sou · GXB376 · 2009-09-29 00:00:00 — Om man inte upprätthåller kontakten med de personer som man delat erfarenheter med utomlands och därmed har gemensamma referensramar med, kan avståndet mellan borta och hemma kännas långt. Flertalet utsändande myndigheter anordnar hemkomstsamtal, dvs. avrapportering (debriefing), för hemvändande personal i anslutning till hemkomsten (se t.ex. avsnitt 3.3.3). Genom sådana tidiga insatser kan i många fall förhindras att post-traumatiska stressreaktioner uppkommer . Det är utredningens uppfattning att all personal som deltagit i civila krishanteringsinsatser bör genomgå sådana samtal. Samtalen bör genomföras av särskilt utbildad personal. De bör vara konfidentiella och ska inte dokumenteras. När så anses påkallat bör dock uppföljande samtal ske och ytterligare åtgärder i form av professionell hjälp initieras. Vid samtalet bör personalen också informeras om hur skadehanteringssystemet fungerar. Genom att låta den hemvändande personalen exempelvis hålla presentationer om utlandsuppdraget på hemmaarbetsplatsen kan förståelsen för detta öka. På så sätt kan också kollegor få upp ögonen för möjligheten att kunna åka ut på internationellt uppdrag. Det kan också vara lämpligt att den enskilde får sätta ord på vad han eller hon varit med om. Ett annat sätt kan vara att låta personen – utöver den muntliga återkoppling som bör ske i form av debriefing och utvecklingssamtal (se avsnitt 7.3.21) – skriva en rapport om uppdraget. Sådana rapporter innebär också att den utsändande myndigheten får välbehövliga synpunkter på hur den internationella verksamheten fortsättningsvis bör utformas. Att låta hemkommen personal delta i rekryteringsförfaranden eller som lärare i utbildning av personal som ska sändas ut är andra åtgärder som inte bara tillför verksamheten kunnande utan också ger den hemkomne möjlighet till återkoppling. Flera av de personer som utredningen har intervjuat i anledning av deras deltagande i civila krishanteringsinsatser har pekat på behovet av fortsatta kontakter med andra personer som har varit utsända på liknande uppdrag. För personer som deltagit i militära krishanteringsinsatser, s.k. veteransoldater, finns ett flertal organisationer och nätverk med kamratstödjande verksamhet. Bland sådan verksamhet kan nämnas anordnande av träffar samt diskussionsforum på Internet. är en sådan organisation. Den omfattar även poliser som tjänstgjort internationellt. För poliser finns på vissa orter i även civilpolisföreningar som 242 SOU 2009:76 Organisatoriska frågor kontaktpunkter. För övrig personal som sänds ut saknas motsvarande nätverk. I finns en särskild förening för personer som upptas på lista för Internationale Humanitaere Beredskab (IHB), (se avsnitt 5.2). Föreningen ska fungera som en social mötesplats. Den har omkring 110 medlemmar från olika yrkeskategorier som logistiker och jurister. Syftet med föreningen är att tillvarata medlemmarnas arbetsrättsliga intressen, att upprätthålla kontakten mellan medlemmarna, samt att medverka till informations- och erfarenhetsutbyte mellan medlemmar och mellan medlemmar och berörd enhet vid . I anordnar Zentrum für Internationale Friedenseinsätze () välbesökta hemvändarträffar för den personal som sänts ut (se avsnitt 5.5). Dessa kan rikta sig till personal som verkat inom ett område eller behandla särskilda ämnen. Även om hemkommen personal skiljer sig åt i fråga om bl.a. yrkesbakgrund, tjänstgöringsland och geografisk hemvist i , delar de också många erfarenheter. I takt med att sänder ut allt fler civila för deltagande i krishanteringsinsatser bör behovet av och intresset för ett nätverk uppkomma även i . Ett exempel på en större grupp svenskar som kommer att dela många erfarenheter är de personer som kommer att återvända från missionen EULEX Kosovo. Mot bakgrund av vad som sagts är det lämpligt att undersöka intresset för initiativ till nätverk och/eller hemvändarträffar även för svensk personal. Den omständigheten att personalen skiljer sig åt beträffande