sou · GXB345 · 2009-05-04 00:00:00 — Genom att innehåller en terminologi som delvis är en annan än texten i EG-direktivets bilaga är det inte helt enkelt att bedöma i vilken omfattning reglerna motsvarar varandra. Utred- ningens bedömning är dock att de krav på bedömning av en verksamhets miljöpåverkan i det enskilda fallet som ställs i de svenska reglerna inte avviker från EG-reglerna i sådan omfattning att det finns anledning att överväga någon ändring i det svenska regelsystemet vad gäller krav på miljökonsekvensbeskrivningar när det gäller tillstånd till vattenverksamhet. Bedömningen bör ses mot bakgrund av att EG-direktivet är ett minimidirektiv. När regler om miljökonsekvensbeskrivning först fördes in i lagstiftningen genom propositionen En god livsmiljö (prop. 1990/91:90) tänkte man sig att regler om miljökonsekvensbeskriv- ningar skulle kunna utfärdas dels med stöd av ett bemyndigande i NRL och dels med stöd av särskilda regler i andra lagar. I 6 kap. 2 § finns fortfarande ett bemyndigande för regeringen att föreskriva att det ska finnas en miljökonsekvensbeskrivning i ärenden enligt annan lag, av vilken det framgår att hänsyn till människors hälsa eller till miljön ska beaktas vid lagens tillämpning. Utvecklingen har dock gått åt det hållet att de olika lagarna innehåller särskilda regler om miljökonsekvensbeskrivning med hänvisningar till reglerna i 6 kap. . Det nämnda bemyndigandet har bara tillämpats i förord- ningen (1998:929) om gaturenhållning och skyltning. I övrigt finns i ett antal andra lagar bestämmelser om att föreskrifterna i 6 kap. ska tillämpas, se bilaga 4. Det nuvarande bemyndigandet är ägnat att försvåra förståelsen av lagstiftningen om miljökonsekvens- beskrivningar och bör därför upphävas. Det bör, för att uppnå enhetlighet, finnas föreskrifter i varje enskild lag om miljö- konsekvensbeskrivning. Liksom hushållningsförordningen bör förordningen om miljökonsekvensbeskrivningar innehålla en uppräkning av dessa lagar. I lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning bör det införas bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivning. Enligt lagens 16 § ska en nämnds beslut enligt lagen överklagas till och från till förvaltningsdomstol. Eftersom krav på miljökonsekvensbeskrivning ska kunna ställas enligt lagen får ärendena, om än sällan förekommande, anses vara av sådan art att överklagande bör prövas av miljödomstol. Beslut som fattas av nämnd bör överklagas direkt till miljö- domstolen för att undvika att alltför många instanser blir inblandade. Liksom bör föreskrifter kunna meddelas om att miljökonsekvensbeskrivning ska upprättas även i andra ärenden enligt än de som anges i 6 kap. 1 § första stycket. Detta behövs bl.a. med hänsyn till kravet enligt 25 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd på miljökonsekvensbeskriv- ning i anmälningsärenden. Det bör vara möjligt för regeringen att överlåta åt en myndighet att meddela sådana föreskrifter. Därigenom tydliggörs det konstitutionella stödet bl.a. för den nyssnämnda bestämmelsen i 25 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. I sammanhanget kan nämnas att regler med bemyndigande om subdelegation redan finns i 27 § strål- skyddslagen och 5 b § kärntekniklagen. Genom 14 a § strålskydds- förordningen (1988:293) och 3 a § kärnteknikförordningen (1984:14) bemyndigas att såväl meddela föreskrifter om att miljökonsekvensbeskrivningar ska upprättas som att i det enskilda fallet besluta att så ska ske. 3.3Verksamheter som inte kan antas medföra betydande miljöpåverkan Utredningens förslag: Reglerna om samråd ska gälla även för verksamheter som är tillståndspliktiga enligt 9 kap. men som inte omfattas av krav på miljökonsekvensbeskrivning i enlighet med MKB-direktivet. I fråga om en sådan verksamhet bör skyldigheten att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning tydligare vara inriktad på behovet i det enskilda fallet. En utvärdering bör göras av tillämpningen av bestämmelserna om anmälan av miljöfarlig verksamhet. Skälen för utredningens förslag Enligt 6 kap. 4 § ska den som avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd som kräver tillstånd eller beslut om tillåtlighet enligt balken eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av balken samråda med , tillsynsmyndig- heten och de enskilda som, kan antas bli särskilt berörda. Enligt ordalydelsen omfattar samrådsskyldigheten inte bara tillstånd- ansökningar enligt de kapitel som anges i 6 kap. 1 § utan också ansökningar om tillstånd enligt t.ex. 14 kap. Avsikten är dock att samråd ska förekomma bara i de fall där det föreligger skyldighet att göra en miljökonsekvensbeskrivning (prop. 1997/98:45 del 2–3 s. 57). Det är också så bestämmelsen tillämpas. Efter förslag i propositionen Ändring i miljöskyddslagen (prop. 1980/81:92) infördes bestämmelser om samråd i en ny 12 a § i miljöskyddslagen (1969:387). Den som avsåg att utöva sådan miljöfarlig verksamhet som var tillståndspliktig skulle före tillståndsansökan, i skälig omfattning och på lämpligt sätt samråda med de statliga och kommunala myndigheter, organisationer och enskilda som kunde ha ett intresse i saken. Bestämmelser om samråd fanns också i fråga om större vattenföretag i vattenlagen (1983:291). Syftet med bestämmelserna i miljöskyddslagen var att ge myndigheter, sakägare och allmänhet möjligheter till ett ökat inflytande vid prövningen av miljöfarlig verksamhet. infördes i miljöskyddslagen ett krav på att en ansökan om tillstånd till miljöfarlig verksamhet skulle innehålla en beskrivning av miljöeffekterna såsom arten, styrkan och räckvidden av de störningar som verksamheten kunde medföra. Krav på beskrivning av miljöeffekter och samråd fanns alltså i den svenska lagstiftningen långt innan åtog sig att följa på området. Det torde inte råda någon tvekan om att samråd ska äga rum i de fall en miljökonsekvensbeskrivning ska upprättas i enlighet med EG:s direktiv. Nyss har det konstaterats att samrådsförfarandet förekommit i fråga om alla tillståndspliktiga verksamheter. Som utredningen har uppfattat saken råder allmän enighet om att någon form av samråd bör föregå en ansökan om tillstånd till miljöfarlig verksamhet eller i vart fall inkluderas i tillstånds- förfarandet. En annan utgångspunkt är att en bedömning måste göras av om en betydande miljöpåverkan kan antas i fråga om samtliga verksamheter som omfattas av bilaga II till EG-direktivet. Vidare utgår utredningen från att de regler om samråd och miljökonsekvensbeskrivning som föreslås i detta betänkande ska tillämpas i den nya instansordningen med regionala koncessions- nämnder som beslutande myndigheter i första instans. Enligt den nuvarande ordningen ska under samrådet verka för att miljökonsekvensbeskrivningen får den inriktning och omfattning som behövs för tillståndsprövningen. godkänner dock inte miljökonsekvensbeskrivningen när det är fråga om tillämpning av och tar inte heller del av beskrivningen innan den ges in till tillståndsmyndigheten. Om verksamhetsutövaren av någon anledning inte följer läns- styrelsens anvisningar när miljökonsekvensbeskrivningen upprättas och fogas till övriga ansökningshandlingar finns det därför en risk att som remissmyndighet anser att miljökonsekvens- beskrivningen bör kompletteras. Detta kan försena handläggningen av tillståndsärendet. Ett alternativ till det nuvarande förfarandet skulle därför kunna vara att samrådet skedde med tillstånds- myndigheten i stället för med . Risken för att en ofullständig miljökonsekvensbeskrivning ges in tillsammans med en ansökan bör rimligtvis vara mindre om det är samma myndighet som deltar i samråd om innehållet i en miljökonsekvensbeskrivning som tar slutlig ställning till miljökonsekvensbeskrivningen. Så länge förstainstansprövningen sker i domstol skulle dock ett sådant förfarande skilja sig avsevärt från handläggningen av andra mål och ärenden. Domstolens opartiskhet skulle kunna ifrågasättas. En prövning hos administrativ myndighet har inte samma karaktär av ett tvåpartsförfarande. Även i detta fall är det dock viktigt att myndighetens objektivitet inte sätts i fråga och att det inte kan uppfattas som att synpunkter under samrådet uppfattas som en antydan om hur myndigheten slutligt kommer att ställa sig till en ansökan. Utöver dessa argument av principiell natur kan särskilda skäl anföras för att samrådet sker med . Enligt 6 kap. 3 § är ett syfte med en miljökonsekvensbeskrivning att identifiera och beskriva de direkta och indirekta effekter som den planerade verksamheten kan medföra på bl.a. hushållningen med mark, vatten och den fysiska miljön i övrigt. Dessa och andra allmänna intressen är det uppgift att bevaka, jfr 1 § förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion. Det är därför både viktigt och värdefullt att kommer in på ett tidigt stadium i processen. Detsamma gäller andra berörda myndigheter, tillsynsmyndigheter och de enskilda som särskilt berörs. Ser man till den enkätundersökning som utredningen har gjort finns det bland det överväldigande flertalet tillfrågade myndigheter och organisationer inte något stöd för en annan uppfattning. Utredningen anser därför att samrådet liksom bör ske med i de fall som avser verksamheter som alltid ska antas medföra en betydande miljöpåverkan. med särskilt berörda enskilda personer