sou · GWB3130 · 2009-01-01 00:00:00 — Det är enbart för kategori C1E 9TP PT Se KOM/2003/0621 slutlig. som det tredje körkortsdirektivet har en övre gräns för fordons- kombinationen på . En sådan anges inte för CE, D1E eller DE. Utredningen finner att det är lämpligt att ange vikt- begränsningen i KKL och inte i LDEF. 4.10.3 Ny åldersgräns för kategorierna C och CE Utredningens förslag: För kategorierna C och CE ska ålders- kravet vara . Behörighet kategori C ska ge rätt att köra en tung lastbil och en personbil som inte omfattas av kategori B. Till ett sådant fordon får kopplas en släpvagn med en totalvikt av högst . Kategori CE ska ge rätt att köra en fordons- kombination som består av ett dragfordon som omfattas av kategori C och en släp- eller påhängsvagn med en totalvikt över . Enligt nu gällande bestämmelser gäller ålderskravet för att förvärva körkort med behörigheten C. Det tredje körkorts- direktivet föreskriver att åldersgränsen höjs från 18 till för kategori C. Detta är ett led i att göra även behörigheterna för gods- och persontransport erfarenhetsbaserade och att beakta fordonens vikt och storlek. Definitionen av ett tungt släp har inte någon övre viktbegräsning enligt nuvarande bestämmelser och inte heller i det tredje körkortsdirektivet. Andra ålderskrav ska gälla för den förvärvsmässiga körningen, se avsnitt 12. Det stora flertalet personer som avser att förvärva behörighet för kategori C kan på goda grunder antas göra detta för att köra lastbil i yrkesverksamhet och de omfattas inte av det högre ålderskravet. 4.10.4 Nya kategorier för buss D1 och D1E Utredningens förslag: Ålderskravet för kategorierna D1 och D1E ska vara . Kategori D1 ska ge rätt att köra en buss som är konstruerad och tillverkat för högst 16 passagerare utöver föraren och med en längd som inte överstiger . Till ett sådant fordon får kopplas en släpvagn med en totalvikt av högst Kategori D1E ska ge rätt att köra en fordons- kombination som består av ett dragfordon som omfattas av kategori D1 och en släpvagn med en totalvikt som överstiger . Kategorierna D1 och D1E är enligt det andra körkortsdirektivet frivilliga kategorier som inte är införda i . Genom det tredje körkortsdirektivet blir de obligatoriska kategorier. En buss definieras i LDEF som en bil som är inrättad huvudsak- ligen för personbefordran och är försedd med fler än åtta sittplatser utöver förarplatsen. Bussar delas in i lätta och tunga bussar utifrån totalvikten. Indelning i lätt och tung buss har inte betydelse för behörigheten att köra buss och används därmed inte i KKL, men har betydelse i andra sammanhang, t.ex. i fråga om fordonsskatt. En lätt buss får ha en totalvikt om högst och en tung buss är en buss med en totalvikt över . Enligt utredningen behöver någon definition av den mindre buss som kategori D1 omfattar inte införas i LDEF av samma skäl som anges avseende kategori C1, jfr. Ålderskravet för kategori D1 och D1E ska vara enligt det tredje körkortsdirektivet utan att det påverkar de ålderskrav som kan gälla för den förvärvsmässiga körningen. Kategori D1E omfattar alla släp utan någon viktbegränsning uppåt. Bestämmelserna i om buss kommer att omfatta dem som inte kör buss förvärvsmässigt och de som undantas från yrkesförardirektivet och lagen om yrkesförarkompetens, se vidare i avsnitt 12 om den förvärvsmässiga körningen. 4.10.5 Nya ålderskrav för kategorierna D och DE Utredningens förslag: Ålderskravet för kategorierna D och DE ska vara utan att det påverkar tillämpningen av bestäm- melserna om framförande av sådana fordon enligt direktiv /59/EG. Kategori D ska krävas för att få köra en buss som inte är kategori D1. Med kategori D får en släpvagn med en tillåten totalvikt om högst tillkopplas. Kategori DE ska avse rätt att köra en buss för vilken kategori D krävs med en tillkopplad släpvagn oavsett vikt. Enligt nu gällande bestämmelser är ålderskravet för behörig- het för kategorierna D och DE. I det tredje körkortsdirektivet anges den högre åldersgränsen för den som inte omfattas av yrkesförardirektivet, vilket genomförts i genom lagen (2007:1157) om yrkesförarkompetens. Det nya högre ålderskravet för D kommer att omfatta dem som inte omfattas av yrkesförardirektivets tillämpning, se under avsnitt 4.8.3 och avsnitt 12. 