sou · GXB361 · 2009-07-02 00:00:00 — Det finns inga uppgifter om det totala antalet yttranden som lämnas från socialnämnden till tingsrätten , endast att det lämnas cirka 190 yttranden med avseende på nationella adoptioner.1 I övrigt kan konstateras att det anlände 793 utom- nordiska adoptivbarn i åldern 0–till Sverige2 och att tingsrätterna avgjorde 1 366 ärenden om adoption.3 Utredningens förslag innebär att socialnämndens resurser kommer att frigöras i alla de ärenden som socialnämnden har beslutat om yttrande enligt 4 kap. 10 § . Detta inne- bär såväl arbets- som kostnadsbesparingar. I detta sammanhang ska också noteras att utredningens förslag om utvidgade erkännande- regler för utländska adoptionsavgöranden kommer att leda till färre adoptionsärenden vid domstol, med konsekvensen att färre yttranden enligt 4 kap. kommer att lämnas. Förslagen innebär vidare att ansvaret för att utreda ärenden om adoption läggs på en kommun och att utredarens arbetsuppgifter förtydligas och preciseras. I detta ligger bl.a. att utredaren om det behövs ska försöka klarlägga inställningen hos barnets föräldrar och erbjuda rådgivning samt att barnet ska ges relevant informa- tion. Även om utredningarna i adoptionsärenden på många håll i landet utförs på ett liknande sätt (jfr utredningens enkätundersökning i bilaga 2), kan det inte uteslutas att förslagen innebär ett visst merarbete. Utredningen har också föreslagit ändringar i socialtjänstlagen (2001:453). En nyhet är att socialnämndens medgivandeprövning enligt 6 kap. 12 § socialtjänstlagen, i det fall det är känt vilket barn som avses med ansökan, utökas till att omfatta frågan om adoptionen är till barnets bästa. Detta innebär ett visst merarbete för socialnämndens utredare även om det i ett större perspektiv inte kan antas medföra några nämnvärda merkostnader för samhället. Den tidigarelagda prövningen innebär att adoptioner 1Se Familjerätt , (2008), s. 16 f. 2Statistik från MIA:s hemsida, . Det framgår dock inte hur många ärenden som krävde ett beslut om adoption från svensk domstol. I denna statistikredovisning ingår alla adoptionsärenden, dvs. även när den som sökanden velat adoptera är . som inte är till barnets bästa, t.ex. därför att barnet redan har en fungerande familj i sitt hemland, avstyrs på ett tidigt stadium. Därmed behöver inte ställas inför frågan om uppehållstillstånd, domstolen behöver inte ta ställning till en ansökan om adoption och socialnämndens utredare behöver inte yttra sig till domstolen. Det ska också noteras att den utvidgade prövningen endast ska göras när det redan vid ansökan om medgivande är känt vilket barn som avses. De allra flesta ansök- ningar om medgivande är generella. Utredningen föreslår också att det inte ska behövas något samtycke av socialnämnden till att adoptionsförfarandet får fort- sätta (6 kap. 14 § socialtjänstlagen) om det redan vid ansökan om medgivande är känt vilket barn det är fråga om och det inte är en adoption som omfattas av . Mot bak- grund av att 78 stater är anslutna till kommer denna arbets- och kostnadsbesparing emellertid att vara marginell. Ett förslag som får större effekt är att ett medgivande enligt utredningens förslag ska vara giltigt i stället för två. Detta innebär en inte obetydlig arbetslättnad och kostnadsbesparing för socialnämnderna, som genomförde cirka 2 400 med- givandeutredningar.4 Vidare föreslår utredningen att socialnämnden tar över MIA:s prövning av om tillstånd ska ges till adoption utan förmedling av en auktoriserad adoptionsorganisation (enskild adoption). Möjlig- heterna att adoptera enskilt begränsas till adoption av ett släkting- barn eller om det annars med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och barnet finns särskild anledning att adoptera utan förmedling. Beslutet om tillstånd till enskild adoption har ett nära samband med socialnämndens utvidgade medgivandeprövning (se ovan), vilket innebär att socialnämnden redan har kännedom om sökandens