sou · GXB354 · 2009-06-17 00:00:00 — Detta tillsammans med den administrationsavlastning från Länsstyrelserna som föreslås kan uppskattningsvis tillföra systemet . Förslaget om ett nytt älgförvaltningssystem har remissbehandlats. En övervägande del av remissinstanserna var positiva till grundtankarna i förslaget och ansåg att det fanns skäl att tillsätta en utredning för att utveckla förslaget och göra det mera konkret. Gällande rätt och tidigare förslag till älgförvaltning En särskild utredare fick i uppdrag att analysera den nuvarande älgförvaltningen och om det fanns behov av förändringar skulle utredaren lämna ett förslag som byggde på en förvaltningsmodell som var anpassad till älgstammens lokala ekologiska förutsättningar. Målet var en livskraftig älgstam av hög kvalitet där stammen är i långsiktig balans med betesresurserna och älgstammens storlek genom lämplig avskjutning är anpassad till betestillgången, de areella näringarna och trafiksäkerheten. En enkel, rättssäker och kostnadseffektiv administration skulle eftersträvas. överlämnades betänkandet En bättre viltförvaltning med inriktning på älg (SOU 2007:63). I betänkandet föreslås att länsstyrelserna ges i uppdrag att indela landet i viltförvaltningsområden för älg. Vid bedömningen av lämplig storlek på dessa ska främst två kriterier ha företräde. Det första är vilja och möjlighet till samverkan inom området mellan markägare och jägare och det andra är naturlig avgränsning. Områdena ska begränsas genom naturliga barriärer för viltet, t.ex. vattendelare, större jordbruksområden större vattendrag eller viltstängsel. Hänsyn måste tas till älgens vandringar och länsgränser får inte begränsa möjligheten till bildande av effektiva områden. Viltförvaltningsområdena kommer att variera i storlek beroende på var i landet man befinner sig och utifrån att förvaltningsområdet i huvudsak ska kunna förvalta en egen älgstam. Vid länsgränsöverskridande områden får den länsstyrelse som har största arealen inom sitt län ansvaret för bildandet av området. Inom varje viltförvaltningsområde för älg ska det finnas en styrelse som utses av respektive länsstyrelse. Bildandet av viltförvaltningsområden för älg får inte inskränka den rättighet till jakt som tillkommer samerna genom rennäringslagen (1971:437). All jaktbar mark för älg ska ingå i viltförvaltningsområden. Det nuvarande licenstilldelningssystemet avskaffas och ersätts med kravet på skötselplan där avskjutningen ska bestämmas inom området . Skötselplanen inom ett viltförvaltningsområde för älg ska omfatta minst följande delmoment och mål; -Åtgärder för att höja älgstammens kvalitet och mål för stammens köns- och ålderssammansättning. -Prognos för fodertillgång både . -Aktuella skadeinventeringar på tallungskog och lövträdsbestånd. Gällande rätt och tidigare förslag till älgförvaltning -Genomförda älgobs och andra inventeringar som gjorts inom området. -Mål för älgtäthet och ålderssammansättning av vinterstam. -Avskjutningsmål fördelat på kor, tjurar och kalvar. -Planens anpassning till eventuella förekomster av rovdjur. -Åtgärder som minskar behovet av skyddsjakt utöver fastställd nationell jakttid. I betänkandet framhålls att skötselplanen måste bygga på så mycket fakta som möjligt och att det är nödvändigt att de instrument för olika slags inventeringar som finns också används i ökad omfattning. Vid noterade avvikelser från planen och bristande måluppfyllelse ska planen revideras genom styrelsens beslut och på nytt sändas till för beslut om godkännande. Betänkandet har inte remissbehandlats men i direktiven anges att det ska vara en utgångspunkt för den översyn som utredningen nu ska göra. 3.1Älgstammens storlek över tid Den svenska älgstammen har genomgått stora numerära förändringar över tiden. Den tidigare situationen präglades av oreglerad jakt samt förbud mot jakt av årskalv. Skogsbete av tamboskap och ett skogsbruk inriktat mot plockhuggning innebar att endast små mängder foder producerades. Även om avskjutningen