bl.a. tjänstgöringsland, geografisk hemvist i och att hemvändandet sker , gör att det inte är troligt att motsvarande initiativ – annat än på mer privat nivå – kommer att tas av enskilda deltagare. Det kan därför vara lämpligt att någon av de större internationella aktörerna tar ett sådant initiativ. I FBA:s uppdrag ingår att hantera erfarenheter från internationella insatser och vara sammanhållande för erfarenhetshanteringen som rör det svenska bidraget till internationella insatser (2 § punkten 8 förordningen om ändring i förordningen (2007:1218) med instruktion för ). Med hänsyn till den samordnande roll som FBA har inom civil krishantering är det lämpligt att akademin får denna uppgift. Denna kan inledningsvis bestå i sondering av intresset, exempelvis i samband med hemkomst, eller genom anordnande av någon sammankomst. För det fall intresse 243 Organisatoriska frågor SOU 2009:76 244 finns, kan såväl den danska föreningen som de aktiviteter som anordnar tjäna som modell för det vidare arbetet. 8 Arbets- och socialrättsliga frågor, m.m. 8.1 Inledning För den som deltar i internationella uppdrag, främst internationell freds- och säkerhetsfrämjande verksamhet, är risken att skadas och invalidiseras ofta högre än i många andra uppdrag. I slutbetänkande En svensk veteranpolitik, del 2 (SOU 2008:91), redogörs för de risker som personal i internationella militära insatser kan utsättas för. Även civil personal kan emellertid komma att arbeta under riskfyllda förhållanden. Exempel på sådan verksamhet är svensk polis arbete i . Som framhålls i betänkandet verkar personalen under många internationella uppdrag i en främmande och påfrestande miljö, ofta under kaotiska förhållanden. Sådan verksamhet innebär förhöjda risker för att personalen ska ådra sig fysisk eller psykisk ohälsa. Risken för att den enskilde ska drabbas av fysisk eller psykisk ohälsa påverkas t.ex. av omständigheter som att uppdraget utförs under pågående väpnad konflikt eller kort efter en vapenvila. Vidare har faktorer som den enskildes specifika uppgifter, hotbild och miljöförhållanden betydelse. Information om vilka risker personalen kan komma att utsättas för under uppdraget kan höja en säkerhetsmässig och mental beredskap inför kommande påfrestningar, vilket kan minska risken för skador. För den som drabbats av fysisk eller psykisk ohälsa är såväl hjälp på plats som hemma i viktig för återhämtningen. Nedan följer en redogörelse för vilka risker personal i internationella civila uppdrag kan komma att utsättas för (avsnitt 8.2), nuvarande regleringar av arbets- och socialrättsliga frågor, m.m. (avsnitt 8.3), tidigare lagstiftningsärenden (avsnitt 8.4) samt utredningens överväganden och förslag (avsnitt 8.5). Arbets- och socialrättsliga frågor, m.m. SOU 2009:76 8.2 Risk för ohälsa De risker för fysiska skador som personalen kan ådra sig är av många olika slag. Risken att bli utsatt för våld eller hot om våld av personer och grupper som motsätter sig personalens närvaro är en sådan. En annan är risken för andra kriminella handlingar, exempelvis att bli tagen som gisslan. I vissa områden kan personalen löpa risk att skadas på grund av förekomsten av minor. Brist på rent vatten och förnödenheter kan, liksom förekomsten av farliga djur och insekter, leda till ökade risker att drabbas av smittsamma sjukdomar. I många områden är dessutom trafiksituationen sådan att personalen löper en ökad risk att drabbas av trafikolyckor. Risken för psykiska skador hänger ofta samman med svåra traumatiska upplevelser, främst i samband med att man själv eller någon annan utsätts för skada eller fara. Att i sitt arbete ständigt påminnas om övergrepp som begåtts mot civilbefolkningen kan sätta allvarliga spår. Tjänstgöringen präglas dessutom av beredskapstjänst och sömnbrist i förening med väntan och tristess. Härtill kommer långvarig bortovaro från familj och vänner. Detta medför ökad utsatthet för stressframkallande faktorer. Vad gäller den största civila yrkesgruppen i internationella