sou · GXB32 · 2009-01-15 00:00:00 — Utredaren skall lämna förslag till hur de utlandsförbindelser som är anslutna till det svenska regionnätet kan hanteras, så att dessa utlandsförbindelser behandlas enligt samma grunder som de utlandsförbindelser som är anslutna till stamnätet. Utredaren skall bedöma förslagens kostnadskonsekvenser. Om utredaren föreslår åtgärder som kräver finansiering skall förslag till finansiering lämnas. Utredaren skall även bedöma vilken miljö- påverkan som förslagen får om de genomförs. Utredaren skall, när det gäller redovisning av förslagens konsekvenser för små företag, samråda med för regelgranskning. Arbetets genomförande, tidsplan m.m. Utredaren skall beakta vad som framkommit i utredningen – särskild förvaltning och regionnätstariffer (SOU 2001:73), i utredningen och naturgasmarknaderna – europeisk harmonisering (SOU 2003:113), i utredningen och naturgasmarknaderna – energimarknader i utveckling (SOU 2004:129) samt beakta vad som sägs i propositionerna Samverkan för en trygg, effektiv och miljövänlig energiförsörjning (prop. 2001/02:143) och Leveranssäkra elnät (prop. 2005/06:27). Utredaren skall beakta relevant EG-rätt samt hur frågorna i uppdraget behandlas inom EU och i övriga nordiska länder. Utredaren skall redovisa de delar av uppdraget som avser förslag till lagstiftning och det regelverk som krävs för att tillsynsmyndigheten skall göra en förhandsprövning av nätföretagens tariffer och de förslag som avser tillsynsmyndighetens prövning av nätföretagens anslutningsavgifter eller metoder för att fastställa anslutningsavgifterna av el samt de förslag som avser utlandsförbindelser som är anslutna till det svenska regionnätet. Övriga frågor skall redovisas . Tilläggsdirektiv till utredningen om reglering av elnätstariffer m.m. (M 2006:03) Förlängd utredningstid och komplettering av uppdraget Tiden för att slutredovisa uppdraget förlängs till . Utredaren ska vid sin översyn av regler för tillstånd till elnätsverksamhet m.m. analysera om beslut i tillståndsfrågor bör överklagas till förvaltningsdomstol i stället för till regeringen och, om utredaren bedömer det vara lämpligt, lämna förslag till ändrad instansordning. Den prövning som regeringen gör som första instans omfattas härmed inte av tilläggsdirektiven. Utredaren ska även analysera om tillstånden kan förenas med en omprövningsmöjlighet i stället för att vara tidsbegränsade och, om utredaren bedömer det vara lämpligt, lämna förslag till förändringar av lagstiftning och regelverk i övrigt. Utredaren ska beakta vad som framkommit i tidigare förslag (SOU 1995:108) som behandlades i regeringens proposition Ny ellag (prop. 1996/97:136, bet. 1997/98:NU3, rskr. 1997/98:27). Utredaren ska ta till vara erfarenheterna från projektet och analysera om nuvarande regelverk för tillståndsprövning av en nätkoncession för linje, dvs. såväl regionsom stamledningar, är ändamålsenligt vid strukturförändringar av det befintliga ledningsnätet. Om utredaren bedömer att så inte är fallet, ska han föreslå lämpliga åtgärder. Utredaren ska klargöra samt redovisa för- och nackdelar med det förslag till förändring av tillstånd enligt ellagen (1997:857) som avser s.k. enskild linje, vilket i en särskild skrivelse och i betänkandet Bättre kontakt via nätet (SOU 2008:13), överlämnats till regeringen. Utredaren ska lämna förslag till den närmare utformningen av ett sådant tillstånd. Regeringen beslutade att bemyndiga chefen för (M2006/1496/E) att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att lämna förslag till reglering av elnättariffer m.m. (dir. 2006:39). Utredningen har antagit namnet . Genom tilläggsdirektiv bl.a. (dir. 2007:86) fick utredaren förlängd tid till att delredovisa förslag till regler för förhandsprövning av nätföretagens tariffer, förslag som avser prövning av nätföretagens anslutningsavgifter och förslag som avser utlandsförbindelser som är anslutna till det svenska regionnätet. Uppdraget skulle slutredovisas och avser i övrigt