sou · GXB378 · 2009-09-29 00:00:00 — Sådan säkerhetskontroll av personer, medförda föremål och fordon som sker på flygplats utförs av polis eller av annan särskilt utsedd person som förordnats av polismyndighet (men då under polismans ledning, 2 §). Om det vid kroppsvisitation eller annan undersökning påträffas föremål som kan komma till användning vid brott som utgör fara för säkerheten vid luftfart, ska den hos vilken föremålet påträffats uppmanas att förvara föremålet på sådant sätt att det inte kan användas för brott (såvida inte föremålet tas i beslag enligt bestämmelserna i ). Den som inte följer en sådan uppmaning får avvisas eller avlägsnas från flygplatsens område eller del av detta (5 §). Regler om kontroller av motsvarande slag finns även beträffande sjöfarten – se lagen (2006:1209) om hamnskydd och lagen (2004:487) om sjöfartsskydd, som båda kompletterar och rådets förordning (EG) nr 725/2004 av om förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar. Lagstiftning med anknytning till säkerhetskontrollagen I lagen om hamnskydd anges att väskor som någon bär med sig, övrigt bagage och gods inom hamnen får undersökas för att man ska kunna förebygga brott som utgör fara för säkerheten inom hamnen. För samma ändamål får identiteten kontrolleras hos personer som uppehåller sig inom hamnens område. Den som vägrar att låta sin egendom undersökas eller vars identitet inte kan kontrolleras får avvisas eller avlägsnas från hamnen (4 kap. 1 §). Av lagen om sjöfartsskydd följer att man för att förebygga brott som utgör fara för säkerheten i samband med sjöfarten får kroppsvisitera den som uppehåller sig på ett fartyg eller i en hamnanläggning. För samma ändamål får väska, fordon, gods, rum och annat slutet förvaringsställe på fartyget eller inom hamnanläggningen undersökas. Den som vägrar att låta sig eller sin egendom undersökas får avvisas eller avlägsnas från fartyget eller hamnanläggningen (13 §). – Enligt båda lagarna ska undersökningar (eller i förekommande fall kroppsvisitationer) utföras av en polisman, en tjänsteman vid eller en särskilt utsedd person som förordnats av en polismyndighet (4 kap. 3 § lagen om hamnskydd respektive 16 § lagen om sjöfartsskydd). 4.1Domstolsverkets riktlinjer vid hot mot anställda m.m. Det är DV:s uppgift att ansvara för övergripande samordning och gemensamma frågor inom vad som betecknas som Domstolar (de allmänna domstolarna, de allmänna förvaltningsdomstolarna, hyres- och arrendenämnderna, och DV). Arbetet innebär också att verket ska ge service till domstolarna, hyres- och arrendenämnderna samt . Av framgår att ett strategiskt mål är att se till att domstolarnas verksamhet skyddas genom en väl avvägd säkerhetsnivå och ett högt säkerhetsmedvetande. Den bakomliggande strategin bygger på att DV ska verka för att alla anställda och besökare känner trygghet i domstolarna, tillse att säkerheten är tillräcklig så att information och egendom skyddas, verka för samsyn i säkerhetsfrågor mellan domstolar och mellan domstolarna och andra aktörer samt verka för att domstolarna har hög beredskap för incidenter och avbrott (Verksamhetsplan 2009–2011 s. 27). I verksamhetsplanen betonas att det är av stor betydelse att säkerhetsmedvetandet är högt hos alla domstolsanställda. I det samlade säkerhetsarbetet framhålls särskilt det förebyggande arbetet. Angående den fysiska tryggheten i domstolens lokaler sägs också bl.a. följande (s. 27): För att öka säkerheten och inge trygghet hos dem som besöker domstolarna bör uppsikten över allmänhetens utrymmen generellt förbättras och vid behov kompletteras med övervakningskameror. Domstolar som har personal med ordningsvaktsförordnande har särskilt goda möjligheter att övervaka de allmänna utrymmena och verka för en lugn och trygg miljö för domstolens besökare, men också för dess personal och andra som har domstolen som sin arbetsplats. Vid all om- eller nybyggnation av domstolslokaler ska och den lokala domstolen samverka med lokala