5Körkorts- och förarbehörighet samt bevis om behörighet 5.1Beslut om behörighet och ogiltighet av behörighet I 3 kap. 1 § KKL anges i fyra punkter de formella krav som ställs för att ett körkort ska kunna utfärdas. Det krävs körkortstillstånd, permanent bosättning alternativt att man har bedrivit studier här , viss ålder och att man har avlagt ett godkänt förarprov. Detta uppfyller de obligatoriska krav som ställs i det tredje körkortsdirektivet och som även finns i det andra körkortsdirektivet. I andra stycket av 3 kap. 1 § KKL anges att det inte är tillåtet för en person att ha körkort i mer än en medlemsstat. I det tredje stycket av samma paragraf anges i vilka situationer ett körkort får utfärdas utan att förarprov har avlagts. Viss möjlighet till undantag från ålderskraven finns i 8 kap. 9 § 2 i KKF. Utredningens förslag: Beslut om behörighet ska fattas genom en registrering i vägtrafikregistret. De grundläggande kraven för beslut om körkortsbehörighet ska vara –permanent bosättning i eller studier här , –ålderskrav för aktuell behörighet och Körkorts- och förarbehörighet samt bevis om sådan behörighet – godkänt förarprov. Körkortsbehörighet får inte beslutas för den som har ett giltigt EES-körkort. I vissa fall av ogiltig körkortsbehörighet får ny behörighet beslutas utan krav på förarprov. De grundläggande kraven för beslut om förarbehörighet ska vara 1.ålderskrav för aktuell behörighet, 2.godkänt kunskapsprov, och 3.i förekommande fall utbildning enligt den föreslagna lagen om utbildning till förare av mopeder, snöskotrar och terräng- hjulingar. För att tydliggöra det förhållandet att beslut om behörighet är fristående från själva utfärdandet av körkortet respektive förar- beviset, bör det framgå av körkortslagen att den myndighet som regeringen bestämmer fattar beslut om behörighet. I praktiken är det så men eftersom beslutsfattandet är kopplat till utfärdandet av körkortet och körkortet är ett mellanting av en självständig handling och en bärare av behörig- heter, bör ett förtydligande ske. Utredningens mening är att Transportstyrelsens beslut om behörighet fattas genom en registrering i vägtrafikregistret när en ansökan om körkort samt nödvändiga uppgifter har inkommit och kontrollerats. Transportstyrelsens kontroll innefattar att inget hinder mot att besluta om körkortsbehörighet föreligger. Däri ligger en kontroll av att sökanden inte har något annat körkort utfärdat inom EES. Så sker genom att sökanden innan förarprovet intygar att han eller hon inte har något EES-körkort. När det nya körkortsnätverket inom EU fungerar som det är tänkt ska myndigheterna i varje land själva kunna kontrollera dessa fakta. får myndigheterna vid behov söka ta reda på förekomst av annat körkort etc. om någon sådan anledning kommer fram i ansökningsförfarandet. Körkorts- och förarbehörighet samt bevis om sådan behörighet 5.1.3Hinder för behörighet på grund av EES-körkort Utredningens förslag och bedömning: Ett körkort utfärdat i en annan medlemsstat inom EES (EES-körkort), som är föremål för en åtgärd som är att likställa med en återkallelse i utfärdandelandet, ska utgöra hinder för beslut om behörighet. Möjlighet att ålägga svenska myndigheter att kontrollera om ett EES-körkort är föremål för åtgärd jämställd med återkallelse i annat EES-land än utfärdandelandet bör inte införas. I det tredje körkortsdirektivet anges i artikel 7.5 a) att det inte är tillåtet att ha mer än ett körkort. I samma artikel b) anges att en medlemsstat ska vägra att utfärda ett körkort om det har fastställts att den sökande redan har ett körkort. Det anges i samma artikel c) att medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder i enlighet med b). Nödvändiga åtgärder när det gäller utfärdande, ersättande, förnyande eller utbyte av ett körkort ska vara att kontrollera med andra medlemsstater att den sökande inte redan har ett körkort, om det finns rimlig anledning att misstänka det. Av d) i samma artikel framgår att för att underlätta kontrollerna i enlighet med b) ska medlemsländerna använda sig av nätverket för EU-körkort så fort som det har tagits i drift. Det sägs i andra stycket av artikel 7. 