sou · GXB372 · 2009-09-01 00:00:00 — Detsamma skulle gälla möjligheterna att med stöd av den s.k. generalklausulen i 14 kap. 3 § SekrL samverka med eller annars lämna ut uppgifter till sådana icke brottsbekämpande myndigheter där uppgifterna får ett svagare sekretesskydd (t.ex. kronofogdemyndigheter, bidragsbeviljande myndigheter eller tillståndsmyndigheter på miljöområdet). Vidare försvårades åklagares samarbete med konkursförvaltare. Även polisens möjligheter att förebygga brott befarades minska. Föreskrifterna i 9 kap. 17 § SekrL har ändrats efter . Några av ändringarna har syftat till att råda bot på vissa av de problem uppmärksammade. Av intresse i detta sammanhang är främst följande ändringar. Till följd av propositionen Sekretessfrågor – Ekonomisk brottslighet m.m. (prop. 2001/02:191) genomfördes en möjlighet att utan hinder av förundersökningssekretessen enligt 9 kap. 17 § första stycket 1 SekrL lämna ut uppgifter ur förundersökningar till konkursförvaltare, om uppgifterna kan antas ha betydelse för konkursutredningen. Denna sekretessbrytande bestämmelse finns numera i 35 kap. 9 § OSL. I propositionen Skadelidandes rätt att ta del av uppgifter ur nedlagda förundersökningar m.m. (prop. 2000/01:109) konstaterade regeringen att införandet av det omvända skaderekvisitet i 9 kap. 17 § SekrL hade medfört att skadelidande hade fått försämrade möjligheter att ta del av sådana uppgifter i en förundersökning som de kunde ha behov av för att kunna ta till vara sin rätt (a. prop. s. 13 f.). och Riksåklagaren hade under remissbehandlingen av den departementspromemoria som låg till grund för den sistnämnda propositionen framfört att ett samlat grepp om frågan om misstänktas och målsägandes rätt till Förundersökningssekretess till skydd för enskild insyn i förundersökningar hade varit att föredra framför de begränsade förslag till sekretessbrytande regler till förmån för skadelidande som hade lämnats i promemorian. Regeringen delade i propositionen i och för sig uppfattningen att en helhetslösning hade varit att föredra men ansåg att den situation som hade uppkommit var så akut att det var motiverat att föreslå en begränsad reform. Vissa sekretessbrytande regler till förmån för skadelidande föreslogs därför. Förslagen syftade till att tillmötesgå skadelidandes (eller den till vilken den skadelidande överlåtit sitt anspråk) behov av uppgifter ur nedlagda eller annars avslutade förundersökningar m.m. för att kunna göra gällande anspråk på skadestånd eller bättre rätt till egendom. Förslagen antogs och togs in i 9 kap. 17 § femte stycket SekrL. De trädde i kraft (prop. 2000/01:109, bet. 2000/01:KU 17, rskr. 2000/01:235). finns bestämmelserna 35 kap. 8 § OSL. I propositionen Några frågor om sekretess m.m. (prop. 2003/04:93) påpekades att införandet av det omvända skaderekvisitet bl.a. hade fått till konsekvens att domstolarna i större utsträckning än som varit fallet höll häktningsförhandlingar och andra förhandlingar under förundersökningen, t.ex. förhandlingar om beslag och kvarstad, inom stängda dörrar när uppgifter om den misstänktes personliga och ekonomiska förhållanden förebringades. Det hade också visat sig att domstolarna tillämpade sekretessbestämmelserna på olika sätt, exempelvis i frågan om den misstänktes namn kunde skrivas på en uppropslista eller offentliggöras i samband med att parten kallades in till förhandlingen. I propositionen föreslogs därför att sekretessen för uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden i domstolarnas rättskipande eller rättsvårdande verksamhet ska gälla med ett rakt skaderekvisit. När det gällde uppgift om vem som är misstänkt vid en förhandling om användande av tvångsmedel föreslogs att sekretessen ska gälla med ett rakt s.k. kvalificerat skaderekvisit, dvs. en sådan uppgift ska omfattas av sekretess endast om det kan antas att fara uppkommer för att den misstänkte eller någon närstående till honom eller henne utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. De föreslagna ändringarna genomfördes och trädde i kraft (prop. 2003/04:93, bet. 2003/04:KU 17, rskr. 2003/04:256). De finns numera intagna i 35 kap. 1 § andra stycket OSL. Förundersökningssekretess till skydd för enskild I 42 kap. 1–4 §§ OSL finns regler om sekretess hos JO och JK i bl.a. deras tillsyn över offentlig verksamhet. Omfattningen av tillsynsverksamheten anges i lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän respektive lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn med anknytande förordning (1975:1345) med instruktion för Justitiekanslern. I tillsynsverksamheten ingår åtal, anmälan rörande disciplinpåföljd, avskedande eller avstängning samt talan vid domstol angående sådan åtgärd, allt såvitt rör dem som står under JO:s eller JK:s tillsyn. Av 42 kap. 1 § OSL framgår att sekretess gäller hos JO och JK endast i den utsträckning det följer av 42 kap. 2–4 §§ OSL. I 2 och 4 §§ finns föreskrifter om sekretess hos JO och JK för uppgifter som lämnas dit från myndigheter respektive enskilda. Enligt 42 kap. 4 § OSL överförs den sekretess som gäller hos en myndighet för en uppgift till JO och JK när uppgiften lämnas dit i ett ärende som avses i första stycket. Förekommer uppgiften i en handling som har upprättats med anledning av den verksamhet som avses i 42 kap. 1 § OSL, gäller den överförda sekretessen hos JO eller JK dock endast om ett särskilt kvalificerat skaderekvisit är uppfyllt, nämligen endast i den mån det kan antas att något allmänt eller enskilt intresse lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs. När det gäller uppgifter hos JO och JK som ges in från enskilda är offentlighet huvudregel. Sekretess kan dock under vissa villkor gälla för bl.a. uppgift om enskildas personliga förhållanden men endast om man kan anta att utlämnandet av en viss uppgift skulle medföra ett betydande men för den enskilde som är berörd eller dennes närstående, se 42 kap. 2 § första stycket 2 OSL. Det krävs också att uppgiften skulle ha varit sekretessreglerad hos den myndighet som ärendet får anses avse. Enligt 42 kap. 3 § OSL ska, då JO eller JK har beslutat inleda en förundersökning, bestämmelserna i 18 kap. 1–4 §§ och 35 kap. 1, 2 och 6–10 §§ OSL gälla i förundersökningen också hos JO respektive JK. Dessa bestämmelser kommer till användning först sedan JO eller JK har fattat ett formellt beslut om att inleda förundersökning. I ett tidigare skede av ett ärendes handläggning gäller således samma begränsade sekretess enligt 42 kap. 2 och 4 §§ OSL som i andra tillsynsärenden. Om en allmän åklagare på JO:s eller JK:s uppdrag utför en förundersökning och lämnar in sin utredning till JO respektive JK, ingår dessa handlingar i förundersökningen. De omfattas således av den Förundersökningssekretess till skydd för enskild utvidgade sekretessen i 42 kap. 3 § OSL och inte av regeln om överförd sekretess i 42 kap. 4 § OSL. JO har i en framställning till regeringen föreslagit att regeringen tar initiativ till en lagändring som innebär en återgång till rättsläget års lagändringar vad gäller sekretess hos JO, dvs. en återgång till det raka skaderekvisitet när det gäller sekretess till skydd för enskilda i förundersökningsverksamheten. JO har föreslagit att lagändringarna görs i 11 kap. 4 § femte stycket SekrL, dvs. nuvarande 42 kap. 3 § OSL. Framställan gjordes av tidigare chefs–JO (JO Adm. JO har till stöd för sin framställning anfört bl.a. följande. De genomförda ändringarna i 9 kap. 17 § SekrL har fått icke önskvärda följder i fråga om JO:s tillsynsverksamhet. Det ligger i sakens natur att denna – i likhet med domstolarnas rättskipande och rättsvårdande verksamhet – måste bedrivas under största möjliga öppenhet för att kunna göra sig förtjänt av allmänhetens förtroende, något som avspeglas i bestämmelserna i 11 kap. 4 § första – tredje styckena SekrL (nuvarande 42 kap. 1, 2 och 4 §§ OSL). lagstiftningsärende