representanter för polis- och åklagarväsendet samt med kriminalvården. Man bör då särskilt beakta att säkerhetsåtgärderna anpassas till en framtida hotbild. Det som byggs ska, med eventuellt mindre framtida kompletteringar, klara morgondagens säkerhetskrav. DV har också fastställt riktlinjer för vilka åtgärder som bör vidtas vid hot mot anställda vid domstolarna (se DV:s riktlinjer vid hot mot anställda vid , , dnr 1384-2008). I riktlinjerna sägs bl.a. att de anställda är myndighetspersoner, något som kan medföra en ökad risk för hot, exempelvis vid personliga möten, per telefon eller skriftligen. Det viktigaste säkerhetsarbetet uppges vara det förebyggande arbetet, som bör bedrivas i det systematiska arbetsmiljöarbetet genom bl.a. riskinventering, handlingsplaner och utbildning. DV rekommenderar i riktlinjerna att frågor om hot diskuteras på arbetsplatsen då det skapar en mental beredskap hos de anställda. Ett uttalat syfte med riktlinjerna är att man ska klargöra rollfördelningen i hanteringen av ett hot. Till domstolens åtgärder vid hot hör bl.a. att ta kontakt med den person som berörs av hotet, eftersom det är viktigt att stödjande samtal erbjuds i ett tidigt skede. Även den lokala polisen ska kontaktas för anmälan och hotbildsbedömning. Vidare ska domstolen upprätta en incidentrapport. Rapporten skickas till DV:s säkerhetsavdelning, som har till uppgift att vara ett stöd till domstolar i frågor som rör säkerhet, men också att ta emot och utreda incidentrapporter. Säkerhetsavdelningen tar vid ett hot kontakt med domstolen när hotet blivit känt, varefter kontakt för samtalsstöd förmedlas i de fall då domstolen önskar detta. DV kan vid behov även erbjuda anpassade skyddsåtgärder, vilket kräver ett beslut av verkets säkerhetschef. I riktlinjerna anges att det är av stor vikt att alla de myndigheter som indirekt blir inblandade vid ett hot ser till sin egen roll och agerar därefter. Önskemål uttrycks om att det ska finnas en kontaktperson vid varje berörd myndighet. I domstolarna är det domstolschefen (eller annan på förhand utsedd ansvarig) som ansvarar för externa kontakter; den som blivit utsatt för hot ska således inte själv agera i ärendet. Till de uppgifter som ankommer på domstolen vid hot hör, som tidigare nämnts, att upprätta en incidentrapport. Incidentrapportering till DV har skett via e-post . Själva incidenthanteringen anses numera vara en viktig del av säkerhetsarbetet vid Domstolar. En incident är i detta sammanhang en oönskad händelse som kan vara avsiktlig eller oavsiktlig. Den behöver inte nödvändigtvis medföra konsekvenser för verksamheten. Det har i modern tid inträffat en handfull allvarliga incidenter som inneburit dödsfall eller personskador i domstolarna. Den allvarligaste i sådana termer räknat inträffade , då fyra personer sköts till döds i . Därefter har ingen allvarlig incident med skjutvapen inträffat. sprängde sig dock en man till döds i , varvid en annan person skadades allvarligt. I ett knivdåd blev Högsta domstolens kanslichef allvarligt skadad. En liknande händelse inträffade i när chefsåklagaren i blev knivhuggen och allvarligt skadad. Slutligen ska nämnas att en man dödades genom en fjärrutlöst sprängladdning vid entrén till (DV:s rapport 2007:1 Allmän säkerhetskontroll i domstol – en utvärdering s. 22). DV tog fram nya rutiner för incidenthantering. Krav ställs nu på att rapporteringen ska ske på ett mer strukturerat sätt än tidigare och via ett särskilt webbformulär. Formuläret innehåller ett antal frågor som ska besvaras, vilket ger till resultat att incidenterna kan kategoriseras. Tanken är att en uppföljning ska ske kontinuerligt, i syfte att övergripande (eller särskilt efterfrågad) statistik ska kunna presenteras för domstolarna. Statistik från DV visar att antalet rapporterade incidenter var 26. var antalet incidenter 25 (2004), 31 (2005), 25 (2006) och 41 (2007). rapporterades dock hela 170 incidenter, vilket antyder att mörkertalet tidigare varit