sou · GWB348 · 2009-01-01 00:00:00 — Kommis- sionens befogenheter grundar sig konvention om det framtida multilaterala samarbetet kring det nordost-atlantiska fis- ket. Konventionen syftar till att försäkra långsiktigt bevarande och optimalt utnyttjande av fiskeresurserna inom konventionens område och därmed tillhandahålla hållbara ekonomiska, miljö- mässiga och sociala nyttigheter. Kommissionen, som är samman- satt av representanter för parterna, antar med kvalificerad majoritet rekommendationer avseende fisket i områden utanför parternas jurisdiktion (artikel 5). Kommissionen beslutar bland annat rekommendationer för fisket efter blåvittling, makrill och sill. Den kan också anta rekommendationer avseende fisket inom ett område under en parts jurisdiktion om parten i fråga begär detta. På begä- ran tillhandahåller kommissionen även råd avseende fisket i områ- 35TP PT Förslag till rådets förordning om ingående av ett avtal mellan europeiska gemenskapen och om samarbete om fisket och om bevarandet av levande tillgångar i , KOM(2006) 868 slutlig (22.12.2006) s 4. den under en parts jurisdiktion (artikel 6). Kommissionen kan med kvalificerad majoritet anta rekommendationer om vissa kontroll- åtgärder samt om insamlandet av statistisk information rörande fisket utanför områden under parternas jurisdiktion (artiklarna 8 och 9). De rekommendationer kommissionen antar blir efter att en viss, av kommissionen bestämd tidsrymd förflutit, bindande för parterna. Detta gäller dock inte parter som från det ett beslut om att anta en rekommendation notifierades invänder mot rekommendationen. Om mer än tre parter invänder mot en rekommendation blir den inte bindande för någon part (artikel 12). En part kan också, har förflutit från det att en rekommendation trädde ikraft, meddela att den inte längre accep- terar rekommendationen. Den aktuella rekommendationen upphör då att binda parten i fråga efter att parten lämnat detta med- delande till kommissionen (artikel 13). Med avseende på vatten under en parts jurisdiktion är parten skyldig att vidta åtgärder, inklusive sanktioner för överträdelser, som behövs för att genom- föra de rekommendationer som blivit bindande för parten. EU, , , , och är par- ter till konventionen. Eftersom hela och angränsande havsområden täcks av kuststaternas territorialhav och ekonomiska zoner har dessa stater långtgående möjligheter att reglera fisket inom området. Förutom den begränsade del av en som är under rysk kontroll är fisket huvudsakligen en angelägenhet för, och regleras genom, EU:s gemensamma fiskeripolitik. Fisket i svenska vatten regleras i stor utsträckning genom EU- rätten. Den kompletteras bland annat av lagen (1992:1140) om ekonomiska zon och fiskelagen (1993:787). De flesta internationella konventioner inom miljöområdet tilläm- par någon form av rapporteringssystem enligt vilket medlems- staterna, mer eller mindre regelbundet, rapporterar vilka åtgärder som vidtagits för att genomföra de förpliktelser konventionen upp- ställer samt eventuella problem som staterna stött på i det arbetet. Av störst intresse här är den ordning som tillämpas av Östersjö- konventionen eftersom det är den enda konvention som tar ett helhetsgrepp på miljöfrågorna inom och där koordinering av arbetet med olika problem torde vara möjlig att uppnå. parter ska regelbundet rapportera till HELCOM om de rättsliga, reglerande eller andra åtgärder som vid- tagits för genomförande av bestämmelserna i konventionen, dess bilagor samt de rekommendationer som antagits (artikel 16). Rapporteringen ska även omfatta effektiviteten av de åtgärder som vidtagits och problem som uppmärksammats i samband med genomförandet av bestämmelser och rekommendationer. Närmare bestämmelser om hur och när rapportering ska ske finns inte i kon- ventionen. I praktiken styrs inte rapporteringen av ett enhetligt regelverk. I ställets fattas beslut om rapportering specifikt för de olika tematiska grupperna (HELCOM MONAS, HELCOM LAND, HELCOM HABITAT, HELCOM