sou · GXB361 · 2009-07-02 00:00:00 — MIA:s beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (14 § samma lag). En adoption som sker utan medverkan av en auktoriserad adoptions- organisation kallas för enskild adoption. 9Se 5 kap. 18 § utlänningslagen och 4 kap. 20 § första stycket utlänningsförordningen (2006:97). 10Se 5 kap. 3 § första stycket 2 utlänningslagen. 11Se Rådets direktiv /86/EG av om rätt till familjeåterförening (EUT L 251, 3.10.2003, s. 12). Direktivet genomfördes genom ändringar i utlänningslagen som trädde i kraft . 12Se 5 kap. 3 § första stycket 3 utlänningslagen. 13Se Adoption, , (2008), s. 132 f. Även en enskild adoption ska börja med att sökanden ansöker om socialnämndens medgivande till adoption enligt 6 kap. 12 § socialtjänstlagen. Det innebär att kravet på föräldrautbildning gäller även vid enskild adoption. medgivande bifogas sedan till sökandens ansökan till om prövning enligt 4 § lag. Om ger tillstånd till att sökandena får adoptera enskilt ankommer det på sökanden att se till att adoptionen genomförs i enlighet med MIA:s beslut. I de fall där barnets hemvistland är anslutet till ska konventionens bestämmelser följas. är centralmyndighet och förmedlar de handlingar som enligt konventionen ska lämnas till det andra landet (se 2 § Haaglagen). Tillstånd till enskild adoption kan avse en situation där barnet är känt redan från början (t.ex. ett släktingbarn), men tillstånd kan också ges på grund av sökandens anknytning till ett visst land (särskilda skäl) och det finns då oftast inte något känt barn från början. I båda fallen krävs emellertid att socialnämnden ska samtycka till att förfarandet får fortsätta enligt 6 kap. 14 § social- tjänstlagen. När det gäller frågor om var adoptionsbeslutet fattas (utomlands eller i ), erkännande av utländska adoptions- beslut, medborgarskap och uppehållstillstånd gäller samma bestäm- melser som när en auktoriserad adoptionsorganisation förmedlar adoptionen (se avsnitt 5.2.1). Det är också möjligt att vända sig direkt till tingsrätten med en ansökan om adoption – utan genomgången föräldrautbildning, medgivande från socialnämnden eller tillstånd från . Om det är ett ärende som omfattas av måste förfar- andet dock starta i socialnämnden (jfr 3 § första stycket i Haag- lagen och artikel 14 i konventionen). För adoption inom de nordiska länderna gäller särskilda regler. Dessa förutsätter att adoptanten och barnet är medborgare i något nordiskt land och att adoptanten har hemvist i ett nordiskt land. Ett adoptionsbeslut som har meddelats i en nordisk stat under dessa förutsättningar gäller i övriga nordiska länder.14 Om 14 Se 11 och 22 § förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. adoptionsprocessen sker i och gäller ett barn som har hemvist i något annat nordiskt land ska behörig barnavårdsmyndighet i barnets hemland ges tillfälle att yttra sig (12 § förordning). Ett barn som inte har fyllt och som adopteras av en svensk medborgare blir vid adoptionen svensk medborgare om barnet adopteras i , , , eller (3 § lagen om svenskt medborgarskap). Det finns inte något krav på uppehållstillstånd eller visering för nordiska medborgare (2 kap. 8 § utlänningslagen). 6Ett tydligare barnperspektiv i ärenden om adoption 6.1Gällande allmänna förutsättningar för adoption I 4 kap. 6 § första stycket anges vissa allmänna förutsättningar för adoption. Enligt bestämmelsen ska domstolen pröva om det är lämpligt att adoptionen äger rum. Tillstånd till adoption får ges endast om adoptionen är till fördel för barnet samt sökanden har uppfostrat barnet eller vill uppfostra barnet eller det annars med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och barnet finns särskild anledning till adoptionen. Vid bedöm- ningen av om adoptionen är lämplig ska domstolen, även när barnets samtycke inte behövs, ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. De nämnda bestäm- melserna gäller – med undantag för det som sägs om barnets vilja – även när