stort. Incidenterna i statistiken kategoriseras av verket som mindre allvarliga (exempel: stulna jackor, hot av olika slag samt tumult eller handgemäng under förhandling). Några incidenter av mer allvarligt slag inträffade dock (en fritagning vid , en sprängning i och ett självmord vid ), dock utan att detta har kunnat ses som ett led i ett trendbrott (Allmän säkerhetskontroll i domstol – en utvärdering s. 22). En iakttagelse som säkerhetsavdelningen gjort är att de allvarliga domstolsrelaterade incidenter som har uppmärksammats i media oftast har ägt rum på annan plats än i just domstolen. DV:s säkerhetsavdelning gjorde en särskild undersökning av inträffade incidenter i samband med förhandling på sjukvårdsinrättningar. De berörda länsrätterna bereddes tillfälle att i efterhand uppskatta antalet incidenter –2007 (då det numera använda incidentrapporteringssystemet alltså ännu inte var i bruk). Svar inkom från 13 länsrätter: 5 av dessa uppgav att några incidenter inte hade uppstått, medan övriga 8 länsrätter redovisade ett drygt tiotal incidenter. Inte sällan rörde det sig om lösa föremål som hade kastats mot rätten, men även hot hade förekommit. Enligt DV kan man hävda att incidenternas antal varit förhållandevis . Verkets säkerhetsavdelning har framhållit att det ökade antalet rapporter kan bero på att incidentrapporteringen då hade underlättats samt att frågan hade aktualiserats – tio av det årets rapporter gjordes enligt de nya rutinerna. , då de nya rutinerna slagit igenom med full kraft, mångfaldigades som tidigare nämnts rapporterna. Detta antyder enligt verket i och för sig att benägenheten att anmäla incidenter nu har stärkts, men också att det faktiska antalet incidenter har ökat till viss del. har säkerhetsavdelningen påtalat att det alltjämt finns domstolar som helt enkelt inte hörs av, förmodligen eftersom incidenthanteringen uppfattas mer som en service än som ett krav på domstolarna. – Det kan här erinras om att det av Arbetarskyddsstyrelsens kungörelse med föreskrifter om åtgärder mot våld och hot i arbetsmiljön (AFS 1993:2), som gäller arbete där det kan finnas risk för våld eller hot om våld, framgår bl.a. att tillbud och händelser med våld eller hot om våld ska dokumenteras och utredas (se 10 §). Vidare föreligger en underrättelseskyldighet gentemot i vissa situationer (se 2 § arbetsmiljöförordningen [1977:1166] – jfr 6 kap. 4 a § lagen [1998:531] om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, som gäller anmälningar till vid incidenter i samband med förhandlingar på sjukvårdsinrättning). Då incidentrapporteringen har genomgått vissa betydande förändringar kan det kan vara av intresse att närmare studera vilken typ av incidenter som förekommer i domstolarna. Som tidigare nämnts rapporterades sammanlagt 170 incidenter (se den av DV publicerade sammanställningen Säkerhet 2008, särskilt s. 6 ff.). Vanligast förekommande i rapportfloden synes vara incidenter som av DV hänförs till kategorin övrigt (55 stycken). Hit hör huvudsakligen olika typer av falsklarm (överfallslarm etc. som utlösts av misstag från förhandlingssalen eller utlösta brandlarm), ordningsvakters avvisningar av personer som stört den allmänna ordningen och sjukdomsfall. Likaså hänförs hit diverse telefonsamtal som upplevts som obehagliga, men ej entydigt hotfulla. En vanlig anledning till att en incidentrapport upprättas är någon form av tumult i domstolsbyggnaden (22 incidentrapporter). Vidare rapporteras till ett ganska betydande antal olika former av skadegörelse (t.ex. i anslutning till avkunnande av dom) och stölder. Med en viss frekvens förekommer i incidentrapporteringen även hot. Särskilt om man slår samman rapporterna avseende hot mot olika skyddsobjekt (mot domare, domstol, målsägande, åklagare, domstolsanställda, övriga parter, nämndemän, vittnen, åhörare och ordningsvakter) framträder en bild av att hot förekommer tämligen ofta. Våld (exempelvis mot åhörare, målsägande eller vittnen) förekommer betydligt mer