och RESPONSE) utifrån de behov parterna anser finns. konstaterades på basis av en genomgång av medlems- staternas rapportering att bara få av HELCOM:s rekommenda- tioner hade genomförs fullt ut. Situationen ansågs dock vara en förbättring jämfört med . Det påpekades också att medan rapporteringen ofta ger ett relativt gott underlag för att utvärdera formell implementering i form av legala och administra- tiva åtgärder kan det vara svårt att fastställa om myndigheter och andra berörda parter faktiskt vidtar de konkreta åtgärder som krävs för att rekommendationerna ska ha effekt. Vidare är vissa rekom- mendationer så vagt utformade att det är svårt att bedöma i vilken mån de har genomförts. Innehållet i de nationella rapporterna vari- erar också mycket vilket gör det svårt att jämföra olika medlems- staters genomförandegrad.TPF36FPT Angående rapporteringsordningen inom HELCOM LAND konstaterades att rapporteringsformatet avkrävde staterna onödig information vilket gör att de inte är moti- verade att rapportera i enlighet med den beslutade ordningen. För- enkling och harmonisering av rapporteringen lyftes fram som mycket angelägna åtgärder.TPF37FPT De beslut och rekommendationer som fattas av OSPARCOM innehåller vanligen bestämmelser om hur och när rapportering om genomförandet ska ske. Ofta finns också ett formulär för rapporte- ring bilagt till besluten/rekommendationerna. I vissa fall där konti- nuerlig rapportering är föreskriven har den dock upphört eftersom 36TP PT HELCOM, Compliance with Requirements of the Convention and HELCOM Recommen- dations, HELCOM 24/2003, 25 2003, s. 1–2. 37TP PT Ibid. s. 9. det önskade resultatet har uppnåtts eller frågan har förlorat sin relevans inom OSPAR på grund av utförlig reglering genom EU/EES lagstiftning. saknar en formell mekanism för övervak- ning av parternas efterlevnad av konventionen. HELCOM har för- visso till uppgift att bland annat fortlöpande övervaka tillämp- ningen av konventionen (artikel 20). Kommissionen ges dock inga konkreta befogenheter att agera mot brister i genomförandet ut- över att föreslå olika typer av åtgärder. OSPARCOM har ett tydligare och något mer långtgående upp- drag under . Där föreskrivs uttryckligen att kommissionen ska bedöma huruvida parterna följer konventionen och de beslut och rekommendationer som antagits i enlighet med denna. Detta ska dock ske på grundval av rapporter från parterna själva. När så anses lämpligt får OSPARCOM också besluta om och kräva åtgärder för att konventionen och beslut som fattats i enlighet med den ska följas i sin helhet (artikel 23). Det handlar dock inte om någon oberoende granskning eftersom OSPARCOM är sammansatt av parternas representanter. IIIDet europarättsliga skyddet av och miljö EU har en omfattande samling rättsakter för skyddet av miljön och genom dessa regleras de flesta miljöfrågor. Skyddet av vatten är utan tvekan det område som är mest reglerat. Ett fåtal av rätts- akterna gäller specifikt skyddet av den miljön. Övriga vat- tenrelaterade rättsakter är i regel endast indirekt relevanta för den miljön. Dessutom finns det ett antal andra miljörättsakter som har allmän tillämplighet både vad gäller syfte och innehåll. De kan normalt inte hänföras till något specifikt miljöområde. Gemenskapen har allt antagit ett stort antal miljörättsakter. Utformningen av och innehållet i dessa akter varierar beroende på när de har antagits. speglar den syn, ambitionsnivå och kunskap som gemenskapen har haft beträffande skyddet av miljön under olika tidsperioder.TPF38FPT Karakteristiskt för de flesta av gemenskapens miljöåtgärder var att det rådde brist på en allsidig, sam- ordnad och övergripande syn på problemen. EU:s åtgärder för skyddet av den miljön var inget undantag. De flesta gemen- skapsåtgärder som på ett eller annat sätt påverkade den miljön, och som antogs , gav inte skydds- frågor någon särskilt framträdande plats. Detta berodde i stor utsträckning på det faktum att det saknades en riktig samordning