och barnets personliga förhållanden. Det ytterligare moment som tillkommer är endast att konstatera om det finns ett släktskap eller en personlig relation. Det ska också noteras att motsvarande antal ansökningar om tillstånd till enskild adoption (avseende släktingbarn respektive annan nära relation) som givits in till har legat i storleksordningen 25–30 ärenden . Uppgiften att ge tillstånd till enskild adoption inne- 4 Se Familjerätt , (2008), s. 16. Där anges också att antalet medgivandeutredningar har varierat från cirka 1 900 till som mest cirka 2 500. bär därför enligt utredningens bedömning inte någon ökad arbets- belastning för kommunerna. Utredningen föreslår slutligen att det ska vara socialnämnden och inte som ska vara behörig att vidta åtgärder enligt artikel 16.1 . Det är mycket ovanligt att barn med hemvist i adopteras till ett annat land. har endast haft ett sådant ärende sedan konventionen trädde i kraft. Kost- naderna för kommunerna är därför försumbara. Förslagen innebär enligt utredningens bedömning en arbets- lättnad/kostnadsbesparing för kommunerna i vissa avseenden och ökade kostnader i andra avseenden. Sammantaget bedömer utredningen att förslagen i kostnadshänseende jämnar ut varandra för kommunerna. Någon ekonomisk reglering bedöms därför inte vara nödvändig. Ekonomiska konsekvenser för domstolarna Utredningens förslag till nya bestämmelser i 4 kap. innebär att regelverket förtydligas, bl.a. när det gäller domstols- processen i ärenden om adoption. Förslagen medför inte några nya uppgifter för domstolarna. När det gäller den nya internationellt privaträttsliga lagen så innebär de utvidgade erkännandebestämmelserna att det i många fall är onödigt att utverka ett nytt avgörande i sak i . Följden blir att en adoptionsprocess vid svensk domstol kan undvikas. Mot den bakgrunden bedömer utredningen att antalet adoptionsärenden vid svensk domstol kommer att minska, oavsett det faktum att svensk domstol kommer att vara behörig i delvis andra situationer än . Det kommer inte längre att vara regeringen som avgör om det finns särskild anledning att pröva ett ärende om adoption vid svensk domstol. Dessa ärenden har emellertid varit få och har marginell betydelse i kostnadshänseende, både för – varifrån uppgiften flyttas – och för domstolarna som får ta ställning till om behörighet finns eller inte. Utredningen föreslår också att svensk domstol även i andra situationer än de som omfattas av får omvandla en svag adoption till en stark adoption. Det är svårt att säga i vilken utsträckning denna möjlighet kommer att utnyttjas, särskilt med hänsyn till att bestämmelsen endast gäller utanför (som gäller i förhållandet mellan och 77 andra stater). Det ska också noteras att övergångs- bestämmelserna innebär att ett svenskt adoptionsbeslut har företräde framför ett utländskt avgörande om adoption som har meddelats före ikraftträdandet. var det vanligt att parterna hänvisades till att ansöka om adoption vid svensk domstol om det utländska adoptionsbeslutet var svagt. Dessa svaga adoptionsbeslut blir alltså inte aktuella för omvandling, förutsatt att de följts av beslut om adoption vid svensk domstol. På samma sätt som för kommunerna bedömer utredningen att det inte finns stöd för något annat ställningstagande än att förslagen jämnar ut varandra i arbets- och kostnadshänseende. Uppgiften för att godkänna utländska avgöranden om adoption innebär inte någon ny uppgift för myndigheten och någon påverkan i kostnadshänseende kan inte förutses. Vidare flyttas tillståndsprövningen i fråga om enskild adoption från till socialnämnderna. Detta innebär en viss arbetslättnad för . kan de ändrade erkännandebestämmelserna antas leda till en ökning av antalet förfrågningar till om internationella adoptionsförhållanden. Det kan därför inte antas att förslagen totalt sett innebär någon kostnadspåverkan för myndigheten. Utredningen har i flera avseenden bedömt att det finns ett behov för kommunerna