläggningen av överklagade arrendetvister. Av uppenbara skäl bör handläggningen av sådan tvister koncentreras till , där det på grund av andra målgrupper som berörs i detta betänkande ska finnas tekniska ledamöter. Ändringen föranleds av att lagen om miljödomstolar ersätter lagen om domstolar i fastighetsmål. 23 och 24 §§ Ändringarna är en konsekvens av samorganisationen av miljö- domstolarna och fastighetsdomstolarna. 14.4Förslaget till ändring i (1998:808) Utredningens förslag innebär att åtskilliga bestämmelser i miljö- balken upphör att gälla. Det gäller i första hand ett flertal processuella regler i 20 och 21 samt 23 kap., vilka flyttas till den nya lagen om miljödomstolar. Dessutom har föreskrifter i nuvaran- de 22 kap. flyttats till 19 kap. Paragrafen har ändrats med anledning av den ändrade instans- ordningen. Ändringen föranleds av att tillståndsprövningen av miljöfarlig verksamhet inte ska ske hos miljödomstolarna. Andra stycket är oförändrat i sak. Det innebär att en ansökan om tillstånd inte får prövas av en kommun om saken gäller vissa verksamheter inom försvaret. 9 b, 14, 17, 20 och 22 §§ Ändringarna föranleds av att tillståndsprövningen av vattenverk- samhet inte ska ske hos miljödomstolarna. Ändringen föranleds av att 23 kap. ska upphöra att gälla. Ändringen föranleds av att tillståndsprövningen av miljöfarlig verksamhet inte ska ske hos miljödomstolarna. Vidare förtydligas paragrafen så att det framgår att bemyndigandet för regeringen att meddela föreskrifter om innehållet i en ansökan gäller sådana förhållanden som inte regleras i balken. Paragrafen har ändrats som en konsekvens av den nya instans- ordningen. Ändringen föranleds av att tillståndsprövningen av miljöfarlig verksamhet inte ska ske hos miljödomstolarna. Paragrafen motsvarar tidigare 19 kap. 2 § och 21 kap. 7 §. Redaktionellt har de olika myndigheternas skyldighet att över- lämna ett ärende till regeringens prövning sammanfogats till en paragraf i 17 kap. om regeringens tillåtlighetsprövning. Av paragrafen framgår att myndigheters och kommuners beslut enligt meddelas med stöd av bemyndiganden i eller enligt . Vidare framgår att förvaltningsmyndigheternas beslut överklagas till miljödomstolen. När det är läns- styrelsen som prövar tillstånd till miljöfarlig verksamhet finns det inte skäl att framhålla bland de statliga myndigheter, vars beslut överprövas av miljödomstolen. I paragrafen anges vilka särskilda handläggningsregler som ska gälla för kommunala nämnders prövning av miljöfarlig verksamhet. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak gällande 19 kap. 4 §. Den fjärde punkten har jämkats redaktionellt. Ändringen föranleds av att bestämmelser om länsstyrelsers prövning av miljöfarlig verksamhet flyttas från den aktuella be- stämmelsen och ersätts av bestämmelser som införs i 19 kap. 6– 27 §§. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak gällande 19 kap. 5 §. Para- grafen har tidigare avsett kommunala nämnder och länsstyrelser. I fortsättningen ska bestämmelserna bara avse vilka regler som gäller när kommunala nämnder prövar ärenden om miljöfarlig verk- samhet. Paragrafen hänvisar till de bestämmelser som ska gälla för de ordinarie tillståndsmyndigheterna. För de kommunala nämnder- nas verksamhet innebär lagändringen ingen nyhet i sak. Bestämmelsen, som i vissa delar tidigare gällt för genom en hänvisning från 19 kap. 5 §, är ny och motsvarar upphävda 22 kap. 1 §. Den avser ansökans form och innehåll och innebär att ansökan ska vara skriftlig och innehålla vissa obligatoriska uppgifter. En ansökan ska ges in till den myndighet inom vars område en verksamhet i huvudsak ska bedrivas. När en ansökan kommer in till en tillståndsmyndighet ska myndigheten undersöka huruvida ansökan uppfyller kraven i paragrafen. Myndigheten bör också ta ställning till om ansökan har den omfattning som behövs för prövningen. De flesta ansökningar om tillstånd till miljöfarlig verksamhet gäller inte nya anläggningar utan ändringar av verksamheten. Myndigheten har då att bedöma hur prövningen ska avgränsas. Också vid ansökningar om tillstånd till vattenverksamhet kan tillståndsmyndigheten behöva ta ställning till om en ansökans omfattning eller avgränsning kan ligga till grund för prövningen. Gäller ansökan bortledande av grundvatten och utförande av anläggningar för detta i en bergtäkt, som är tillståndspliktig som miljöfarlig verksamhet, bör prövningen avse både vattenverksam- heten och den miljöfarliga verksamheten. Omfattar ansökan bara vattenverksamheten bör myndigheten se till att ansökan utvidgas till att omfatta båda slagen av verksamheter. I ansökan om vattenverksamhet ska sökanden också ange om han eller hon begär att sakägare ska föreläggas att anmäla ersättningsanspråk enligt 24 kap. 13 a § andra stycket. