sou · GXB376 · 2009-09-29 00:00:00 — Bestämmelsen i andra stycket om undantag från 15–17 §§ lagen om anställningsskydd har endast betydelse för den som har en särskild anställning för tjänstgöring i en internationell civil krishanteringsinsats och innebär bl.a. att besked inte behöver lämnas om att tidsbegränsad anställning inte kommer att fortsätta. 4 § För den som tjänstgör i en internationell civil krishanteringsinsats ska följande bestämmelser inte gälla: 1. 12 § semesterlagen (1977:480) och 2. arbetstidslagen (1982:673). Paragrafen motsvarar 3 § LuF. Bestämmelsen i första punkten innebär att 12 § semesterlagen, som anger att arbetstagaren har rätt att ta ut sin semester , inte gäller. Av andra punkten följer att inte heller arbetstidslagen ska tillämpas på den som tjänstgör i en internationell civil krishanteringsinsats. För att exempelvis kunna organisera skyndsamma transporter till tjänstgöringsplatsen är anställningsmyndigheten inte heller bunden av arbetstidslagen vid tjänstgöring och utbildning i . SOU 2009:76 Författningskommentarer Avsikten är att parterna på arbetsmarknaden vid behov ska kunna avtala om andra anställningsvillkor än vad som framgår av bestämmelserna. Tillämpning av vissa lagar 5 § För den som tjänstgör i en internationell civil krishanteringsinsats ska följande bestämmelser i arbetsmiljölagen (1977:1160) gälla utomlands, om inte tjänstgöringsförhållandena hindrar detta: 1. 2 kap. 1–8 §§, 2. 3 kap. 1–4 §§, § första och andra styckena samt 12 §, 3. 6 kap. 1–6 §§, 6 a § första stycket första och andra meningarna och andra stycket samt 8 och 9 §§. Paragrafen motsvarar i allt väsentligt 2 § LuF. I bestämmelsen anges vilka delar av arbetsmiljölagen som ska tillämpas på den som tjänstgör i en internationell civil krishanteringsinsats . Regeln innebär att vissa delar av kapitlen om bestämmelserna om arbetsmiljöns beskaffenhet och om allmänna skyldigheter blir tillämpliga. Arbetsmiljöåtgärderna måste dock anpassas till arbetets särskilda karaktär. Detta innebär inte att högre skaderisker än vid en arbetsplats i normalt ska accepteras. Vidare ska vissa av bestämmelserna om skyddsombud och skyddskommittéer tillämpas. Deras befogenhet är dock begränsad med hänsyn till att det är fråga om arbete utomlands. I fråga om förfarande m.m. kan ledning sökas i arbetsmiljölagens regler även om de inte är direkt tillämpliga i denna del. Avsteg från arbetsmiljölagens regler får göras om en tillämpning hindras av tjänstgöringsförhållandena. Varje avsteg måste dock framstå som motiverat med hänsyn till den rådande situationen. Särskilt uppföljningsansvar 6 § ska följa upp och utreda om den som tjänstgjort i en internationell civil krishanteringsinsats drabbats av skada till följd av tjänstgöringen utomlands. Uppföljningen och utredningen ska ha den form och den omfattning som motiveras av förhållandena under tjänstgöringen utomlands. Åtgärderna ska innefatta personlig kontakt, om detta inte kan anses uppenbart obehövligt eller är omöjligt att genomföra. ansvar enligt första och andra styckena kvarstår efter det att tjänstgöringen avslutats. Författningskommentarer SOU 2009:76 Paragrafen motsvarar delvis 18 § förordningen (1999:569) om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten och 18 § förordningen (1999:1155) om Polisens utlandsstyrka. Uppföljningsansvaret enligt bestämmelsens första stycke omfattar inte bara skador som orsakats av t.ex. en olyckshändelse. Stöd bör även aktualiseras vid fall som enligt praxis skulle anses vara arbetssjukdom. Detta gäller exempelvis vissa sjukdomar som finns på tjänstgöringsplatsen utomlands och som är svåra att skydda sig mot på grund av tjänstgöringsförhållandena. Dessutom bör vissa skador som inte definieras som arbetsskador, t.ex. olika former av psykiska besvär, innefattas om orsaken till besvären kan hänföras till tjänstgöringen utomlands. Avsikten är att det endast är i de fall då de psykiska besvären tydligt har sin orsak i händelser efter det att