sällan. Enligt verkets sammanställning (Säkerhet 2008 s. 8) är det nästan uteslutande i allmänhetens utrymmen eller i direkt anslutning till domstolen som parter, vittnen eller andra besökare utsatts för hot eller våld. Verket har betonat att det är särskilt viktigt med uppsyn över allmänhetens utrymmen inför och efter förhandlingar samt vid pauser samt att eventuella ordningsvakter bör ha arbetsuppgifter som innebär att de ofta är synliga just där. Verket har därvid också betonat att det främst är där som åklagare har rapporterat att de känt sig hotade i domstolen. DV:s statistik för visar att totalt 90 incidenter rapporterades. inkom därutöver 20 rapporter om beslag av otillåtna föremål vid allmänna och särskilda säkerhetskontroller. rapporterades att 144 föremål hade tagits i förvar respektive i beslag under totalt ca med säkerhetskontroll; vanligast förekommande bland dessa föremål var fickknivar, fällknivar och saxar, men även enstaka moraknivar, fjäderbatonger och skalpeller m.m. blev föremål för rapporter (Incidentstatistik . En undersökning av situationen vid förhandlingar på sjukvårdsinrättning gav vid handen att fyra incidenter hade inrapporterats januari–. Samtliga synes ha rört händelser inne i själva förhandlingssalen; hade en patient medfört två väskor till förhandlingen ur vilka denne hade plockat upp hårda och tunga föremål. En incidentrapport kan i sig naturligtvis omfatta flera händelser, trots att den bara har gett upphov till en post i statistiken. Detta kan möjligen bidra till en snedvriden bild av vad som egentligen har inträffat. Som ett belysande exempel på vad som kan rymmas i en enda rapport kan följande nämnas. I samband med en allmän säkerhetskontroll som genomfördes vid togs mellan 90 och 100 föremål i förvar. Föremålen var enligt rapporten sådana som kunde användas vid brott mot liv eller hälsa. Det rörde sig huvudsakligen om stick- och skärvapen, t.ex. knivar, stiletter, fällknivar och mattknivar. Andra farliga föremål som togs i förvar var skruvmejslar, saxar, slipade nagelfilar och kedjor. Inget av de farliga föremålen kunde härledas till den förhandling i säkerhetssalen som låg till grund för beslutet om säkerhetskontroll; i stället rörde det sig enligt rapporten om föremål som personer som besöker domstolens lokaler helt enkelt bär på sig. I övrigt gjordes två narkotikabeslag (marijuana och rökheroin). En stilett, en bladstilett, en stor pennkniv, en stor slipad och bockad nagelfil (inbrottsverktyg) och en morakniv togs också i beslag. Under de fyra dagarnas säkerhetskontroll var det sammanlagt fem personer som inte underkastade sig kontrollen och som i stället avvek från platsen (Incidentrapport, , – incidentrapporten bokfördes i statistiken av DV under kategorin övrigt). Den refererade incidentrapporten kan inte sägas vara atypisk. Vid en allmän säkerhetskontroll vid samma domstol togs mellan 30 och 40 föremål i förvar. Flertalet av dessa var stick- och skärvapen (knivar, fällknivar och skruvmejslar) men bland de i förvar tagna föremålen återfanns även pizzaslicers, multiverktyg, slipade nagelfilar och spetsiga kammar. En expanderbatong togs i beslag. Fyra personer avstod från att underkasta sig visitation och avvek medan fem personer avvek för att senare komma tillbaka för visitation. I rapporten noterades att tingsrätten hade ett förhållandevis litet antal förhandlingar (Incidentrapport, , m.fl.). En allmän säkerhetskontroll i samband med en narkotikarättegång vid ledde till att 22 knivar omhändertogs , dvs. i genomsnitt nästan två per dag. Därutöver hittades andra stickföremål på besökarna, t.ex. saxar, skruvmejslar, och sekatörer. Även vid denna säkerhetskontroll noterades att åtskilliga besökare vände om när de insåg att de skulle bli föremål för visitation.1 – Utredningen har också tagit del av åtskilliga rapporter från rörande föremål som tagits i förvar respektive i beslag. 