följande frågeställningar. -Utredaren ska analysera om den nuvarande uppdelningen mellan områdeskoncession och linjekoncession samt dess koppling till reglerna för tariffsättning och redovisning är lämplig för att åstadkomma ändamålsenliga, driftsäkra och kostnadseffektiva elnät och om så inte är fallet föreslå åtgärder för detta. -Utredaren ska beakta de slutsatser i fråga om naturgasmarknaden som dras vid analysen av den nuvarande uppdelningen mellan områdeskoncession och linjekoncession på elmarknaden och som är relevanta för jämförelse mellan marknaderna, i det förslag till utvidgat koncessionskrav för naturgasmarknaden som lades fram i slutbetänkandet El- och naturgasmarknaderna – energimarknader i utveckling (SOU 2004:129). I detta ingår även att analysera behov av undantag från koncessionskrav samt, om sådant behov finns, lämna förslag i denna del. Utredaren delredovisade sitt uppdrag och har därefter påbörjat arbetet med att analysera den nuvarande ordningen för tillstånd till elnätsverksamhet samt dess koppling till reglerna för tariffsättning och redovisning. Under förberedelsearbetet har det identifierats vissa rationaliseringsmöjligheter när det gäller regeringens roll som överprövande myndighet i tillståndsärenden. En elektrisk starkströmsledning får enligt 2 kap. 1 § första stycket ellagen inte byggas utan tillstånd av regeringen. Regeringen får emellertid enligt paragrafens andra stycke bemyndiga nätmyndigheten att pröva frågor om tillstånd som inte avser en utlandsförbindelse. har också i betydande omfattning fått sådana bemyndiganden. Regeringen är överprövande myndighet av överklagade beslut om tillstånd för elledningar på region- och lokalnätsnivå enligt 2 och 16 §§ elförordningen (1994:1250). Därutöver prövar regeringen tillstånd som första instans enligt 3 § elförordningen för utlandsförbindelser och elledningar med en spänning över om någon sakägare, kommun eller statlig myndighet motsätter sig att tillstånd meddelas. Detta innebär att stamledningar vanligen blir föremål för regeringens prövning. prövar alltid regeringen tillstånd för naturgasledningar som första och sista instans. Det tidigare nämnda förslaget om ett utvidgat koncessionskrav för naturgasmarknaden innebär dock att regeringen också kan komma att inta rollen som överprövande instans. Regeringen bedömer att en översyn motiveras dels av att motsvarande rationaliseringsarbete bedrivs inom när det gäller regeringens roll som överprövande myndighet, dels av ett allmänt behov av att fortlöpande se över hur tillståndsprocesser kan rationaliseras. Omprövning av tillstånd som gäller tills vidare Bestämmelser om tidsbegränsade tillstånd har funnits i ellagen sedan lagens tillkomst. Genom de ändringar som genomfördes (prop. 1993/94:162, bet. 1993/94:NU22, rskr. 1993/94:358) begränsades giltighetstiden för ett tillstånd till högst . En anledning till utredningens ursprungliga uppdrag att analysera den nuvarande uppdelningen mellan områdeskoncession och linjekoncession samt dess koppling till reglerna för tariffsättning och redovisning är att samma prövningsförfarande tillämpas för linjekoncessioner med en spänning från upp till . Detta gäller även vid omprövningar av tillstånd. Av naturliga skäl är inte ett prövningsförfarande lika komplext för ledningar på lägre spänningsnivåer som vid högre spänningsnivåer. Antalet nätkoncessioner för linje uppgår till ca 2 000-3 000. Det innebär en omfattande administration att ompröva dessa. På lägre spänningsnivåer, upp till och med , meddelas vanligen förnyat tillstånd utan att prövningen har gett upphov till några svårare överväganden i sak. I tidigare förslag (SOU 1995:108) som behandlades i regeringens proposition Ny ellag (prop. 1996/97:136, bet. 1997/98:NU3, rskr. 1997/98:27) diskuterades för- och nackdelar med tidsbegränsade tillstånd eller tillstånd tills vidare. Utredningen ansåg att införandet av tillstånd tills vidare skulle leda till att nätägarens ställning i förhållande till allmänna