civila krisinsatser, dvs. deltagare i Polisens utlandsstyrka, har sammanlagt omkring 100 fall av arbetsskador rapporterats till () sedan myndigheten tog över arbertsgivaransvaret . Det innebär en rapporterad skadefrekvens om ca tolv fall , vilket motsvarar av dem som sänds ut. Inga dödsfall har förekommit. Flertalet skadefall har rört insjuknande i tropiska sjukdomar, främst malaria. Enstaka fall har rört skador i samband med trafikolyckor. Beträffande övriga yrkesgrupper inom rättsväsendet har inga skador rapporterats. genomfördes vid på uppdrag av en studie av posttraumatiska stressreaktioner hos poliser som gjort utlandstjänstgöring.1 Studien genomfördes som ett led i utlandssektionens utvärderings- och utvecklingsarbete och hade till syfte att förbättra omhändertagandet vid hemkomst. 90 poliser – 13 kvinnor och 77 män – medverkade i studien. Medelåldern bland deltagarna var och medelvärdet i polisyrket var 26,8. Antalet utlandstjänstgöringar varierade mellan 1 och 10. Medelvärdet för antalet rapporterade 1 Hillgren och Stenwall, Posttraumatiska stressreaktioner hos poliser som gjort utlandstjänstgöring i regi, , , 2008. SOU 2009:76 Arbets- och socialrättsliga frågor, m.m. potentiella traumatiska händelser (PTE) under missionen var 2,84. uppgav att de under utlandstjänstgöringen inte hade upplevt någon sådan händelse som var riktad mot dem själva. hade inte bevittnat att någon annan utsattes. av de deltagare som rapporterade en eller flera händelser uppgav att de hade sett någon annan person skadas allvarligt , utsättas för fysiskt hot eller utsättas för livsfara och/eller dödshot. En av fyra hade själv känt sig hotad till livet och en av fem hade utsatts för fysiskt hot. Varannan deltagare hade varit med om en händelse som innebar konfrontation med ett dödsfall under utlandstjänstgöringen. Tjugofem av deltagarna hade inte upplevt någon potentiellt traumatisk händelse under insatsen. genomförde en studie rörande medicinsk hälsa hos internationell insatspersonal.2 Studien baserade sig bl.a. på statistik förd under tre olika utlandsinsatser, nämligen i åren 2004–2005, i efter flodvågskatastrofen samt i . Statistiken omfattade sjukvårdsbesök som internationell insatspersonal – inte bara svensk personal utan även personal från andra länder – gjorde under utlandstjänstgöringen . Rapporten visade att internationell hjälppersonal löper en ökad risk för ohälsa och dödsfall. Riskernas storlek beror på vilken typ av insats och arbete det är frågan om, land, insatstid, den information personalen får före insatsen, tidigare hälsa samt umgänge med lokalbefolkningen. De vanligaste orsakerna till ohälsa är infektionssjukdomar, främst mag- och tarmsjukdomar samt malaria. Även olycksfall och psykisk ohälsa är vanligt förekommande. I rapporten sammanställdes även litteratur på området. I litteraturen bekräftades de resultat som statistik gett vid handen och beskrevs därutöver en ökad dödlighet bland hjälppersonal. Den vanligaste orsaken härtill är hot och våld riktat mot internationell insatspersonal. 2 Hugelius och Jildenhed, Medicinsk hälsa hos internationell insatspersonal, , 2007. Se även , Internationell insatspersonals hälsa, , , 2009. Arbets- och socialrättsliga frågor, m.m. SOU 2009:76 8.3 Nuvarande ordning 8.3.1 Allmänt Arbets- och socialrättsliga bestämmelser för anställda inom Försvarsmaktens utlandsstyrka finns i lagen (1999:568) om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten (LuF) som trädde i kraft . Lagen avsåg att förbättra det socialrättsliga skyddet för den som tjänstgör i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. Till lagen finns knuten förordningen (1999:569) om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. Försvarsmaktens organisation regleras närmare i förordningen (2007:1266) med instruktion för Försvarsmakten. Särregleringen i LuF gjordes till en början tillämplig även på den polisiära personalen i Försvarsmaktens utlandsstyrka. I samband med att RPS fick ett samlat nationellt ansvar