att få ledning av (se t.ex. avsnitt 6 och 9). För del innebär förslagen därför initialt en viss merkostnad t.ex. när det gäller utarbetandet av rutiner för information till föräldrar och barn och formulär för samtycken. Det kommer också att behövas informationsinsatser och stöd till kommunerna i dessa frågor. De nya erkännandereglerna får också konsekvenser på så sätt att varje berörd myndighet får ta ställning till om avgörandet ska erkännas eller inte. Detta är dock inte någon nyhet för myndigheterna. Redan enligt gällande rätt ska vissa avgöranden erkännas automatiskt enligt lag, och förordning. Det kommer dock att finnas ett informationsbehov om innebörden av de nya reglerna, t.ex. i förhållande till handläggare på , och . Information och utbildning med avseende på ny lagstiftning är emellertid uppgifter som svenska myndigheter, främst på central nivå, kontinuerligt arbetar med. Enligt utredning- ens bedömning är detta insatser som ska finansieras inom befintliga anslagsramar. Lagförslagen i övrigt bedöms inte medföra några kostnader för det allmänna. 20.1Förslaget till lag om internationella rättsförhållanden rörande adoption Lagen ersätter lagen (1971:796) om internationella rätts- förhållanden rörande adoption (lag). De flesta av bestäm- melserna lag har ändrats i sak. Även lagtekniska och systematiska ändringar har gjorts. Paragraferna har genomgående fått nya nummer. Av författningskommentaren framgår i vilken utsträckning som den aktuella bestämmelsen innefattar någon materiell ändring i förhållande till lag. I paragrafen, som är ny, anges tillämpningsområdet för lagen. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. I första stycket anges att lagen är tillämplig på frågor om adoption när det finns anknytning till en annan stat. I lagen finns huvudsakligen internationellt privaträttsliga bestämmelser om svensk domsrätt, tillämplig lag i ärenden om adoption och erkännande av utländska avgöranden om adoption. Anknytningen till en annan stat kan t.ex. bero på att den som vill adoptera eller den som sökanden vill adoptera har sitt hemvist utomlands eller att någon av dem är utländsk medborgare. Det kan också vara så att ett avgörande om adoption har meddelats utomlands. Av andra stycket framgår att den nya lagen är subsidiär till annan lagstiftning. Detta är i sak inte någon förändring jämfört med lag1 men principen har kommit till tydligare uttryck i lag. 1 Se 7 §: I den mån det påkallas till uppfyllande av förpliktelser enligt avtal med främmande stat kan Konungen meddela föreskrifter som avviker från bestämmelserna i denna lag. Bestämmelsen innebär att lagen är tillämplig först sedan det konstaterats att det inte finns särskilda regler som gäller i det enskilda fallet. Sådana bestämmelser finns Haag- konvention, se 1 § lagen (1997:191) med anledning av tillträde till om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner (Haaglagen). Av bestämmelsen framgår vidare att förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap (förordning) har företräde framför den nya lagen. Förordningen är tillämplig i nordiska förhållanden. I paragrafen finns bestämmelser om svensk domstols behörighet i frågor om adoption. Paragrafen motsvaras av 1 § lag men har ett väsentligen nytt innehåll. Övervägandena finns i avsnitt 16.3. Enligt den första punkten får ansökan tas upp av svensk domstol om den eller de sökande har hemvist i . Om två personer ansöker om adoption, ska alltså båda ha hemvist i . Begrepp- et hemvist definieras inte uttryckligen i lagen. I avsnitt 16.9 ges dock vissa utgångspunkter för bedömningen. Av den andra punkten följer att ansökan får tas upp om den som sökanden vill adoptera har hemvist i . Behörighetsgrunden får betydelse framför allt när den eller de sökande har hemvist i ett annat land än . I den tredje punkten anges som en behörighetsgrund att en sökande eller den som sökanden vill adoptera är svensk med- borgare, förutsatt att hemviststatens myndigheter