sou · GWB358d5 · 2009-01-01 00:00:00 — Följdändringar har dock gjorts, nämligen dels i samband med att LSK infördes, dels i samband med att ersatte och de tio skattemyndigheterna (prop. 2001/02:25 respektive prop. 2002/03:99). Första stycket i 11 kap. 9 § SBL har bara ändrats en gång och det var när ersatte och de tio skatte- myndigheterna (prop. 2002/03:99). beslutas den slutliga skatten i två steg. Först fattar ett grundläggande beslut om årlig taxering enligt 4 kap. 2 § TL, dvs. fastställer underlagen för inkomstskatten m.fl. skatter. Därefter fattar enligt 11 kap. 9 § första stycket SBL beslut om skattens storlek enligt taxeringsbeslutet – s.k. grundläggande beslut om slutlig skatt. Beslutet om slutlig skatt är en direkt funktion av taxeringsbeslutet och innebär inget annat än att skatten på underlagen beräknas. Ett taxeringsbeslut enligt taxeringslagen leder helt enkelt till ett beslut om slutlig skatt enligt skattebetalningslagen. I fortsättningen ska bara fatta ett beslut, nämligen beslut om slutlig skatt. Beslutet ska fattas på grundval av deklarerade uppgifter, kontrolluppgifter och vad som i övrigt kommit fram efter utredning. Av 2 och 5 §§ följer att beslutet ska innehålla såväl underlagen för skatterna och avgifterna som de olika skatternas och avgifternas storlek. Det som bestäms i två beslut kommer att bestämmas i ett beslut. Ett beslut om slutlig skatt ska fattas för varje beskattningsår. Enligt 4 kap. 2 § TL ska besluta om den årliga taxeringen före utgången av november taxeringsåret. föreslog i sitt slutbetänkande att tidsgränsen skulle slopas och att det var tillräckligt med en bestämmelse om när beskeden om slutlig skatt senast skulle skickas ut (SOU 1988:21). Departementschefen ansåg dock att det även i det nya taxeringsförfarandet fanns behov av vissa hållpunkter och att det därför behövdes en tidsgräns för taxeringsbesluten (prop. 1989/90:74, s. 294). Det finns ingen gräns för när senast ska besluta om den slutliga skatten. I 11 kap. 15 § SBL sägs dock att besked om slutlig skatt ska skickas till den skattskyldige taxeringsåret. Att besluten om slutlig skatt i fortsättningen även ska innehålla underlagen för skatterna och avgifterna, dvs. det som fastställs i taxeringsbesluten, är inte skäl att införa en tidsgräns för när senast ska besluta om slutlig skatt. Någon tidsgräns liknande den som finns i 4 kap. 2 § TL finns därför inte här. måste dock, i likhet med , fatta beslut om slutlig skatt i sådan tid att besked om slutlig skatt kan skickas ut inom de tider som anges i 10 §. Det innebär att måste organisera arbetet så att beskeden kan lämnas . Av 21 § FL följer att en skattskyldig ska underrättas om innehållet i ett beslut, om det inte är uppenbart obehövligt. Om beslutet gått den skattskyldige emot ska det framgå av underrättelsen hur beslutet överklagas. I 4 kap. 1 § andra stycket TL finns en särskild bestämmelse om underrättelse om taxeringsbeslut. Enligt bestämmelsen ska den skattskyldige utan dröjsmål underrättas om innehållet i ett taxeringsbeslut, om det inte är uppenbart obehövligt. Om beslutet är till den skattskyldiges nackdel ska det framgå av underrättelsen hur omprövning begärs och hur beslutet överklagas. Den ursprungliga lydelsen av taxeringslagen innehöll ett förbud mot att fatta beslut till den skattskyldiges nackdel taxeringsåret. Skälet var att den skattskyldige inte skulle drabbas av kvarstående skatt utan att ha haft möjlighet att begära omprövning av taxeringsbeslutet. För att det skulle fungera krävdes att den skattskyldige underrättades om beslut som var till nackdel och att det av underrättelsen framgick hur man begärde om- prövning eller överklagade (prop. 1989/90:74, s. 294, 399 och 400). Förbudet slopades med verkan års taxering. Det främsta skälet var att förbudet mot beslut till nackdel i novem- ber innebar administrativa problem. Regeringen påpekade också att förbudet inte utgjorde någon garanti för att de skattskyldiga fick sina beslut omprövade . En annan sak som framhölls