5 att den medlemsstat som utfärdar ett körkort med vederbörlig noggrannhet ska försäkra sig om att den som ansöker om körkort uppfyller kraven i punkt 1 i artikel 7. Medlemsstaterna ska vidare tillämpa sina nationella bestämmelser om upphävande eller återkallelse av rätten att köra om det kan fastställas att ett körkort har utfärdats utan att dessa krav var uppfyllda. Av artikel 11. 4 första stycket i det tredje körkortsdirektivet framgår att en medlemsstat ska vägra att utfärda ett körkort till en sökande vars körkort har begränsats, omhändertagits eller återkallats på den förstnämnda medlemsstatens territorium. Av artikel 11.4 andra stycket framgår att en medlemsstat likaså får vägra att utfärda ett körkort om den sökande har fått sitt körkort återkallat i en annan medlemsstat. I det andra körkortsdirektivet anges det i artikel 7. 5 att det inte är tillåtet att inneha körkort i mer än en medlemsstat. I artikel 8.4 andra stycket anges att en medlemsstat får vägra att utfärda körkort om den sökande är föremål för en sådan åtgärd som avses i Körkorts- och förarbehörighet samt bevis om sådan behörighet SOU 2008:130 artikel 8.2, vilket motsvarar begränsning, återkallande och indragning och av körkort. Skillnaden mellan det andra och det tredje direktivet i detta hänseende är att det tredje direktivet anger ett absolut krav (ska vägra utfärda) medan det andra direktivet anger ett fakultativt krav (får vägra utfärda). Det striktare synsättet och ökade kontroll- kravet som det tredje körkortsdirektivet ger uttryck för bör få genomslag i den nationella regleringen. Utöver hinder i form av ett EES-körkort bör därför det förhållandet att ett körkort är föremål för en åtgärd som är att likställa med en återkallelsesituation, också utgöra hinder för beslut om behörighet. I ett tolkningsmeddelande från kommissionen om körkort inom gemenskapen, 28/03/2002,TPF1FPT som är skrivet med det andra körkortsdirektivet som utgångspunkt, anges att en praktisk lösning på myndigheternas kontroll av bosättningskravet och om hinder mot körkort föreligger skulle kunna vara att begära en formell skriftlig sanningsförsäkran från varje person som ansöker om körkort, eller då ett körkort förnyas. Sanningsförsäkran skulle avse att personen i fråga uppfyller bosättningskravet, inte innehar annat EES-körkort och inte har fått ett sådant annat körkort återkallat. Nätverket för EU-körkort håller på att utvecklas inom EES- staterna och kommer att underlätta de kontroller som myndig- heterna kan behöva göra i de fall uppgifter från körkortshavaren eller andra omständigheter föranleder närmare undersökningar om körkortsinnehav. Den nuvarande skriftliga försäkran om att inget annat körkortsinnehav föreligger inom EES bör kompletteras med att sådant körkort inte heller är återkallat. Detta uppfyller enligt utredningens mening kontrollkravet i det tredje körkortsdirektivet. Någon obligatorisk undersökning av ett EES-körkorts giltighet i andra EES-länder än utfärdandelandet finner vi inte bör införas. 