saknar behörig- het att pröva ansökan. Bestämmelsen får betydelse t.ex. när sökanden är svensk medborgare och har hemvist i ett annat land där nationalitetsprincipen tillämpas och frågan om en adoption därför inte får tas upp till prövning i det landet. Bestämmelsen i den fjärde punkten innebär att en ansökan om adoption kan prövas av svensk domstol även i andra fall än de som tas upp i de föregående punkterna. Svensk domsrätt förutsätter i detta fall att det finns en särskild anledning till att saken prövas i . Så kan vara fallet om anknytningarna är splittrade till olika länder. Om inte anknytningen till något annat land är starkare än anknytningen till , kan det finnas skäl att pröva ansökan här i landet. Sökandena kan t.ex. vara av olika nationalitet och ha hemvist i olika länder. Det kan också vara så att bara en av två sökande har hemvist i . I paragrafen, som är ny, anges vissa ytterligare förutsättningar för att domstolen ska få ta upp en ansökan om adoption till prövning. Övervägandena finns i avsnitt 14.5. Bestämmelsen blir aktuell om ansökan gäller ett barn som har förts eller avses bli fört till för adoption. Det kan alltså antingen vara så att barnet för ansökan fortfarande finns kvar utomlands eller att barnet redan har förts till . Om barnet har kommit till i annat syfte än för att adopteras, t.ex. för att besöka släktingar, för studier eller som asyl- sökande, blir paragrafen inte tillämplig. Avsikten med bestäm- melsen är att den eller de som vill adoptera utan förmedling av en sammanslutning som är auktoriserad enligt lagen (1997:192) om internationell adoptionsförmedling, en s.k. auktoriserad adoptions- organisation, inte ska kunna kringgå regleringen och ge in en ansökan om adoption till domstolen utan att socialnämnden har lämnat ett tillstånd för enskild adoption. Enligt den första punkten får ansökan tas upp till prövning om adoptionen har förmedlats av en auktoriserad adoptionsorganisa- tion. Detta är det vanliga vid internationell adoption. Om adoptionen inte har förmedlats av en auktoriserad adoptionsorganisation (s.k. enskild adoption), får ansökan enligt den andra punkten tas upp endast om socialnämnden har lämnat ett tillstånd enligt 4 § andra stycket lag. Enligt den nämnda bestämmelsen får socialnämnden i enskilda fall ge tillstånd för den eller dem som vill adoptera att göra detta utan förmedling av en auktoriserad adoptionsorganisation. Ett sådant tillstånd kan ges om adoptionen avser ett släktingbarn eller det annars med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och barnet finns särskild anledning att adoptera enskilt. Om sökanden eller sökandena varken har anlitat en auktoriserad adoptionsorganisation eller fått ett tillstånd till enskild adoption, ska domstolen avvisa ansökan om adoption. Frågan om en eventuell avvisning får tas upp självmant av domstolen. Om det av ansökan inte framgår att sökanden eller sökandena har anlitat en auktoriserad adoptionsorganisation, bör domstolen vidta åtgärder för att få klarhet om en sådan organisation ändå har anlitats eller om det rör sig om en enskild adoption. Vid enskild adoption bör sökanden föreläggas att ge in en kopia av socialnämndens beslut. Skulle det i något fall förekomma att barnet kommer till i adoptionssyfte utan att medgivande har inhämtats , befriar det inte de blivande föräldrarna från skyldigheten att söka medgivande (se prop. 1979/80:1 s. 539). Trots att det anges i 6 kap. 12 § socialtjänstlagen (2001:453) att medgivandet ska inhämtas innan barnet lämnar sitt hemland, finns det alltså i undantagsfall möjlighet att få ett medgivande även sedan barnet har kommit till . Detsamma gäller i fråga om tillstånd till enskild adoption (se 4 § lag). Detta innebär att det undantagsvis är möjligt att läka brister i paragrafen om sökanden ansöker om och får medgivande och tillstånd till enskild adoption efter det att barnet har kommit till i adoptionssyfte. Om sökanden inte får medgivande och tillstånd