anställningen upphört eller i andra faktorer som uppenbart saknar samband med tjänstgöringen som myndigheten inte bör ha något ansvar för stöd till den enskilde. I bestämmelsens andra stycke anges att anställningsmyndighetens uppföljning och utredning ska ha den form och den omfattning som motiveras av förhållandena under tjänstgöringen utomlands. Det innebär att formen och omfattningen av de åtgärder som myndigheten ska vidta bl.a. påverkas av om insatsen bedöms vara en högrisk- eller en lågriskinsats, arbets- och miljöförhållandena på tjänstgöringsplatsen samt om personalen har varit utsatt för våldsangrepp eller andra allvarliga händelser. Det är lämpligt att personalen genomgår hemkomstsamtal, s.k. debriefing (avrapportering), i samband med hemkomsten. Om sådana inledande uppföljningsåtgärder ger anledning till ytterligare utredningsinsatser ska myndigheten i samråd med den enskilde och andra berörda myndigheter, t.ex. hälso- och sjukvården, klarlägga om den enskilde har drabbats av någon skada. Det särskilda uppföljningsansvaret innefattar personlig kontakt med den anställde, om detta inte kan anses uppenbart obehövligt eller är omöjligt att genomföra. Med personlig kontakt avses att en kontaktperson inom myndigheten exempelvis erbjuder att arrangera ett möte mellan t.ex. kontaktpersonen och den enskilde eller erbjuder någon annan form av personlig kontakt, såsom telefonsamtal. Det är viktigt att den enskildes önskemål i frågan om personlig kontakt respekteras och att myndigheten inom rimliga gränser försöker tillmötesgå den enskildes önskemål i detta avseende. Det är endast om det framstår som uppenbart obehövligt med en personlig kontakt som detta bör underlåtas, t.ex. om den enskilde är anställd hos 322 SOU 2009:76 Författningskommentarer anställningsmyndigheten och har sådana arbetsförhållanden att syftet med en personlig kontakt kan tillgodoses på annat sätt. En personlig kontakt kan även vara omöjlig att genomföra, exempelvis till följd av att det inte går att få kontakt med den tidigare anställde eller för att denne uttryckligen har avböjt vidare kontakt. 7 § ska lämna information och råd i olika frågor till den som tidigare tjänstgjort i en internationell civil krishanteringsinsats även som anges i 6 §. Bestämmelsen innebär att anställningsmyndigheten har ett begränsat uppföljningsansvar även för att vägleda och ge råd i frågor som uppkommer med anledning av tjänstgöringen i den internationella civila krishanteringsinsatsen. Det kan t.ex. handla om att lämna råd och vägledning i försäkrings- eller vårdfrågor som har anknytning till den internationella tjänstgöringen. Stödåtgärder 8 § Om någon drabbas av skada under resa till eller från tjänstgöringsplatsen utomlands eller under tjänstgöringen där, ska anställningsmyndigheten i samråd med den skadade och andra berörda myndigheter utreda och vid behov lämna stöd för att underlätta för denne att 1. återgå till tidigare livssituation, 2. återfå full arbetsförmåga eller 3. kunna försörja sig genom förvärvsarbete. Paragrafen motsvarar delvis 6 § LuF och 20 § förordningen (1999:569) om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. Ansvaret enligt bestämmelsen omfattar både fysiska och psykiska skador som den enskilde drabbats av till följd av sin tjänstgöring i en internationell civil krishanteringsinsats. Avsikten är att anställningsmyndigheten inledningsvis – i samråd med den skadade och andra berörda myndigheter – ska utreda behovet av åtgärder för att denne ska kunna återgå till tidigare livssituation, återfå full arbetsförmåga eller ges möjligheter att försörja sig genom förvärvsarbete. ska därvid klarlägga om den skadade har behov av olika stöd- och rehabiliteringsinsatser. Detta innebär att myndigheten – när det föreligger tillräckliga skäl att anta att en anställd eller tidigare anställd drabbats av en skada till följd av tjänstgöringen – ska utreda behovet av åtgärder och i samråd med den skadade och andra ansvariga myndigheter föreslå åtgärder