var att det var angeläget att den effektiva granskningsperioden blev så lång som möjligt (prop. 1995/96:152, s. 81–83). Det finns som synes inte längre något behov av en bestämmelse som kräver snabbare underrättelse än enligt förvaltningslagen. Den särskilda bestämmelsen i 4 kap. 1 § andra stycket TL om att underrättelse ska ske utan dröjsmål om beslutet är till nackdel för den skattskyldige förs därför inte över hit. Det innebär att förvaltningslagen kommer att gälla. Att beslut om slutlig skatt får fattas genom automatisk databehandling behöver inte anges i lag I 4 kap. 2 a § TL sägs att grundläggande beslut om årlig taxering (taxeringsbeslut) får fattas genom automatisk databehandling, om skälen för beslutet får utelämnas enligt 20 § FL. Bestämmelsen, som är och aldrig har ändrats, gör det möjligt att genom automatisk databehandling fatta taxeringsbeslut i enlighet med de uppgifter som den skattskyldige deklarerat (prop. 1993/94:224, s. 19–22). Även på skattebetalningsområdet finns bestämmelser om beslut genom automatisk databehandling i fall där skälen för beslutet får utelämnas enligt 20 § FL. Bestämmelserna gavs ursprungligen i den numer upphävda uppbördslagen (1953:272, UBL) men flyttades i samband med skattkontoreformen till förordning (prop. 1993/94:224, s. 19–22, prop. 1996/97:100). finns bestämmelserna i 28 § SBF. Bestämmelser om på vilket sätt får fatta beslut är föreskrifter om förfarandet hos myndighet. Sådana föreskrifter får regeringen besluta med stöd av 8 kap. 13 § första stycket 2 RF eftersom det rör sig om föreskrifter som enligt grundlag inte ska meddelas av (, Normgivningsmakten enligt regeringsform, 3:e u, s. 159). Innehållet i 4 kap. 2 a § TL behöver alltså inte ges i lag och bestämmelsen förs därför inte över hit. Underlag för skatt och avgift I paragrafen sägs vilka skatte- och avgiftsunderlag som ska fast- ställas i ett beslut om slutlig skatt. Det rör sig om de underlag som räknas upp i 1 kap. 1 § TL, dvs. underlag som fastställs enligt den lagen. Bestämmelsen i 1 kap. 1 § TL fick sin nuvarande lydelse i samband med att nya skatteregler för pensionsförsäkring infördes (2007/08:55, s. 103). Då gjordes en ändring i hänvisningen till lagen om avkastningsskatt på pensionsmedel. Undantag från skattskyldighet vid vistelse utomlands Den som är obegränsat skattskyldig i och som arbetar utomlands är under vissa förutsättningar inte skyldig att ta upp utlandsinkomsten till beskattning här. Bestämmelserna finns i 3 kap. 9–13 §§ IL. Om anställningen och vistelsen utomlands varat och inkomsten beskattas i verksamhetslandet ska inkomsten inte beskattas i – den s.k. sexmånadersregeln. Beskattas inte inkomsten i verksamhetslandet krävs det att anställningen och vistelsen utomlands varat för att inkomsten inte ska beskattas här – den s.k. ettårsregeln. I fall där anställningen och utlandsvistelsen påbörjas sent under beskattningsåret är det inte alltid möjligt att i beslutet om slutlig skatt ta ställning till om inkomsten ska tas upp till beskattning i . Den situationen uppkommer om anställningen och utlandsvistelsen för beslutet har pågått i mindre än eller, om inkomsten beskattas utomlands, mindre än . Om den skattskyldige i ett sådant fall gör sannolikt att han eller hon efter beslutet kommer att uppfylla förutsättningarna för sexmånaders- eller ettårsregeln, ska inte ta upp inkomsten till beskattning. Den skattskyldige medges helt enkelt skattebefrielse innan förutsättningarna för befrielsen är uppfyllda. Möjligheten att medge skattebefrielse i förväg finns i 4 kap. 5 § TL. Den ursprungliga bestämmelsen tillkom 1985 och dagens bestämmelse fick sin nuvarande lydelse i samband med att ersatte och de tio skattemyndig- heterna (prop. 1984/85:175, s. 26 och 27, prop. 1989/90:74, s. 401 och prop. 2002/03:99). När inkomstskattelagen infördes gjordes en följdändring i 4 kap. 5 § TL (prop. 1999/2000:2). I dagens bestämmelse sägs att om grundläggande beslut om årlig taxering (taxeringsbeslut) ska fattas före