den som ska adopteras har fyllt (vuxenadoption). Med barn avses i lagtexten alltså inte bara den som är . Dessa allmänna förutsättningar för adoption har i stort sett gällt oförändrade adoptionsinstitutet infördes i . I förarbetena till adoptionslag framhölls att adoption borde beviljas endast om barnet kunde anses få fullt goda levnads- villkor, och det angavs att det skulle prövas om adoptanten på grund av sin vandel och övriga egenskaper kunde vara lämpad att ge barnet den uppfostran som barnet kunde behöva (se NJA II 1917 s. 489). tillades i bestämmelsen att det ska finnas särskild anledning till adoptionen med hänsyn till det personliga förhåll- andet mellan sökanden och barnet. Genom detta ville man förhindra sådana adoptioner som främst avsåg att underlätta för den som skulle adopteras att få tillstånd att stanna i . I lagstiftningsärendet framhölls att det, vid sidan om sådana fall där sökanden har uppfostrat eller vill uppfostra barnet, även annars i Ett tydligare barnperspektiv i ärenden om adoption särskilda fall kunde finnas anledning att genom en adoption befästa ett personligt förhållande mellan sökanden och adoptivbarnet. Det borde då, liksom när sökanden har uppfostrat eller vill uppfostra barnet, normalt vara fråga om ett förhållande av väsentligen samma innehåll som det mellan föräldrar och barn.1 tillades bestämmelsen om att hänsyn ska tas till barnets vilja. En motsvarande bestämmelse infördes i 6 kap. föräldra- balken.2 Rättspraxis är sparsam, och det är svårt att dra några generella slutsatser i fråga om hur förutsättningarna i 4 kap. 6 § föräldra- balken ska tolkas. De fall som har avgjort rör huvudsakligen fall där en förälder utan del i vårdnaden har motsatt sig adoption. Utredningen återkommer till denna fråga i avsnitt 9. Redan i detta sammanhang bör dock nämnas rättsfallet NJA 1987 s. 116 som gällde en flicka som var när ansökan om adoption lämnades in och för Högsta domstolens beslut. Flickan hade vuxit upp tillsammans med sin mor och hennes make, och maken ville adoptera flickan. biföll ansökan om adoption trots att flickans biologiske far motsatte sig adoptionen. konstaterade att en adoption rycker undan den rättsliga grunden för umgänge mellan barnet och dess biologiska föräldrar eller en av dem och att en adoption därför i regel inte kommer i fråga om barnet har bevarat en nära relation till den förälder som barnet inte bor tillsammans med. Enligt måste hänsyn tas till vilket värde ett umgänge med den ursprungliga föräldern kan ha för barnet i det enskilda fallet. Trots att fadern hade ett visst umgänge med flickan ansågs det att adoptionen var till fördel för henne. I ett refererat hovrättsavgörande (RH 1998:59) ansågs en adoption inte lämplig. Det gällde en tioårig flicka som levde med sina biologiska föräldrar i . Sökandena var flickans moster och hennes make, bosatta i . Hovrätten avslog ansökan om adoption. I ett särskilt yttrande framhölls att de familjerättsliga och de sociala banden mellan barnet och de biologiska föräldrarna var intakta och normala för den ifråga- varande livsmiljön och att det under dessa förutsättningar inte var lämpligt att tillåta en adoption även om flickan genom den 1980/81:112, bet. 1980/81:LU17, rskr 1980/81:255. 1994/95:224, bet. 1995/96:LU2, rskr. 1995/96:35. Ett tydligare barnperspektiv i ärenden om adoption tilltänkta adoptionen skulle få det materiellt bättre och ges bättre framtidsutsikter än i sitt hemland. I ett ärende från hovrätten över och tilläts en kvinna adoptera sin makes vuxna söner.3 Kvinnan träffade barnen när de var 13 respektive . Barnen var då omhändertagna av de sociala myndigheterna och placerade i familjehem. Barnen bodde under sin uppväxt, möjligen med undan- tag för vissa kortare perioder, inte hos fadern och sökanden. Det framgick dock av utredningen att barnen under tonåren hade betraktat kvinnan som sin mor och att hon hade haft en mycket betydelsefull roll vid sidan av fadern. Relationen mellan kvinnan