1TP PT 52002XC0328(01). Körkorts- och förarbehörighet samt bevis om sådan behörighet 5.1.4När blir behörigheten ogiltig? Utredningens förslag: En körkortsbehörighet är ogiltig 1.om den har återkallats, 2.om körkortet har omhändertagits, 3.för kategori C1, C1E, C, CE, D1, D1E, D och DE om körkortet inte har ersatts inom den administrativa giltighets- tiden, 4.om körkortet har ersatts med ett EES-körkort eller 5.om innehavaren har ett eller flera giltiga EES-körkort och inte efter uppmaning anger vilket av körkorten som ska behållas eller anger att ett annat än det svenska körkortet ska behållas. En körkortsbehörighet ska förklaras ogiltig om innehavaren begär det. Beslutet får begränsas till att avse viss eller vissa kategorier av körkortsbehörighet. En förarbehörighet är ogiltig om 1.den har återkallats eller 2.förarbeviset har omhändertagits. En förarbehörighet ska också förklaras ogiltig om inne- havaren begär det. Genom att behörigheten föreslås frikopplad från beviset – dvs. körkortet respektive förarbeviset – bör det tydligt framgå vilka omständigheter som föranleder att behörigheten, och därmed rätten att köra fordon som kräver behörighet, upphör att gälla. Förslaget motsvarar i huvudsak nuvarande bestämmelse om när ett körkort är ogiltigt enligt 3 kap. 13 § KKL. En behörighet ska således förlora sin giltighet om den har återkallats eller om körkortet respektive förarbeviset har omhändertagits. Vidare ska behörigheten förlora sin giltighet om innehavaren själv begärt det. För körkortsbehörigheterna tillkommer följande ogiltighets- grunder. För det första om körkortet har ersatts med ett EES- körkort eller om innehavaren har ett eller flera giltiga EES-körkort och inte gör ett aktivt val av vilket körkort som han eller hon vill behålla. Eftersom dubbla innehav strider mot grundtanken i EG- direktivet måste innehavaren därför tvingas till att avsäga endera innehavet. Vidare, med anknytning till vad som sägs i avsnitt 5.5, ska de högre behörigheterna förlora sin giltighet om innehavaren inte har ersatt körkortet inom den administrativa giltighetstiden. Körkorts- och förarbehörighet samt bevis om sådan behörighet Den som har ett körkortstillstånd kan sägas ha blivit godkänd genom en administrativ förprövning, som innehavare av körkorts- behörighet utifrån vissa personliga och medicinska lämplighetskrav. Ett körkortstillstånd krävs för att få övningsköra och körkorts- tillståndet kan bli föremål för ingripande i form av varning och återkallelse på samma sätt som ett körkort. Körkortstillstånd fordras dels första gången en person ansöker om att körkort ska utfärdas, dels i vissa fall för att få ett nytt körkort efter en återkallelse. Det finns i det tredje körkortsdirektivet, bilaga III, angivet minimikrav i fråga om fysisk och psykisk lämplighet att föra motordrivna fordon. har utformat föreskrifter om de svenska medicinska kraven, se VVFS 2008:158. Det finns inte angivet några minimikrav för personlig lämplighet i körkorts- direktiven. Vissa EES-länder har en förprövning liknande vårt körkortstillstånd, andra inte. Kontroll av medicinsk lämplighet sker i vissa länder inte förrän utbildning och eventuell körträning är genomförd. 5.2.2Nuvarande regler om körkortstillstånd Vad som krävs för att kunna få ett körkortstillstånd anges i 3 kap. 2 § KKL. Sökande ska med hänsyn till både personliga och medicinska förhållanden anses lämplig som förare av ett körkortspliktigt fordon. Körkortstillståndet är tidsbegränsat och gäller för samtliga behörigheter för vilka de medicinska kraven för sökt behörighet är uppfyllda. gäller ett körkortstillstånd . Det är i det län där sökanden är folkbokförd som prövar ansökningen som görs på en särskild blankett. För den som inte är folkbokförd i prövas ansökningen i det län personen vistas. Till ansökningen ska bifogas en hälsodeklaration och ett intyg om synprövning. Om ansökningen rör körkortstillstånd för behörigheten C eller D ska ett läkarintyg enligt en särskild blankett bifogas. Såväl intygen som hälsodeklarationen ska vara utfärdade eller avgivna före ansökningen. Om sökanden före ansökningen har fällts till ansvar för Körkorts- och förarbehörighet samt bevis om sådan behörighet grovt rattfylleri, ska det till ansökningen fogas ett särskilt läkar- utlåtande som styrker att sökande uppfyller nykterhetskravet. Lämplighet med hänsyn till de personliga förhållandena förutsätter att sökanden inte är opålitlig i nykterhetshänseende och i övrigt kan antas komma att respektera trafikreglerna och visa hänsyn, omdöme och ansvar i trafiken. Lämplighet med hänsyn