mellan gemenskapens diverse organ och kommissionens olika avdelningar som ansvarade t.ex. för fiske, jordbruk, transport och miljö. Kompetensfördelningen mellan dessa avdelningar vad gäller olika miljöfrågor var heller inte helt fastställd. Gemenskapens skyddsåtgärder beträffande den miljön har fått en helt ny inriktning när ramdirektivet för vattenTPF39FPT antogs (mer härom nedan). Det nya förhållningssättet utgår ifrån att alla vattenproblem är relaterade till varandra och att dessa problem inte kan skiljas från andra relevanta miljöproblem. Lösningen på dessa problem förutsätter att en strategi för beva- randet av de ekosystemen antas och genomförs. Grunderna till detta förhållningssätt har vidareutvecklats i gemenskapens sjätte handlingsprogramTPF40FPT, i kommissionens meddelande om en tema- inriktad strategi för skydd och bevarande av den miljönTPF41FPT inklusive det föreslagna ramdirektivet om en marin strategi (härom nedan).TPF42FPT Utgångspunkten i är att på ett samordnat och övergripande sätt hantera alla mänskliga verksamheter som påverkar den miljön för att främja bevarande och ett håll- bart och rättvist utnyttjande av haven. Ett problem vad gäller skyddet av den miljön är vissa medlemsstaters motstånd mot gemenskapens engagemang i frågor som traditionellt har klarats av nationellt eller genom internatio- nella samarbetsavtal. Det gäller framför allt och som anser sig vara stora sjömakter med varierande intressen i haven. För dem är frågor gällande internationell sjöfart och utvinning av naturtillgångar i havsområden under deras juris- 38TP PT För en utförlig beskrivning av utvecklingen av gemenskapens miljöpolitik och miljörätt, se , EU:s miljörätt, andra upplagan, Juridik, 2003, s. 37–68. 39TP PT Direktiv /60/EG, EGT L 327, 2000, s. 1. 40TP PT Beslut /2002EG, EGT L 242, 2002, s. 1. 41TP PT KOM (2005) 504. 42TP PT Gemensam ståndspunkt antagen av rådet , 8388/2/07 REV 2. diktion överordnade alla andra intressen inklusive skyddet av den miljön. De föredrar de vanliga folkrättsliga överenskommel- serna med möjlighet för varje part att själv bestämma omfattningen av sitt samarbete och använda sitt veto när ett förslag från andra parter inte stämmer överens med de nationella intressena. EU- beslut som fattas med kvalificerad majoritet har varit ett otänkbart scenario inom detta område. Vad som har bidragit till dessa länders motstånd mot gemenskapens aktivare roll är det fak- tum att meningarna har gått isär vad gäller det geografiska tillämp- ningsområdet för gemenskapens relevanta rättsakter. Det är endast som har kastat ljus över denna fråga. Det föreslagna ramdirektivet om en marin strategi kommer när det antas att på ett väsentligt sätt ändra denna ordning och ge medlemsstaterna möjlighet att effektivt tillämpa alla relevanta gemenskapsrättsakter inom samtliga havsområden som är under kuststatens jurisdiktion. I det följande kommer de rättsakter som är direkt eller indirekt relevanta för skyddet av den miljön i och att redovisas. kommer dock den viktiga rätts- liga frågan om EG-reglers geografiska tillämpningsområde att dis- kuteras. Kapitlet avslutas med en reflektion över förhållandet mel- lan internationella överenskommelser om skyddet av den miljön och relevanta EG-regler samt eventuella möjligheter att tvinga staterna att efterleva sina folkrättsliga skyl- digheter. 2Det geografiska tillämpningsområdet för relevanta EG-regler för skyddet av den miljön Utgångspunkten för alla EG-regler är att dessa, liksom nationella regler, ska tillämpas inom medlemsstaternas territorierU ,U vilket även omfattar deras territorialvatten. När ett område eller territorium ska undantas från tillämpningen av en gemenskapsrättsakt ska det specifikt meddelas i själva rättsakten. När man talar om gemen- skapens vattenområde menar man normalt alla medlemsstaters inre vatten och territorialvatten. Vad gäller tillämpningen av EG-regler på havsområden utanför territorialvatten, har rättsläget varit klart beträffande fiske. Samtliga