sou · GWB358d6 · 2009-01-01 00:00:00 — Enligt 34 kap. 4 § skatteförfarandelagen ska den som har utnyttjat eller överlåtit en personaloption till den kontrolluppgiftsskyldige (den i vars tjänst optionen har förvärvats, 15 kap. 5 § skatteförfarandelagen) lämna de uppgifter som behövs för att kontrolluppgiftsskyldigheten ska kunna fullgöras. Uppgiften ska enligt 34 kap. 8 § samma lag lämnas senast månaden efter det att personaloptionen utnyttjades eller överläts, dock inte senare än påföljande år. Av den anledningen korrigeras dagens ordalydelse något, dvs. det sägs här att förmånen ska räknas med senast när utgivaren får kännedom om den (jfr 11 kap. 8 § skatteförfarandelagen). Ändringen i första stycket är en följd av att bestämmelser om förfarandet för att ta ut socialavgifter i fortsättningen kommer att finnas i skatteförfarandelagen. Förmåner är avgiftspliktiga och ska värderas enligt inkomstskattelagen. På begäran av en avgiftsskyldig ska besluta om justerade förmånsvärden för bilförmån, kostförmån och bostadsförmån. Ersättningar för utgifter i arbetet är inte avgiftspliktiga. Om sådana utgifter ingår i ersättningen för arbetet och det inte finns någon schablon för hur utgifterna ska beräkna kan den avgiftsskyldige begära att bestämmer hur utgifterna ska beräknas. Genom nu nämnda underlagsbeslut fastställer vilka värden den avgiftsskyldige ska använda vid beräkningen av avgiftsunderlaget. Dessa värden ligger därmed till grund för redovisningen av arbetsgivaravgifterna och därmed också för besluten om avgifterna. fattas underlagsbeslut och beslut om arbetsgivaravgifter enligt skattebetalningslagen. kommer beslut om arbetsgivaravgifter att fattas enligt 53 kap. 1 § skatteförfarandelagen och underlagsbesluten enligt 2 kap. 10 b och 10 c §§ samt Författningskommentar – övriga lagar 21 § fjärde stycket förevarande lag. Den nya lagen kommer, i likhet med skattebetalningslagen, att innehålla särskilda bestämmelser om omprövning och överklagande. För att nu aktuella underlagsbeslut, som ligger till grund för besluten om arbetsgivaravgifter, ska kunna omprövas och överklagas i samma omfattning och utsträckning som besluten om arbetsgivaravgifter föreskrivs i andra stycket att bestämmelserna om omprövning och överklagande i 66 och 67 kap. skatteförfarandelagen gäller för beslut enligt 2 kap. 10 b och 10 c §§ samt 2 kap. 21 § fjärde stycket. Besluten ska vid tillämpningen av bestämmelserna i skatteförfarandelagen anses som beslut om arbetsgivaravgifter. Det innebär bl.a. att omprövningsfristen och överklagandetiden är . När skatteförfarandelagen träder i kraft upphör lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter att gälla. Bestämmelser om betalningssäkring finns i fortsättningen i skatteförfarandelagen, närmare bestämt i 46 kap. Eftersom den lagen gäller för avgifter som tas ut enligt förevarande lag behöver det inte sägas här att bestämmelserna om betalningssäkring i skatteförfarandelagen gäller i fråga om socialavgifter. Det är skälet till den ändring som görs. Författningskommentar – övriga lagar 1.15Förslaget till lag om ändring i tullagen (2000:1281) Bestämmelser om bevissäkring och betalningssäkring finns i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet (tvångsåtgärdslagen) och lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter (betalningssäkringslagen). Bestämmelser om ersättning för kostnader för biträde finns i lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. (ersättningslagen). Lagarna som gäller för tull, skatt som ska betalas till , tulltillägg och ränta upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Bestämmelser om bevissäkring, betalningssäkring och ersättning finns därefter i skatteförfarandelagen, som inte gäller för tull och skatt m.m. som tas ut enligt förevarande lag. För att ersättning för biträdeskostnader ska kunna beviljas och betalningssäkring och bevissäkring ska kunna vidtas även i fortsättningen hänvisas