intressen skulle kraftigt förstärkas. Därför valde man att inte lägga fram ett sådant förslag. Sedan ellagens tillkomst 1997 har dock en rad åtgärder vidtagits som innebär förbättrad insyn i hur nätföretagen bedriver sin verksamhet. Bland annat har informationskrav i fråga om leveranssäkerhet införts och en lag om särskild förvaltning har tillkommit. Möjligheterna för tillsynsmyndigheten att under ett tillstånds giltighetstid kunna ingripa mot nätföretagen är således bättre . Det finns därför anledning att på nytt se över systemet med tidsbegränsade tillstånd i syfte att minska den administrativa bördan och rationalisera tillståndsprocessen. I en sådan översyn bör det även ingå att undersöka hur t.ex. länsstyrelser, kommuner eller andra intressenter kan ges möjlighet att begära omprövning av ett tillstånd. SOU 2009:02 Bilaga 2 En förutsättning för att en nätkoncession ska beviljas är enligt 2 kap. 6 § ellagen att anläggningen är lämplig från allmän synpunkt. Denna lämplighetsbedömning aktualiseras vanligen när det gäller nätkoncession för linje, där den främst syftar till att hindra att samhällsekonomiskt onödiga anläggningar byggs, dvs. att ledningar byggs där det redan finns tillräcklig överföringskapacitet. Enligt 5 § elförordningen ska en ansökan om linjekoncession bl.a. innehålla uppgifter om det överföringsbehov som ledningen är avsedd att tillgodose. Enligt 9 § kan tillsynsmyndigheten i det enskilda fallet infordra de ytterligare uppgifter som behövs för att ärendet ska kunna avgöras. Vid ansökningstillfället förutsätts sökanden ha utrett och förberett ärendet till en så detaljerad nivå att ledningens tekniska konstruktion och huvudalternativ för sträckningen har fastställts. Prövningen har alltså skett främst utifrån förutsättningarna för varje enskild ledning. Det kan ifrågasättas om denna tilllämpning är ändamålsenlig vid större omstruktureringar där t.ex. vissa ledningsprojekt är beroende av varandra för sitt genomförande. Som en jämförelse kan det nämnas att (), enligt sin instruktion, har att bygga ut stamnätet för el baserat på samhällsekonomiska lönsamhetsbedömningar. Regeringen gav uppdraget att utreda utformningen av det framtida kraftledningsnätet 70–i (dnr N2004/585/ESB). Uppdraget (Ström) slutrapporterades och beräknas i sin tur generera ett 50-tal individuella anläggningsprojekt. Sammanfattningsvis konstateras det i utredningen att ellagen borde bli föremål för en översyn med syfte att anpassa och modernisera tillståndsprövningen för att åstadkomma en samlad prövning där behovet, den tekniska utformningen, lokaliseringen och miljökonsekvenserna av anläggningar i stamnätet blir föremål för en övergripande tillåtlighetsprövning. Regeringen konstaterar att den nuvarande ellagstiftningen tar sin utgångspunkt i att enstaka ledningar byggs för att komplettera den befintliga infrastrukturen, men att det finns behov av att anpassa tillståndsprövningen till de nödvändiga strukturförändringar av det befintliga ledningsnätet som kommer att bli aktuella både på regionnäts- och stamnätsnivå. Utredaren ska ta till vara erfarenheterna från projektet och analysera om nuvarande regelverk för tillståndsprövning av en nätkoncession för linje, dvs. såväl regionsom stamledningar, är ändamålsenlig vid strukturförändringar av elnätet. Om utredaren bedömer att så inte är fallet, ska han föreslå lämpliga åtgärder. Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppgift att utvärdera om det nuvarande regelverket för förnybar elproduktion skapar hinder för en storskalig utveckling av den förnybara elproduktionen (dir. 2007:10). Bedömdes förändringar av regelverket krävas skulle utredaren lämna sådana förslag. Utredningen överlämnade sina förslag i betänkandet Bättre kontakt via nätet – om anslutning av förnybar elproduktion (SOU 2008:13). Som ett andra steg i det paket med åtgärdsförslag som betänkandet innehåller föreslår utredaren att , som enligt utredningsdirektiven ska göra en översyn av koncessioner, analyserar