uppmärksammades enligt JO, såvitt framgår av förarbetena, inte de följder som införandet av det omvända skaderekvisitet i 9 kap. 17 § SekrL skulle få för verksamheten hos JO. En konsekvens av lagändringen är att uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden med anknytning till pågående förundersökningsärenden hos JO nu måste hemlighållas i större utsträckning än vad som är motiverat med hänsyn till den grundläggande principen om största möjliga öppenhet hos JO. JO har i sin framställning vidare särskilt pekat på den komplikationen som består i att sekretesskyddet för ett och samma slag av personuppgifter i tillsynsärenden hos JO blir olika starkt beroende på i vilken form utredningen bedrivs. En anmälan till JO är oftast offentlig i sin helhet. I de fall där utredningen på sedvanligt sätt bedrivs enligt reglerna i lagen med instruktion för ombudsmän, kommer uppgifter som inhämtas att omfattas av sekretess endast i den mycket begränsade omfattning som följer av 42 kap. 1, 2 och 4 §§ OSL. Om ärendet däremot utreds i förundersökningens form, blir 35 kap. 1 § OSL tillämplig på alla de uppgifter i ärendet om enskildas personliga förhållanden som inhämtas inom ramen för förundersökningen (se 42 kap. 3 § OSL). Denna bestämmelse är utformad på sådant sätt att sekretessen består även efter det att förundersökningen har lagts ned. I ett tillsynsärende i vilket det förekommit en nedlagd förundersökning skulle det således som regel Förundersökningssekretess till skydd för enskild inte vara möjligt för allmänheten att i efterhand få tillgång till några uppgifter om hur namngivna befattningshavare har handlat i sin tjänsteutövning, medan däremot samma uppgifter i ett ärende som utretts på sedvanligt sätt så gott som alltid skulle vara helt offentliga. När JO lägger ned en förundersökning innebär detta inte i sig att tillsynsärendet avslutas. Detta avslutas i stället – efter eventuell ytterligare utredning – med ett utförligt beslut som i princip inte skiljer sig från vad som skulle ha varit fallet om ärendet hade utretts enligt reglerna i JO-instruktionen. Ett sådant beslut kan innebära att ett disciplinförfarande inleds mot någon eller att det riktas mer eller mindre allvarlig kritik mot en myndighet eller en befattningshavare. Det föreligger uppenbarligen i dessa fall enligt JO samma intresse av insyn i det material hos JO som ligger till grund för beslutet som om någon förundersökning aldrig hade bedrivits i tillsynsärendet. Situationen hos JO, där ett ärende helt eller delvis har utretts i förundersökningens form, kan således inte på något sätt jämföras med vad som gäller i fråga om en förundersökning som har bedrivits av en polismyndighet eller en allmän åklagare. Nuvarande chefs-JO har under hand till utredningen förklarat att det är viktigt att samma skaderekvisit gäller för förundersökningar som leds av allmän åklagare och för förundersökningar som leds av JO. De problem som påtalades i skrivelsen till regeringen hänger närmast samman med problemen med olika skaderekvisit just vid övergången från nedlagd förundersökning till tillsynsverksamhet. En särlösning som tar sikte på just den problematiken skulle därför vara att föredra, för det fall det omvända skaderekvisitet enligt 35 kap. 1 § OSL kommer att bestå vid förundersökningsverksamhet hos de brottsbekämpande myndigheterna. Enligt JO skulle detta kunna åstadkommas om sekretessen för uppgifter i förundersökningen efter ett nedläggningsbeslut eller ett negativt åtalsbeslut och i det fortsatta tillsynsärendet i stället kommer att gälla med ett rakt skaderekvisit. JK har till utredningen förklarat att han instämmer i JO:s synpunkter. JK har även påpekat att han inte ser något skäl till att återinföra det raka skaderekvisitet för förundersökningar i allmänhet. Förundersökningssekretess till skydd för enskild 2.5Informationsutbyte i brottsbekämpande syfte Vår uppgift är att överväga om, och i så fall i