taxerings- året, ska den skattskyldige göra sannolikt att det efter denna tidpunkt kommer att finnas förutsättningar för att undanta inkomsten från beskattning. Om taxeringsbeslutet fattas efter taxeringsåret ska den skattskyldige göra sannolikt att förutsättningar för skattebefrielse kommer att finnas efter november månads utgång taxeringsåret. ska taxeringsbeslut fattas före november månads utgång. Som sägs i kommentaren till 1 § ska taxeringsbesluten och grundläggande beslut om slutlig skatt slås samman till ett beslut benämnt beslut om slutlig skatt. Det kommer inte finnas någon tidsgräns för beslut om slutlig skatt men måste, i likhet med , fatta beslut om slutlig skatt i sådan tid att besked om slutlig skatt kan skickas ut inom de tider som anges i 10 §. För fysiska personer och dödsbon ska besked om slutlig skatt skickas året efter beskattningsåret. gällde att besked om slutlig skatt skulle skickas ut taxeringsåret till fysiska personer som omfattades av det förenklade deklarationsförfarandet och för vilka taxeringsbeslut fattats taxerings- året (prop. 1992/93:86, s. 58, 59 och 81 samt prop. 1993/94:152, s. 58). Detta krav på tidigare utskick försvann dock utan kommentar i samband med skattekontoreformen och har gällt att besked om slutlig skatt ska skickas ut taxeringsåret (prop. 1996/97:100). Det bör nämnas att taxeringslagen aldrig innehöll något krav på att taxeringsbeslut för skattskyldiga som omfattades av det förenklade deklara- tionsförfarandet skulle fattas före taxeringsåret. ska även i fortsättningen kunna undanta inkomster från beskattning trots att förutsättningarna för skattebefrielse inte är uppfyllda vid beslutstidpunkten om den skattskyldige gör sannolikt att förutsättningarna kommer att finnas efter beslutet. Det finns dock inte längre behov av att ange något datum i bestämmelsen efter vilket förutsättningarna ska finnas utan det är tillräckligt att föreskriva att det ska vara sannolikt att förutsättningarna kommer att finnas efter beslut. Om det i efterhand visar sig att förutsättningarna aldrig uppfylldes kan ompröva beslut om slutlig skatt till nackdel för den som beslutet gäller. Avvikelser som avser mindre belopp är i princip skyldigt att besluta i enlighet med skatteförfattningarna. har dock gällt att inte behöver rätta fel i deklarationer som avser mindre belopp. (prop.1977/78:181, s. 244–247). En bestämmelse om detta finns i 4 kap. 6 § TL. Den bestämmelsen har bara ändrats en gång och det var i samband med att ersatte Riksskatte- verket och de tio skattemyndigheterna (prop. 1989/90:74, s. 303 och 401 samt prop. 1992/93:99). Skatternas och avgifternas storlek Paragrafen innehåller en uppräkning av de skatter och avgifter som ska bestämma storleken på i ett beslut om slutlig skatt. Den ersätter 11 kap. 10 § SBL, som fick sin nuvarande lydelse 2008 (prop. 2007/08:27, s. 141). Bestämmelsen i skattebetalnings- lagen ändrades även 1999 – begravningsavgiften i skattekonto- systemet – och 2001 – ny socialavgiftslag (prop. 1998/99:38 och prop. 2000/01:8). Den här paragrafen ersätter 11 kap. 9 § andra stycket SBL. Bestämmelsen i skattebetalningslagen fick sin nuvarande lydelse 2009 i samband med att beslutade ett enklare system för skattereduktion för hushållsarbete (prop. 2008/09:77). Den nya lydelsen träder i kraft . kommer bestämmelserna om skattereduktion för hushållsarbete finnas i 67 kap. IL. (2007:346) om skattereduktion för hushållsarbete upphör då att gälla. I 11 kap. 9 § andra stycket SBL sägs vad som avses med slutlig skatt. Med slutlig skatt avses de skatter och avgifter som räknas upp i 5 §, minskad med skattereduktion enligt följande ordning 1.lagen (2008:826) om skattereduktion för fastighetsavgift, 2.lagen (2003:1204) om skattereduktion för vissa miljöförbättrande installationer i småhus, 3.67 kap. 2–19 §§ inkomstskattelagen (1999:1229), och 4.lagen (2005:1137) om skattereduktion för virke från stormfälld skog vid 2006–taxeringar. Statlig och inkomstskatt beräknas enligt bestäm- melserna i 65 