här till skatteförfarandelagens bestämmelser i dessa ämnen. I andra stycket sägs att vad tillämpningen av första stycket ska det som sägs om och i stället gälla . Det innebär att i likhet med för det allmännas talan i mål om betalningssäkring av fordringar enligt denna lag. följer det av 3 § andra stycket betalningssäkringslagen (prop. 1999/2000:126, s. 107–109 och 160). ska vidare även i fortsättningen få verkställa tvångsåtgärder som grundar sig på kontroll enligt förevarande lag. Det följer av att vad som sägs om i 69 kap. 1–12 §§ skatteförfarandelagen i stället ska gälla vid tillämpningen av första stycket. följer det av 21 § andra stycket tvångsåtgärdslagen (prop. 1993/94:151, s. 160). Eftersom förevarande lag innehåller bestämmelser om att handlingar och uppgifter får undantas från kontroll behövs det ingen hänvisning till skatteförfarandelagens bestämmelser i ämnet (47 kap.). Bestämmelser om undantag från kontroll finns här i 6 kap. 34–38 §§ och dessa gäller alltså även vid bevissäkring i samband med kontroll enligt förevarande lag. I 40 kap. 6 § skatteförfarandelagen sägs att ansökan om ersättning för kostnader för biträde ska göras hos den myndighet Författningskommentar – övriga lagar som handlägger ärendet. beslutar alltså om ersättning i ärenden enligt denna lag. Enligt 45 kap. 14 § skatteförfarandelagen prövas frågor om bevissäkring av den länsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av den som bevissäkringen gäller när ansökan görs. Hänvisningen i 6 a § omfattar inte denna forumbestämmelse, vilket beror på att det i 28 § tvångsåtgärdslagen finns en särskild forumbestämmelse för tvångsåtgärder som avser kontroll av skatt eller tull som beslutas av . Enligt bestämmelsen prövas frågor om sådana tvångsåtgärder av den länsrätt inom vars domkrets åtgärden ska verkställas eller har verkställts. Den sägs nu i stället här. Forumbestämmelsen i 28 § tvångsåtgärdslagen har ändrats ett flertal gånger men fick sin nuvarande lydelse i samband med att inrättades (prop. 2002/03:99). I 6 a finns en hänvisning till 46 kap. skatteförfarandelagen, dvs. till bestämmelserna om betalningssäkring. Enligt 46 kap. 13 § skatteförfarandelagen ska frågor om betalningssäkring prövas av den länsrätt som är behörig att pröva ett överklagande från den som betalningssäkringen gäller när ansökan görs. Det innebär att ansökan ska göras hos den länsrätt som är behörig att pröva ett överklagande enligt 67 kap. 8–10 §§ skatteförfarandelagen, dvs. inom den länsrätt inom vars domkrets en fysisk person har sin hemortskommun eller en juridisk person sitt säte eller liknande. Förevarande lag innehåller ingen särskild bestämmelse om behörig länsrätt. Det innebär enligt 14 § andra stycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar att beslut om tull m.m. överklagas hos den länsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats. Mål om betalningssäkring och mål enligt denna lag kan alltså handläggas vid olika domstolar. Förevarande paragraf införs för att ge möjlighet att ansöka om betalningssäkring hos den länsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av den fordran som betalningssäkringen gäller. En motsvarande bestämmelse finns 20 § andra stycket betalningssäkringslagen (prop. 1999/2000:126, s. 107–109 och 160). Författningskommentar – övriga lagar Bestämmelsen i fjärde stycket om befrielse från annan skatt än tull vid synnerliga skäl ändras. Enligt dagens bestämmelse är det som beslutar om befrielse. Ändringen innebär att regeringen får rätt att besluta om befrielse och ge myndighet rätt att fatta sådana beslut. Enligt utredningens bedömning är det inte uteslutet att situationer då regeringen bör ha beslutanderätt kan uppkomma. Motsvarande gäller redan för befrielse på grund av synnerliga skäl från ränta på annan skatt än tull enligt 5 kap. 19 §. Möjligheten till befrielse från skatt som ska betalas till vid synnerliga skäl enligt 13 kap. 1 § andra stycket