sou · GWB313 · 2009-01-01 00:00:00 — duktionsanläggningen prövas däremot i normalfallet inte. Undan- taget är om den sökande väljer att ansöka om miljötillstånd för hela anläggningen (elproduktionsanläggning och anslutande ledning) som en enhet, vilket kan vara aktuellt om den sökande även ska söka koncession för linje för den anslutande ledningen. Utredningens förslag till förenklingar i ansökningsprocessen Vindkraftsproducenterna anser att processen för att få koncession för linje tar , är oförutsägbar och innebär mycket admini- stration. Utredningen föreslår därför att möjligheterna öppnas för en förenklad eller snarare samordnad miljöprövning inför beslut om koncession för linje. Förslaget gäller i tillämpliga fall även andra nya elproduktionsanläggningar. Utredningens förslag är att som ett första steg mot en samordnad miljö- och bygglovsprövning Energi- marknadsinspektionen ska ha möjlighet att endast pröva nätägarens lämplighet respektive ledningens lämplighet i förhållande till det nationella elsystemet efter att annan instans prövat och godkänt lämpligheten ur de övriga aspekter som ska prövas enligt ellagen. Om en anslutningsledning alternativt en elproduktionsanläggning och anslutningsledning, som en enhet, miljöprövats i annan instans bör den redan gjorda miljöprövningen räcka även för Energimark- nadsinspektionen vid koncessionshandläggningen, istället för enligt nuvarande ordning där en ny miljöprövning genomförs. Förutsätt- ningen är att miljöprövningen redan gjorts och att den gjorts för hela anläggningen, det vill säga elproduktionsanläggningen plus anslutande ledning som en enhet. Elproducenten har härvidlag möjlighet att själv välja om man vill söka tillstånd för elproduktionsanläggning plus anslutningsledning som en enhet eller inte. Noteras bör att detta är tillämpligt endast vid de fall en koncession för linje behövs för led- ningen eftersom nya ledningar inom en befintlig områdeskonces- sion ej behöver nytt koncessionsbeslut. Om Energimarknads- inspektionen finner nätägaren och ledningen lämplig i enlighet med miljöprövningen bör inga skäl finnas för en överklagan eftersom ledningens utförande redan prövats. Överklagan blir således främst aktuell när finner att nätföretaget eller ledningen är olämplig enligt ellagen. Förslag på vidare utredning Som ett nästa steg finns det förutsättningar för att samordna miljö- prövning och lokaliseringsfrågan för elledning och elproduktions- anläggning. Denna prövning bör kunna göras av en myndighet. För t.ex. landbaserade vindkraftsanläggningar över 25 MW av länsstyrel- sen (för mindre vindkraftsanläggningar är det normalt kommunen men man kan överväga att en sådan samlad ansökan alltid skall handläggas av för att få samlad kompetens och likartad prövning). Det bör alltså vara samma myndighet som gör den sam- lade prövningen, vilken inom ramen för en koncessionsansökan avgör huruvida en ledning utgör betydande miljöpåverkan eller ej. För att en samlad prövning ska kunna göras är det naturligtvis en förutsättning att nätägare och ägare av elproduktionsanläggningen samverkar vid ansökningsförfarandet, så att miljöprövning och lämp- lighetsprövning kan göras av produktionsanläggning samt anslutande ledning . Förslagsvis medverkar nätägaren aktivt i samrådet för den samlade anläggningen (elledning och vindkraftsanläggning) varvid lämplig ledningssträckning och tekniskt utförande fastställs. Därefter bereder den blivande elproducenten en komplett tillståndsansökan för hela anläggningen (vindkraftsanläggning och ledning). Denna ansökan remitteras till samtliga myndigheter som är remissmyndigheter för respektive prövning. Sedan fattar beslut om till- stånd för elproduktionsanläggning och ledning i lokaliserings- och miljödelen. Anmälan/ansökan skickas till Energimarknadsinspektion- en med de övriga delar som ska ingå i en koncessionsansökan. tar som självständig reglermyndighet ställning till nätägarens lämplighet respektive ledningens lämplighet i förhållande till det