i syfte att 323 Författningskommentarer SOU 2009:76 den enskilde ska kunna återgå till tidigare livssituation eller, om en sådan återgång inte är möjligt, föreslå åtgärder som kan bidra till att den skadade erhåller en så god livskvalitet som möjligt. Motsvarande gäller i fråga om åtgärder som syftar till att denne kan återfå full arbetsförmåga eller försörja sig genom förvärvsarbete. har det övergripande ansvaret för att utreda behovet av rehabiliteringsinsatser och tillse att eventuella rehabiliteringsåtgärder, t.ex. i form av arbetsträning eller utbildning, kommer till stånd inom skälig tid. Om det genom anställningsmyndighetens utredning uppkommer fråga om rehabiliteringsåtgärder enligt 22 kap. lagen om allmän försäkring ska myndigheten uppmärksamma på behovet av eventuella rehabiliteringsinsatser. ska aktivt samarbeta med och vid behov stödja och andra berörda myndigheter, t.ex. hälso- och sjukvården, samt eventuell annan arbetsgivare i syfte att säkerställa att den enskilde erhåller stöd och rehabilitering inom skälig tid. Om den skadade alltjämt är anställd hos anställningsmyndigheten har myndigheten ett arbetsgivaransvar för rehabiliteringen enligt 22 kap. lagen om allmän försäkring. Om den skadade däremot har en annan arbetsgivare ska denne enligt 22 kap. lagen om allmän försäkring ansvara för att rehabiliteringsåtgärder genomförs för att den skadade ska kunna återgå i arbete hos arbetsgivaren. och arbetsgivaren har i dessa fall i första hand ansvaret för att den skadade får en adekvat rehabilitering. Om den andra arbetsgivaren inte har resurser eller på annat sätt inte förmår fullgöra sin rehabiliteringsskyldighet, ska anställningsmyndigheten erbjuda stödåtgärder i form av arbetsträning om detta framstår som den lämpligaste åtgärden. Arbetsträning innebär normalt att den skadade övar upp sin förmåga att klara ett arbete som han eller hon redan före skadan hade kompetens för. kan tillhandhålla arbetsträning inom myndigheten eller, om detta är lämpligare, förmedla kontakt med andra myndigheter eller andra där träningen kan genomföras. Den skadade kan även vara i behov av fortbildning eller kompletterande utbildning som syftar till att höja kompetensen till en sådan nivå att denne – trots eventuellt kvarstående funktionshinder – ska kunna återgå till arbetslivet. I vissa fall kan det dock krävas att den skadade får en utbildning inom ett annat yrkesområde för att vara attraktiv på arbetsmarknaden. ska i dessa fall – i samarbete med och andra rehabili324 SOU 2009:76 Författningskommentarer teringsaktörer – aktivt stödja den skadade och medverka till att denne får de utbildningsinsatser som behövs för återgång till förvärvslivet. Av 10 § följer att anställningsmyndighetens stöd enligt denna paragraf ska ges endast om det inte ska tillhandahållas av någon annan till följd av andra bestämmelser och i den utsträckning som det framstår som skäligt med hänsyn till skadan samt omständigheterna i övrigt. 9 § I fall som avses i 8 § ska anställningsmyndigheten ge ekonomiskt stöd som främjar den skadades återgång till tidigare livssituation och arbetslivet samt till anskaffande av hjälpmedel som denne behöver. Paragrafen motsvarar delvis 6 § och 7 § LuF. I bestämmelsen regleras anställningsmyndighetens åliggande att ge ekonomiskt stöd. Den skadades sociala och arbetslivsinriktade rehabilitering kan i vissa fall gynnas av att den allmänna sjukvården kompletteras. Det kan avse sådana åtgärder som inte omfattas av den allmänna vården, t.ex. vissa former av psykosocialt stöd. bör ha möjlighet att vid behov kunna bekosta sådana åtgärder när de bidrar till att den skadade fortare kan återfå sin tidigare livssituation och återgå till arbetslivet. bör även kunna bekosta vårdinsatser i fall när den allmänna sjukvårdens resurser är begränsade och behandling där innebär oskäligt lång väntan för den skadade. I dessa fall kan särskilda insatser behövas för att påskynda den medicinska rehabiliteringen även om lämplig behandling