till de medicinska förhållandena förutsätter att sökanden har tillfreds- ställande syn för att köra fordon av det slag ansökningen avser och att sökanden i övrigt uppfyller de medicinska krav som är nödvändiga med hänsyn till trafiksäkerheten. Den som söker körkortstillstånd är enligt 3 kap. 3 § KKL skyldig att genomgå läkarundersökning, blodprovstagning eller annan liknande undersökning som behövs för den prövning som avses i 2 § andra och tredje styckena KKL (personliga och medicinska lämplighetskrav). När ett körkortstillstånd meddelas eller ett körkort utfärdas, får de särskilda villkor för körkortsinnehavet som är nödvändiga från trafiksäkerhetssynpunkt föreskrivas. Sådana villkor får också föreskrivas efter det att körkortstillståndet har meddelats eller körkortet utfärdats, 3 kap. 10 § KKL. Av 3 kap. 3 § KKF framgår följande. Ett körkortstillstånd gäller . När ett körkortstillstånd meddelats ska utfärda ett bevis om tillståndet. I beviset ska anges 1.de behörigheter som tillståndet gäller för, 2.de villkor som meddelats för körkortstillståndet eller körkortet, 3.upplysning om tillståndets giltighet, och 4.att tillståndet kan återkallas i de fall som avses i 5 kap. KKL. Det finns enligt 3 kap. 8 § KKL en möjlighet att ansöka om förhandsbesked om körkortstillstånd för att få frågan prövad om det finns hinder mot att meddela körkortstillstånd med hänsyn till den sökandes personliga eller medicinska förhållanden. Om det vid prövningen av en ansökan om förhandsbesked eller körkortstillstånd finns hinder mot att meddela körkortstillstånd på grund av sökandens personliga förhållanden, ska bestämmas före vars utgång körkort inte får utfärdas (spärrtid). Spärrtiden ska vara lägst en månad och högst , 3 kap. 9 § KKL. Körkorts- och förarbehörighet samt bevis om sådan behörighet prövning av personliga förhållanden Prövningen av de personliga förhållandena tar fasta på dels om sökanden är opålitlig i nykterhetshänseende, dels om han eller hon i övrigt kan komma att respektera trafikreglerna och visa hänsyn, omdöme och ansvar i trafiken. Opålitlighet i nykterhetshänseende avser främst situationer där det har riktats nykterhetsanmärkningar mot personen, t.ex. om han eller hon har blivit omhändertagen enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB). Beroende eller missbruk av alkohol, narkotika eller andra droger utgör å andra sidan ett medicinskt hinder för innehav av körkort enligt gällande föreskrifter om medicinska krav för innehav av körkort m.m. Opålitlighet i nykterhetshänseende syftar således på den situationen att det mot en sökande har riktats nykterhetsanmärkningar. Anmärkningar i sig är dock inte av den karaktären att de visar att det föreligger ett medicinskt hinder för körkortsinnehav. Frågan om en person i övrigt kan komma att respektera trafikreglerna och visa hänsyn, omdöme och ansvar i trafiken prövas huvudsakligen genom en kontroll av om sökanden har begått brott eller misstänks för brott. Av 3 kap. 7 § KKF framgår att vid prövningen ska kontrollera om sökanden förekommer i de register som förs enligt lagen (1998:620) om belastningsregister och lagen (1998:621) om misstankeregister eller i vägtrafikregistret angående uppgift om omhändertagande enligt LOB. Om personen inte förekommer i dessa register behöver inte någon ytterligare utredning av den personliga lämpligheten ske. Vid handläggningen av ansökan om körkortstillstånd får vid behov begära in yttrande av polismyndighet, Kriminalvården, socialnämnd eller annan myndighet som bedöms kunna lämna upplysningar av betydelse för ärendet, vilket framgår bl.a. av 3 kap. 8 § KKF. prövning av medicinska förhållanden har efter bemyndigande i 8 kap. 1 § KKF meddelat föreskrifter om medicinska krav i föreskrifter (VVFS 2008:158) om medicinska krav för innehav av körkort m.m. Föreskrifterna innehåller bl.a. de medicinska krav som uppställs för innehav av körkort, traktorkort och taxiförarlegitimation, krav vid omprövning av sådant innehav, olika krav på läkarintyg och