sakta ökade så låg nivån –1960 på 10 000 till 30 000 älgar . Den svenska älgstammen ökade sedan dramatiskt under 1970- talet. Skogsbrukets övergång till trakthyggesbruk skapade efter hand stora hyggesarealer, rika på lövsly och örter. Dikningsprojekt och upphörande av slåtter är andra faktorer som också påverkade fodersituationen. Detta medförde att älgstammen kunde växa utan att det egentligen märktes på betestrycket. Tillväxten påskyndades av att kalvjakt åter tilläts och att jakttrycket därmed till viss del lades över från kor till årskalvar, vilket i sin tur skapade mer produktiva vinterstammar. En underskattning av älgstammens tillväxtpotential och eftersläpande tilldelningar innebar en hög ökningstakt. I början av 1980- talet hade avskjutningen dock ökat så mycket att älgstammen åter började minska. har avskjutningen minskat till cirka hälften av den nivå den hade , se figur 3.1. En beräkning av vinterstammen 2004/05 indikerade att det då fanns totalt drygt 200 000 älgar i Sverige.1 1 . i Svenska Jägareförbundets Handlingsplan för älg; 2008. 3.2Metoder att mäta älgstammen Det finns olika metoder att mäta älgstammens storlek och ibland används flera av dessa tillsammans för att få en så precis uppskattning som möjligt. På storskalig geografisk nivå (riket, region) följs förändringar i älgstammens storlek främst via avskjutningsdata. På lokal nivå finns olika metoder för att mäta älgstammens storlek. Dessa kan delas upp i direkta metoder, vilka ger älgstammen i antal djur per ytenhet, respektive indirekta metoder, vilka ger ett index som kan jämföras över tiden. På storskalig geografisk nivå (riket, region) följs, som tidigare nämnts, förändringar i älgstammens storlek främst via avskjutningsdata. Älg och kronhjort är de enda klövviltarter i med lagstadgad skyldighet att anmäla avskjutningen. Jakträttshavaren är skyldig att anmäla jaktresultatet till från jakttidens utgång, även när några djur inte har fällts. sammanställer avskjutningsdata gällande älg för sitt län, sker detta vanligtvis via datasystemet JAS (). skickade länsstyrelserna sina sammanställningar till , vilka gjorde en summering på riksnivå. gör istället detta som en del i det allmänna uppdraget. har sammanställt avskjutningsdata för den svenska älgstammen . Avskjutningen låg fram till och med 1970-talet på en låg nivå, mindre än 40 000 älgar . Avskjutningen ökade sedan dramatiskt för att kulminera då mer än 174 000 älgar sköts i landet. Avskjutningen har sedan åter minskat för att vara knappt hälften så stor som då flest älgar sköts. /08 omfattade avskjutningen i landet 80 974 älgar, se figur 3.1. Avskjutningsdata används som ett index för att följa förändringar i älgstammens storlek på riks- och regionnivå. Dessa anses sannolikt ge en riktig bild av älgstammens utveckling, möjligen med tidsförskjutning. På mindre geografiska områden kan i stället förändrade restriktioner för älgavskjutningen mellan olika år slå igenom, så att en ökad avskjutning i själva verket motsvaras av en minskad älgstam och tvärtom. Figur 3.1 Avskjutningen av älg i –2007 publiceras avskjutningsdata för älg på , även specificerat på län och form av licensområde. Trenderna i avskjutningen varierar beroende på läge i landet. I figur 3.2 framgår avskjutningen för länen uppdelade i regioner och i figur 3.3 den länsvisa avskjutningen. Avskjutning per 1 000 ha för samtliga län (1960-2007) Figur 3.3 Länsvis avskjutning per 1 000 ha registrerad älgmark /08 Avskjutningsdata är en viktig komponent i modeller för att göra prognoser över älgpopulationers utveckling där de kombineras med data från älgobs, spillningsinventering eller flyginventering, se nedan. På lokal nivå är flyginventering ett sätt att mäta älgstammens storlek i antal djur per ytenhet. Den normala arbetsgången är att från helikopter räkna de älgar man ser. Antingen sker räkningen på provytor, vilket ger möjlighet att skatta precisionen (via den statistiska metoden fångst-återfångst) eller som totalräkning, vilket ger ett