vilken utsträckning, det finns skäl att ersätta det omvända skaderekvisitet i 35 kap. 1 § första stycket OSL med ett rakt skaderekvisit för att därigenom öka insynen i enskildas ekonomiska och personliga förhållanden i förundersökningsförfarandet. Enligt våra direktiv ska vi vid vår översyn beakta det informationsutbyte i brottsbekämpande syfte som förekommer mellan och inom olika myndigheter. Frågan om sådant informationsutbyte har tagits upp i ett flertal lagstiftningsärenden när det gäller både personuppgiftsbehandling och sekretessbrytande bestämmelser. Utgångspunkten har då ofta varit att en effektiv brottsbekämpning är beroende av att information kan utbytas mellan alla brottsbekämpande myndigheter. OSL:s sekretessbrytande bestämmelser om när uppgiftsutbyte är tillåtet har inte ansetts tillräckliga och uppfattas också som svåra att tillämpa. Se vidare avsnitt 2.6. Vårt uppdrag går alltså inte primärt ut på att se över regleringen när det gäller informationsutbyte i den brottsbekämpande verksamheten. Emellertid har sekretessen enligt 35 kap. 1 § OSL betydelse för det informationsutbyte i brottsbekämpande syfte som förekommer mellan och inom olika myndigheter. Det finns därför anledning att här något beröra denna fråga. I detta avsnitt pekar vi mycket översiktligt på några regler som har betydelse för detta informationsutbyte. I avsnitt 2.6 redovisar vi i korthet några lagförslag som bereds i . Regleringen med ett omvänt skaderekvisit i 35 kap. 1 § första stycket OSL innebär som sagt en presumtion för sekretess, som naturligtvis kan påverka möjligheterna till informationsutbyte mellan och inom de brottsbekämpande myndigheterna. Det finns emellertid föreskrifter som gör det möjligt för myndigheterna att trots sekretessen utbyta uppgifter. I OSL finns det således bestämmelser som möjliggör utbyte mellan myndigheter av uppgifter trots att sekretess gäller för uppgifterna. Även på andra håll finns det bestämmelser som bryter sekretessen. Förundersökningssekretess till skydd för enskild I OSL har sekretessbrytande bestämmelser med i huvudsak generell inriktning samlats i 10 kap. med rubriken och bestämmelser om undantag från sekretess. Till en början är 10 kap. 2 § av intresse. Av den paragrafen framgår att sekretessbelagda uppgifter får lämnas från en myndighet till en annan, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. Den bestämmelsen är avsedd att tillämpas restriktivt. Uppgifter kan vidare, med vissa undantag, lämnas ut med stöd av 10 kap. 21–25 §§ när uppgifterna behövs i bl.a. förundersökningar. Enligt 10 kap. 27 § första stycket, generalklausulen, gäller som huvudregel att uppgifter får lämnas ut till en annan myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. I 10 kap. 28 § föreskrivs bl.a. att sekretess inte hindrar ett utlämnande till en annan myndighet om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Av 6 kap. 5 § framgår vidare att en myndighet på begäran av en annan myndighet ska lämna ut uppgifter som den förfogar över, om inte uppgiften är sekretessbelagd eller det skulle hindra arbetets behöriga gång. Det innebär att om en myndighet begär att få del av uppgifter från en annan myndighet och någon av de ovan nämnda sekretessbrytande bestämmelserna är tillämplig, så ska uppgifterna lämnas ut. Detsamma gäller givetvis om de begärda uppgifterna är offentliga. Ytterligare undantag från sekretessen mellan brottsbekämpande myndigheter I registerförfattningarna finns det bestämmelser som innebär att de brottsbekämpande myndigheterna har möjlighet att i viss utsträckning lämna varandra uppgifter trots att sekretess gäller enligt exempelvis 35 kap. 1 § OSL för uppgifterna, se t.ex. 5 § lagen (1998:621) om misstankeregister och 2 § förordningen (2005:791) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Bakgrunden till den sistnämnda bestämmelsen var att frågan om informationsutbyte och sekretess hade tagits upp då en översyn gjordes