i och för sig skulle ha kunnat fås inom den allmänna vården, t.ex. sjukgymnastik. I de fall skadan lett till ett fysiskt handikapp kan den skadade vara i behov av hjälpmedel för att kunna leva ett aktivt och självständigt liv eller återgå till att försörja sig själv genom förvärvsarbete. Det kan i dessa fall t.ex. vara fråga om ekonomiskt bidrag till en handikappanpassad bostad eller bil. bör i dessa fall inte ensam bekosta hjälpmedlen i den mån sådana erbjuds på annat sätt, t.ex. genom kommunen. Däremot kan det finnas anledning för myndigheten att förbättra den skadades situation genom att bistå med medel så att hjälpmedel av särskild art kan anskaffas. bör i vissa fall kunna ge den skadade ekonomiskt stöd till utbildning. Sådant stöd bör ges utifrån den skadades kvarstående funktionshinder och andra konsekvenser av skadan. Det kan t.ex. vara frågan om att den skadade erbjuds eko325 Författningskommentarer SOU 2009:76 nomiskt stöd för att kunna omskola sig till ett annat yrke. ska dock inte ge ekonomiskt stöd till kostnaderna när dessa normalt ska utgå från andra myndigheter för omskolning eller utbildning. I många fall torde det bli fråga om att komplettera andra förmåner så att den skadade får en reell ekonomisk möjlighet att fullgöra den avsedda utbildningen. Av 10 § följer att ekonomiskt stöd endast bör ges om det inte tillhandahålls av annan till följd av andra bestämmelser och i den utsträckning som det framstår som skäligt med hänsyn till skadan samt omständigheterna i övrigt. 10 § Stöd enligt 8 och 9 §§ ska ges endast om det inte ska tillhandahållas av någon annan till följd av andra bestämmelser och i den utsträckning som det framstår som skäligt med hänsyn till skadan samt omständigheterna i övrigt. Syftet med bestämmelsen är att anställningsmyndigheten och andra ansvariga myndigheter samt eventuell annan arbetsgivare i första hand ska fullgöra sina skyldigheter att erbjuda stöd och adekvata rehabiliteringsåtgärder inom skälig tid. skyldighet att stödja den skadade ska utgöra ett komplement till de andra åtgärderna. ska pröva varje enskilt fall utifrån den skadades individuella förutsättningar och behov. 11 § Vid fullgörandet av de uppgifter som avses i 8 och 9 §§ ska anställningsmyndigheten samarbeta med andra berörda myndigheter och organisationer. Paragrafen motsvarar 9 § LuF. Syftet med bestämmelsen är att anställningsmyndigheten ska samarbeta med andra myndigheter och organisationer så att samtliga resurser som finns tillgängliga i samhället kommer till användning på ett för den skadade adekvat sätt. 12 § ansvar enligt 8 och 9 §§ innebär ingen inskränkning i det ansvar som den skadades arbetsgivare har enligt 2 kap. och 3 kap. 2 a § arbetsmiljölagen (1977:1160) samt 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring. stödåtgärder enligt 8 och 9 §§ ska samordnas med en eventuell annan arbetsgivares åtgärder. SOU 2009:76 Författningskommentarer Paragrafens första stycke motsvarar 10 § LuF. Andra stycket motsvarar 9 § andra stycket LuF. Den samordning av stödåtgärder som ska ske enligt andra stycket innebär att myndighetens åtgärder, i de fall en eventuell arbetsgivare tar ett stort ansvar för rehabiliteringen, i de flesta fall bör kunna inskränkas till enbart avstämning av hur rehabiliteringen förlöper. I särskilt svåra fall som kräver omfattande åtgärder och resurser kan det dock finnas skäl för myndigheten att mer aktivt stödja arbetsgivaren och bidra med ytterligare stödåtgärder utöver vad arbetsgivaren kan erbjuda. Arbetsskada 13 § Vid tjänstgöring utomlands i en internationell civil krishanteringsinsats gäller lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring från det att den första färden till tjänstgöringsplatsen påbörjas till det att återresan från tjänstgöringsplatsen avslutas. Skada som inträffar ska anses som arbetsskada, om övervägande skäl talar för det. Skador som inträffar under semester eller motsvarande ledighet utom tjänstgöringslandet ska omfattas av lagens skydd