minsta antal älgar (eftersom man aldrig ser alla älgar som finns). Det finns även företag som använder s.k. avståndsinventering (Distance Sampling) för att räkna älgar. Jämfört med andra metoder är flyginventering relativt dyrt, kostnaden kan uppskattas till 2–per hektar (2008). Metoden kräver också van personal och goda snöförhållanden (helst några dygn gammal, heltäckande snö och upplega). Flyginventering visar bara älgpopulationen i området under just de dygn som inventeringen pågår vilket måste tas med i beräkningarna om inventeringen sker där älgar vandrar över större områden. Vid flyginventering har man möjlighet att skilja ut olika kategorier av älgar (vuxna tjurar, vuxna kor och kalvar). En metod som används allt mer är spillningsinventering. Då räknas högar med älgspillning på provytor, systematiskt utlagda inom det område som ska undersökas. Inventeringen sker och avser spillningshögar från den senaste vintern. Baserat på kunskap om älgens defekationshastighet och antalet vinterdygn kan data därefter översättas till antal älgar inom området. Till skillnad från flyginventering ger detta en bild av älgstammens storlek . Vid spillningsinventering finns dock ingen möjlighet att skilja ut olika kategorier av älgar. Spillningsinventering ställer inga krav på snöförhållanden, vilket är en fördel i . Kunskapen om variationer i älgens defekationshastighet är relativt bristfällig, vilket är en svaghet med metoden när antalet älgar ska beräknas. tionshastigheten variera beroende på faktorer som älgstammens och födans sammansättning. Spillningsinventering kan även användas som en indirekt metod. Då avstår man från beräkningen av antalet älgar och använder i stället antal spillningshögar per provyta som ett index, vilket kan jämföras mellan åren. Det förekommer också försök med avståndsinventering där man utgår från älgarnas spillning. Älgobs är den vanligaste indirekta metoden. Den går ut på att systematiskt använda observationer av älg för att skatta förändringar i älgstammens storlek och sammansättning. Observationerna genomförs av jägare under den första delen av älgjakten. Älgobsen genomförs över hela landet och omfattar totalt cirka . Jägarna genomför älgobsen som varje jaktlag jagar under den första jaktmånaden (september i norra och oktober i ). För varje jaktdag antecknar jaktlaget antal jägare, antal jakttimmar samt de observationer man gjort. Det finns instruktioner för hur jägarna ska räkna observationer i särskilda fall, till exempel om flera jägare står tillsammans och observerar samma älgar, eller om jägarna observerar älgar på väg till eller ifrån sitt pass. Jägarnas observationer sätts i relation till ett ansträngningsmått, och ger observationer vilket används för att upptäcka förändringar i älgstammens storlek över tiden. Andra vanligen använda resultat från älgobsen är andel tjurar av vuxna älgar vilket är ett mått på älgstammens sammansättning samt antal årskalvar per hondjur vilket är ett mått på reproduktionen. Älgobsen ger resultat i form av index vilka inte är möjliga att direkt översätta till antal älgar i området eller den exakta sammansättningen. Syftet är att använda metoden för att följa förändringar i älgstammen . Det är inte heller möjligt att direkt jämföra värden för olika områden. Detta beror på att observerbarheten (antal timmar det tar för att se en älg) är beroende av t.ex. skogens struktur och sammansättning. Metoden har utvärderats och det har då visat sig finnas positiva samband mellan älgobs och verklig populations- storlek för de flesta områden som studerades.2 För att kunna översätta resultaten från älgobs till storlek och sammansättning av en älgpopulation krävs att flera oberoende inventeringsmetoder används parallellt inom samma område. pågår ingen utveckling av andra metoder för att mäta älgpopulationer. I andra länder används olika varianter av spårinventering. Man kan även tänka sig utveckling och varianter av älgobs (till exempel köteori – hur det tar att se den första