och barnen bedömdes ha väsentligen samma innehåll som den som finns mellan föräldrar och barn. Några refererade avgöranden från rör särskilt vuxenadoption. I rättsfallet NJA 1989 s. 67 fick en ensamstående man adoptera en ung man från . Sökanden hade träffat mannen under en semesterresa. Sökanden hade hjälpt mannen ekonomiskt med skolgång och uppehälle. De höll också brev- och telefonkontakt och hälsade på varandra. Vid tiden för Högsta domstolens beslut hade mannen som skulle adopteras hunnit bli och hade vistats i . konstaterade att sökanden inte kunde anses ha uppfostrat den gambiske mannen och att syftet med den begärda adoptionen inte heller kunde anses vara att sökanden nu skulle uppfostra honom. Avgörande var därför om en adoption skulle vara till fördel för den som skulle adopteras och om det personliga förhållandet mellan dem båda var sådant att det fanns särskild anledning till adoptionen. konstaterade att stränga krav på den personliga relationen måste ställas upp eftersom risken för missbruk av adoptionsinstitutet, i syfte att möjliggöra eller under- lätta för en utländsk medborgare att få uppehållstillstånd och arbetstillstånd i , kunde antas vara relativt stor. Det måste, inte minst när det som i detta fall var fråga om adoption av en vuxen person, krävas att de faktiska förhållandena otvetydigt visar att det finns anledning att skapa ett familjerättsligt band mellan de berörda parterna. Normalt bör förhållandet vara sådant att det kan jämställas med det förhållande som i allmänhet råder mellan föräldrar och barn. ansåg att den personliga relationen i det aktuella målet var av sådan karaktär. 3 Se beslut från Hovrätten över och i ärende ÖÄ 2849- 07. Ett tydligare barnperspektiv i ärenden om adoption I rättsfallet NJA 2002 s. 425 adopterade två äldre makar en femtiotvåårig kvinna. ansåg att det fanns särskild anledning till adoptionen bl.a. eftersom sökanden var kvinnans biologiska mor som hade adopterat bort henne, adoptiv- föräldrarna var avlidna och det hade uppkommit ett mycket nära förhållande mellan kvinnan och sökandena. I rättsfallet NJA 1989 s. 401 (I) avslogs däremot en ansökan om adoption. Ärendet gällde en 34-årig kvinna som ville adopteras av den man som var gift med hennes mor. Modern samtyckte till adoptionen men inte den biologiske fadern. Styvdottern hade för adoptionsansökan själv barn som uppfattade sökanden som sin morfar. Styvdottern hade inte haft någon kontakt med sin biologiska far. fann att sökanden och styvdottern inte genom yttre omständigheter hade fått en relation som kunde jämställas med den mellan föräldrar och barn. Det hade inte heller visats att deras personliga förhållande på annat sätt gav anledning till adoptionen. Det faktum att styvdotterns barn såg sökanden som sin morfar påverkade inte bedömningen. 6.2Principen om barnets bästa Som nämnts i avsnitt 3 bärs upp av fyra grundläggande principer: icke-diskriminering (artikel 2), barnets bästa (artikel 3), barnets rätt till liv och utveckling (artikel 6) och barnets rätt att komma till tals (artikel 12). Vid tolkningen och genomförandet av övriga rättigheter som föreskrivs i konventionen ska dessa grundläggande principer beaktas. Principen om barnets bästa är alltså en av grundpelarna i konventionen. Vid alla åtgärder som rör barn ska barnets bästa komma i främsta rummet. Konventionsstaterna ska vidare till- försäkra barnet sådant skydd och sådan omvårdnad som behövs för dess välfärd, med hänsyn tagen till de rättigheter och skyldigheter som tillkommer dess föräldrar, vårdnadshavare eller andra personer som har lagligt ansvar för barnet. Principen om barnets bästa gäller vid alla åtgärder som rör barn och har således en mycket vidsträckt betydelse. Konventionen kräver inte att barnets bästa ska vara utslagsgivande, men barnets bästa ska finnas med och väga tungt i vågskålen när åtgärder som rör barn vidtas. Ett tydligare barnperspektiv i ärenden om adoption När det gäller adoption ställer konventionen