sou · GWB358d5 · 2009-01-01 00:00:00 — Klaganden får inte heller ändra den fråga som väckts genom överklagandet och som omprövats av eller överlämnats till länsrätten utan omprövning. I 32 § andra stycket anges vad klaganden får göra trots förbudet mot ändrad talan. Enligt punkten 1 får klaganden inskränka sin talan. Dessutom får klaganden enligt punkterna 2 och 3 åberopa en ny omständighet till stöd för sin talan eller yrka något nytt. Enligt 32 § tredje stycket gäller det dock endast under förutsättning att frågan som ska prövas, dvs. den genom överklagandet väckta frågan, inte ändras och att någon ny fråga inte tas upp i målet. Någon definition av frågebegreppet finns inte taxeringslagen, dvs. det finns ingen definition av vad som ska anses som frågan i ett mål. Det bör nämnas att någon sådan definition inte heller finns i och att balkens bestämmelser om ändring av talan i 13 kap. 3 § tjänade som förebild vid utformandet av bestäm- melserna i taxeringslagen (prop. 1989/90:74, s. 371). I och redogörs för flera avgöranden i praxis om vad som ska anses som frågan i olika skattemål och utrymmet för ändring av talan (s. 6:18:1–6:19:4). Bestämmelsen i 33 §, som enbart gäller mål i länsrätten, ger klaganden möjlighet att inom tiden för överklagande ta upp en ny fråga i målet under förutsättning att den nya frågan har samband med den fråga som ska prövas och att länsrätten anser att den nya frågan utan problem kan prövas i målet. Syftet med bestämmelsen är att göra det möjligt för länsrätten att lägga samman mål som har samband med varandra utan att ett nytt överklagande ges in. Bestämmelsen avviker därmed från principen om att frågor som inte är tvistiga ska hållas borta från domstolen. Denna princip kommer till uttryck i 20–22 §§ där det bl.a. sägs att ska ompröva ett överklagat beslut och att överklagandet faller om verket ändrar beslutet så som klaganden begärt (prop. 1989/90:74, s. 417 och 418). Betalningssäkringslagen, tvångsåtgärdslagen, ersättningslagen och lagen om deklarationsombud ska upphävas och bestäm- melserna ska i stället ges i förevarande lag. Dessa lagar innehåller inga bestämmelser om ändring av talan. Att innehållet i förevarande paragrafer i fortsättningen kommer att gälla vid överklagande av beslut om betalningssäkring, bevissäkring, ersättning och deklara- tionsombud lär dock inte få någon praktisk betydelse. Enligt den allmänna förvaltningsprocessen gäller nämligen i regel att en talan inte får ändras efter det att tiden för överklagande har gått ut. En talan får dock alltid inskränkas. Vidare innebär instansordningsprincipen att den som överklagar inte får ändra sin talan i den högre instansen annat än i inskränkande riktning. Däremot finns det inget hinder mot att åberopa nya omständig- heter under förutsättning att det inte leder till att den genom överklagandet väckta talan inte ändras eller att en ny fråga tas upp i målet. Inom den allmänna förvaltningsprocessen finns inga regler om ändring av talan liknande dem som finns i 6 kap. 18–20 §§ TL utan vägledning hämtas från de allmänna rättsgrundsatser som finns i rättegångsbalken.47 47 : Förvaltningsprocesslagen, 5:e u, s. 286 och 287, : Saken i förvaltningsprocessen, Förvaltningsrättslig tidskrift 2003, s. 503. Här sägs att den som har överklagat ett beslut i en fråga som har lett till skattetillägg även får ta upp frågan om skattetillägg, om domstolen anser att skattetillägget utan problem kan prövas i målet. Paragrafen ersätter 6 kap. 20 § TL och hänvisningen dit i 22 kap. 13 § SBL, som aldrig har ändrats (prop. 1989/90:74, s. 418 och prop. 1996/97:100, s. 638). Vilka lagar som hänvisar till 6 kap. 20 § TL via skattebetalningslagen redogörs för i kommentaren till 29 §. Om en domstol inte prövar en ny fråga, får domstolen överlämna frågan till för omprövning. Det följer av 6 kap. 21 § TL, som bara har ändrats en gång och det var i samband med att ersatte och de tio skatte- myndigheterna (prop. 1989/90:74, s. 418 och prop. 2002/03:99). Paragrafen