kap. IL. Enligt 67 kap. 2 § IL ska skattereduktion göras för sjöinkomst, allmänpensionsavgift, arbetsinkomst (jobbskatteavdrag), underskott av kapital, och hushållsarbete i nu nämnd ordning. Av 5 § följer att i ett beslut om slutlig skatt ska bestämma inkomstskattens storlek. Att skattereduktionerna i 67 kap. IL ska räknas av när inkomstskatten bestäms framgår av 67 kap. 2 § IL. Det innebär att skattereduktionerna i inkomst- skattelagen alltid kommer att räknas av först. Skattereduktionerna i inkomstskattelagen ska inte bara räknas av mot och statlig inkomstskatt utan även mot statlig fastighetsskatt och fastighetsavgift (67 kap. 2 § IL). Underlagen för och storleken på fastighetsskatten och fastighets- avgiften ska dock fastställas respektive bestämmas enligt 3 och 5 §§, vilket även får anses inkludera att räkna av skatte- reduktionerna i inkomstskattelagen. Att i förevarande paragraf bara nämna skattereduktioner som regleras utanför inkomstskattelagen kan leda till missförstånd. Skattereduktioner som regleras utanför inkomstskattelagen brukar vidare vara temporära, se t.ex. lagen om (2003:1204) om skatte- reduktion för vissa miljöförbättrande installationer i småhus och lagen (2005:1137) om skattereduktion för virke från stormfälld skog vid 2006–taxeringar. Det nu sagda talat för en generell bestämmelse, dvs. en bestämmelse som säger att i ett beslut om slutlig skatt ska utöver skattereduktionerna i inkomstskattelagen göra de andra skattereduktioner som gäller för beskattningsåret. Fördelen med en generell bestämmelse är att den inte behöver ändras när skattereduktioner införs eller upphör utan med en sådan bestämmelsen finns det ett färdigt förfarande för framtida skattereduktioner. Hur vissa avgifter ska beräknas Paragrafen ersätter 11 kap. 11 SBL, som fram till betecknades 12 § (prop. 2002/03:96). Punkten 1 fanns med i den ursprungliga lydelsen av skatte- betalningslagen (prop. 1996/97:100, s. 584). Den ändrades i samband med tillkomsten av socialavgiftslagen och när och de allmänna försäkringskassorna avvecklades för att ge plats för en ny statlig myndighet för socialförsäkringsadministrationen, nämligen (prop. 2000/01:8 och prop. 2003/04:152). Punkterna 2 och 3 kom till i samband med att det beslutades att begravningsavgiften och avgifter till registrerade trossamfund skulle tas in med hjälp av skattekontosystemet (prop. 1998/99:38, s. 117–121 och 214–217). Beräkning av om skatt ska betalas eller tillgodoräknas När den slutliga skatten har bestämts ska enligt paragrafen göra en beräkning av om den skattskyldige med anled- ning av beslutet ska betala eller tillgodoräknas skatt. Beräkningen innebär att vissa belopp ska läggas till den slutliga skatten och att andra belopp ska dras ifrån den slutliga skatten. Som exempel kan nämnas att ska göra avdrag för avdragen A-skatt utifrån de kontrolluppgifter som lämnats för den skattskyldige. Motsvarande beräkning regleras i 11 kap. 14 § SBL (prop. 1996/97:100, s. 584–586). Andra stycket 1 e ändrades i samband med tillkomsten av inkomstskattelagen då termen obegränsat skattskyldig lades till (prop. 1999/2000:2, s. 755). Vidare ändrades 11 kap. 14 § SBL när ersatte och de tio skattemyndigheterna. Bestämmelsen i andra stycket 1 f, som innebär att en enskild som beskattats för ränteinkomster i och har betalat källskatt enligt sparandedirektivet ska få tillbaka källskatten genom avdrag från den slutliga skatten, är (prop. 2004/05:113, s. 61). En bestämmelse i andra stycket om att jämställdhetsbonus ska dras ifrån den slutliga skatten tillkom 2008 (prop. 2007/08:93, s. 41). infördes en bestämmelse i andra stycket 2 d som innebär att preliminär skatte- reduktion för hushållsarbete ska läggas till den slutliga skatten. Vidare gjordes en redaktionell ändring av bestämmelsen i andra stycket 1 f (prop. 2008/09:77, s. 94). Bestämmelsen i andra stycket punkten 6 är ny. Den innebär att skatteavdrag som har gjorts för en begränsat skattskyldig enligt SINK ska dras av från den slutliga skatten