av personuppgiftsbehandlingen i brottsbekämpning (prop. 2004/05:164, s. 84 ff.). Översynen ledde till en reglering som Förundersökningssekretess till skydd för enskild innebär att uppgifter som behandlas i brottsbekämpande verksamhet (tullbrottsdatabasen) även får behandlas när det är nödvändigt för att tillhandahålla information som behövs i författningsreglerad brottsbekämpande verksamhet hos , polismyndigheterna, , , och . Regeringen har meddelat föreskrifter om att nämnda myndigheter i sin brottsbekämpande verksamhet får ha direktåtkomst till uppgifter i tullbrottsdatabasen, se 6 och 7 §§ förordningen om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet. För att sekretessen inte ska lägga hinder i vägen finns i 2 § en föreskrift om uppgiftsskyldighet som innebär att uppgifter i tullbrottsdatabasen ska lämnas ut till de myndigheter som får ha direktåtkomst till tullbrottsdatabasen. I detta sammanhang bör också erinras om att det i författningarna om informationsbehandling hos de brottsbekämpande myndigheterna ofta finns bestämmelser som tillåter utlämnande av personuppgifter genom direktåtkomst. En regel om direktåtkomst torde dock inte i sig ha någon sekretessbrytande effekt, eftersom den inte är att anse som en uppgiftsskyldighet enligt 10 kap. 28 § OSL (se prop. 2004/05:164 s. 83 och 2006/07:46 s. 80). Möjligheterna för en myndighet att vid informationsutbyte med en annan myndighet överföra sekretessbelagda uppgifter genom att medge den myndigheten direktåtkomst till uppgifterna torde med andra ord förutsätta att det finns någon sekretessbrytande bestämmelse, t.ex. en skyldighet i författning att lämna ut de aktuella uppgifterna till den som får ha direktåtkomst eller att uppgifterna enligt en prövning på förhand får lämnas ut rutinmässigt med stöd av generalklausulen till den som har direktåtkomst. I sammanhanget bör också en relativt ny överföringsbestämmelse nämnas, nämligen 11 kap. 4 § första stycket OSL. Av denna följer att eventuell sekretess för uppgift hos en myndighet också gäller hos en annan myndighet som har direktåtkomst (elektronisk tillgång) till uppgiften. Bestämmelsen infördes i 13 kap. 3 a § SekrL. Undantag från sekretessen inom en brottsbekämpande myndighet Sekretess kan gälla inte bara mellan myndigheter utan även inom myndigheter, nämligen mellan olika verksamhetsgrenar som är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra trots att de Förundersökningssekretess till skydd för enskild ingår i samma myndighet. Även frågan om undantag från sekretessen inom en brottsbekämpande myndighet har aktualiserats i olika lagstiftningsärenden, bl.a. hos och . Vad till en början gäller så har verkets skattebrottsenheter i den brottsbekämpande verksamheten getts direktåtkomst till vissa uppgifter i beskattningsdatabasen, se 1 kap. 4 § och 2 kap. 7 § lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet. Beskattningsdatabasens primära ändamål omfattar i stort sett hela verksamhet inom beskattningsområdet. Sekretess gäller enligt 27 kap. 1 § OSL i verksamhet som avser förande av eller uttag ur beskattningsdatabasen enligt lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet för uppgift om enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden som tillförts databasen. Sekretessen är med några undantag absolut, dvs. något skaderekvisit finns inte. Hos brottsenheter gäller sekretess till skydd för enskilda enligt 35 kap. 1 § OSL. Sekretessen här gäller med ett omvänt skaderekvisit. De uppgifter som skattebrottsenheterna hämtar in från beskattningsdatabasen och använder i sin verksamhet omfattas alltså av ett svagare sekretesskydd än i beskattningsverksamheten. Beskattningsverksamheten och brottsutredningsverksamheten är enligt 8 kap. 2 § OSL att betrakta som självständiga verksamhetsgrenar i förhållande till varandra (prop. 2002/03:99 s. 235). En sekretessbrytande regel om uppgiftsskyldighet från beskattningsverksamheten till