ersätter även hänvisningen till 6 kap. 21 § TL i 22 kap. 13 § SBL, som har behållit sin ursprungliga lydelse (prop. 1996/97:100, s. 638). Vilka lagar som hänvisar till 6 kap. 21 § TL via skattebetalningslagen redogörs för i kommentaren till 29 §. Syftet med bestämmelsen är att förhindra att ett yrkande, som framställs inom tiden för omprövning, först avvisas som otillåten utvidgning av talan och därefter avvisas av på grund av att omprövning begärts för sent (prop. 1989/90:74, s. 418). Betalningssäkringslagen, tvångsåtgärdslagen, ersättningslagen och lagen om deklarationsombud ska upphävas och bestämmelser- na ska i stället ges i förevarande lag. Det innebär att besluten i fortsättningen ska omprövas och överklagas enligt bestämmelserna i den här lagen. Att den här bestämmelsen i fortsättningen även kommer att gälla frågor om betalningssäkring, bevissäkring (som är termen här), ersättning för biträde och frågor om deklarations- ombud lär dock inte spela så stor roll i praktiken. Det beror dels på att omprövnings- och överklagandetiden är , dels på att beslut i nu aktuella ämnen inte innehåller lika många olika frågor som ett beslut om slutlig skatt. Här ges domstolen möjlighet att i mål där det finns flera frågor meddela särskilt beslut i någon av frågorna trots att handläggningen av övriga frågor inte är klar. Paragrafen ersätter 6 kap. 22 § TL och hänvisningen dit i 22 kap. 13 § SBL, som båda har behållit sina ursprungliga lydelser (prop. 1989/90:74, s. 378, 379 och 418 samt prop. 1996/97:100, s. 638). Vilka lagar som hänvisar till 6 kap. 22 § TL via skattebetalningslagen redogörs för i kommentaren till 29 §. Förebild för paragrafen är regeln om deldom i 17 kap. 4 § RB. I ett mål som rör flera olika sakfrågor kan det vara motiverat att genom deldom avgöra en fråga som avser ett stort belopp utan att avvakta utredningen av övriga frågor. En deldom överklagas på samma sätt som övriga domar. Förvaltningsprocesslagen innehåller inga bestämmelser om deldom och bestämmelse förefaller inte tillämpas analogt inom förvaltningsprocessen.48 Bestämmelsen om deldom i 6 kap. 22 § TL är inte tillämplig i mål enligt betalningssäkringslagen, tvångsåtgärdslagen, ersättnings- lagen och lagen om deklarationsombud men eftersom bestäm- melserna i nämnda lagar ska föras över till förevarande lag kommer det i fortsättningen att vara möjligt att meddela deldom i mål om betalningssäkring, bevissäkring (som är termen här), ersättning och deklarationsombud. Paragraferna ersätter 6 kap. 23 § TL och hänvisningen dit i 22 kap. 13 § SBL, som båda har behållit sina ursprungliga lydelser (prop. 1989/90:74, s. 378, 379 och 418 samt prop. 1996/97:100, s. 638). Vilka lagar som hänvisar till 6 kap. 22 § TL via skattebetalnings- lagen redogörs för i kommentaren till 29 §. I första stycket anges under vilka förutsättningar en domstol får meddela s.k. mellandom. Förebilderna finns i 17 kap. 5 § och 49 kap. 2 § andra stycket RB. Ett exempel på när mellandom kan aktualiseras är när frågan är om någon är obegränsat skattskyldig i . I ett sådant mål kan 48 : Förvaltningsprocesslagen m.m. En kommentar, 5 u., s. 300. det vara lämpligt att domstolen meddelar mellandom i frågan om obegränsad skattskyldighet. Om personen inte är obegränsat skattskyldig behöver ju storleken av vissa inkomster inte beräknas. Andra exempel där det kan vara lämpligt att meddela mellandom är mål där frågan är om en person ska beskattas för inkomst av tjänst eller näringsverksamhet. Om personen ska beskattas i tjänst kan processen koncentreras till frågor om inkomster och avdrag i det inkomstslaget, vilket är en processekonomisk fördel. Med andra ord kan det finnas skäl att meddela mellandom i en fråga som vid en viss utgång gör att andra frågor faller. Enligt andra stycket ska domstolen om den meddelar mellandom bestämma om domen ska få överklagas direkt eller först i samband med domstolens dom i själva målet. Om domstolen bestämmer att mellandomen får överklagas direkt, får domstolen förordna