ännu strängare krav och föreskriver att staterna ska säkerställa att barnets bästa främst beaktas (artikel 21). Det innebär att inga andra intressen, vare sig t.ex. ekonomiska eller politiska, får ta över eller jämställas med barnets. Principen att barnets bästa kommer främst ska tydligt fastställas i lag. Nationella bestämmelser kan stå i strid med konventionen t.ex. om de är inflexibla när det gäller omständig- heter som hänför sig till adoptivföräldrarna eller adoptivbarnet. Principen om barnets bästa nämns även i andra internationella konventioner som rör adoption. I ingressen till Haag- konvention anges att de undertecknande staterna är övertygade om nödvändigheten av att vidta åtgärder för att säkerställa att inter- nationella adoptioner genomförs med beaktande av barnets bästa med hänsyn till barnets grundläggande rättigheter och för att förhindra bortförande av, försäljning av eller handel med barn. Ställningstagandet återkommer i artikel 1 a där ett av ändamålen med konventionen anges vara att upprätta garantier för att säkerställa att internationella adoptioner sker med beaktande av barnets bästa och med respekt för dess grundläggande rättigheter såsom dessa erkänns i internationell rätt. I den förklarande rapporten till konventionen (paragraf 49) sägs att barnets bästa ska beaktas främst men att hänsyn ska tas även till andra personers intressen, t.ex. till de biologiska föräldrarnas och de tänkta adoptiv- föräldrarnas intressen. Även deras intressen är skyddsvärda och en balans mellan alla berörda personers intressen måste uppnås i enlighet med artikel 3 i . Också Europarådskonvention om adoption framhålls principen om barnets bästa som en grundläggande utgångspunkt vid adoption. Den beslutande myndigheten ska inte tillåta adoption om det inte är säkerställt att adoptionen sker med beaktande av barnets bästa. Myndigheten ska i varje enskilt fall fästa särskilt avseende vid vikten av att barnet genom adoptionen får ett stabilt och harmoniskt hem (artikel 4). I olika sammanhang har utvecklats hur man närmare ska avgöra vad som är barnets bästa. Det har framhållits att barnets bästa inte är något statiskt begrepp utan att det ändras över tiden och med samhällsutvecklingen. Vad som är barnets bästa måste avgöras i varje enskilt fall utifrån en bedömning av de individuella för- hållandena. Bedömningen ska bygga på kunskap och beprövad erfarenhet i kombination med att barnet självt får komma till tals. Hänsyn ska tas till allt som rör barnets fysiska och psykiska Ett tydligare barnperspektiv i ärenden om adoption välbefinnande och utveckling. Så långt det är möjligt bör såväl lång- siktiga som kortsiktiga effekter för barnet beaktas. Bedömningen ska göras utifrån ett barnperspektiv. Utgångspunkten i barn- perspektivet är respekten för barnets fulla människovärde och integritet. Att ha ett barnperspektiv vid beslutsfattandet innebär att man försöker förstå barnet och ta reda på hur barnet uppfattar sin situation och eventuella förändringar – att se med barnets ögon. Det handlar också om att analysera vilka följder olika besluts- alternativ kan få för barnet. I detta ingår att lyssna på barnet och respektera det som en individ med egna uppfattningar. Därmed inte sagt att barnets åsikter alltid måste följas. Det är i sista hand den vuxne som utifrån sina kunskaper och erfarenheter måste fatta beslutet och ta ansvar för det.4 Vid alla åtgärder som rör barn ska det vidare finnas ett barn- rättsperspektiv. Detta uttrycker skyldigheten att genom lämpliga åtgärder förverkliga barnets mänskliga rättigheter.5 6.3En inledande bestämmelse om barnets bästa i 4 kap. Förslag: Det införs en inledande bestämmelse i 4 kap. föräldra- balken om att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om adoption av barn . I bestämmelsen anges att det vid bedömningen av vad som är bäst för barnet särskilt ska beaktas –viljan och förmågan hos barnets föräldrar att ge barnet omvårdnad, trygghet och en god fostran, –den personliga relationen i övrigt mellan barnet och föräldrarna, och –förutsättningarna för sökanden att ge barnet ett varaktigt och stabilt föräldra-barnförhållande. Den nuvarande bestämmelsen om att hänsyn ska tas till barn- ets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad placeras i anslutning till den inledande bestämmelsen om barnets bästa. Bedömning: Det bör vara uppgift att ge väg- ledning för socialnämndernas yttranden i ärenden om adoption. 