lämpligheten i att genomföra en förändring i ellagen som ger möjlighet att beviljas nätkoncession för s.k. enskild linje. I betänkandet anförs att det inte går att inom ramen för den aktuella utredningen genomföra nödvändiga större förändringar i fråga om kravet på tillstånd för anslutningsledning mellan en elproduktionsanläggning och angränsande nät eller mellan elproduktionsanläggningar. Utredaren har såväl i betänkandet som i en särskild skrivelse föreslagit att regeringen överlämnar till att analysera om det är lämpligt att genomföra det föreslagna tillståndet för enskild linje. Regeringen bedömer att denna fråga bör behandlas inom ramen för den aktuella utredningen. Utredaren ska klargöra samt redovisa för- och nackdelar med det föreslagna tillståndet för enskild linje och lämna förslag till den närmare utformningen av ett sådant tillstånd. I tilläggsuppdraget ingår att ta fram en konsekvensbeskrivning och förslag till finansiering om föreslagna åtgärder kräver tillkommande sådan. Redovisningen ska innehålla en bedömning av vilken miljöpåverkan förslagen får om de genomförs. Regeringen bedömer mot denna bakgrund att utredningstiden bör förlängas. Utredaren ska slutredovisa sitt uppdrag . Tilläggsdirektiv till utredningen om reglering av elnätstariffer m.m. (M 2006:03) Förlängd tid för att redovisa uppdrag Tiden för att slutredovisa uppdraget förlängs till . Tiden för att delredovisa uppdraget förlängs till . Regeringen beslutade att bemyndiga chefen för (M2006/1496/E) att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att lämna förslag till reglering av elnättariffer m.m. (dir.2006:39). Utredningen har antagit namnet . Genom tilläggsdirektiv bl.a. (dir.2007:86) fick utredaren förlängd tid till att delredovisa förslag till regler för förhandsprövning av nätföretagens tariffer, förslag som avser prövning av nätföretagens anslutningsavgifter och förslag som avser utlandsförbindelser som är anslutna till det svenska regionnätet. Uppdraget skulle slutredovisas . Genom tilläggsdirektiv (dir. 2008:54) förlängdes utredningstiden och uppdraget kompletterades med ett antal nya punkter. Utredaren har kommit in till regeringen med en begäran om förlängd utredningstid. Skälet till begäran är att utredningen, i en avslutande fas av arbetet, har mottagit en relativt omfattande kompletterande information inom flera av de nya utredningsområdena. Utredningens redovisning och förslag skulle därför vinna mycket på en något förlängd utredningstid. Mot denna bakgrund bör tidpunkten för att redovisa uppdraget gällande s.k. enskild linje förlängas till och till för övriga frågor. Produktionsnät – en nödvändighet för utbyggnaden av vindkraften Den kommande utbyggnaden av vindkraften innebär att industriella aktörer går in och gör massiva investeringar . Detta skapar en kostnadseffektiv utbyggnad men ställer också krav på en effektiv och snabb förstärkning av elnätens kapacitet att mata in stor effekt på det nationella elnätet. Om det över huvud taget ska vara möjligt att genomföra den planerade mycket stora utbyggnaden av vindkraften krävs tillkomsten av en ny typ av elnät med uppgift att överföra el från vindkraften till det region- eller stamnätet, produktionsnät. svarar för överföringen av el från vindkraftverk (och annan decentraliserad elproduktion) till det nationella elnätet. Produktionsnätet matar in el vanligtvis på regionnät eller stamnät, men även inmatning till lokalnät kan förekomma. är öppet, det vill säga producenter som önskar ansluta sig till produktionsnätet ska ha möjlighet till detta i princip i enlighet nuvarande regler i ellagen. behandlar alla producenter på ett icke diskriminerande sätt. Det gäller till exempel avgifter och andra villkor för anslutning och överföring samt behandling av information som producentnätsföretaget har tillgång till. är inte ett nät för distribution av el från det nationella nätet till slutanvändare. Produktionsnätsföretagen konkurrerar således inte med lokalnätsföretagen utan