om den skattskyldige använt sin rätt att begära att bli beskattad enligt inkomstskattelagen i stället för enligt SINK. Om begäran görs efter beskattningsårets ingång kan skatt redan ha betalats enligt SINK. Den betalda skatten ska då med stöd av denna bestämmelse räknas av från den slutliga skatten på motsvarande sätt som gäller för avdragen A-skatt. En skillnad i förhållande till bestämmelsen i 11 kap. 14 § SBL är att här används inte uttrycket avstämning av skattekontot. Enligt 11 kap. 14 § SBL ska göra en avstämning av skatte- kontot sedan den slutliga skatten har bestämts och innan avstämningen göra de avdrag och tillägg som anges i paragrafen. Tidpunkten för avstämningar av skattekontot regleras i 61 kap. 7 § (3 kap. 6 § SBL). Den nuvarande skrivningen i 11 kap. 14 § SBL kan ge intrycket att ytterligare avstämningar av skattekontot ska göras, vilket inte är fallet. I nu aktuell paragraf regleras alltså endast den beräkning som alltid ska göra när den slutliga skatten har bestämts. Resultatet av beräkningen påverkar tidpunkten för registrering av den slutliga skatten och övriga belopp på skattekontot samt för avstämning av skattekontot, men bestämmelserna som reglerar de frågorna finns inte här utan i 61 kap. 5–7 §§. Resulterar beräkningen i att skatt ska tillgodoräknas kan återbetalning bli aktuell, se härom 64 kap. 2 §. Förfallodagen för skatt som enligt beräkningen ska betalas regleras i 62 kap. 8 §. Enligt bestämmelsen ska debiterad preliminär skatt sättas ned om det, vid den beräkning som ska göras enligt 8 § när den slutliga skatten har bestämts, visar sig att den debiterade preliminära skatten har varit för hög. En sådan nedsättning är ett omprövnings- beslut som, efter registrering och avstämning av skattekontot, kan leda till återbetalning enligt 64 kap. 2 §. Om den debiterade preliminära skatten sätts ned, ska beräkningen enligt 8 § göras om med beaktande av det nya lägre beloppet. Paragrafen ersätter 11 kap. 13 § SBL (prop. 1996/97:100, s. 584). Enligt den ursprungliga lydelsen av den paragrafen skulle den debiterade preliminära skatten endast sättas ned om den översteg den slutliga skatten. Genom lagstiftning 1997 justerades bestäm- melsen så att hänsyn även ska tas till de skatteavdrag som kan ha gjorts och övriga belopp som beaktas enligt 11 kap. 14 § andra stycket (prop. 1997/98:33, s. 45). Besked om slutlig skatt Paragrafen ersätter 11 kap. 15 § SBL, som har behållit sin ursprungliga lydelse (prop. 1996/97:100, s. 586). I avsnitt 5.2.5 föreslår vi att juridiska personer ska deklarera senast den 1 efter beskattningsårets utgång. Som en följd av förslaget används inte termen taxeringsår i den nya lagen. Det är skälet till att förevarande paragrafs lydelse skiljer sig något från dagens. Som redogörs för i kommentaren till 1 § reglerar den här paragrafen indirekt när senast ska fattas beslut om slutlig skatt. Beslutet om slutlig skatt måste nämligen fatts i sådan tid att beskeden om slutlig skatt och den följande beräkningen kan skickas . måste organisera arbetet så att detta hinns med. 57 kap. Skönsmässiga beslut om skatt I paragrafen ges förutsättningarna för skönsbeskattning. Paragrafen ersätter 4 kap. 3 § TL och 11 kap. 19 § första och andra styckena SBL. Bestämmelserna i 11 kap. 19 § tredje och fjärde styckena SBL finns i 2 §. Den nuvarande lydelsen av 4 kap. 3 § TL är . Då formulerades paragrafen om så att det klart skulle framgå att den var tillämplig på dels alla de skatter för vilka underlaget fastställs enligt taxeringslagen, dels mervärdesskatt som redovisas i själv- deklaration (prop. 1992/93:86, s. 69, 70 och 79). Paragrafen ändrades dock i samband med att deklarations- skyldigheten togs bort för den som bara har ränte- eller utdelnings- inkomster för vilka preliminär skatt ska betalas. Genom den ändring som då gjordes blev det tydligt att skönstaxering kan komma i fråga först när den som är skyldig att deklarera inte gjort det (prop. 1990/91:5, s. 137). Sedan taxeringslagen trädde i kraft har