nationella elsystemet. Med det senare avses inte det faktiska behovet av en ledning (föreligger i och med att elpro- duktionsanläggningen uppförs), val av lämpligaste sträcka eller teknik. Däremot görs en bedömning om huruvida föreslagna alternativ är samhällsekonomiskt effektivt med hänsyn till befintliga ledningar. Det är viktigt att prövning av lämp- ligheten, ledningens lämplighet (undvika onödiga dubbelledningar) och nätägarens lämplighet (kompetens och oberoende) bibehålls. tillsattes som har som syfte att förenkla, samordna och på så sätt effektivisera hand- läggningen såväl som domstolsprövningen av fastighetsmål, mål och ärenden enligt samt . bättrade förutsättningar för byggande av ny elproduktion kan alltså genomföras där. Utredningen föreslår därför att Miljöprocessutred- ningen ges i uppdrag att specifikt utreda möjligheterna att förenkla lokaliserings- och miljöprövningsfrågan för elproduktionsanlägg- ningar, om möjligt i enlighet med förslaget ovan. 4.3Administrativa riktlinjer vid nätanslutning Utredningens förslag: Inget nytt formellt regelverk föreslås avseende processen från det att en ägare till en planerad elpro- duktionsanläggning tar kontakt med nätägaren i området fram till det att produktionsanläggningen ansluts till elnätet. Istället för tvingande krav uppmanas nätägare och elproducenter att följa branschgemensamma rekommendationer framtagna av och Svensk Vindkraft (enligt bilaga 3). Utvärdera om det nuvarande regelverket för förnybar elproduktion skapar hinder för en storskalig utveckling och utbyggnad av den för- nybara elproduktionen. Bedöms förändringar av regelverket krävas skall utredaren lämna sådana förslag. Det har kommit till utredningens kännedom att det i många fall finns brister i samverkan mellan nätägare och ägarna till anslutande nya elproduktionsanläggningar. Problemen beror på olika behov och önskemål gällande t.ex. kostnader, betalning, informationshantering samt svarstider och det yttrar sig i form av misstroende mellan par- terna. För att komma till rätta med problemen har Svensk Vindkraft och fått i uppdrag att gemensamt dra upp riktlinjer för hur samarbetsprocessen kring nya nätanslutningar för elproduk- tion bör se ut. Frågeställningarna är gemensamma oavsett vilken typ av elproduktion som kommer i fråga. Därför ställer sig även SERO och LRF bakom riktlinjerna. Utredningen har bedömt att det just nu inte är lämpligt att lag- stifta i denna fråga, utan ser hellre att parterna kan enas på frivillig väg. Utredningen uppmanar parterna att följa upp hur dokumentet fungerar och hur det efterföljs samt att revidera det vid Resultatet är ett branschgemensamt råd, Administrativa riktlinjer för nätanslutning, vilket är en beskrivning av hur processen kan se ut och vad affärsparterna ska kunna kräva av varandra. Doku- mentet finns i bilaga 3. Dokumentet har utarbetats gemensamt och respektive organisa- tion har tagit in synpunkter från sina medlemmar ute i regionerna. Dokumentet ska ha en status som branschrekommendation på sam- ma sätt som av mindre elproduktions- anläggningar till elnätet (AMP), vilken används vid den tekniska utformningen av nya anläggningar. Utredningen bedömer att den största orsaken till misstroende mellan parterna är bristande transparens. En elproducent kan tro att an- slutningsavgiften är oskäligt hög medan den i själva verket inte är det. Företrädare för elproducenter har framfört att det finns nätägare som inte redovisar hur man kommit fram till totalsumman i en offert. Detta skapar inget förtroende i affärsrelationen. Elnätsentreprenader lyder under lagen (1992:1528) om offentlig upphandling och ska därmed upphandlas i konkurrens. Genom att en nätanslutning upphandlats i konkurrens bör det vara klarlagt att kostnaderna är fullt konkurrenskraftiga. Vanligt är att nätägaren gör en ramupphandling som gäller för en relativt ospecificerad mängd entreprenader . Detta görs för att det är rationellt, tidsbesparande och kostnadseffektivt. Därmed inte sagt att just