4.4Statistik över antalet genomförda säkerhetskontroller Genom DV:s säkerhetsavdelning har utredningen erhållit uppgifter om antalet genomförda säkerhetskontroller genom årens lopp, liksom de därmed sammanhängande kostnaderna. –2007, dvs. sedan möjligheterna att besluta om särskild säkerhetskontroll eller allmän säkerhetskontroll infördes, genomfördes säkerhetskontroll vid 1 806 tillfällen. Av dessa avsåg 151 allmän säkerhetskontroll. Antalet allmänna säkerhetskontroller varierade mellan 13 och 44 stycken (vid 7 respektive 10 domstolar). Sådana kontroller har aldrig genomförts vid fler än 17 domstolar under ett och (2005). Särskilda säkerhetskontroller genomfördes vid som minst 182 (31 domstolar) och som mest 355 tillfällen (51 domstolar). Kostnaden för de 25 allmänna säkerhetskontroller som 12 domstolar genomförde uppgick till , vilket avsåg kostnader för personal och hyra av teknisk utrustning. I genomsnitt skulle de 25 allmänna säkerhetskontrollerna därmed ha kostat . DV har dock framhållit att kostnaderna i det enskilda fallet kan bli betydligt större än så och har som exempel hänvisat till den tidigare nämnda allmänna säkerhetskontroll som genomfördes vid ; den fakturerade kostnaden för säkerhetskontrollen uppgick den gången till . För kostnader hänförliga till allmänna säkerhetskontroller svarar DV. DV tecknade efter ändringarna i säkerhetskontrollagen ett rikstäckande avropsavtal med som innebär att en enskild domstol på egen hand ska kunna beställa larmbåge, apparatskötare, ordningsvakter och vid behov röntgenutrustning från ett lokalt Securitas-kontor (DV:s Budgetunderlag 2003–2005 s. 21). Ordningsvakter betalas, till skillnad från närvarande polismän, av domstolen. Enligt uppgift från DV:s säkerhetsavdelning är priset för en dags säkerhetskontroll med en inhyrd ordningsvakt (enligt avtal). Hyreskostnaden för den grundutrustning som krävs för säkerhetskontrollen uppgår till . De särskilda säkerhetskontrollerna, som belastar domstolarnas egen budget, kostade (229 säkerhetskontroller vid 41 domstolar). Kostnaden per särskild säkerhetskontroll skulle därmed uppgå till i genomsnitt ca . beslutade ca 40 domstolar om särskild säkerhetskontroll (totalt ca ). Kostnaden uppgick till , varav merparten – – var kostnader för inhyrda ordningsvakter vid , dels för domstolens egna säkerhetsförhandlingar i säkerhetssalarna, dels för förhandlingar som var hänförliga till andra i belägna domstolar. De flesta domstolar hade således inte några större kostnader för sådana säkerhetskontroller, vilket kan förklaras med att polis medtagit utrustning eller att domstolen haft sin egen metalldetektor och i vissa fall även egen ordningsvaktspersonal (DV:s sammanställning Säkerhet 2008, s. 6). I Domstolar genomförs regelbundet en s.k. medarbetarenkät. svarade totalt 4 449 personer på enkäten, vilket motsvarar av samtliga anställda inom Domstolar. I de enkäter som genomfördes ställdes frågan om den som svarade på enkäten varit utsatt för hot och/eller våld och/eller trakasserier från allmänheten i sitt arbete. Vid vart och ett av frågetillfällena svarade mellan ja på denna fråga. enkät ställdes i stället frågan om den som svarade på enkäten varit utsatt för sådana händelser i sitt arbete under den senaste 12-månaderspersioden, varvid svarade ja. (Vid detta frågetillfälle definierades Våld likställdes med fysiskt våld mot person, t.ex. misshandel, och hot exemplifierades med olaga hot eller utpressning, medan trakasseri uppgavs vara exempelvis kränkning, ofredande eller subtila hot.) De som besvarade enkäterna har också fått tillfälle att värdera ett påstående om att den fysiska arbetsmiljön är sådan att man känner sig trygg/säker när man arbetar. Andelen som upplever situationen så i hög utsträckning har stadigt ökat, från år . Den andel som uppger att de inte alls känner sig trygga/säkra när de arbetar har i motsvarande mån minskat , från till . instämde av medarbetarna i påståendet att de har tillräckliga kunskaper om de risker som finns i arbetet för att arbeta så säkert som möjligt. Därefter har denna andel ökat till (). De som helt tycker sig sakna kunskaper om riskerna har minskat från (se bl.a. Allmän säkerhetskontroll i domstol – en utvärdering s. 23). 