älgen), men inget av detta är prövat. Inom arbetar man för att jägarna i allt högre grad själva ska rapportera avskjutning i databasen . Ett samarbete har inletts med länsstyrelserna med den avsikten. En annan ambition är att ta fram databaserade verktyg för att beräkna älgpopulationers utveckling baserat på avskjutning, i kombination med andra data. Dessa verktyg är främst tänkta för användning inom de viltförvaltningsområden för älg som planeras med utgångspunkt från det s.k. ramförslaget 2004. Det finns även andra intressenter som tagit fram sådana rapporteringssystem och arbete pågår för att om möjligt samordna dessa olika datasystem och skapa en neutral databas som alla kan få tillgång till. Svenska Jägareförbundets viltövervakning utvecklar också en metod att samla in avskjutningsdata för flera viltarter via enkäter riktade till jägare och där ingår även älgen. För att bedöma huruvida en population är livskraftig görs ofta en beräkning som grundar sig på sannolikheten att populationen försvinner . Antalet älgar som ses - bara en fråga om hur många som finns? SLU (stencil); 1994, . & observations as an index of moose Alces alces population parameters; 1999 Wildlife Biology 5:3, pp. 177–185, E.J. observations of moose Alces alces as a management tool; 1999 Wildlife Biology 5:2, pp. 107–117, of scale on moose Alces alces observation rate; 2000 Wildlife Biology 6:3, pp. 157–165, Zakariasson P. observations of moose Alces alces: How good are they? Examensarbete i skoglig zooekolog 2006:5. samt dess tillväxttakt påverkar utfallet.3 Den svenska älgstammen anses inte vara utsatt för sådan risk för utrotning att sådana hänsyn bör tas nationellt inom ramen för förvaltningen. På lokal nivå kan det när det gäller små och geografiskt isolerade populationer dock vara en risk som bör tas med vid förvaltningen. Jakt är en mycket effektiv metod för att reducera en population och en överexploatering av vuxna djur kan kraftigt reducera beståndet. En livskraftig älgstam av hög kvalitet Lokala älgpopulationer uppvisar en varierad täthet avseende antal älgar per ytenhet. Populationer kan även variera i åldersstruktur och könskvot. Dessa parametrar har en avgörande betydelse för det som vanligtvis brukar benämnas som stammens kvalitet. Ofta mäts kvalitet i form av antal kalvar per ko, slaktvikt, hornstorlek etc. Ärftligheten av dessa kvantitativa egenskaper kan förväntas vara mycket liten.4 Såsom i princip alla större djurarter påverkas även älgen i en rad avseenden av en förändrad populationsstorlek. Detta har sin grund i att nödvändiga resurser är begränsade. När populationen ökar påverkas samtliga individer negativt av den konkurrens som genast uppstår, och tvärtom när populationen minskar. I första hand påverkas populationens tillväxtförmåga. Ur ett jaktperspektiv är detta av avgörande betydelse för beräknandet av vilket hållbart uttag som kan göras ur populationen. I områden med mycket hög täthet har kvalitativa försämringar på populationsnivå varit mätbara och även förhöjd dödlighet har påvisats. Då begränsade resurser delas med andra arter kan även deras antal påverka älgens tillväxthastighet. 3Mace, G.M. and Lande, R. Assessing extinction threats: toward a reevaluation of IUCN threatened species categories. – Conservation Biology 5: 148-157. 4Maynard , J. , , NY. Vid förvaltningen är det viktigt att beakta att en älgpopulation är åldersstrukturerad. Anledningen till detta är att åldern i sig förklarar en mycket stor del av den variation som uppvisas i kroppstorlek, massa, reproduktion, hornstorlek, överlevnad m.m. Erfarenhet visar att hänsyn bör tas till åldern i många analyser som görs av en älgpopulation. Älgkalvar föds med en könskvot som är nära 0,5, dvs. antalet hanrespektive honkalvar är ungefär lika men där det oftast är en svag övervikt för hankalvar. Beroende på varierad dödlighet mellan könen uppvisar ofta den vuxna delen av älgstammen en skev könskvot där hondjuren är i majoritet i samtliga åldersklasser. Tjurar uppvisar