att övriga frågor ska vila till dess att mellandomen har fått laga kraft. Detta sägs i 6 kap. 23 § andra stycket TL. Om domstolen bestämmer att mellandomen får överklagas direkt gäller tiden för överklagande i 29 §. Förvaltningsprocesslagen innehåller inga bestämmelser om mellandom och bestämmelse förefaller inte tillämpas analogt inom förvaltningsprocessen.49 Däremot framgår det av 34 § FPL att s.k. mellanbeslut kan meddelas i vissa frågor. Bestämmelserna om mellandom 6 kap. 23 § TL är inte tillämpliga i mål enligt betalningssäkringslagen, tvångsåtgärdslagen, ersättningslagen och lagen om deklarationsombud men eftersom bestämmelserna i nämnda lagar ska föras över till förevarande lag kommer det i fortsättningen att vara möjligt att meddela deldom i mål om betalningssäkring, bevissäkring (som är termen här), ersättning och deklarationsombud. I paragrafen sägs att om en enskild begär att muntlig förhandling ska hållas i ett mål om särskilda avgifter, ska länsrätt och kammar- rätt hålla muntlig förhandling. Muntlig förhandling behöver dock inte hållas, om det finns anledning att anta att avgift inte kommer att tas ut. Det sägs i 6 kap. 24 § TL, som aldrig har ändrats (prop. 1989/90:74, s. 418). 49 : Förvaltningsprocesslagen m.m. En kommentar, 5:e u, s. 300. Författningskommentar – skatteförfarandelagen SOU 2009:58 Paragrafen ersätter även hänvisningen till 6 kap. 24 § TL i 22 kap. 13 § SBL, som har behållit sin ursprungliga lydelse (prop. 1996/97:100, s. 638). Som särskild avgift enligt skattebetalning- slagen räknas inte bara skattetillägg och förseningsavgift utan även sådan kontrollavgift i 15 kap. 9 § SBL som tas ut av säljare av investeringsguld som inte fullgjort skyldigheten att anteckna nödvändiga identifikationsuppgifter för köparen. Även här ska kontrollavgiften betraktas som en särskild avgift, se 50 kap. 1 §. Det innebär att förevarande bestämmelse är tillämplig i mål om sådana kontrollavgifter. Bestämmelser om kontrollavgifter finns också i torg- kontrollagen, branschkontrollagen och kassaregisterlagen och dessa bestämmelser förs nu också över till 50 kap. I nu nämnda lagar hänvisas via 22 kap. 13 § SBL till bestämmelsen om muntlig förhandling i 6 kap. 24 § TL. Det innebär att gäller att i mål om kontrollavgift ska muntlig förhandling hållas om en enskild begär det och det inte finns anledning att anta att avgift inte kommer att tas ut. I fortsättningen följer det av förevarande paragraf. Något bör också sägas om förevarande bestämmelses förhållande till 9 § FPL där det sägs att länsrätt och kammarrätt ska hålla mutlig förhandling om en enskild begär det. Muntlig förhandling behöver dock inte hållas om det är obehövligt eller särskilda skäl talar mot det. Om det i lag eller förordning meddelats bestämmelser som avviker från förvaltningsprocesslagen gäller de bestämmelserna. Förevarande bestämmelse är och i förarbetena anförde departementschefen att redan av förvaltningsprocesslagen följer att en domstol ska ta stor hänsyn till en enskilds önskemål om muntlig förhandling men att det i fråga om särskilda avgifter fanns skäl att gå ett steg längre och låta den skattskyldiges önskemål vara utslags- givande. Som skäl för sin ståndpunkt anförde departementschefen att det rörde sig om en sanktionsavgift och att eftergift kan ske med hänsyn till den skattskyldiges personliga förhållanden (prop. 1987/88:55, s. 12 och 13). Liknande bestämmelser om muntlig förhandling gäller i mål om betalningssäkring och företrädaransvar (46 respektive 59 kap.) Anledningen till att bestämmelserna inte ges här i kapitlet om överklagande är att länsrätten beslutar som första instans i mål om betalningssäkring och företrädaransvar. Skattetillägg utgör en anklagelse om brott i den mening som avses i artikel 6. Som huvudregel gäller muntlighet vid domstolsprövningen av anklagelsen, vilket innebär att den enskilde har rätt till muntlig förhandling (prop. 2002/03:106, s. 66, 78 och 79). I förarbetena till vissa av kontrollavgifterna uttalade regeringen att det inte kan uteslutas att även kontrollavgifterna omfattas av artikel 6 i (prop. 2005/2006:169, s. 52–54 och prop. 2006/07:105, s. 73–75 och 97). I det lagstiftningsärende som föregick kassaregisterlagen uttalade Lagrådet att en kontrollavgift vid tillämpning av är att anse som en brottspåföljd (prop. 2006/07:105, s. 161). Utgångspunkten är alltså att enskilda även i mål om kontrollavgifter har rätt till muntlig förhandling. 