4Se t.ex. uttalanden i SOU 1997:116 s. 138 samt regeringens uttalanden i prop. 2001/02:123 s. 18 och prop. 2005/06:99 s. 39. Se även SOU 2001:72 s. 92 ff. 5Se regeringens skrivelse 2007/08:111, Barnpolitiken – en politik för barnets rättigheter, s. 5. Ett tydligare barnperspektiv i ärenden om adoption Skälen för förslaget och bedömningen Barnets bästa bör vara avgörande för alla beslut om adoption av barn Enligt 4 kap. 6 § ska domstolen pröva om det är lämpligt att adoptionen äger rum. Tillstånd får ges endast om adoptionen är till fördel för barnet samt sökanden har uppfostrat barnet eller vill uppfostra det eller det annars med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och barnet finns särskild anledning till adoptionen. Det har såväl i tidigare lagstiftningsärenden som under utredningens arbete framförts kritik med innebörd att det är oklart hur bedömningen av de angivna förutsättningarna ska göras. Utredningen instämmer i detta. Att sökanden har uppfostrat barnet eller vill uppfostra barnet är visserligen omständigheter som bör beaktas i ett ärende om adoption, men de bör knappast få någon avgörande betydelse. Och att en adoption, som lagtexten antyder, även när den som ska adopteras är , skulle kunna ske utan att sökanden över huvud taget vill uppfostra barnet motsvarar inte en modern syn på föräldraskap. Vidare gäller bestämmelserna oavsett om den som ska adopteras är underårig eller vuxen. Även detta bidrar till oklarheterna. Som har nämnts är rättspraxis sparsam, och det är svårt att dra några generella slutsatser när det gäller tolkningen av bestämmelsen. Enligt utredningens mening bör barnets bästa alltid vara avgörande för bedömningen i ett ärende om adoption. Principen om barnets bästa är grundläggande för såväl som för bl.a. och Europaråds- konvention om adoption. Principen är också väl förankrad i svensk rätt. Att barnets bästa ska vara avgörande utesluter inte att även andra intressen får beaktas. Enligt artikel 8 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europa- konventionen) har en förälder – liksom barnet – rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv. Denna rätt får inskränkas endast om det är nödvändigt för att ta till vara bl.a. barnets rättigheter. Av praxis från den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna () följer att barnets föräldrar normalt ska ges tillfälle att komma till tals och att en avvägning ska göras mellan Ett tydligare barnperspektiv i ärenden om adoption barnets och förälderns intressen.6 Förälderns intressen får dock aldrig gå före eller vara likvärdiga med barnets intressen. Inte heller sökandens behov och önskningar får ta över eller jämställas med barnets intressen. Bedömningen av vad som är barnets bästa bör göras med utgångspunkt i de principer om barns rättigheter som kommer till uttryck i den internationella regleringen på området. Enligt har barnet rätt till liv, överlevnad och bästa möjliga utveckling (artikel 6). Barnet har rätt att omvårdas av sina föräldrar och att inte åtskiljas från dem utom när det är nödvändigt för barnets bästa (artiklarna 7 och 9). Utgångspunkten är att det är till barnets bästa att vara tillsammans med sina föräldrar när så är möjligt och att föräldrarna har ansvar för att ge barnet uppfostran och utveckling (artikel 18). Ett barn som berövats sin familjemiljö eller som för sitt eget bästa inte kan tillåtas stanna kvar i denna miljö ska dock ha rätt till särskilt skydd och bistånd, bl.a. genom adoption (artikel 