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 2 §. Den avser antalet ansökningshandlingar och om åtgärder som ska vidtas om antalet är för litet eller om det finns andra brister i ansökan. Med stöd av denna bestämmelse kan tillståndsmyndigheten förelägga sökanden att komplettera ansökan eller, vid sådan väsentlig brist att ansökan inte kan ligga till grund för prövning av ärendet, avvisa den. Kompletteringsföreläggandet är inte överklag- bart. har visserligen skyldighet att se till att utredningen i ärendet får den inriktning och omfattning som krävs men det är i princip sökanden som bär ansvaret för att utredningen är tillräcklig för en prövning av ärendet. Bevisbördan för att en verksamhet är tillåtlig ligger ju på sökanden och kan sökanden inte uppfylla vad som åligger honom eller henne ska tillstånds- myndigheten avvisa eller avslå ansökan. Enligt tredje stycket får en ansökan avslås utan kungörelse om det är uppenbart att ansökan inte kan bifallas. En motsvarande regel finns när det gäller civilrättsliga tvister i 42 kap. 5 § . Förutsättningen för att bestämmelsen ska kunna tillämpas är att det av handlingarna som sökanden ger in framgår att det saknas lagliga förutsättningar för bifall till ansökan. Innan ett avslagsbeslut meddelas ska sökanden ha getts tillfälle att komplettera sin ansökan. För att förenkla handläggningen av en ansökan får enligt fjärde stycket handlingarna i ärendet ges in i elektronisk form när det är lämpligt. får avgöra när det finns förutsätt- ningar för att godta att handlingar ges in i elektronisk form. Bestämmelsen i fjärde stycket är således fakultativ och öppnar upp möjligheten för en mer omfattande elektronisk hantering av tillståndsmyndighetens arbete med tillståndsärendena. Om ansökningshandlingarna ges in i elektronisk form underlättar detta arbetet för tillståndsmyndigheten vad gäller myndighetens behandling av textmaterial och delgivning. Handläggningen blir följaktligen enklare och framförallt, i förlängningen, miljövänligare. Om en ansökan bara ges in i pappersupplaga är detta ingen avvisningsgrund. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 2 a §. Den ålägger en tillståndshavare att tillhandahålla den utredning av verksamheten och övriga förhållanden som behövs för prövningen av en ansökan om återkallelse av tillstånd eller omprövning av tillstånd eller villkor enligt 24 kap. 3, 5 och 8 §§ . Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 3 §. Den avser kungörandet av ansökan och kungörelsens innehåll. En kungörelse ska enligt första stycket 2. innehålla en upplysning om sista tid för sådan anmälan som avses i 24 kap. 13 a § att framställa anspråk om ersättning för skada på grund av vattenverksamhet. Bestämmelserna om aktförvarare har justerats i redaktionellt hänseende. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 4 §. Den innehåller be- stämmelser om till vilka myndigheter och kommuner som tillståndsmyndigheten är skyldig att sända kungörelsen och ansökningshandlingarna. får avgöra om det kan antas att det allmänna fiskeintresset eller något annat allmänt intresse inte berörs av verksamheten. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 5 §. Som ett för- tydligande anges att bestämmelsen bara gäller ansökningar angående vattenverksamhet. Den innehåller bestämmelser om att vissa rättssubjekt ska få del av kungörelsen. Delgivning sker enligt delgivningslagen (1970:428). Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 6 §. Den anger vilka statliga myndigheter som har rätt att föra talan, att kommun får föra talan för att tillvarata vissa miljöintressen inom kommunen samt att har skyldighet att i vissa fall yttra sig i fiskefrågor. Rätten att föra talan ger rätt att överklaga domar och beslut. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 7 §. Den innehåller bestämmelser om fastighetsägarens uppgiftsskyldighet till skydd för innehavare av servitut, nyttjanderätt eller rätt till elektrisk kraft som belastar den fastighet som avses med ansökan. Fastighetsägaren ska inte drabbas av något skadeståndsansvar om han utan eget vållande saknar kännedom om någon rättighets- innehavare eller annars har ett giltigt förhinder att lämna före- skriven uppgift. Det kan inte heller bli fråga om något ansvar för det fall rättighetsinnehavaren känner till ansökningen och således kan bevaka sin rätt. Det är alltså inte fråga om ett strikt ansvar utan allmänna skadeståndsrättsliga regler bör tillämpas. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 8 §. Den innehåller be- stämmelser om tidigare okända sakägare. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 9 §. Den gäller för fastigheter på sakägarsidan och innehåller bl.a. bestämmelser att om det råder tvist om äganderätten till en fastighet är det den som innehar fastigheten med äganderättsanspråk som får företräda fastigheten, även om han inte har lagfart. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 10 §. En nyhet är dock att synpunkter får ges in i elektronisk form. Till skillnad från vad som gäller enligt 7 § kan myndigheten enligt förevarande paragraf inte vägra att ta emot en synpunkt som ges in elektroniskt. Rätten för sökande och andra att få ta del av handlingar är reglerad i 16 och 17 §§ förvaltningslagen. föreskrift att synpunkter ska skickas till den sökande har därför som obehövlig utgått. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 12 §. Den innehåller bestämmelser om möjligheten att förordna sakkunnig att efter förberedande undersökning avge utlåtande rörande en fråga, där det behövs särskild utredning för bedömningen. Som ett för- tydligande anges i andra stycket att ett beslut inte får överklagas särskilt. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 13 §. skyldig- het att föra protokoll är inte tillämplig när prövningen ska ske hos en förvaltningsmyndighet. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 14 §. När prövningen flyttas till förvaltningsmyndighet behöver bestämmelsen i fort- sättningen inte anknyta till en huvudförhandling. Bestämmelserna som utgör ett undantag från huvudprincipen att en vattenverk- samhet inte får sätta igång innan tillstånd lämnats syftar till att bereda en sökande i ärende om tillstånd till vattenverksamhet möjlighet att ta annans mark i anspråk för att där kunna vidta en skyddsåtgärd som tillståndsmyndigheten bedömer motiverad. De praktiskt viktigaste fallen är de då sökanden redan i ett delbeslut har fått ett byggnadstillstånd och det senare visar sig att skydds- åtgärder behöver vidtas på annans mark. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 15 §. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 16 och 18 §§ samt när det gäller skyldigheten att hålla sammanträde 19 kap. 4 § 3. Sammanträde ska hållas med sakägarna om det inte är obehövligt. Till skillnad från vad som gällt för miljödomstolens handläggning ställs inget krav på att det ska vara uppenbart för att tillstånds- myndigheten ska få underlåta att hålla sammanträde. Den besiktning som avses i paragrafen ska äga rum i samband med sammanträdet. I fråga om annan undersökning finns bestämmelser i 18 §. Vid sammanträde och syn ska protokoll föras. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 25 §. Formellt sett framstår bestämmelserna som en reglering av utformningen av ett beslut i ett tillståndsärende. Då andra bestämmelser om detta saknas i balken har dock bestämmelserna även betydelse som anvisning om vilka frågor som kan tas upp till prövning i ett tillståndsärende. Av paragrafens inledning framgår att ett tillståndsbeslut ska kungöras. Givetvis ska en sådan kungörelse innehålla en upplysning om hur man kan få tillgång till det aktuella beslutet. Bestämmelsens första stycke innehåller en uppräkning som inte är uttömmande. Vad beslutet ska innehålla i varje enskilt ärende måste anpassas till ansökan och de frågor som denna aktualiserar i ärendet. Eftersom ersättningsfrågor inte ska prövas av tillståndsmyndigheten innehåller 4. bara en regel om att ett beslut ska innehålla bestämmelser om skyldigheter att utföra skadeföre- byggande åtgärder. I stället ska ett beslut enligt 12. innehålla bestämmelser om den tid inom vilken anspråk på ersättning ska framställas. Enligt 14. ska ett beslut innehålla bestämmelser om sådan säkerhet som avses i 24 kap. 14 §. 14. avsåg enligt ordalydelsen endast de fall då en ansökan om tillstånd bifölls. Det måste anses självklart att ett beslut i förekommande fall ska innehålla bestämmelser om rättegångskostnader. Den särskilda bestämmelsen om detta har därför utgått. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 25 a §. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 25 b §. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 26 §. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 27 §. Bestämmelsen ger tillståndsmyndigheten möjlighet att skjuta upp avgörandet av en viss villkorsfråga när verkningarna av en verksamhet inte kan förutses med tillräcklig säkerhet. Förutsättning är dock att till- ståndmyndigheten har bedömt att verksamheten är tillåtlig så att tillstånd kan meddelas. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 22 kap. 28 §. Den innehåller bestämmelser om omedelbar verkställighet och om inhibition av verkställighetsförordnanden. Bestämmelsen motsvarar tidigare 21 kap. 5 §. Bestämmelsen har tidigare funnits i 20 kap. 3 a § och har då enbart avsett domstolarnas verksamhet. En motsvarande bestämmelse för domstolarna föreslås nu i 2 kap. 17 § lagen om miljödomstolar. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 7 kap. 20 § LSV. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 7 kap. 21 § LSV. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 7 kap. 22 § LSV. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 7 kap. 23 § LSV. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 7 kap. 24 § LSV. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 7 kap. 29 § LSV. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 7 kap. 27 § LSV.