68 kap. Besluts verkställbarhet I paragrafen finns huvudregeln för när beslut enligt lagen blir gällande. Undantagen finns i 2 och 3 §§. Beslut enligt lagen gäller . Laga kraft krävs alltså inte för att besluten ska bli gällande. Det innebär t.ex. att skyldigheten att betala en beslutad skatt inte påverkas av en begäran om omprövning eller ett överklagande. En annan sak är att anstånd med att betala skatten kan beviljas enligt 63 kap. Bestämmelsen innebär att kan, och i vissa fall ska, vidta åtgärder för att verkställa ett beslut som inte fått laga kraft. Verket får t.ex. inte avvakta med återbetalning av skatt på grund av att verket överklagat den dom som lett till att skatten satts ned. Indrivning ska, om förutsättningarna i 70 kap. är uppfyllda, begäras även om skattebeslutet inte fått laga kraft. Av bestämmelsen följer också att bevissäkring och betalnings- säkring får verkställas . Även beslut som gäller annat än betalning av skatt omfattas av paragrafen. Som exempel blir ett beslut om att arbetsgivar- deklaration ska lämnas tidigare än normalt gällande även om det överklagas (26 kap. 32 §). Detsamma gäller beslut om ändrade redovisningsperioder (26 kap. 14 §). Den omständigheten att besluten gäller innebär givetvis inte att alla beslut ska verkställas omgående. Ett beslut om att skatt ska debiteras betyder inte att den skattskyldige omgående måste betala skatten för att undvika indrivning. Skatten ska betalas senast den förfallodag som följer av bestämmelserna i 62 kap. (17 kap. SBL). Från vilken tidpunkt ett beslut om ny redovis- ningsperiod ska börja tillämpas följer av 26 kap. 15–17 §§. Ett beslut om ändrad redovisningsperiod ska således lämna besked om från vilken period det gäller. Att besluten gäller innebär alltså inte mer än att de gäller enligt sitt innehåll. Paragrafen ersätter 23 kap. 7 och 8 §§ SBL. Enligt 7 § påverkar en begäran om omprövning eller ett överklagande inte skyldigheten att betala den skatt som omprövningen eller överklagandet rör. En liknande bestämmelse fanns uppbördsförordning (prop. 1953:100, s. 288). 23 kap. 7 § SBL har ändrats i samband med att arvs- och gåvoskatten samt den särskilda sjukförsäkrings- avgiften kom och gick (prop. 1996/97:100, s. 640, prop. 2000/01:117, s. 73 och 74, prop. 2004/05:21, s. 107, prop. 2004/05:25, s. 27 och prop. 2006/07:1). I 23 kap. 8 § SBL sägs att en åtgärd enligt skattebetalningslagen får verkställas även om det beslut som föranleder åtgärden inte har fått laga kraft. 23 kap. 8 § SBL har aldrig ändrats (prop. 1996/97:100, s. 640). Bestämmelsen har sitt ursprung i lagstiftning 1967 och avsikten var att bl.a. reglera återbetalning av skatt efter domstols dom (prop. 1967:130, s. 125 och 126).50 23 kap. 8 § SBL anger att verkställighet enligt utsökningsbalken får äga rum innan det aktuella beslutet fått laga kraft. Av 70 kap. 3 § framgår att verkställighet enligt utsökningsbalken får ske. Att det gäller även om beslutet inte fått laga kraft följer av att beslut gäller enligt här aktuell bestämmelse. Torgkontrollagen, branschkontrollagen och kassaregisterlagen ska upphävas och i stället ska den särskilda skattekontrollen och kravet på kassaregister regleras här i skatteförfarandelagen. Enligt hänvisningar i dessa lagar gäller bestämmelserna i skattebetalnings- lagen om debitering, betalning, överklagande och förfarandet i övrigt i fråga om lagarnas kontrollavgifter (7 § första stycket torgkontrollagen, 19 § fjärde stycket branschkontrollagen och 32 § fjärde stycket kassaregisterlagen). I 1 kap. 2 § SBL sägs att lagen gäller