till enskild adoption, får domstolen inte ta upp ansökan om adoption till prövning. I paragrafen finns bestämmelser om tillämplig lag i ärenden om adoption. Övervägandena finns i avsnitt 16.4 och 16.5. Av första stycket följer att en ansökan om adoption prövas enligt svensk lag. Bestämmelsen motsvaras av 2 § första stycket lag. Bestämmelsen i andra stycket motsvaras av 2 § andra stycket lag. I förtydligande syfte har ett tillägg gjorts om att prövningen ska göras inom ramen för bedömningen av barnets bästa (se 4 kap. 2 § ). Paragrafen, som är ny, handlar om tillämplig lag vid bedömningen av frågor om föräldrarnas samtycke till en adoption. Över- vägandena finns i avsnitt 16.4. Paragrafen är tillämplig när ansökan om adoption avser ett barn som har sitt hemvist utomlands eller har förts till i syfte att adopteras. Bestämmelsen gäller däremot inte om barnet har kommit till i ett annat syfte, t.ex. om barnet har kommit till på besök och frågan om en adoption aktualiseras senare när barnet redan är bosatt . Av första stycket framgår att frågor om föräldrarnas samtycke till adoptionen ska prövas enligt lagen i barnets ursprungsstat. Med uttrycket ursprungsstat avses den stat där barnet före adoptionen har varit stadigvarande bosatt eller – om barnet redan har lämnat landet och är bosatt i – tidigare var bosatt. Bestämmelsen är tillämplig på alla frågor som rör föräldrarnas samtycke. Den omfattar alltså, förutom frågan om det över huvud taget krävs ett samtycke, även frågor om samtyckets form. Om det enligt den utländska lagen inte krävs något samtycke av barnets föräldrar, t.ex. därför att föräldrarna har fråntagits föräldraansvaret, behövs det inte heller något samtycke av föräldrarna i det svenska adoptions- ärendet. Då kan i stället tredje stycket bli tillämpligt. Det kan också vara så att den utländska lagen godtar att barnets mor samtycker till en adoption direkt efter förlossningen. Ett sådant samtycke ska godtas även i det svenska adoptionsärendet. Av andra stycket framgår att lagvalsregeln i första stycket inte gäller om det saknas regler om adoption i barnets ursprungsstat. I ett sådant fall blir i stället – enligt huvudregeln i 4 § första stycket – bestämmelserna om föräldrars samtycke i 4 kap. tillämpliga. Det kan i vissa fall vara så att det visserligen finns regler om adoption i barnets ursprungsstat men att dessa regler inte är tillämpliga i förhållande till alla religiösa grupper i landet. Om det i ett sådant fall saknas regler om adoption i förhållande till det aktuella barnet, ska lagvalsregeln i första stycket inte tillämpas i adoptionsärendet. Enligt tredje stycket gäller det som sägs i paragrafen om barnets föräldrar även den som får anses ha trätt i deras ställe i barnets ursprungsstat. Med att en vuxen person har trätt i föräldrarnas ställe menas att han eller hon på grund av lagen eller sedvänjan i barnets hemviststat har ställning som vårdnadshavare för barnet. Om barnet är föräldralöst, kan t.ex. en föreståndare vid ett barn- hem ha förordnats som företrädare för barnet. Om det enligt lagen i barnets ursprungsstat krävs att föreståndaren samtycker till adop- tionen, krävs ett sådant samtycke även i det svenska adoptions- ärendet. I fall det dessutom har förordnats en särskild vårdnads- havare för barnet enligt bestämmelserna i 6 kap. , ska svensk rätt tillämpas i fråga om den personens samtycke (se 4 kap. 9 § ). Erkännande av utländska avgöranden I paragrafen anges under vilka förutsättningar ett utländskt avgörande om adoption gäller i . Paragrafen har överförts från 3 § första stycket lag men har ett väsentligen nytt innehåll. Övervägandena finns i avsnitt 16.6.1. En förutsättning för erkännande är att det utländska avgörandet har vunnit laga kraft. Begreppet laga kraft finns inte i alla rätts- ordningar. Vad som avses är att avgörandet inte kan angripas med hjälp av ordinarie rättsmedel. Vidare krävs att det är ett avgörande om just adoption. Ett sådant avgörande