4.6Intern och extern samverkan I syfte att förankra säkerhetsarbetet i domstolsverksamheten och öka förutsättningarna för nätverk i säkerhetsfrågor sker viss intern samverkan i en särskild grupp, Domstolars Säkerhetsgrupp. Gruppen innehåller en representant från varje arbetsgivargruppsområde, totalt åtta stycken. DV:s säkerhetsavdelning, som har den sammankallande funktionen, upprätthåller kontinuerlig kontakt med gruppen och informerar om pågående arbete. Vidare inhämtar säkerhetsavdelningen genom denna kanal synpunkter och önskemål från domstolarna. Extern samverkan i säkerhetsfrågor sker i en central samverkansgrupp i vilken – utöver DV – , , och ingår. Vidare förekommer samverkan i särskild form med Säkerhetspolisen angående otillåten påverkan mot domare, med Kommuner och Landsting (SKL) angående säkerheten vid förhandlingar på sjukvårdsinrättningar samt med . I Framtida riktlinjer för säkerhetsarbete i domstolsväsendet (DV Rapport 2002:6) redovisade DV ställningstaganden till bl.a. risken för hot och våld i domstolarna, men också olika verktyg som står till förfogande i säkerhetsarbetet. Verket konstaterade att risken för hot och våld i domstolarna är svår att analysera. Å ena sidan är det vanligare att man upptäcker en hotbild i brottmål än i andra mål, varför det oftast är i sådana mål man talar om riskförhandlingar. Enligt DV är det dock, å andra sidan, i familjemål som de flesta allvarliga polisanmälda händelser som innefattar hot eller våld i domstolarna har inträffat. Slutsatsen blev att risken finns i alla måltyper. ansågs risken generellt sett vara mindre vid allmän förvaltningsdomstol (på grund av att det där hålls en mindre andel muntliga förhandlingar än i allmän domstol). DV, som tog sin utgångspunkt i den allmänna utvecklingen i fråga om våldsbrott, bedömde att risken var stor för att våldsbrottsligheten och hoten i landets domstolar skulle fortsätta att öka (s. 9 ff.). I rapporten redovisades en enkät som riktats till i stort sett samtliga domstolsanställda. En särskild enkät riktades till domstolschefer (eller i förekommande fall domstolarnas säkerhetschefer). I enkätundersökningen framkom (s. 26) att av de allmänna domstolarna ansåg att säkerhetskontrollagen är fullt tillräcklig i fråga om vilken hotbild som bör krävas för att en allmän säkerhetskontroll ska få beslutas. ansåg att det – till skillnad från vad som är fallet – inte bör krävas en konkret säkerhetsrisk för att allmän säkerhetskontroll ska komma i fråga. Andra former av ändringar av lagen efterlystes av . Bland de allmänna förvaltningsdomstolarna var fler tillfreds med nuvarande utformning av lagstiftningen: ansåg att lagen är fullt tillräcklig, medan var missnöjda med kravet på konkret säkerhetsrisk. Resterande ville ha någon annan lagändring till stånd. Således ansåg en majoritet av domstolarna att den säkerhetsnivå som lagen anger är fullt tillräcklig. – I samma enkätundersökning framkom att av de allmänna domstolarna och av de allmänna förvaltningsdomstolarna inte ansåg det önskvärt med ständig säkerhetskontroll vid inpassering till domstolen (s. 26). DV, som menade att det under alla omständigheter var för tidigt att ifrågasätta lagens grundförutsättningar, framhöll att en utvärdering och större översyn av säkerhetskontrollagen borde göras . DV ifrågasatte inför denna utvärdering och översyn om det är ändamålsenligt att ha två typer av säkerhetskontroll eller om instituten allmän och särskild säkerhetskontroll kan slås samman. (DV ansåg att kravet på konkret risk i vart fall bör vara identiskt för båda formerna av säkerhetskontroll och att nivån som gäller för allmän säkerhetskontroll då bör räcka). Vidare menade DV att en regel om underrättelseskyldighet gentemot domstolen rörande faktorer av betydelse för hotbilden kunde övervägas för poliser och åklagare.