för all polisiär verksamhet inrättades Polisens utlandsstyrka (se avsnitt 3.3.3). Utgångspunkten för reformen var att de poliser som skulle tjänstgöra i Polisens utlandsstyrka i princip skulle vara underkastade samma reglering som gäller för dem som är anställda i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. När det gäller arbetsrättslig ställning och ersättningsfrågor infördes, som en övergångslösning i avvaktan på en utvärdering med sikte på särskild lagstiftning, en ny bestämmelse, 1a §, i LuF. Genom bestämmelsen gjordes flertalet bestämmelser i den lagen tillämpliga även på den som tjänstgör i Polisens utlandsstyrka. Hela den särreglering på arbetsrättens område som gäller för utlandsstyrkan inom Försvarsmakten ansågs emellertid inte motiverad för Polisens utlandsstyrka. Som skäl härför anfördes att den verksamhet som Polisens utlandsstyrka bedriver är begränsad till fredsfrämjande uppdrag i FN:s eller någon annan internationell organisations regi. Vidare anfördes att det i princip endast kommer att vara redan anställd polispersonal med lång erfarenhet som kommer i fråga för tjänstgöring i Polisens utlandsstyrka.3 Deras grundläggande anställningsförhållanden m.m. är reglerade genom anställningen i polisväsendet. Det förstärkta socialrättsliga skyddet gäller därför endast vid tjänstgöring utomlands och inte även som förberedelser och efterarbete pågår i . Det förstärkta skyddet gäller dock vid rehabilitering m.m. efter en skada som uppstått under utlandstjänstgöring. En närmare reglering av Polisens 3 Prop. 1999/2000:1 uo 4, s. 73. SOU 2009:76 Arbets- och socialrättsliga frågor, m.m. utlandsstyrka finns i förordningen (1999:1155) om Polisens utlandsstyrka. Beträffande personal från rättsväsendet i övrigt saknas motsvarande arbets- och socialrättsliga författningsreglering. Detsamma gäller övrig civil personal. Sådana frågor har i stället regelmässigt reglerats av arbetsmarknadens parter genom avtal och försäkringar. 8.3.2 Allmänna regler Arbetsmiljölagen Grundläggande regler om arbetsmiljöns utformning finns i Arbetsmiljölagen (1977:1160) (AML). Denna lag är en ramlag som kompletteras och konkretiseras i arbetsmiljöförordningen (1977:1166) samt genom föreskrifter och allmänna råd om tillämpningen av bestämmelserna. Arbetsmiljöbestämmelserna i och anslutande bestämmelser ska bidra till att minska ohälsa och olycksfall i arbetet. AML omfattar i princip allt yrkesmässigt arbete. I förarbetena till lagen anges att denna i princip inte är tillämplig utanför landets gränser men att den – i den utsträckning det är möjligt – bör tillämpas vid svenska beskickningar utomlands.4 I 2 § LuF finns en särskild bestämmelse om AML:s tillämplighet utomlands. Denna regel är tillämplig även på Polisens utlandsstyrka. I förarbetena till LuF uttalas att de ambitioner som finns på arbetsmiljöområdet om möjligt även bör beaktas hos svenska myndigheter utomlands.5 I förarbetena uttalas vidare att det av allmänna principer följer att Försvarsmakten även ska tillämpa de föreskrifter som utfärdats med stöd av de bestämmelser i arbetsmiljölagen som gäller för utlandsstyrkan. De skadeförebyggande åtgärderna får dock inte innebära att som nation inte kan uppfylla sina åtaganden i den internationella verksamheten. Förhållandena kan nämligen vara sådana att det i vissa fall inte är möjligt att fullt ut följa bestämmelserna, t.ex. då en tillämpning hindrar verksamheten. Enligt förarbetena ska möjligheten att frångå bestämmelserna dock tillämpas restriktivt. Det betonas att det bör krävas att varje enskilt undantag från 4 Prop. 1976/77:149, s. 213 ff. Se även 1 kap. 4 § fjärde stycket AML. 1998/99:68, s. 13 f. 249 Arbets- och socialrättsliga frågor, m.m. SOU 2009:76 mstår som rimligt med hänsyn till den rådande situationen. tillämpning av arbetsmiljölagen fra 250 SOU 2009:76 Arbets- och socialrättsliga frågor, m.m. m är statligt ade i eller i annat land. I 3 kap. 9 § inkomstskattelagen finns två Lagen om arbetsskadeförsäkring har man ansett att en