SBL avskaffas. Befrielse på grund av synnerliga skäl för sådan skatt kommer alltså att uttömmande regleras här. Se avsnittet Bestämmelser som inte får någon motsvarighet efter författningskommentaren till 60 kap. 1 § skatteförfarandelagen. I 9 kap. 2 § första stycket föreslås en särskild bestämmelse om överklagande. Nuvarande bestämmelse hänvisar till 12 kap. 6, 6 b, 7–7 e §§, 12 § första stycket och 13 §, 21 kap. 3 § andra stycket samt 22 kap. 2 och 14 §§ skattebetalningslagen (1997:483, SBL). Skattebetalningslagen upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Hänvisningarna i förevarande paragraf ändras därför till att avse skatteförfarandelagens bestämmelser om betalningsskyldighet för företrädare för en gäldenär som är juridisk person. Bestämmelsen om förbud mot ompröva fullföljda överenskommelser om betalningsskyldighet i 21 kap. 3 § andra stycket SBL ersätts emellertid inte i skatteförfarandelagen. Detsamma gäller motsvarande överklagandeförbud i 22 kap. 2 § SBL. Skälet till att bestämmelserna slopas framgår av kommentarerna till 66 och 67 kap. skatteförfarandelagen. Övriga överklagandeförbud i 22 kap. 2 § SBL förs, bortsett från förbudet att överklaga vitesförelägganden, över till 67 kap. 5 § skatteförfarandelagen. Ingen av förbuden har dock relevans för mål om företrädaransvar varför det är meningslöst att hänvisa dit. Dagens bestämmelse hänvisar även till 22 kap. 14 § SBL. Om en företrädare överklagar ett beslut om företrädaransvar, ska enligt nämnda paragraf överklagandet ha kommit in Författningskommentar – övriga lagar från den dag då företrädaren fick del av beslutet. Överklagar det allmänna ombudet räknas tvåmånadersfristen från den dag då beslutet meddelades. Bestämmelsen är (prop. 2002/03:128, s. 59) och infördes sannolikt för att termen skattskyldig används i bestämmelsen om överklagandetid i 6 kap. 13 § TL dit skattebetalningslagen hänvisar. I skatteförfarandelagen ersätts termen den skattskyldige med uttrycket den som beslutet gäller. Ändringen görs för att det inte ska råda någon tvekan om att även den som inte är skattskyldig får överklaga om beslutet gäller denne. Skatteförfarandelagens bestämmelse om tid för överklagande av länsrättens och kammarrättens beslut i 67 kap. 29 § omfattar därför även företrädare. Bestämmelsen i 22 kap. 14 § SBL får ingen motsvarighet i skattebetalningslagen. Det nu sagda innebär att besluten i fortsättningen får överklagas inom den tid som gäller enligt 6 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291), dvs. från den dag då företrädaren fick del av beslut. Bestämmelsen i 9 kap. 11 § förefaller nämligen inte vara tillämplig på beslut om företrädaransvar. Ändringarna är av språklig och redaktionell karaktär. Undantagen för rättelse av felräkning eller skrivfel och avvikelse som avser bedömning av ett yrkande i punkterna 1 och 2 slopas. Enligt den förstnämnda bestämmelsen ska tulltillägg inte tas ut vid rättelse av en felräkning eller ett skrivfel som uppenbart framgår av tulldeklaration eller annat dokument som lämnats till ledning för tulltaxering. För att bestämmelsen ska kunna tillämpas krävs att felet direkt framgår av de handlingar som lämnats. Felaktigheten ska vidare vara så iögonfallande att den som granskar uppgiften med normal noggrannhet inte kan undgå att upptäcka felet (prop. 1985/86:41, s. 39). Att denna typ av fel inte ska leda till tulltillägg framgår numera redan av definitionen av oriktig uppgift i 2 §. Enligt definitionen ska en uppgift nämligen inte anses vara oriktig om uppgiften tillsammans med övriga lämnade uppgifter utgör tillräckligt underlag för ett riktigt beslut (2 § tredje stycket 1). Bestämmelsen har således inte någon funktion och ska därför slopas. Författningskommentar – övriga lagar Bestämmelsen i punkten 2 anger att tulltillägg inte ska tas ut om en avvikelse avser bedömning av ett yrkande och avvikelsen inte gäller någon uppgift i sak. Den har inte heller någon