EU-medlemsstater som gränsar till och är parter till . De har enligt denna konvention suveräna rättigheter inom sina respektive ekonomiska zoner vad gäller utvinning av alla natur- resurser. Då fiske anses ligga under gemenskapens exklusiva kom- petens är det uppenbart att alla EG-regler inom detta område utan vidare är tillämpliga i medlemsstaternas ekonomiska zoner. Som nämndes i kapitel I har en stat, enligt havsrättskonventio- nens artikel 56, jurisdiktion med avseende på skydd och beva- rande av den miljön inom den ekonomiska zonen. Denna jurisdiktion medför en begränsad befogenhet att agera inom ramen för de internationella regler och normer som bestäms av den inter- nationella sjöfartsorganisationen. Till skillnad från fallet med fiske, har det varit omtvistat huruvida gemenskapens miljöregler är till- lämpliga inom en medlemsstats ekonomiska zon. Argumentet mot en sådan tillämpning är att inte alla stämmer över- ens med IMO:s beslut eller har motsvarigheter i de regler som IMO har antagit för skyddet av miljön. De som anser att bör kunna tillämpas även i den ekonomiska zonen gör en extensiv tolkning av havsrättskonventionens artikel 56. Vad som är klarlagt är att vissa av gemenskapens miljörättsakter utan tvekan är tillämpliga inom medlemsstaternas ekonomiska zoner. Det gäller framför allt de rättsakter som syftar till att bevara olika arter av djur och deras livsmiljöer. har genom sina avgöranden bidragit till utveck- lingen av rättsläget i detta sammanhang och till den allmänna acceptansen för att vissa av gemenskapens miljödirektiv ska vara tillämpliga i den ekonomiska zonen. I mål C-6/04,TPF43FPT som handlade om tillämpningen av direktiv /43/EEG om bevarande av livs- miljöer samt vilda djur och växter, klagade kommissionen på att begränsat tillämpningen av detta direktiv till territo- rialvattenområdet. Som stöd för sin sak åberopade kommissionen havsrättskonventionens artikel 56 om kuststatens befogenhet att skydda den miljön. hade enligt kommissio- nen underlåtit att uppfylla livsmiljödirektivetsTPF44FPT krav genom att inte iaktta skyldigheten att lämna förslag på områden av gemenskapsintresse inom den ekonomiska zonen enligt direktivets artikel 4 och att skydda arter enligt dess artikel 12. Noteras bör att engelska fastslog att livsmiljödirektivet är tillämpligt utanför territorialvattenområdet.TPF45FPT 43TP PT Kommissionen mot , 2005, s. I-9017 44TP PT Direktiv /43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, EGT L 206, 1992, s. 7. 45TP PT R v Secretary of State for Trade and Industry ex parte , , Queens Bench Division, , . fastslår i sin dom att utövar suve- räna rättigheter inom sin exklusiva ekonomiska zon och på konti- nentalsockeln och att livsmiljödirektivets krav utsträcks till att gälla bortom territorialvatten. Domstolens slutsats är att direktivet ska genomföras inom den exklusiva ekonomiska zonen.TPF46FPT Även om domen gäller livsmiljödirektivets tillämpning inom den exklusiva ekonomiska zonen öppnar den principiellt för en utvidg- ning av många andra miljörättsakters tillämpningsområde. Det föreslagna ramdirektivet om en marin strategi tar ett stort steg framåt i detta avseende och fastslår att gemenskapens vatten omfattar vatten, havsbotten och underliggande jordlager som ligger på havssidan av den baslinje som används för att beräkna territorialvattnets utsträckning, ut till den yttersta gränsen av det område där en medlemsstat har/eller utövar jurisdiktion i enlighet med FN:s havsrättskonvention.TPF47FPT Den ekonomiska zonen är således utan tvekan under kuststatens jurisdiktion vad gäller till- lämpningen av ramdirektivet. Direktivet hänvisarTPF48FPT till livsmiljö- direktivet, fågeldirektivetTPF49FPT samt ramdirektivet för vatten.TPF50FPT De strategier som varje medlemsstat ska utarbeta för sina vatten ska baseras på den befintliga rättsliga ramen för skyddet av vatten. Det finns inte någon uttömmande lista över de gemen- skapsrättsakter som direkt berör den miljön och