i regel även en högre dödlighet vid jakt. Beroende på vilka förvaltningsmål man sätter upp bör könskvoten vara olika. Ett av de vanligare förvaltningsmålen för hållbart nyttjande av biologiska naturresurser är att kunna göra ett så stort och jämnt årligt uttag som möjligt. I en älgpopulation bör könskvoten då vara skev med en övervägande del produktiva hondjur. Tjurandelen ska som minst vara den som garanterar att korna blir betäckta. En konsekvens av jakt mot sådana mål är att jakttrycket förskjuts mot tjurar vilket leder till en lägre medelålder hos dessa. Stora tjurar blir en sällsynthet. Många jägare anser att stora tjurar har stort värde. Om förvaltningsmålet är att få en större andel äldre tjurar måste jakttrycket flyttas mot kor istället. Konsekvenserna av jakt mot sådana mål blir en sänkt medelålder och en minskad andel kor i populationen med en minskad tillväxt till följd. Det årliga uttaget ur populationen minskar. Om jakttrycket riktas mot årskalvar i stället för vuxna djur stiger medelåldern hos de vuxna djuren. Den kommande tillväxten påverkas sedan positivt av den åldersberoende reproduktionen. En population svarar på hur dödligheten i form av jakt läggs på ett sätt som oftast kan förväntas. Om kunskap saknas i populationsekologi kan de förvaltningsmål som ställs upp stå i konflikt med hur jakten genomförs. Det är däremot svårt att i förväg veta hur stor effekten blir av en åtgärd. Adaptiv förvaltning (se kapitel 8 nedan) bör därför alltid tillämpas för att kunna reglera en lokal älgstam i önskvärd riktning. I har det på flera håll utarbetats avskjutningsmodeller för att föra populationen till det läge som uppfyller de förvaltningsmål som satts upp. har framför allt två modeller används. I län har man arbetat för att styra jakten mot en hög kalvavskjutning och få en ökad tjurandel med en högre medelålder hos både tjurar och hondjur. Man har infört taggrestriktioner som innebär att endast större, oftast äldre, tjurar får fällas. Mindre tjurar fredas och ges möjlighet att växa ytterligare. Jakten på hondjur regleras främst med jakttiden. I jaktvårdsdistrikt genomfördes ett försök 1999-2004 med oreglerad älgjakt där A-licensområden med en areal över 1 000 ha fick jaga utan tilldelning om av de fällda vuxna älgarna var hondjur och av alla fällda älgar var årskalvar. Syftet var att förbättra tjurstammens kvalitet och det uppnåddes liksom en ökning av reproduktionen. En avskjutningsmodell utarbetas för att förändra ett rådande tillstånd i en population och kan inte ses som en strategi som kan tillämpas i alla lägen. Det är nödvändigt att följa upp modellens konsekvenser på lokal nivå för att kunna bedöma om förvaltningsmålen uppfylls. Förvaltningsmål kan variera mellan områden och över tiden. Båda avskjutningsmodellerna ovan syftar främst till att höja andelen och medelåldern hos tjurar men också att öka eller behålla en önskad storlek på älgstammen. Könsfördelning, ålder och slaktvikter i statistiken Avskjutningsstatistiken ger en bild av könsfördelning och ålder på de älgar som skjutits och visar också att de varierar i landet. Antalet fällda älgar per 1 000 ha var /08 högst i (nära 4) och lägst i (drygt 1) medan det i hela riket fälldes drygt 2 älgar per 1 000 ha. När det gäller andelen årskalvar som skjuts varierar det mellan i och i men andelen är i flertalet län mellan . Ett av de mått som används för att ange älgstammens kvalitet är som sagts slaktvikter för kalv. Sådana data finns dock inte för hela landet. I län och i har sådana data samlats in , se figur 3.4 och 3.5. Slaktvikterna avser kalvar fällda . Figur 3.4 Slaktvikter (kg) från län5 Tjurkalvar (totalt 748 st) Kvigkalvar (totalt 715 st) 5 Uppgifterna för perioden –1985 är sammanställda av från älgar slaktade i skogsbolagets slakteri i . Underlaget för perioden –2008 är uppgifter från hela länet. Slaktvikter (kg) från Tjurkalvar (totalt 879 st) Kvigkalvar (totalt 805 st) 4.1Olika sätt att bruka skogen dominerade en typ av s.k. blädningsskogsbruk