självständig betydelse. Ett oriktigt yrkande ska nämligen framgå av de lämnade uppgifterna. Dessutom måste den deklarationsskyldige i någon form ha redovisat de sakförhållanden som ligger till grund för yrkandet (prop. 1985/86:41, s. 27 och 28 samt prop. 1977/78:136, s. 144 och 145). Om sakomständigheterna redovisats korrekt föreligger ingen oriktig uppgift eftersom uppgiften (yrkandet) tillsammans med övriga lämnade uppgifter utgör tillräckligt underlag för ett riktigt beslut (2 § tredje stycket 1). Om deklarerade uppgifter visserligen varit ofullständiga, men det av övriga uppgifter från den deklarationsskyldige framgår att uppgifterna är motstridiga, orimliga eller att det föreligger en uppenbar brist, föreligger inte heller någon oriktig uppgift; i sådana fall är det uppenbart att uppgiften (yrkandet) inte kan läggas till grund för ett beslut (2 § fjärde stycket 2). Vi föreslår även att motsvarande bestämmelser om skattetillägg slopas (se författningskommentaren till 49 kap. 10 § skatteförfarandelagen). I paragrafen görs endast redaktionella och språkliga ändringar. Upphävandet av 14 § Enligt 14 § första stycket ska bestämmelserna om befrielse från tulltillägg och förseningsavgift beaktas, även om yrkande om detta inte framställts, i den mån det föranleds av vad som förekommit i ärendet eller målet om tulltillägg eller förseningsavgift. Om tull sätts ned, ska enligt 14 § andra stycket också beslutet om tulltillägg ändras på det sätt som nedsättningen kan föranleda. Bestämmelserna är utformade efter mönster av skatteförfarandet (prop. 1985/86:41, s. 42). Skatteförfarandebestämmelserna finns nu i 5 kap. 15 och 19 §§ TL samt 15 kap. 12 och 14 §§ SBL. De får emellertid ingen motsvarighet i den nya skatteförfarandelagen. Skälet till det är att det som sägs i bestämmelserna gäller ändå. Detsamma gäller för bestämmelserna i 14 §. Se under rubriken om särskilda avgifter som inte får någon motsvarighet efter författningskommentaren till 52 kap. skatteförfarandelagen. Författningskommentar – övriga lagar I paragrafens första stycke förs en ny bestämmelse in. Bestämmelsen gäller beslut om nedsättning eller befrielse från annan skatt än tull enligt 5 kap. 13 § fjärde stycket och ränta på annan skatt än tull enligt 19 § samma kapitel. Beslut om nedsättning eller befrielse fattas enligt dessa paragrafer av regeringen eller den förvaltningsmyndighet som regeringen bestämmer. Det handlar om en diskretionär bedömning som, om myndighet fattat beslutet, lämpligen överprövas av regeringen. Förslaget innebär att beslut enligt tullagen hanteras på samma sätt som motsvarande beslut enligt skatteförfarandelagen (60 kap. 1 § och 67 kap. 7 §). Övriga ändringar är en följd av att skattebetalningslagen upphävs och ersätts av bestämmelser i skatteförfarandelagen. Denna lag träder i kraft och tillämpas på förhållanden som hänför sig till tid efter utgången av 2010. Se vidare kommentaren till skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser och då särskilt punkterna 14, 17 och 18 där upphävandet av betalningssäkringslagen, tvångsåtgärdslagen och skattebetalningslagen behandlas. Ersättning för biträdeskostnader regleras fr.o.m. i skatteförfarandelagen. De nya bestämmelserna om ersättning i skatteförfarandelagen ska tillämpas första gången på kostnader i ärenden och mål som inleds efter utgången av 2010. Detsamma ska gälla den hänvisningen i nya 6 a § till nämnda bestämmelser om ersättning. Den upphävda ersättningslagen ska enligt punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser fortfarande gälla för kostnader i ärenden och mål som har inletts före utgången av 2010. Om ärenden eller målet avser ett förhållanden som hänför sig till tiden före eller efter utgången av 2010 spelar alltså ingen roll utan avgörande för om den upphävda ersättningslagen eller nya 1 Författningskommentar – övriga lagar kap. 6 a § ska tillämpas är när ärendet eller målet inleddes. Se vidare kommentaren till punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser. Författningskommentar – övriga lagar 1.16Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:629) om trängselskatt Ändringen är föranledd av att lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter (betalningssäkringslagen) och lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. (ersättningslagen) upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Bestämmelserna om betalningssäkring och ersättning för kostnader finns därefter i skatteförfarandelagen, som inte gäller för trängselskatt. För att bestämmelserna även fortsättningsvis ska gälla hänvisas här till skatteförfarandelagens bestämmelser om ersättning och bevissäkring. Skattebetalningslagen upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Hänvisningarna i förevarande paragraf ändras därför till att avse motsvarande bestämmelser i skatteförfarandelagen. Dessutom hänvisas till den nya bestämmelsen i 63 kap. 17 § skatteförfarandelagen om att får bevilja anstånd om det är till fördel för det allmänna. Sådana beslut om anstånd får enligt 67 kap. 5 § första stycket 6 skatteförfarandelagen inte överklagas, varför det även tas in en hänvisning till överklagandeförbudet. Denna lag träder i kraft och tillämpas på skatt för vilken skattskyldighet inträder efter utgången av 2010. Betalningssäkringslagen upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Enligt punkten 14 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser ska betalningssäkringslagen fortfarande gälla för tvångsåtgärder och betalningssäkring i fråga om skatt som avser förhållanden före ikraftträdandet. Även Skattebetalningslagen upphävs men gäller fortfarande med vissa undantag för skattepliktiga händelser som har inträffat före ikraftträdandet. Det sägs i punkten 18 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser. Författningskommentar – övriga lagar Ersättning för biträdeskostnader regleras fr.o.m. i skatteförfarandelagen. De nya bestämmelserna om ersättning i skatteförfarandelagen ska tillämpas första gången på kostnader i ärenden och mål som inleds efter utgången av 2010. Detsamma ska gälla hänvisningen i nya 3 b § till nämnda bestämmelser om ersättning. Den upphävda ersättningslagen ska enligt punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser fortfarande gälla för kostnader i ärenden och mål som har inletts före utgången av 2010. Om skattskyldighet har inträtt före eller efter utgången av 2010 spelar alltså ingen roll utan avgörande för om den upphävda ersättningslagen eller nya 3 b § ska tillämpas är när ärendet eller målet inleddes. Se vidare kommentaren till punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser. Skatteförfarandelagens bestämmelser om anstånd med betalning av skatter och avgifter är något generösare än skattebetalningslagens bestämmelser och bör få genomslag direkt. Det uppnås genom förevarande punkt. Ansökningar om anstånd som görs från ikraftträdandet ska alltså utan undantag bedömas enligt de nya och något generösare bestämmelserna i 17 § och det oavsett om ansökan avser skatt för vilken skattskyldighet har inträtt före ikraftträdandet. Författningskommentar – övriga lagar 1.17Förslaget till lag om ändring i vägtrafikskattelagen (2006:227) Nuvarande bestämmelse hänvisar till 10 kap. 27 §, 14 kap. och 23 kap. 2 § skattebetalningslagen (1997:483, SBL). Skattebetalningslagen upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Hänvisningarna i förevarande paragraf ändras därför till att avse de bestämmelser i skatteförfarandelagen som behövs för att kontrollera vägtrafikskatten. Hänvisningen till bestämmelserna om föreläggande i 10 kap. 27 § SBL ersätts inte med någon motsvarande hänvisning till skatteförfarandelagen. Att hänvisningen slopas beror på att den här lagen inte innehåller någon skyldighet som kan jämställas med skyldigheten att lämna preliminär självdeklaration eller skattedeklaration. Möjligheten