karakteriseras av att adoptanten varaktigt har upptagit den adopterade som sitt barn (jfr prop. 1971:113 s. 45). Ett beslut om s.k. kafalah (se avsnitt 16.4) omfattas inte. Inte heller omfattas beslut om hävning eller ogiltigförklaring av adoption eller avgöranden där en ansökan om adoption har ogillats. Enligt den första punkten erkänns avgörandet om det har med- delats i den stat där adoptanten eller adoptanterna hade hemvist när avgörandet meddelades. Avgörandet erkänns också om det visser- ligen inte har meddelats i adoptantens hemviststat men däremot erkänns i den staten. I det fallet har avgörandet alltså meddelats i en tredje stat. Om barnet har adopterats av två personer krävs att båda hade hemvist i den aktuella staten. Begreppet hemvist definieras inte uttryckligen i lagen. I avsnitt 16.9 ges dock vissa utgångs- punkter för bedömningen. Enligt den andra punkten erkänns avgörandet om det har med- delats eller annars erkänns i den stat där den som har adopterats hade hemvist när adoptionsförfarandet inleddes. I nu aktuellt sammanhang får den relevanta tidpunkten normalt anses vara när ansökan om adoption gavs in till den utländska myndigheten som har meddelat avgörandet. I paragrafen, som är ny, anges vissa ytterligare krav för att ett utländskt avgörande ska erkännas i . Övervägandena finns i avsnitt 16.6.1. Bestämmelsen är tillämplig när det utländska avgörandet gäller i enligt 6 § 2, dvs. när avgörandet har meddelats eller annars erkänns i den stat där den som har adopterats hade hemvist när adoptionsförfarandet inleddes. sätter vidare att den som har adopterats var och att adoptanten eller adoptanterna hade hemvist i när det utländska avgörandet meddelades. I ett sådant fall erkänns det utländska avgörandet i endast om adoptanten eller adop- tanterna har anlitat en sammanslutning som var auktoriserad enligt lagen (1997:192) om internationell adoptionsförmedling, en s.k. auktoriserad adoptionsorganisation. Alternativt krävs att adop- tanten eller adoptanterna har fått tillstånd att adoptera utan förmedling av en auktoriserad adoptionsorganisation (enskild adoption). Ett sådant tillstånd meddelas av socialnämnden enligt 4 § andra stycket lag. Syftet med bestämmelsen är att den eller de som vill adoptera inte ska kunna kringgå kraven lag om förmedling av en auktoriserad adoptionsorganisation. Om en sådan organisation inte har anlitats, ska avgörandet alltså erkännas endast om social- nämnden har givit tillstånd till enskild adoption. Skulle det i något fall förekomma att sökanden inte har fått socialnämndens medgivande och tillstånd till enskild adoption innan det utländska avgörandet meddelades bör besluten kunna inhämtas i efterhand (se angående detta även 3 §). Detta innebär att det undantagsvis är möjligt att läka brister i paragrafen. Om sökanden inte skulle få medgivande och tillstånd till enskild adoption erkänns emellertid inte det utländska avgörandet. Paragrafen handlar om godkännande av utländska avgöranden om adoption. Den motsvaras av 3 § första stycket lag. Övervägandena finns i avsnitt 16.6.1. Bestämmelsen är tillämplig i situationer där den som har adopterats var svensk medborgare eller hade hemvist i när det utländska avgörandet om adoption meddelades. I ett sådant fall erkänns avgörandet i endast om det har godkänts av en myndighet. Detta krav gäller alltså förutom de förutsättningar som anges i 6 och 7 §§. Bestämmelsen är i sak oförändrad. Enligt bestämmelsen får regeringen meddela föreskrifter om vilken myndighet som avses med bestämmelsen. Av 1 § första stycket förordningen (1976:834) om prövning av utländskt beslut om adoption framgår att den behöriga myndigheten är Myndig- heten för internationella adoptionsfrågor (). Viss vägledning för bedömningen ges i förarbetena till lag. För det fall att den som adopterats för beslutet hade fyllt anges att det i allmänhet endast bör göras en formell prövning. En viss saklig prövning bör däremot ske om barnet var .