endast om det finns särskilda skäl. Vid prövning av om den som tjänstgör i en internationell civil krishanteringsinsats drabbats av en arbetsskada ska bevisreglerna i 7 och 8 §§ lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd tillämpas för den tid som avses i första stycket, om det är förmånligare för den enskilde än en tillämpning av motsvarande regler i lagen om arbetsskadeförsäkring. Paragrafen motsvarar i allt väsentligt 5 § LuF. I bestämmelsen regleras prövning av arbetsskada. När någon har skadats prövas först om det har inträffat som försäkringen avser. Därefter prövas om det är en sådan skada som omfattas av försäkringen. Vid denna sistnämnda prövning ska, enligt andra stycket, de bevisregler som är förmånligast för den enskilde tillämpas. Bestämmelsen i första stycket innebär bl.a. att även skador som inträffar under fritid kan berättiga till ersättning enligt lagen om arbetsskadeförsäkring. Endast om det finns särskilda skäl omfattar skyddet skador som den enskilde drabbas av under ledighet som tillbringas i annat område än tjänstgöringslandet. Särskilda skäl kan föreligga när den enskilde under sin ledighet vistas i ett område där hotbilden är densamma som i tjänstgöringslandet. Detta innebär att skyddet normalt sett även omfattar ledighet i sådana områden, även om den anställde inte har sin tjänstgöring förlagd där. Författningskommentarer SOU 2009:76 på en s.k. fritidsskada som omfattas av undantaget är om den anställde i ett angränsande geografiskt område utsätts för misshandel eller annat våld med anledning av sin tjänstgöring i den internationella civila krishanteringsinsatsen. Bestämmelsen i andra stycket innebär att prövningen av om en skada är en arbetsskada ska ske enligt regler om samband och skadekriterier i den av de båda lagarna som ger det förmånligaste resultatet för den enskilde. Ersättning betalas dock alltid ut enligt lagen om arbetsskadeförsäkring. 14 § Vid tillämpning av lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring utgör livränteunderlaget minst sju prisbasbelopp. Paragrafen motsvarar 5 § tredje stycket LuF. 15 § Bestämmelserna i 8 kap. 3 § andra stycket lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring gäller inte i ärende enligt denna lag. En liknande reglering finns i 16 § andra stycket lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd. Bestämmelsen innebär att åläggs en skyldighet att fatta s.k. servicebeslut. Ett sådant beslut innebär att den skadade, liksom anställningsmyndigheten, snabbt får en bekräftelse på att skadan omfattas av anställningsmyndighetens rehabiliteringsansvar. Vid sjukdomar krävs ett beslut om godkänd skada från för att ska pröva rätten till ersättning enligt kollektivavtalet. Stöd till anhöriga 16 § ska sörja för att en anhörig till den som tjänstgör i en internationell civil krishanteringsinsats får det stöd och den rådgivning som är påkallat med anledning av tjänstgöringen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om omfattning och utformning av stöd och rådgivning enligt första stycket. I bestämmelsen regleras anställningsmyndighetens stöd till anhöriga. Begreppet anhörig har samma betydelse som enligt LuF. Med anhörig avses således person som har en mycket nära social relation till den som tjänstgör i insatsen. har en skyldighet att informera anhöriga i olika frågor som har anknytning till insatsen 328 SOU 2009:76 Författningskommentarer och den närståendes tjänstgöring i denna, t.ex. vid allvarligare händelser på tjänstgöringsplatsen. Särskilt barnens behov av information och stöd ska uppmärksammas. Inom myndigheten ska en kontaktperson finnas tillgänglig som den anhörige ska kunna vända sig till för att få råd och vägledning i frågor kring den närståendes tjänstgöring i insatsen. ska även stödja en anhörig med t.ex. krisstöd eller psykosocialt stöd vid dödsfall och andra allvarligare skador som drabbat den närstående under tjänstgöring i den internationella civila krishanteringsinsatsen. Även i andra