att förelägga fordonsägaren att fullgöra sin uppgiftsskyldighet enligt förevarande lag kvarstår alltjämt genom den föreslagna hänvisningen till 37 kap. 6 § skatteförfarandelagen. De bestämmelser i 14 kap. SBL som inte är relevanta vid kontroll av vägtrafikskatt och som därför inte får några motsvarigheter här är 1 a, 2 a och 2 b §§ SBL. Bestämmelsen om besök eller annat personligt sammanträffande i 14 kap. 6 § SBL slopas och förs alltså inte över till skatteförfarandelagen. Grunden för slopandet redovisas i kommentaren till 41 kap skatteförfarandelagen. Bestämmelser om bevissäkring och betalningssäkring finns i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet (tvångsåtgärdslagen) och lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter (betalningssäkringslagen). Ersättning för kostnader för biträde regleras i lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. (ersättningslagen). Dessa lagar, som gäller för vägtrafikskatt, upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Bestämmelser om ersättning, bevissäkring och betalningssäkring finns därefter i skatteförfarandelagen, som inte gäller för vägtrafiksskatt. Här hänvisas därför till skatteförfarandelagens bestämmelser i nyssnämnda ämnen. Förevarande paragraf hänvisar till bestämmelser om utlämnande av uppgifter i 14 kap. 8 § SBL. Det rör sig dels om bestämmelser som bryter sekretessen hos myndigheter så att de Författningskommentar – övriga lagar kan lämna uppgifter som behövs för skattekontrollen till , dels om under vilka förutsättningar får lämna sekretessbelagda uppgifter till utländska myndigheter. Bestämmelser i dessa ämnen bör i fortsättningen ges i förordning, dvs. Dagens hänvisning till 14 kap. 8 § SBL bör därför ersättas med en hänvisning i vägtrafikskatteförordningen (2006:242) till bestämmelserna i skatteförfarandeförordningen. Denna ändring behandlas i kommentaren till 41 kap. skatteförfarandelagen. Vi föreslår i avsnitt 9.5 att vitesförelägganden ska få överklagas. Det bör även gälla förfarandet för vägtrafikskatt och överklagandeförbudet i andra stycket slopas därför. Övriga ändringar är en följd av att skattebetalningslagen och taxeringslagen (1990:324) upphävs och ersätts av bestämmelser i skatteförfarandelagen. Denna lag träder i kraft och tillämpas på fordonsskatt som avser tid efter utgången av 2010. Tvångsåtgärdslagen och betalningssäkringslagen upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Enligt punkterna 14 och 17 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser ska nämnda lagar fortfarande gälla för tvångsåtgärder och betalningssäkring i fråga om skatt som avser förhållanden före ikraftträdandet. Även Skattebetalningslagen upphävs men gäller fortfarande med vissa undantag för skattepliktiga händelser som har inträffat före ikraftträdandet. Det sägs i punkten 18 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser. Författningskommentar – övriga lagar Ersättning för biträdeskostnader regleras fr.o.m. i skatteförfarandelagen. De nya bestämmelserna om ersättning i skatteförfarandelagen ska tillämpas första gången på kostnader i ärenden och mål som inleds efter utgången av 2010. Detsamma ska gälla den nya hänvisningen i 1 kap. 8 § till nämnda bestämmelser om ersättning. Den upphävda ersättningslagen ska enligt punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser fortfarande gälla för kostnader i ärenden och mål som har inletts före utgången av 2010. Om fordonsskatten avser tid före eller efter utgången av 2010 spelar alltså ingen roll utan avgörande för om den upphävda ersättningslagen eller de nya bestämmelserna i 1 kap. 8 § ska tillämpas är när ärendet eller målet inleddes. Se vidare kommentaren till punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser. För att rätten att överklaga vitesförelägganden ska få genomslag direkt sägs här att den nya lydelsen av 7 kap. 2 § ska tillämpas på vitesförelägganden som meddelats efter utgången av 2010.