20). framhålls i ingressen att barn för att kunna uppnå en fullständig och harmonisk utveckling av sin personlighet bör växa upp i en familje- miljö, i en omgivning av lycka, kärlek och förståelse. För att en adoption ska få ske krävs att det har konstaterats att barnet är tillgängligt för adoption (artiklarna 4 a och 16). Detta innebär att barnet utifrån sina psykosociala förhållanden ska ha behov av en adoption. Europarådskonvention om adoption anges att det vid bedömningen av vad som är barnets bästa ska fästas särskild vikt vid att barnet genom adoptionen får ett stabilt och harmoniskt hem (artikel 4.2). I syfte att tydliggöra barnperspektivet föreslår utredningen att 4 kap. – på liknande sätt som 6 kap. – inleds med en grundläggande bestämmelse som klargör att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om adoption. Bestämmelsen bör – på samma sätt som motsvarande bestämmelse i 6 kap. – inte bara gälla vid beslut som fattas av domstolen utan även vid den utredning som görs på uppdrag av domstolen och som ska ligga till grund för domstolens beslut. 6 Se t.ex. Söderbäck mot , dom i mål nr 113/1997/897/1109, X mot , dom , ansökan nr 11223/04, mot , dom i mål nr 16/1993/411/490 och B mot , dom i mål nr 5/1986/103/151. Se även angående omhändertagande av barn mot , dom i mål nr 24/1995/530/616 och mot (nr 1), dom i mål nr 2/1987/125/176. Ett tydligare barnperspektiv i ärenden om adoption Som redan har nämnts gäller de nuvarande förutsättningarna i 4 kap. 6 § även i ärenden där den som ska adopteras har fyllt (vuxenadoption). Principen om barnets bästa gäller enligt bara till förmån för den som är . Inte heller eller Europarådskonvention om adoption gäller när den som ska adopteras har fyllt . Utredningen anser att samma begränsning bör gälla den här föreslagna bestämmelsen om barnets bästa. Flera av de avvägningar som behöver göras i fråga om underåriga barn har inte någon direkt motsvarighet när den som ska adopteras är vuxen, och en tillämpning av principen om barnets bästa ter sig därför i dessa fall inte ändamålsenlig. När det gäller de allmänna förutsättningarna för vuxenadoption återkommer utredningen i avsnitt 6.4. Viljan och förmågan hos barnets föräldrar att ge barnet omvårdnad, trygghet och en god fostran Vad som är barnets bästa måste avgöras i varje enskilt fall utifrån en bedömning av de individuella förhållandena. För att underlätta bedömningen är det lämpligt att det i lagtexten anges vissa omständigheter som ska beaktas särskilt. Utgångspunkten bör vara de principer som kommer till uttryck i den nämnda internationella regleringen på området. En omständighet som bör ges särskild tyngd vid bedömningen och som det enligt utredningens uppfattning finns anledning att ange uttryckligen i lagtexten är viljan och förmågan hos barnets föräldrar att ge barnet omvårdnad, trygghet och en god fostran. Som redan har nämnts bör utgångspunkten för prövningen i ett ärende om adoption alltid vara att barnet har rätt till en stabil och trygg uppväxt. I 6 kap. 1 § uttrycks detta så att barnet har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. Det är i första hand barnets föräldrar som har detta ansvar. En adoption bör dock kunna komma i fråga om barnet inte får dessa grundläggande rättigheter tillgodosedda av föräldrarna. Så kan vara fallet om barnets föräldrar är avlidna eller om det inte är känt var de befinner sig. Men det kan också vara så att barnets föräldrar lever och är kända men att de varaktigt saknar förmåga att tillgodose barnets behov, t.ex. på grund av sjukdom, missbruksproblem eller andra Ett tydligare barnperspektiv i ärenden om adoption brister i hemmiljön. Det kan också hända att föräldrarna av andra skäl inte är beredda att ta sitt ansvar som föräldrar. Domstolen – och även den som genomför utredningen i ärendet – måste göra en bedömning av om de eventuella brister som finns när det gäller föräldrarnas omsorgsförmåga är tillräckligt allvarliga för att motivera en adoption.