vid bestämmande, debitering och betalning av nu aktuella kontrollavgifter. Beslut om kontrollavgift följer alltså i här aktuellt avseende redan skattebetalningslagens bestämmelser. Paragrafen ersätter tillsammans med 3 § också 3 kap. 14 c § andra stycket TL samt 21 § tredje och fjärde styckena tvångs- åtgärdslagen. Detsamma gäller de hänvisningar till 3 kap. 14 c § TL som finns i 14 kap. 5 § och 7 a § andra stycket SBL, 3 § tredje stycket torgkontrolllagen samt 17 kap. 7 § LSK. Bestämmelsen i 10 § första stycket betalningssäkringslagen ersätts också av förevarande paragraf. Bestämmelsen har kvar sin ursprungliga lydelse (prop. 1978/79:28, s. 151)51. 50 Inledningsvis var bestämmelsen försedd med ett undantag enligt vilket taxerings- intendenten i vissa fall kunde anmäla hinder mot restitution. Härigenom skulle undvikas att restitution skedde av ett skattebelopp som senare återkrävdes. Undantaget slopades senare med hänsyn till att det inte borde ankomma på länsskattemyndigheten, som också skulle ha hand om processföringen, att bestämma att verkställighet av en domstols beslut ska anstå (prop. 1986/87:47, s. 177). 51 Bestämmelsen gavs ursprungligen i 9 § men flyttades 1990 till 10 § (prop. 1989/90:3). En annan lag som ska fogas in i den nya skatteförfarandelagen är lagen om deklarationsombud. och allmän förvalt- ningsdomstol får enligt 6 § andra stycket lagen om deklarations- ombud besluta att ett beslut om avregistrering av deklarations- ombud ska gälla . Bestämmelsen är aldrig ändrad (prop. 2005/06:31, s. 42, 43 och 57). Den outtalade huvudregeln är således att ett beslut om avregistrering inte gäller . I den nya lagen kommer ett avregistreringsbeslut att motsvaras av ett beslut om återkallelse av godkännande som deklarationsombud (se författningskommentar- en till 6 kap. 8 §). Ett sådant beslut innebär för den deklarations- skyldige att han inte kan deklarera genom ombudet, utan att han antingen själv får underteckna deklarationen eller låta ett annat deklarationsombud deklarera. För ett deklarationsombud som får godkännandet återkallat på grund av att han bedöms vara olämplig kan beslutet få allvarliga konsekvenser för möjligheten att driva verksamhet. Även andra beslut enligt lagen kan vara ingripande för den som beslutet gäller. En återkallelse av godkännande för F-skatt är t.ex. ofta av avgörande betydelse för möjligheten att driva en närings- verksamhet vidare. Sådana beslut gäller omedelbart52. Detsamma bör enligt utredningens mening vara huvudregeln för beslut om återkallelse av godkännande som deklarationsombud. Förhållandena skiljer sig något från vad som gäller vid återkallelse av godkännande för F-skatt genom att den deklarationsskyldige huvudmannen direkt påverkas av återkallelsen. Det finns därför skäl att ge möjlighet att i beslutet avvika från huvudregeln, se 3 §. I paragrafen finns ett undantag från huvudregeln om att beslut enligt lagen gäller . Ett beslut om ersättning för kostnader får enligt paragrafen inte betalas ut förrän beslutet fått laga kraft mot . 52 När det gäller rättsverkningarna av ett godkännande för F-skattsedel finns det särskilda bestämmelser som innebär att skatteavdrag inte ska göras om uppdragstagaren är godkänd för F-skatt när ersättningen bestäms eller när den betalas (10 kap. 10 §). Att återkallelse- beslutet gäller direkt får alltså endast effekt för uppdrag som ingås efter återkallelsen. SOU 2009:58 Författningskommentar –skatteförfarandelagen Bestämmelsen ersätter bl.a. 6 § första stycket lagen om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt m.m. som har behållit sin ursprungliga lydelse (prop. 1988/89:126, s. 30). I 40 kap. finns bestämmelserna om ersättning för kostnader för biträde. Om säkerhet som ställts för undantag från skalbolagsbeskatt- ning inte behöver tas i anspråk, har den som ställt säkerheten enligt 58 kap. 4 § rätt till skälig ersättning för kostnaderna. Detsamma gäller enligt 63 kap. 10 § om en säkerhet för anstånd inte behöver tas i anspråk. Bestämmelser