Körkorts- och förarbehörighet samt bevis om sådan behörighet undersökningar samt föreskrifter om synprövning och läkares anmälningsskyldighet enligt bl.a. 10 kap. 2 § KKL till vid vissa sjukdomstillstånd. Av 1 kap. 2 § i föreskrifterna framgår att behörigheterna har delats in i tre olika grupper. Till grupp I hör körkort med behörigheterna A, A1, B eller BE samt traktorkort, till grupp II hör körkort med behörighet C eller CE och till grupp III hör körkort med behörighet D eller DE samt taxiförar- legitimation. De medicinska kraven är lägst för de behörigheter som ingår i grupp I. En ansökan om körkortstillstånd kan enligt 3 kap. 9 § KKF genom villkor begränsas till 1.att avse fordon med viss utrustning eller ett visst fordon som funnits lämpligt för sökanden, 2.körning endast om personliga hjälpmedel används, exempelvis glasögon, hörapparat eller protes, 3.ett visst område eller , eller 4.annat som är nödvändigt från trafiksäkerhetssynpunkt. Handläggningen av en ansökan om körkortstillstånd Den som avser att söka körkortstillstånd ska fylla i en ansök- ningsblankett och skriva under en hälsodeklaration samt genomgå en synundersökning. Avgiftssystemets utformning har ändrats genom en ändring i förordningen (2001:652) om avgifter inom vägtrafikområdet som trädde i kraft . Ansökningsavgift utgår för alla körkortstillstånd och är för den som första gången ansöker om körkortstillstånd. Efter återkallelse är ansökningsavgiften . meddelar beslut om körkortstillstånd. Beslutets innehåll registreras i vägtrafikregistret. När en sökande beviljats körkortstillstånd och beslutet registrerats, utfärdar ett bevis om körkortstillstånd. Körkorts- och förarbehörighet samt bevis om sådan behörighet 5.2.3Reformbehov avseende körkortstillståndet? Utredningens bedömning: Körkortstillståndet bör finnas kvar i sin nuvarande form och funktion. Ett tillstånd bör dock kunna meddelas för grupp av körkortskategorier enligt förslag i SOU 2005:45. Det tredje körkortsdirektivet har inte något krav på att medlems- staterna ska ha det som i kallas körkortstillstånd. Däremot är den medicinska lämpligheten reglerad i direktivets bilaga III. Dessa krav återfinns i föreskrifter om medicinska krav, VVFS 2008:158. Det förhållanden att av tradition tillåter privat övningskörning och inte har obligatorisk utbildning i trafikskola, medför att en förprövning av körkortsaspirantens förutsättningar för att kunna få körkort är motiverad. Inför den senaste översynen av körkortslagstiftningen föreslog körkortsutredningen att institutet körkortstillstånd skulle slopas och att en prövning av sökandens personliga och medicinska förhållanden skulle göras i samband med förarprovet i stället, se SOU 1996:114, En körkortsreform, s. 67 ff. Förslaget genomfördes inte utan det inarbetade systemet med körkortstillstånd behölls, vilket regeringen i prop. 1997/97:124, s. 38 motiverade med den ökade trafiksäkerhetsrisk som remissinstanserna påpekat att reformen skulle kunna innebära. Regeringen beaktade också att ett slopande av körkortstillståndet skulle innebära en nackdel för körkortsaspiranter som riskerade att i onödan dra på sig kostnader för en körkortsutbildning för det fall medicinska eller personliga förhållanden i slutändan ändå utgjorde hinder för deras körkorts- innehav. Regeringen föreslog också att körkortstillstånd skulle krävas för all övningskörning, dvs. även för sådan övningskörning som skedde i trafikskola, gymnasieskola, komvux eller inom Försvarsmakten, vilket inte krävts tidigare. Utredningen har inte funnit anledning att ifrågasätta att körkortstillstånd ska finnas kvar även i fortsättningen. Några tillämpningsproblem har emellertid framkommit, vilka behandlas i avsnitten 5.2.5 och 5.2.6. En fråga är beräkningen av spärrtidens längd vid återkallelse av körkort och körkortstillstånd. Den frågan behandlas i avsnitt 7 som rör återkallelsebestämmelserna. En annan fråga är om körkortstillstånd kan meddelas för grupp av körkortskategorier i stället för – såsom – för