en specifik nätanslutning som utförs inom ramen för ramupp- handlingen blir billigast och effektivast utförd. Å andra sidan vore det inte rationellt att kräva separata upphandlingar för varje enskilt arbete som ska utföras. För en elproducent som ska anslutas är ofta tidsaspekten väldigt viktig, vilket också talar emot separata upphand- lingar i många fall. Däremot hoppas utredningen att de administra- tiva riktlinjerna kan inspirera och uppmana affärsparterna till en god samverkan och möjlighet att gemensamt komma fram till en stånd- punkt huruvida en separat upphandling ska göras eller inte. En anslutande elproducent bör då också kunna ha inflytande bland annat avseende tidsaspekten på genomförandet. I de fall en elproducent inte är nöjd med de villkor som nätägaren erbjuder, finns det möjlighet att begära prövning av vissa av dem. prövar i detta hänseende tvister gällande villkor för anslutning till en ledning eller ett ledningsnät (ellagen 3 kap. 6 och 7 §), kostnaden för mätare hos elproducent (ellagen 3 kap. 14 §), ersättning till innehavare av pro- duktionsanläggning (ellagen 3 kap. 15 §) och kostnaden för mätning, beräkning och rapportering för produktionsanläggningar på högst 1 500 kW (ellagen 4 kap. 10 §). Nättariffer för överföring för produktionsanläggningar över 1 500 kW prövas ex officio, dvs. väljer själv när tillsyn ska utföras. Det är därmed inte möjligt för en en- skild att begära prövning av en nättariff för överföring. Utredningens avsikt är att kostnaden för mätning, beräkning och rapportering ska vara möjlig att få prövad för produktionsanlägg- ningar som berörs av den föreslagna begränsningen om maximal tariff på per kWh, enligt kap. 4.5 Förslag avseende nättariffer. 4.4Förslag om ändring av undantag för små elproducenter, den s.k. 1 500 kW-gränsen Utredningens förslag: Den nuvarande reducerade nätavgiften för mindre elproduktionsanläggningar tas bort. Övergångsbestämmelser införs för att inte avsevärt försämra för befintliga elproduktionsanläggningar. Över- gångsbestämmelserna är utformade så att befintliga anläggningar färdigställda före behåller nuvarande reducera- de nätavgift fram till . Fram till den tidpunkten ska innehavare av elproduktionsanläggningar som kan leverera en effekt om högst 1 500 kW för överföring av el endast betala den del av avgiften enligt nättariffen som motsvarar den årliga kostnaden för mätning, beräkning och rapportering på nätkon- cessionshavarens nät. Från betalar elprodu- centen full årlig nätavgift. Förutsättningen för att detta förslag ska kunna genomföras är att förslaget i kapitel 4.5 genomförs. Lämna förslag till hur nuvarande reducerade nätavgift för mindre el- produktionsanläggningar enligt 4 kap. 10 § ellagen (1997:857) kan ersättas av enhetliga principer för bestämmandet av nätavgifter för produktions- anläggningar samt undersöka behovet av och lämna förslag till eventuella övergångsbestämmelser avseende nätavgifter för befintliga anläggningar färdigställda före . Utredningens förslag är att de regler i ellagen 4 kap. 10 §, som inne- bär att elproduktionsanläggningar upp till 1 500 kW endast behöver betala den del av avgiften enligt nättariffen som motsvarar den årliga kostnaden för mätning, beräkning och rapportering, tas bort. fram till behåller dock el- produktionsanläggningar med högst 1 500 kW effekt som uppförts före den reducerade avgiften. Utredningens avsikt är att enhetliga principer för bestämmandet av nättariffer ska råda i möjligaste mån. Ellagens 4 kap. 10 § innebär i sig ett avsteg från ambitionen att enhetliga principer ska råda. Regeln har även en styrande effekt som inte är önskvärd, på så sätt att det uppförs anläggningar på 1 500 kW inom områden med bra för- utsättningar för större produktion. Om man t.ex. uppför en vind- park om 12 MW så ger det lägre nättariff om man bygger åtta stycken 1500 kW kraftverk istället för sex stycken 2 MW kraftverk. Trots att nätet i båda fallen måste klara 12 MW. Det kan mycket väl vara så att 2 MW-alternativet