förvärvsarbetande som skadas i sitt arbete bör ha ett starkare skydd än den som skadar sig utanför arbetet. Detta bygger på uppfattningen att den som förvärvsarbetar löper större risk än andra att skadas.6 Arbetsskadeförsäkringen utgör ett särskilt skydd för den som drabbas av arbetsskador. Bestämmelser om denna försäkring finns i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF). LAF har ett vidsträckt tillämpningsområde. Arbetsskadeskyddet enligt LAF gäller för alla som förvärvsarbetar i . Den som är statligt anställd och som blir utsänd av sin arbetsgivare till ett annat land omfattas av LAF . Förutsättningen för att få ersättning enligt LAF är att skadan godkänns som arbetsskada. En person som är arbetsskadad och sjukförsäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) har rätt till samma förmåner från den allmänna sjukförsäkringen som vid annan sjukdom. Socialförsäkringslagen Enligt 2 kap. 2 § socialförsäkringslagen (1999:799) ska den som sänds ut av en statlig arbetsgivare till ett annat land för arbete för arbetsgivarens räkning anses vara bosatt i om han eller hon tidigare varit bosatt i . Folkbokföringslagen Enligt 14 § folkbokföringslagen (1991:481) är den so utsänd fortsatt folkbokförd (bosatt) i under hela utlandsstationeringen . Beskattning Enligt 3 kap. 3 § 1 inkomstskattelagen (1999:1229) är den som är bosatt i obegränsat skattskyldig för alla inkomster intjän 6 Se t.ex. Arbetsskador 2008, Arbetsmiljöstatistik Rapport 2009:1. Arbets- och socialrättsliga frågor, m.m. SOU 2009:76 allm ko invaliditet genom statens riskgar till stskattelagen får den skattskyldige inte dra av för sådana ko as verksamhetens syften. änna undantag från denna regel, den s.k. sexmånadersregeln och den s.k. ettårsregeln. Sexmånadersregeln innebär att den som vistas utomlands inte är skattskyldig för inmst av sådan anställning till den del inkomsten beskattas i verksamhetslandet. Regeln är emellertid inte tillämplig på statligt anställda, eftersom de enligt modell för skatteavtal inte betalar skatt lokalt. Enligt denna modell beskattas statligt anställda i stället i det land där lönen utbetalas. Ettårsregeln innebär att den som är utomlands under i samma land inte behöver betala skatt i , oavsett om personen betalar skatt i tjänstgöringslandet eller inte. Regeln gäller dock i princip inte statligt anställda. Ersättningar vid dödsfall eller antier för den som tjänstgör i Polisens utlandsstyrka och utlandsstyrkan inom Försvarsmakten är enligt 8 kap. 20 § inkomstskattelagen skattefria. Vidare görs i 11 kap. inkomstskattelagen särskilda undantag från beskattning vid utlandstjänstgöring beträffande sjukvård och läkemedel (18 §), bostad, förskoleverksamhet/skolbarnomsorg, skolgång, resor, medföljandetillägg och merkostnadsägg (21 §) samt flyttning (27 §). I 12 kap. 24 § inkomstskattelagen finns regler om möjlighet för en arbetstagare att, förutom de resor som i förekommande fall erhållits som skattefria enligt URA-kontraktet (se avsnitt 8.3.4), yrka avdrag hos för vissa reskostnader. Enligt 12 kap. 3 § inkom stnader som ersättning är avsedd att täcka. 8.3.3 Särskilda regler Lagen om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten Särregleringen i lagen (1999:568) om utlandsstyrkan inom försvarsmakten (LuF) motiverades av de risker som tjänstgöring i utlandsstyrkan ansågs medföra.7 I 1 § LuF regleras lagens tillämpningsområde. I första stycket anges att det inom Försvarsmakten ska finnas en utlandsstyrka för internationell verksamhet utomlands. Andra stycket reglerar anställningsformer . I tredje stycket preciser 7 För en närmare redogörelse av lagen, se prop. 1998/99:68. SOU 2009:76 Arbets- och socialrättsliga frågor, m.m. allmänna skyldigheter angående arbetsmiljön, reg ådan tjänstgö rmånligast tillämpas för den en I 1 a § LuF stadgas att 2 och 5–12 §§ LuF ska tillämpas även för den som tjänstgör utomlands i Polisens utlandsstyrka. Vad som sägs om Försvarsmakten ska då i stället gälla för . 