paragrafen alltså endast förtydligats på ett par punkter (prop. 1989/90:74, s. 400). I sak är dagens innehåll i 11 kap. 19 § första och andra styckena SBL detsamma som när skattebetalningslagen trädde i kraft.17. Beslut om arbetsgivaravgifter, skatteavdrag, mervärdesskatt och punktskatt fattas genom s.k. automatiska beslut. Det innebär att skatten beslutas i enlighet med lämnad deklarationen. Om deklaration inte lämnas eller någon skatt inte redovisas anses skatten ha beslutats till noll kronor. Det automatiska beslutsförfarandet gör att skönsbeskattning beslutas genom omprövning. I 11 kap. 19 § SBL markeras detta genom en hänvisning till bestämmelserna om omprövning i samma lag och genom att det sägs att vid en omprövning ska skatten bestämmas på grundval av tillgängliga uppgifter. Den här bestämmelsen ska dock inte bara tillämpas vid omprövning utan även i fråga om beslut om slutlig skatt. Det som sägs om omprövning i 11 kap. 19 § SBL förs därför inte över hit. Att bestämmelsen ska tillämpas både när fattar beslut om slutlig skatt och vid omprövning av alla slags beslut om skatt är egentligen inget nytt. Skönstaxeringsbestämmelsen i taxeringslagen gäller nämligen både taxeringsbeslut och omprövning av sådana beslut. Enligt praxis och doktrin är en taxering i avsaknad av deklara- tion alltid en skönstaxering. Det gäller även när en skattskyldig taxeras i enlighet med en lämnad men icke undertecknad deklaration.18. Om den som är skyldig att deklarera inte har gjort det ska alltså skatten eller underlaget för skatten bestämmas genom skönstaxering. 1996/97:100, s. 588 och 589, prop. 2000/01:7, prop. 2001/02:127 samt prop. 2007/08:25, s. 269 och 270 18 Rå 1975 ref 4, Rå 1976 Aa 77, Rå 1981 Aa 49, och : Skatteförfarandet s. 4:3:3 TL. I 4 kap. 3 § TL sägs att skönstaxering ska ske om skatten eller underlaget inte kan beräknas tillförlitligt på grund av att den skattskyldige inte lämnat deklaration. En fullt rimlig tolkning, om än i strid med praxis och doktrin, är att skönstaxering inte ska ske om t.ex. underlaget kan beräknas tillförlitligt trots att deklaration inte lämnats. De tolkningar som gjorts i praxis och doktrin är därför inte självklara i förhållande till ordalydelsen i 4 kap. 3 § TL. Det beror på att paragrafen tillämpas som om förutsättningen att skatten eller underlaget inte kan beräknas tillförlitligt alltid är uppfylld i fall där den som är skyldig att deklarera inte har gjort det. För att lagtext och tillämpning ska stämma bättre överens föreskrivs här att om den som är skyldig att deklarera inte gjort det ska skatten eller underlaget bestämmas till skäligt belopp. Förutsättningen att skatten eller underlaget inte kan beräknas tillförlitligt tas helt enkelt bort eftersom den ändå inte har någon självständig betydelse i tillämpningen. I 11 kap. 19 § SBL sägs bara att om en tillförlitlig beräkning av skatten inte kan göras på grundval av tillgängliga uppgifter ska skatten beräknas till skäligt belopp. Även om utebliven deklaration inte är en förutsättning anser att om skatten bestämts till noll kronor på grund av att deklaration inte lämnats är en omprövning av det beslutet alltid ett beslut om skönsbeskattning och det även om skatten beslutas i enlighet med en ej undertecknad deklaration (: Handledning för skattebetalning 2006, s. 480 och 481). Den nu föreslagna lydelsen uttrycker alltså även rättsläget i fråga om beslut om arbetsgivaravgifter, skatteavdrag, mervärdesskatt och punktskatt. I likhet med ska skönsbeskattning även ske i fall där det finns brister i deklarerade uppgifter eller det material som dessa grundas på. Här behålls förutsättningen att skatten eller underlaget inte kan beräknas tillförlitligt på grund av bristerna. En annan likhet med är att skatten eller underlaget ska bestämmas till vad som är skäligt med hänsyn till uppgifterna i ärendet. I paragrafen finns en bestämmelse som gäller när slutlig skatt ska bestämmas skönsmässigt på grund av att den deklarationsskyldige inte har deklarerat inkomst.