egentligen medför lägre totala kostnader men det är 1500 kW-alternativet som byggs eftersom det kan ge signifikant lägre nätavgifter. Regelverket innebär alltså en subopti- mering som inte är samhällsekonomiskt relevant. Med dagens nät- tariffuppbyggnad där lokalnät alltid betalar antingen för effektuttag eller effektinmatning till regionnät så innebär regeln att övriga kunder i nätområdet får betala drift och underhåll för nätet till produktions- anläggningen. I områden som är fördelaktiga för ny elproduktion, t.ex. i områden med bra vindförhållanden kan detta med nuvarande sätt att bestämma tariffer innebära vissa tariffhöjningar för elanvän- darna i just det här området. Det kan i vissa fall skapa en situation som innebär att förnybar elproduktion inte välkomnas av nätbolaget och dess kunder. Det finns alltså flera skäl till att ta bort undantaget för småskaliga elproducenter. Det huvudsakliga skälet för borttagan- det av särskilda regler gällande nättariffen för produktionsanlägg- ningar 1500 kW är suboptimeringen av aggregatstorlek enligt ovan. Det andra skälet är dagens tariffsystem vilket medför att kostnader- na för produktion inom ett lokal- eller regionnät bärs av kunderna inom området trots att elen som produceras inom detta område kommer alla elanvändare inom landet tillgodo. Det är möjligt att göra om tariffsystemet så att inte de lokala förbrukningskunderna drabbas av en stor andel lokal elproduktion (med bibehållna låga tariffer för dessa producenter) men det skulle dock kräva en betyd- ligt mer omfattande utredning inklusive påverkan på ekonomisk reglering av nätföretag, inverkan på elanvändares nättariffer samt kon- sekvensanalys för olika typer av nätföretag och kundgrupper, än vad som funnits utrymme till inom ramen för denna utredning. De befintliga anläggningar som inbegrips i 4 kap. 10 § har dock uppförts under antagandet att denna paragraf gäller. Eftersom det är önskvärt med stabilitet och förutsägbarhet föreslås en övergångs- lösning fram för de anläggningar som uppförts innan direktiven till denna utredning blev offentliga. Det nuvarande regelverket för mindre elproduktionsanläggningar enligt 4 kap 10 § ellagen har utretts i offentliga utredningar . Frågan har varit aktuell i (SOU 1999:44), (SOU 1999:75), Elnätsutred- ningen (SOU 2000:90), (SOU 2001:77) samt El- och gasmarknadsutredningen (SOU 2004:129). Här följer en sammanfattning av vad de tidigare utredningarna kommit fram till. En viktig del av arbete var att analysera behovet av skydd för de små elproducenterna när systemet med leverans- koncession avskaffades. I analysen är emellertid inte den reducerade nättariffen ifrågasatt. I slutbetänkande sades att det bör införas ett bidrag för förstärkning av elnäten i samband med etableringar av vindkraftsanläggningar. Däremot ansåg man angående den årliga avgiften, att med den storskaliga utveckling av vindkraften som det kan bli fråga om, bör ellagen ändras så att vindkraftsägarna får svara för sin del av drift, underhåll och förnyelse av näten. Det är inte rim- ligt att elanvändarna i ett visst nätområde ska stå för de kostnader som orsakas av vindkraftsproduktion i området. Utredningen ansåg att avgiftsbefrielsen bör ses över. Nuvarande regler medför höga och växande nättariffer för kunderna i vissa nät- områden och kommer också verka hindrande för utveck- lingen av miljövänliga elproduktionsanläggningar. Dessutom sades att 1 500 kW-gränsen är ett utvecklingshinder eftersom att uppföra nya enheter med större effekt än 1 500 kW skulle innebära avse- värda förluster och därmed skulle en förbättrad prestanda resultera i sämre lönsamhet. Man ansåg att det kunde vara lämpligt att avskaffa avgiftsbefrielsen i samband med införandet av ett generellt stöd som exempelvis certifikathandel. Som exempel på konsekvenserna av de reducerade tarifferna nämns , där lokalnätskunderna beräknades få betala 10–högre nättariff p.g.a. de 139 vindkraftsverk som då var i drift och som omfattades av regelverket. I