kompletterar dessa. Ellagen behöver ändras för att möjliggöra uppbyggnaden av rationella elnät för överföring av vindkraftsel till det nationella elnätet En ny typ av koncession bör skapas – koncession för produktionsnät. Produktionsnäten ska vara skyldiga att ansluta de elproducenter som så önskar Produktionsnäten ska omfattas av ellagens regler om skäliga tariffer, icke diskriminering och leveranskvalitet. Produktionsnätsföretagens rapportering till myndigheterna anpassas till deras uppgift. Svenska Kraftnäts roll och uppgifter behöver ses över mot bakgrund av den förväntade vindkraftsexpansionen. ansvaret för nätplaneringen på nationell nivå. Det behövs en ny typ av elnät. Stora problem att ansluta vindkraft till elnäten Den svenska vindkraften producerade 2007 ca , vilket var en ökning . Vindkraften är dock fortfarande marginell och svarar för mindre än en procent av landets totala elproduktion. har lagt ett planeringsmål för vindkraften på . Därtill kommer havsbaserad vindkraft. Enligt prognoser som gjorts med utgångspunkt i nuvarande stödsystem och utbyggnadsplaner väntas den landbaserade vindkraftproduktionen öka med . kan vi alltså förvänta oss ett årligt tillskott av vindkraft som motsvarar den nuvarande årsproduktionen. Ett särskiljande drag hos vindkraften jämfört med vatten- och kärnkraften är att varje anläggning är liten och att anläggningarna är spridda över landet. Vindkraften innebär nya krav på elnätet som har byggts upp för att från stora anläggningar sprida elen till användare runt om i landet. Det svenska elnätet brukar delas in i tre delar, nämligen stamnätet, regionnäten och lokalnäten. Lokalnäten svarar för distributionen av elen till slutkunderna. Lokalnätsföretagen har byggts upp för denna uppgift och regelverket för dessa har anpassats för den uppgiften. Lokalnäten är också de nät som har anslutit vindkraften och annan decentraliserad och småskalig elproduktion. Redan med nuvarande vindkraftproduktion och utbyggnadstakt har det visat sig att såväl det befintliga elnätet som reglerna för anslutning och överföring är dåligt anpassade till vindkraften. Det tar och anslutningen är dyr för vindkraftsproducenterna. har i sitt betänkande Bättre kontakt via nätet (SOU 2008:13) behandlat problematiken i anslutningsfrågorna. Vissa av utredningens förslag kan också förbättra situationen. Men förslagen löser inte de fundamentala svagheterna i nuvarande lagstiftning. Vindkraftsutbyggnaden går in i ett nytt skede med snabb expansion Utbyggnaden har haft karaktär av enstaka vindsnurror har satts upp och anslutits till det lokala nätet. har detta kunnat ske utan att lokalnätet har behövt förstärkas. Men ofta har även en ganska så marginell utbyggnad skapat behov av förstärkningar i det lokala nätet, vilket lett till diskussioner och tvister om kostnadsfördelningen mellan nätägaren och vindkraftsexploatören. Den kommande utbyggnaden innebär på många områden att stora industriella aktörer går in och gör massiva investeringar . Detta skapar en kostnadseffektiv utbyggnad av vindkraften men ställer också krav på en effektiv och snabb förstärkning av elnätens kapacitet att mata in stor effekt på det nationella elnätet. I i södra , för att ta ett exempel, finns långt gångna och realistiska planer på en utbyggnad under de närmaste 4–5 åren på omkring 500 MW, vilket motsvarar effekten i ett mindre kärnkraftsblock. Inom etableras nu en teknisk standard för vindkraften. Bland annat är en spänning för inmatning på standard. Vindkraftverk och kringutrustning byggs för denna spänningsnivå. utbyggnaden främjas av att denna nivå kan utnyttjas fram till det nationella elnätet (region eller stamnät). Lokalnäten är inte uppbyggda för att ta emot en stor mängd vindkraftsel. Lokalnäten har under byggts upp för att distribuera el från det nationella nätet ut till slutkunderna. Näten har byggts upp för att tillgodose de krav som kan ställas från ett elanvändarperspektiv. I vindkraftsområden, som ofta har endast ett fåtal små