fall kan en anhörig vara i behov av t.ex. psykosocialt stöd. Avsikten är dock att sådana insatser i första hand ska lämnas av andra vårdgivare, t.ex. den allmänna hälso- och sjukvården, och att myndigheten endast i undantagsfall ska lämna stöd, t.ex. när en närstående befinner sig på tjänstgöringsplatsen och den anhörige har akut behov av sådant stöd som inte går att få på annat håll. Av 17 § framgår att myndigheten i vissa undantagsfall även ska ersätta den anhörige för kostnader som uppstått när denne erhållit psykosocialt stöd av annan vårdgivare. Ersättning till anhöriga 17 § Om den som tjänstgör i en internationell civil krishanteringsinsats förolyckas eller skadas så att sjukhusvård krävs, ska anställningsmyndigheten efter ansökan av den anhörige ersätta denne för skäligt antal resor till den förolyckade eller skadade samt uppehälle och tidsspillan vid sådan resa efter samma grunder som gäller i fråga om ersättning av allmänna medel till vittnen. I fall som avses i första stycket eller när det i övrigt föreligger särskilda skäl, ska anställningsmyndigheten efter ansökan ge skäligt bidrag till kostnader för psykosocialt stöd till anhöriga som är i behov av det och om det framstår som skäligt med hänsyn till omständigheterna i övrigt. Om en anhörigs medverkan är av särskild betydelse för den skadades rehabilitering, ska anställningsmyndigheten efter ansökan ge den anhörige skälig ersättning för kostnader som en sådan insats orsakar. Paragrafen motsvarar 11 § LuF. I bestämmelsens första stycke regleras anhörigs rätt till ersättning för resor och kostnader. Ingen begränsning har angetts för antalet resor. Andra stycket reglerar anhörigs rätt till bidrag till kostnader för psykosocialt stöd. Särskilda skäl att utge sådant bidrag kan föreligga t.ex. när en närstående befinner sig på tjänstgöringsplatsen och den 329 Författningskommentarer SOU 2009:76 anhörige har akut behov av sådant stöd som inte går att få på annat håll. bör även i dessa fall kunna ersätta den anhörige för kostnader som uppstått när denne erhållit psykosocialt stöd av annan vårdgivare. Avsikten är dock även här att det ekonomiska stödet endast ska ges i undantagsfall och att andra myndigheter eller vårdgivare, t.ex. den allmänna hälso- och sjukvården, i första hand ska svara för kostnaderna. I vissa särskilda fall kan det finnas ett behov av att någon anhörig till den skadade medverkar vid rehabiliteringen. Av tredje stycket följer att anställningsmyndigheten i dessa fall ska ge skälig ersättning för de kostnader medverkan i rehabiliteringen medför för den anhörige. I vilka fall en anhörig bör medverka i rehabiliteringen bör bestämmas utifrån den skadades behov. Som exempel på kostnader som kan ersättas kan nämnas ökade boendekostnader, kostnader för resor och kostnader för barntillsyn. Ersättning för förlorad arbetsinkomst eller ersättning för utfört arbete räknas inte hit. Ersättningen ska endast betalas ut så länge det står klart att den anhöriges medverkan är av betydelse för den skadades rehabilitering. Stödet enligt denna paragraf ska alltid föregås av en skälighetsprövning i det enskilda fallet. Alla omständigheter av betydelse bör vägas in, t.ex. den anhöriges relation till den skadade, behovet av stöd, skadans art och möjligheten att erhålla professionell hjälp från annat håll. Överklagande 18 § Beslut enligt 8, 9, 16 och 17 §§ får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen motsvarar delvis 12 § LuF. Övergångsbestämmelser De nya bestämmelserna ska tillämpas även på tidigare anställda i civila krishanteringsinsatser som skadats efter utgången av , dvs. den tidpunkt då Polisens utlandsstyrka inrättades. 16 § ska dock tillämpas från lagens ikraftträdande. Ersättning enligt 17 § andra stycket för kostnader, som uppkommit av annan anledning än den 330 SOU 2009:76 Författningskommentarer sstyrka, närståendes dödsfall eller skada som medfört sjukshusvård, lämnas dock endast om kostnaderna uppkommit efter lagens ikraftträdande.