som kan påverka havsmiljöstatusen. Den rådande uppfattningen bland många bedömare är dock att strategierna måste ta hänsyn inte bara till de internationella rättsliga åtagandena eller de nämnda direkti- ven om livsmiljöer, fåglar och vatten, utan även till de befintliga relevanta gemenskapsreglerna beträffande t.ex. avfall, kemikalier, MKB och förebyggande och begränsning av föroreningar (IPPC). Det föreslagna ramdirektivet om en marin strategi ger EG-dom- stolen en solid grund för att, i händelse av en tvist angående ett miljödirektivs tillämpningsområde, bestämma att sådana rättsakter ska tillämpas inte bara i medlemsstaternas territorialvatten utan även i deras ekonomiska zoner. Det bör i sammanhanget tilläggas att utgångspunkten för EU:s arbete beträffande skyddet av den miljön traditionellt har 46TP PT Domskälen, punkt 117. 47TP PT Artikel 3 (1) i det föreslagna ramdirektivet. 48TP PT Skäl 6. 49TP PT Direktiv /409/EEG om bevarande av vilda fåglar, EGT L 103, 1979, s. 1. 50TP PT Direktiv /60/EG om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vatten- politikens område, EGT L 327, 2000, s. 1. varit att det i första hand är internationella organs och medlems- staters uppgift att ta ansvar för havsområdet utanför territorial- vatten. Detta har lett till att gemenskapen ibland uttryckligen har uteslutit havsområden utanför territorialvattnet från rättsakters tillämpningsområde. Ett konkret exempel är direktiv /464/EEG om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenska- pens vattenmiljöTPF51FPT som enligt artikel 1 endast gäller inlandsytvatten, inre kustvatten och territorialvatten. I ett relativt nytt direktiv om föroreningar i den miljön, som bygger på gällande internationella överenskommelser angående föroreningar förorsakade av fartyg, har tillämpningsområdet utvidgats till flera havsrättsliga zoner. Direktiv /35/EG om föroreningar förorsakade av fartyg och införande av sanktioner för överträdelser föreskriver i sin artikel 3 att direktivet ska gälla i en medlemsstats inre vatten, territorialvatten, ekonomiska zon och i det fria havet.TPF52FPT När ramdirektivet om en marin strategi antas och genomförs kommer ett betydande antal, om inte alla, av gemenskapens miljörättsakter att bli tillämpliga i den ekonomiska zonen. 3Gemenskapens rättsakter för skyddet av den miljön Gemenskapens rättsakter som direkt eller indirekt har påverkat skyddet av den miljön kan kategoriseras antingen efter den tidsperiod under vilken de har antagits eller efter deras ämne och huvudsyfte. 3.1Sektoriell reglering mot föroreningar från punktkällor och merparten av var kampen mot föroreningar den största och för många länder den enda miljö- angelägenheten. Det var särskilt så beträffande vattenmiljön. Gemenskapen antog då en rad rättsakter i syfte att förebygga eller begränsa föroreningar i denna miljö. Det allmänna kännetecknet för dessa rättsakter var att de normalt innehöll obligatoriska utsläppsnormer och var fokuserade på specifika föroreningskällor. 51TP PT EGT L 129, 1976, s. 23. 52TP PT EGT L 255, 2005, s. 11. Tre specifika direktiv beträffande vattenkvalitet antogs . De var direktiv /440/EEG om den kvalitet som krävs på det ytvatten som är avsett för framställning av dricks- vatten,TPF53FPT direktiv /160/EEG om kvaliteten på badvattenTPF54FPT och direktiv /923/EEG om kvalitetskrav för skaldjursvatten.TPF55FPT Dessa rättsakter har inte begränsat tillämpningsområdet till någon viss havsrättslig zon. Det framgår av deras innehåll och syftet att före- byggande och kontroll av föroreningar, främst från landbaserade källor har varit i fokus. Direktiv /440/EEG har ersatts av ram- direktivet för vatten. Direktiv /160/EEG har upphört att gälla genom direktiv /7/EG om förvaltning av badvattenkvalite- ten.TPF56FPT Direktiv /923/EEG har också ersatts av ramdirektivet för vatten och direktiv /113/EG av om kvalitetskrav för skaldjursvatten.TPF57FPT antogs tre för den miljön viktiga rättsakter av gemenskapen. De var direktiv /442/EEG