elanvändare som kunder, är näten generellt sett svaga. Näten har byggts för att distribuera strömmen ut till kunderna. Den överförda effekten är normalt sett liten. Vindkraften vänder på detta. Stora volymer el ska nu föras in från nätens periferi till det nationella nätet. Man kan se framför sig scenarier där vindkraftsparker byggs upp med lokala inmatningar som effektmässigt motsvarar levererade effekter från enstaka kärnkraftsblock. Omfattande investeringar i elnäten behövs för att tillgodose de krav på överföring och leveranssäkerhet som ställs av vindkraften. Inmatningar från vindkraftsparker på 500 MW kommer inte att bli ovanliga. Att bygga ut det lokala elnätet som är uppbyggt för en glesbygdsdistribution för att klara denna inmatning är inte realistiskt. Om dessa inmatningar ska ske i lokalnäten kommer investeringskostnaderna för de drabbade näten att bli mycket höga. Riskerna är stora att vissa elkunder, nämligen dem som finns i vindkraftsområden skulle belastas med höjda nättariffer till följd av vindkraftsutbyggnaden. Till detta kommer att spänningsnivåerna på de svenska lokalnäten är 10 eller , vilket är illa anpassat till den vindkraftteknik och standard som utvecklas i (). Allt talar för att det från tekniska och ekonomiska utgångspunkter är rationellt att bygga upp en särskild nätstruktur för vindkraftens behov. De svenska lokalnätsföretagen är inte organiserade för att planera och genomföra de stora investeringar i nätet som behöver genomföras när vindkraftsparker etableras. De svenska lokalnätsföretagen skiljer sig åt när det gäller ägande, storlek, ekonomiska och administrativa resurser. Elektrifieringen av den innebar långt fram stora investeringar i infrastrukturen som genomfördes av de svenska lokalnätsföretagen. är företagen organiserade för att distribuera el genom ett i stort sett färdigutbyggt nät. De investeringar som företagen nu planerar för är att höja leveranssäkerheten så att företagen kan leva upp till de leveranssäkerhetskrav som gäller . De nya leveranssäkerhetskraven innebär investeringar i de svenska lokalnäten på . Uppgiften som företagen har byggts upp för, att distribuera el till kunder, är så viktig att företagen inte bör avdela stora ekonomiska och administrativa resurser för uppbyggnaden av nät för storskalig inmatning av el. Det behövs en ny typ av elnätsföretag – produktionsnät. Om det över huvud taget ska vara möjligt att genomföra den planerade mycket stora utbyggnaden av vindkraften krävs tillkomsten av en ny typ av elnät med uppgift att överföra el från vindkraft (och annan decentraliserad elproduktion) till det nationella elnätet, produktionsnät. svarar för överföringen av el från vindkraftverk (och annan decentraliserad elproduktion) till det nationella elnätet. Produktionsnätet matar in el vanligtvis på regionnät eller stamnät, men även inmatning till lokalnät kan förekomma. är öppet, det vill säga producenter som önskar ansluta sig till produktionsnätet ska ha möjlighet till detta i princip i enlighet nuvarande regler i ellagen. behandlar alla producenter på ett icke diskriminerande sätt. Det gäller till exempel avgifter och andra villkor för anslutning och överföring samt behandling av information som producentnätsföretaget har tillgång till. är inte ett nät för distribution av el från det nationella nätet till slutanvändare. Produktionsnätsföretagen konkurrerar således inte med lokalnätsföretagen utan kompletterar dessa. Genom att produktionsnäten kan byggas upp för den enda uppgiften att överföra el från elproduktionsanläggningar i vindkraftsparker skapas förutsättningar för en kostnadseffektiv infrastruktur. Några subventioner till producenterna för anslutning och överföring av el behövs därför inte. förslag och elnätsinvesteringsfond behöver därför inte heller genomföras. Ellagstiftningen är inte anpassad till vindkraftspolitikens mål och behöver förstärkas Ellagen har moderniserats. Syftet har varit att skapa förutsättningar för konkurrens i på elmarknaden.