inhämtades uppgifter som visade att pro- duktionsanläggningar större än 1 500 kW, vilka därmed ska erlägga normal nätavgift, betalar någonstans per kWh i nätavgift. Detta medan mindre anläggningar enbart betalar en fast avgift för mätning, beräkning och rapportering som utslaget per producerad kWh uppgick till 0,15–0,. Ett avskaffande av regleringen skulle alltså leda till att den småskaliga elproduktionen belastades med ytterligare kostnader i storleksordningen 0,8–4,per kWh. ansåg att det fanns övervägande skäl som talade för ett borttagande av den befintliga regleringen men att de småskaliga produktionsanläggningarna bör kompenseras för kostnadsökningen. Utred- ningen föreslog en ersättning som skulle motsvara en tredjedel av ett beräknat elcertifikat, motsvarande per kWh i ett särskilt stöd till de småskaliga anläggningarna fram till och med . El- och naturgasmarknaderna – Energimarknader i utveckling Utredningen hade i sina direktiv i uppdrag att kartlägga konsekven- serna av att ta bort bestämmelsen och även att föreslå alternativ till att ta bort den. En arbetsgrupp inom tog för den utredningens räkning fram nättariffer för små elproduktionsanläggningar. Försla- gen utformades mot bakgrund av erfarenheter från större inmatnings- punkter och vissa antagna utgångspunkter. En utgångspunkt var att elproduktionsanläggningarna skulle betala för drift, underhåll och förnyelse av den del av elnätet som de nyttjade. Tarifferna antogs vara avståndsoberoende. I utredningen antogs för dessa anläggningar att den del av ett elnät som en elproduktionsanläggning tar i anspråk kan uppskattas genom beräkningar av hur långt el transporteras från elproduktionsanlägg- ningen (det kan noteras att på transmissionsnätet finns en annan filosofi vad gäller tariffsättning). används i de uttagspunkter som ligger närmast elproduktionsanläggningen. För små produk- tionsanläggningar innebär detta att en begränsad del av nätet används. Ju större anläggningen är desto större del av det lokala nätet används. I ett lokalt nät som huvudsakligen används för distribution till el- användare, dvs. inmatning sker från det överliggande regionnätet till lokalnätet, orsakar en inmatningspunkt mindre kostnader än en lika stor uttagspunkt. Inmatningstariffen bör därför vara lägre än uttags- tariffen. Hur mycket mindre beror dels på hur stor produktions- anläggningen är dels hur det aktuella lokala nätet ser ut. För att uppskatta storleken på tarifferna för inmatning har därför ett medel- nät använts. För verkliga elnät kan förhållandena vara sådana att kostnaderna för elproducenten blir högre eller lägre. Nättariffen för en produktionsanläggning ska motsvara den del av nätet som elen från elproduktionsanläggningen tar i anspråk och kostnaderna för mätning, avräkning, m.m. För mindre elproduktionsanläggningar antas endast kostnaderna för en del av lokalnätet ingå i tariffen för produktionsanläggningen. För större inmatningspunkter ingår större delar av det lokala nätet. Detta ger en form av skala där allt högre nättariffer tas ut ju större elproduktionsanläggningen är. Som under- lag för effektberoende avgifter används verkligt uppmätt effekt. Tabell 4.3 Resultatet av beräkningarna gav följande nätpriser Effekt (kW) andel av pris för (öre/kWh) uttag (%) Hsp=högspänning, Lsp=lågspänning. Ett alternativ till en storleksberoende tariff kan vara att tillämpa en genomsnittlig tariff för samtliga produktionsanläggningar oberoende av storlek. Ett argument för detta är att flera mindre elproduktions- anläggningar i ett lokalt område får samma inverkan i elnätet som en enstaka större elproduktionsanläggning. Sammantaget ledde de redovisade beräkningarna till följande slutsatser i utredningen. De avgifter för mätning, beräkning och rapportering som den små- skaliga elproduktionen nu betalar ligger vanligen per kWh. Med de utgångspunkter som antagits för beräkningarna ovan skulle den småskaliga elproduktionen komma att belastas med ytter- ligare kostnader i storleksordningen 