2–5 §§ LuF innehåller särregleringar. Enligt 2 § LuF ska vissa bestämmelser i arbetsmiljölagen (1977:1160) gälla även för dem som tjänstgör i utlandsstyrkan. De bestämmelser i arbetsmiljölagen som ska tillämpas rör arbetsmiljöns beskaffenhet, arbetsgivarens och arbetstagarens ler om samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare samt om skyddsombud. Tillämpligheten av dessa regler förutsätter dock att inte tjänstgöringsförhållandena hindrar det. De skadeförebyggande åtgärderna får inte förhindra att uppfyller sina åtaganden i den internationella verksamheten. I 3 § LuF anges att 12 § semesterlagen (1977:480) inte ska gälla för dem som tjänstgör i utlandsstyrkan. Denna bestämmelse reglerar arbetstagarens rätt att ta ut semester av året. Inte heller arbetstidslagen (1982:673) ska gälla under s ring. Försvarsmakten har dock enligt lagens förarbeten ett generellt ansvar för att de anställda inte utsätts för orimliga arbetsvillkor.8 4 § LuF reglerar vad som gäller i de fall då en person anställs särskilt för tjänstgöring i utlandsstyrkan. I sådana fall ska anställningen vara tidsbegränsad. Särskilt anställd personal undantas från reglerna i 15–17 §§ lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS) rörande besked om att tidsbegränsad anställning inte kommer att fortsätta. I 5 § LuF regleras vad som gäller vid prövning av arbetsskador under tjänstgöring utomlands i utlandsstyrkan. Lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) gäller särskilt från det att den första färden till tjänstgöringsplatsen påbörjas till det att den sista färden från tjänstgöringsplatsen avslutas. Skada som inträffar ska anses som arbetsskada, om övervägande skäl talar för det. Prövningen av om en skada ådragits i arbetet ska ske enligt antingen LAF eller lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd (LSP). Den lags bevisregler som är fö skilde. Skador som inträffar under ledighet utanför tjänstgöringslandet omfattas av skyddet enligt LuF endast om det finns särskilda skäl. Vidare anges att livränteunderlaget vid tillämpning av LAF ska utgöras av minst sju prisbasbelopp. 8 /99:68, s. 14 f. 253 Arbets- och socialrättsliga frågor, m.m. SOU 2009:76 Av förarbetena till dessa bestämmelser framgår att målet med arbetslivsinriktad rehabilitering bör vara att den skadades kompetens höjs e arbete på den öppna arbetsmarknaden.9 såtgärderna kan inledas. Enligt 9 § LuF har Fö arsma rin Bestämmelserna i 6–10 §§ LuF reglerar Försvarsmaktens skyldighet att vidta åtgärder för rehabilitering av den som skadas i utlandsstyrkan. I 6 och 7 §§ LuF regleras de initiala förutsättningarna för arbetslivsinriktad rehabilitering. så att han eller hon kan få ett tillfredsställand I 8–10 §§ LuF regleras begränsningar i ansvaret avseende tidsförhållanden, samarbetspartners m.m. Av 8 § LuF följer att rehabiliteringsansvaret gäller med möjlig förlängning , om det finns särskilda skäl. Tiden börjar löpa vid tillfället då de faktiska rehabilitering rsvarsmakten att samarbeta med , Arbetsförmedlingen och andra myndigheter, vilka också har ett ansvar i samband med rehabiliteringen. Försvarsmaktens åtgärder bör även samordnas med en eventuell annan arbetsgivares åtgärder. Om rehabiliteringen till följd av andra bestämmelser ska tillhandahållas av någon annan, är enligt 7 § tredje stycket LuF Försv ktens ansvar delvis endast subsidiärt. Utöver de särskilda reglerna om rehabilitering i LuF finns allmänna regler om arbetsgivares rehabiliteringsansvar i 2 kap. och 3 kap. 2 a § arbetsmiljölagen (1077:1160) (AML) samt i 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL). Enligt 10 § LuF innebär Försvarsmaktens ansvar ingen begränsning i det ansvar som den skadades eventuella ordinarie arbetsgivare har enligt dessa regler. 2 kap. AML innehåller regler om arbetsmiljöns beskaffenhet. Av 3 kap. 2 a § AML framgår att arbetsmiljön och utredning av arbetsskador är arbetsgivarens ansvar. Arbetsgivaren ska systematiskt planera, leda och kontrollera verksamheten så att det leder till en godtagbar arbetsmiljö.