skattebrottsenheterna finns i 5 a § förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet (prop. 2005/06:169 s. 85). Vad gäller så har verket i dess brottsbekämpande verksamhet getts en motsvarande tillgång till uppgifter. Sålunda har tillgång till vissa uppgifter i tulldatabasen, som verket behöver i sin brottsbekämpande verksamhet, se 1 kap. 4 § lagen (2001:185) om behandling av uppgifter i verksamhet. Tulldatabasens primära ändamål är att användas i verkets fiskala verksamhet. Till skydd för enskilda gäller sekretess med ett omvänt skaderekvisit både i verksamhet som avser förande av eller uttag ur tulldatabasen för uppgift som tillförts databasen och i brottsbekämpande verksamhet (27 kap. 1–3 §§ respektive 35 kap. 1 § OSL). För att säkerställa möjligheten till direktåtkomst från den fiskala verksamhetsgrenen i till den brottsbekämpande verksamhetsgrenen finns det i 4 a § förordningen (2001:646) om behandling av uppgifter i verksamhet en regel om uppgiftsskyldighet som bryter sekretessen (prop. 2004/05:164 s. 98 ff.). Förundersökningssekretess till skydd för enskild 2.6Förslag som rör sekretessen hos de brottsbekämpande myndigheterna har, som nämnts ovan, flera förslag lämnats som rör personuppgiftsbehandling och sekretess hos de brottsbekämpande myndigheterna. Dessa har ännu inte lett till någon lagstiftning. Förslag, som bereds i , finns i Beredningens för rättsväsendets utveckling (BRU) slutbetänkande Ett effektivare brottmålsförfarande – några ytterligare åtgärder (SOU 2005:117), Utredningens om personuppgiftsbehandling betänkande personuppgiftsbehandling Integritet – Effektivitet (SOU 2006:18), departementspromemorian Behandling av personuppgifter i polisens brottsbekämpande verksamhet (Ds 2007:43) och betänkande Åklagarväsendets brottsbekämpning Integritet och Effektivitet (SOU 2008:87). Gemensamt för de nämnda arbetena är bl.a. att lättnader i sekretessen enligt 9 kap. 17 § SekrL (numera 35 kap. 1 § OSL) föreslås när det gäller informationsutbytet mellan de brottsbekämpande myndigheterna. BRU föreslår i sitt slutbetänkande att sekretessen i 9 kap. 17 § SekrL inte ska hindra att uppgifter lämnas från , , en polismyndighet, , eller till någon annan av dessa myndigheter i deras brottsbekämpande verksamhet. Enligt BRU bör sekretess inte vara ett hinder för utbytet av uppgifter inom den brottsbekämpande verksamheten. Den nuvarande regleringen är för otydlig och svårtillämpad (betänkandet s. 162 ff.). Utredningen om personuppgiftsbehandling har instämt i BRU:s förslag om lättnader i sekretessen i den brottsbekämpande verksamheten och har därför inga egna författningsförslag i frågan (betänkandet s. 224). Den ovannämnda departementspromemorian innehåller ett förslag till en ny lag om behandling av personuppgifter i polisens brottsbekämpande verksamhet. I förslaget ingår förslag om att bl.a. uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga hos den öppna polisen utan hinder av sekretess enligt 9 kap. 17 § SekrL ska lämnas till , polismyndighet, , Åklagarmyndig- Förundersökningssekretess till skydd för enskild heten, , eller , om den mottagande myndigheten behöver uppgiften i sin brottsbekämpande verksamhet (promemorian 229 ff. och s. 429, se s. 155 ff. angående begreppet gemensamt tillgängliga). Det är alltså fråga om en sekretessbrytande uppgiftsskyldighet i den föreslagna lagen om behandling av personuppgifter i polisens brottsbekämpande verksamhet. Bestämmelsen föreslås förenas med regler om direktåtkomst för nämnda myndigheter. Enligt departementspromemorian innebär förslaget en mer begränsad sekretesslättnad än BRU:s förslag om att helt riva sekretesshindret enligt 9 kap. 17 § SekrL mellan de brottsbekämpande myndigheterna. Som påpekas i promemorian framförde bl.a. Datainspektionen och från integritetssynpunkt kritik mot BRU:s förslag. Även i departementspromemorian gjordes bedömningen att BRU:s förslag inte bör läggas till grund för en ny reglering.