4–per kWh om regle- ringen i 4 kap. 10 § ellagen avskaffades. Höjningens storlek varierar i hög grad med anläggningens energiproduktion och effekt. Mindre anläggningar förutsätts utnyttja en mindre del av lokalnätet. Här redovisade kostnader som skulle tillkomma om tariffbefrielsen av- skaffades är högre än de som rapporterades till Elcertifikatsutred- ningen (0,8–4,/kWh). Detta beror i hög grad på valet av beräkningsunderlag. Äldre produktionsanläggningar ligger ofta bra till i nätet och då blir transportsträckan kort och nättariffen låg. I exempel har också produktionsanlägg- ningar med låga nättariffer hög utnyttjandetid, vilket reducerar nät- kostnaden uttryckt i öre per kWh. El- och gasmarknadsutredningens förslag var följande: Den bestämmelse i 4 kap. 10 § ellagen upphävs som innebär att små- skaliga elproduktionsanläggningar endast ska betala den del av nätav- giften som motsvarar den årliga kostnaden för mätning, beräkning och rapportering på nätkoncessionshavarens nät. Likaså upphävs den be- stämmelse i 3 kap. 14 § ellagen som innebär att kostnaden för mätning i inmatningspunkten hos en småskalig elproducent inte skall debiteras denne. En förutsättning för dessa förslag är att elcertifikatssystemet för- längs samt att ambitionsnivå och kvoter fastställs lång- siktigt. Något kompletterande stöd, utöver elcertifikatssystemet, krävs inte. Skulle ett sådant stöd ändå anses nödvändigt förordar utred- ningen ett övergångsstöd till småskaliga anläggningar med per kWh vilket trappas ned . Stödet finansieras då genom en särskild nätavgift för stöd till småskalig elproduktion och betalas av elkonsumenterna. I budgetpropositionen står följande: Ellagen (1997:857) innehåller bestämmelser om nedsättning av nät- tariffer för mindre produktionsanläggningar (4 kap. 10 §). Innebörden av bestämmelsen är att en innehavare av en småskalig elproduktions- anläggning endast skall betala för den del av nättariffen som motsvarar årlig kostnad för mätning och rapportering. Bestämmelsen har med tiden inneburit att nätföretag, som inom sitt koncessionsområde har särskilt gynnsamma förhållanden för småskalig elproduktion, har fått betydande kostnadsökningar. Regeringen har därför gjort bedömningen att bestäm- melsen får effekter som inte är önskvärda. har regeringen konstaterat att det inte finns tillräckligt med underlag för att ta bort bestämmelsen (prop. 2001/02:143 s. 102). Regeringen beslutade därför att låta utreda frågan inom ramen för utredningen utveckling av el- och naturgasmarknaderna (dir. 2003:22). I uppdraget ingår att kartlägga konsekvenserna av att ta bort gällande be- stämmelse. Utredaren skall även föreslå alternativ till att ta bort bestäm- melsen. Uppdraget skall redovisas . I budgetpropositionen står följande: Ellagen (1997:857, 4 kap. 10 §) innehåller bestämmelser om nedsättning av nättariffer för en innehavare av en produktionsanläggning som kan leverera en effekt om högst 1 500 kW. Innebörden av bestämmelsen är att en innehavare av en småskalig elproduktionsanläggning endast skall betala för den del av nättariffen som motsvarar årlig kostnad för mät- ning och rapportering. Bestämmelsen har med tiden inneburit att nät- företag, som inom sitt koncessionsområde har särskilt gynnsamma förhållanden för småskalig elproduktion, har fått betydande kostnads- ökningar. Regeringen har gjort bedömningen att bestämmelserna får effekter som inte är önskvärda men att det inte finns tillräck- ligt underlag för att ta bort bestämmelsen (prop. 2001/02:143). Mot denna bakgrund beslutade regeringen att låta utreda frågan inom ramen för utredningen utveckling av el- och natur- gasmarknaderna (dir. 2003:22). Uppdraget redovisades i betänkandet El- och naturgasmarknaderna – Energimarknader i utveckling (SOU 2004:129). Utredningens förslag är att bestämmelsen upphävs. Likaså föreslås att den bestämmelse i ellagen upphävs, som innebär att kostnaden för mätning i inmatningspunkten hos en små- skalig elproducent inte skall debiteras denne.