om avfall, ovannämnda direktiv /464/EEG om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö och direktiv /176/EEG om avfall från titandioxidindustrin.TPF58FPT Landbaserade föroreningar har alltid varit den största föroreningskällan i den miljön. Dessa rättsakter, som reglerar hur avfall och andra farliga ämnen ska hanteras, har därför haft en stor betydelse för kontrollen av havsföroreningar på grund av dessa ämnen. Direktiv /442/EEG har upphävts genom direktiv /12/EG om avfall.TPF59FPT Direktiv /160/EEG har ersatts av direktiv /11/EG om för- orening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vat- tenmiljö.TPF60FPT Det nya direktivet har mer eller mindre samma struktur som det tidigare. Det är ett minimidirektiv som förpliktar med- lemsstaterna att tillämpa utsläppsnormer för att förebygga och kontrollera föroreningen av vatten genom listade farliga ämnen. Direktivet tillämpas på inlandsytvatten, inre kustvatten och territo- rialvatten. Medlemsstaterna ska se till att utsläpp i nämnda vatten- områden inte orsakar föroreningar i andra havrättsliga zoner, t.ex. den ekonomiska zonen. 53TP PT EGT L 194, 1975, s. 26. 54TP PT EGT L 31, 1976, s. 1. 55TP PT EGT L 281, 1979, s. 47. 56TP PT EUT L 64, , s. 37. 57TP PT EUT L 376, 27.12.2006, s. 14. 58TP PT EGT L 54, 25.2.1978, s. 19. 59TP PT EUT L 114, 27.4.2006, s. 9. 60TP PT EUT L 64, , s. 52. Gemensamt för alla gemenskapsrättsakter som antogs inom miljöområdet , dvs. och , är att de är sektororienterade och saknar hel- hetssyn. Dessutom är ambitionsnivån i regel inte särskilt hög och bestämmelsernas ordalydelse lämnar relativt stort utrymme för olika tolkningar. Undantaget var direktiv /464/EEG som hade en stram struktur och en relativt hög målsättning. Dessutom före- skrev artikel 7 i direktivet specifikt att för att begränsa förorening av bl.a. inre kustvatten och territorialvatten skulle medlemsstaterna upprätta program med kvalitetsnormer och kräva förhandstillstånd för alla utsläpp av några listade farliga ämnen i dessa vattenområ- den. Direktivet kompletterades sedermera med ett antal dotter- direktiv angående utsläpp av en rad av de farligaste ämnena, t.ex. kvicksilver, kadmium, hexaklorcyklohexan, DDT och PCP. Bestämmelserna i direktiv /464/EEG har ersatts, harmonise- rats och vidareutvecklats genom ramdirektivet för vatten. Enligt det senare direktivet ska en lista upprättats över prioriterade farliga ämnen vars utsläpp innebär en betydande risk för vattenmiljön. Listan har tagits fram genom beslut nr 2455/2001/EG om upp- rättande av en lista över prioriterade ämnen på vattenpolitikens område och om ändring av direktiv /60/EG.TPF61FPT Utsläpp och spill av de ämnen som fastställs i listan ska upphöra eller stegvis elimineras . Målet är att uppnå koncentrationer i den miljön som ligger nära bakgrundsnivåerna för naturligt förekommande ämnen och nära noll för av människan framställda syntetiska ämnen. Skillnaden mellan det ursprungliga direktivet och de nya direktiven vad gäller målsättningen och lagstiftarens syn på detta miljöproblem är påtaglig. 3.2Reglering av föroreningar från diffusa källor , som började , flyttades fokus från punktkällor till diffusa föroreningskällor, framför allt övergödning. Direktiv /271/EEG om rening av avloppsvatten från tätbebyggelseTPF62FPT var ett direkt svar på övergöd- ningsproblematiken i . Syftet med direktivet är att skydda miljön från skadlig inverkan av utsläpp av avloppsvatten i gemenskapens miljön genom att inrätta ett 61TP PT EGT L 331, 15.12.2001, s. 1. 62TP PT EGT L 135, 30.5.1991, s. 40. bättre system för att ta hand om avloppsvatten på nivå. Genomförandet av direktivet har stött på många svårigheter i flera medlemsstater och har avgett ett antal avgöranden angående direktivets tillämpning. Förordning 3908/91 om ett gemenskapsprogram för skyddet av miljön i kustområden och kustzoner i , , Engelska kanalen, och Nordostatlanten (Norspa)TPF63FPT antogs som svar på de svåra påfrestningarna på kustområdena i och .