där de ekonomiskt mest värdefulla träden avverkades i selektiva uttag i Sverige.1 ökade efterfrågan på skogsindustriella produkter snabbt i som efterfrågan på vedråvara för eldning och kolning minskade. Med stöd av skogsvårdslag inleddes en restaurering av de lågproduktiva skogar som var resultatet av tidigare skogsbruk. Det s.k. trakthyggesbruket ersatte på bred front blädningsskogsbruket. Trakthyggesbruk är ett skogsbrukssätt där skötselåtgärderna under olika utvecklingsfaser hos skogen går ut på att skapa likåldriga större bestånd (trakt). Två huvudformer av trakthuggning förekommer, genom kalavverkning och med fröträdsställning.2 De senaste skogsvårdslagarna har haft olika fokus. Den lag som kom 1948 innefattade ett förbud mot blädning i syfte att restaurera de lågproduktiva bestånd som blev följden av det tidigare skogsbruket. Lagen som infördes fokuserade på produktionshöjande åtgärder i ljuset av den virkesbrist som man befarade mot slutet av . 1994 genomfördes förändringar som innebar att produktions- och miljömålen jämställdes och en omfattande avreglering skedde för att främja skogsägarens brukande av sin skog med frihet under ansvar. Ett uttalat syfte med skogspolitik var också, som tidigare nämnts, att främja variationen i brukandet i syfte att gynna skogens många värden. 1Ekelund H. och ., Skogspolitisk historia, Rapport 8 A 2001, 2001. 2Skogsencyklopedien, , 2000. I skogspolitiska beslut (prop. 1992/93:226) anges två mål, ett produktionsmål och ett miljömål vilka är jämställda. Produktionsmålet uttrycks enligt följande: Skogen och skogsmarken skall utnyttjas effektivt och ansvarsfullt så att den ger en uthålligt hög avkastning. Skogsproduktionens inriktning skall ge handlingsfrihet i fråga om användning av vad skogen producerar. Miljömålet innebär följande: Skogsmarkens naturgivna produktionsförmåga skall bevaras. En biologisk mångfald och genetisk variation i skogen skall säkras. Skogen skall brukas så att växt- och djurarter som naturligt hör hemma i skogen ges förutsättningar att fortleva under naturliga betingelser och i livskraftiga bestånd. Hotade arter och naturtyper skall skyddas. Skogens kulturmiljövärden samt dess estetiska och sociala värden skall värnas. I den skogspolitiska propositionen 2007/08:108 En skogspolitik i takt med tiden anges att grunderna i gällande skogspolitik bör ligga fast men i högre grad beakta framtida klimatförändringar, behovet av ökad tillväxt i skogen samt en förbättrad generell hänsyn. beslutade om nationella miljökvalitetsmål. Ett av dessa är Levande skogar. Det innebär följande: Skogen och skogsmarkens värde för biologisk produktion skall skyddas som den biologiska mångfalden bevaras samt kulturmiljövärden och sociala värden värnas. Skogsbruket berörs också av andra miljökvalitetsmål, Levande sjöar och vattendrag, Myllrande våtmarker, Ingen övergödning och Bara naturlig försurning. Regeringen tillsatte en utredning för att se över miljömålssystemets struktur, organisation och ansvarsfördelning. Uppdraget ska redovisas . har 2005 antagit nationella skogliga sektorsmål. De utgör myndighetens uttolkning av den statliga skogs- och miljöpolitiken och är hierarkiskt strukturerade i tre nivåer. På den översta nivån finns de övergripande målen som fastställts av riksdag och regering; skogspolitiska beslut om jämställda produktions- och miljömål samt miljöpolitiska beslut om bl.a. Levande skogar. På nästa nivå finns en långsiktig målbild som innehåller förtydliganden och tolkningar av de övergripande målen. Målbildens syfte är att måla upp ett önskvärt tillstånd i skogen och skogsbruket. Tidshorisonten varierar mellan några decennier och sekel. På den tredje och lägsta nivån finns de kortsiktiga målen som i regel är kvantifierade och avser att spegla ambitionerna för ett antal viktiga områden ur skogspolitisk synpunkt. De nationella skogliga sektorsmålen innehåller 13 kortsiktiga mål som delats in i tre grupper: God tillgång på värdefull skogsråvara Mångbruk och sociala värden