om skälig ersättning för ställd säkerhet finns i 11 kap. 12 § andra stycket SBL och 17 kap. 3 § andra stycket samma lag. Där hänvisas bl.a. till 6 § ersättningslagen, vilket innebär att inte heller ersättning för ställd säkerhet får betalas ut förrän beslutet har fått laga kraft mot . Förevarande paragraf ersätter alltså även 11 kap. 12 § andra stycket SBL och 17 kap. 3 § andra stycket samma lag till 6 § ersättningslagen. Hänvisningen i 11 kap. 12 § SBL är (prop. 2001/02:165, s. 76). Den fanns ursprungligen 11 kap. 11 b § SBL men flyttades 2003 till 11 kap. 12 § SBL (prop. 2002/03:96, s. 190). Den nuvarande lydelsen av 11 kap. 12 § är (prop. 2008/09:40, s. 45). Hänvisningen i 17 kap. 3 § SBL fanns med i den ursprungliga lydelsen av skattebetalningslagen (prop. 1996/97:100, s. 612). Den paragrafen fick sin nuvarande lydelse 2004 (prop. 2003/04:99). Huvudregeln är enligt 1 § att beslut enligt lagen gäller . När det gäller beslut om återkallelse av godkännande som deklara- tionsombud (6 kap. 8 §), beslut om bevissäkring (45 kap.) och beslut om undantag från kontroll (47 kap.) ger förevarande paragraf beslutsfattaren möjlighet att avvika från huvudregeln och i beslutet ange från vilken tidpunkt beslutet ska gälla. Tillsammans med 1 § ersätter paragrafen bestämmelserna om tvångsåtgärder och undantagande av handling eller uppgift i 3 kap. 14 c § andra stycket TL samt 21 § tredje och fjärde styckena tvångsåtgärdslagen. Detsamma gäller de hänvisningar till 3 kap. 14 c § TL som finns i 14 kap. 5 § och 7 a § andra stycket SBL, 3 § tredje stycket torgkontrollagen samt 17 kap. 7 § LSK. För beslut om återkallelse av godkännande som deklarations- ombud finns ingen motsvarighet till paragrafen. Enligt dagens regler blir sådana beslut som huvudregel gällande först när de fått laga kraft. Som framgår av författningskommentaren till 1 § före- slår vi att dessa beslut ska bli gällande . har dock möjlighet att besluta på annat sätt med stöd av förevarande paragraf. Det kan vara motiverat om beslutet fattas i nära anslutning till ett deklarationstillfälle. Verket kan då besluta att återkallelsen ska gälla från ett visst senare datum. Härigenom är det möjligt att mildra effekterna av återkallelsen för den deklarations- skyldige. I de fall verket väljer att inte avvika från huvudregeln återstår för den som är missnöjd att överklaga återkallelsebeslutet och begära att länsrätten förordnar om att beslutet tills vidare inte ska gälla (inhibition) enligt 28 § FPL. 69 kap. Verkställighet av beslut om tvångsåtgärder I 21 § tredje stycket tvångsåtgärdslagen sägs att ett beslut om åtgärd får verkställas , om inte något annat anges i beslutet. Bestämmelsen fanns med i den ursprungliga lydelsen av tvångsåtgärdslagen och har aldrig ändrats (prop. 1993/94:151, s. 110, 111 och 160). Enligt 10 § betalningssäkringslagen får ett beslut om betalnings- säkring verkställas . Bestämmelsen gavs ursprungligen i 9 § men flyttades 1990 till dagens placering (prop. 1978/79:28, s. 151 och prop. 1989/90:3). Den nuvarande lydelsen tillkom i samband med att ersatte och de tio skattemyndigheterna (prop. 2002/03:99). Att verkställighet får ske har alltså gällt sedan betalningssäkringslagen trädde i kraft. Att beslut om betalningssäkring får verkställas följer nu av 68 kap. 1 §. Av 68 kap. 3 § 2 följer i likhet med att ett beslut om bevissäkring inte får verkställas om något annat anges i beslutet. Av paragrafen följer att ett beslut om bevissäkring faller om inte verkställigheten påbörjas inom en månad för beslutet. Det följer av 21 § tredje stycket tvångsåtgärdslagen. Bestäm- melsen har samma lydelse som när tvångsåtgärdslagen infördes (prop. 1993/94:151, s. 110, 111 och 160). Däremot har 21 § ändrats . Den senaste lydelsen är och tillkom i samband med tullagen (prop. 1999/2000:126). Här sägs att det är som på begäran av verkställer beslut om bevissäkring men att gransk- ningsledaren får verkställa beslut om bevissäkring i verksamhets- lokaler om det kan ske obehindrat.