kan vara lika stort i de fall när en verksamhet inte kan antas medföra betydande miljöpåverkan som när förhållandet är det omvända. Systemet skulle kompliceras om samråd ska ske med olika myndigheter beroende på om en verksamhet ska anses medföra en betydande miljöpåverkan eller inte. Utredningen menar alltså att det finns behov av samråd även när en verksamhet inte ska anses medföra betydande miljöpåverkan och att samrådet även i dessa fall liksom bör ske med . Det är rimligt att anta att det antal tillståndsärenden som inte tillhör dessa kategorier och där det inte finns krav på miljökonsekvensbeskrivning kommer att bli ringa. I dessa fall torde något särskilt samrådsförfarande inte behövas. Liksom bör det inte ställas något formkrav på samrådet. Av enkätundersökningen framgår att reglerna bör medge en smidig tillämpning. i har framfört att berörda samebyar bör ges rätt att begära syn på platsen. Det är visserligen inte förenligt med föreskrifter som inte innehåller några detaljerade föreskrifter om samrådsförfarandet att reglerna är bindande just i detta avseende. För att uppnå acceptans för en planerad verksamhet är dock synpunkt värd att ha i åtanke. Behovet av samråd som inrymmer information till och möten med grupper som är särskilt berörda av en verksamhet bör alltid beaktas med noggrannhet. När det gäller anmälningspliktiga verksamheter ska enligt 26 § förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälso- skydd de statliga och kommunala myndigheter samt organisationer och enskilda som kan ha ett särskilt intresse i saken på lämpligt sätt och i skälig omfattning ges tillfälle att yttra sig över en anmälan. En anmälan ska enligt 25 § nyssnämnda förordning innehålla de uppgifter, ritningar och tekniska beskrivningar som behövs för att tillsynsmyndigheten ska kunna bedöma den miljöfarliga verksam- heten eller åtgärdens art, omfattning och miljöeffekter. En anmälan ska även, i den utsträckning som behövs i det enskilda fallet, innehålla en miljökonsekvensbeskrivning enligt 6 kap. . Detta torde innebära bl.a. att samrådsreglerna i 6 kap. kan bli tillämpliga också i anmälningsärenden6. I fråga om anmälningspliktiga verksamheter som i bilagan till förordningen har angetts med /337-1 eller 85/337-2 ska den 6 Se 6 kap. 1 § andra stycket, 2 § första och andra styckena samt 4 § fjärde stycket och jämför med 22 § strålskyddslagen och 5 b § kärntekniklagen samt prop. 1997/98:90 s. 277. myndighet som handlägger anmälningsärendet särskilt beakta de kriterier som anges i bilaga 2 till förordningen om miljö- konsekvensbeskrivningar och i varje enskilt fall pröva om verksamheten behöver tillståndsprövas. Som framgår av avsnitt 3.2 anges i bilagan till förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd 53 sådana verksamhetstyper. Det är osäkert i vilken omfattning ett samrådsförfarande enligt 6 kap. föregår en anmälan. Möjligheterna för bl.a. berörda enskilda att komma med synpunkter måste därför anses vara betydligt sämre än när en verksamhet är tillståndspliktig. Ändå kan skillnaden i fråga om miljöpåverkan mellan en tillståndspliktig och en anmälningspliktig verksamhet enligt verksamhetsbeskrivningarna i bilagan till förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd vara närmast obetydlig. Om tillsynsmyndigheten anser att en miljökonsekvensbeskrivning bör upprättas eller finner att en verksamhet kan antas medföra en betydande miljöpåverkan och förelägger att tillstånd ska sökas blir dock samrådsreglerna under alla förhållanden tillämpliga. Som har nämnts finns det ett förslag om att regeringen ska få föreskriva om skyldighet för kommunen att förelägga en verksamhetsutövare att ansöka om tillstånd. Antalet anmälningspliktiga verksamheter utökades väsentligt . Av utredningens betänkande Miljöprocessen (SOU 2009:10) framgår att 1 000–3 000 verksamheter med ikraftträdande fördes över från B-listan till C- listan i förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. I samband med arbetet med betänkandet Prövning av vindkraft (SOU 2008:86) erfor utredningen att det är tämligen oklart hur de ovan beskrivna reglerna i förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd tillämpas i kommunerna. Det finns inga centralt utfärdade riktlinjer för tillsynsmyndigheternas tillämpning av reglerna om anmälan av miljöfarlig verksamhet, varför bedöm- ningen kan variera från kommun till kommun i landets 291 kommuner. Det är också oklart i vilken omfattning miljö- konsekvensbeskrivningar upprättas i anmälningsärenden. Som nämnts är möjligheterna för allmänheten m.fl. till insyn i anmälningsärenden betydligt sämre än i tillståndsärenden. ska hushållningsreglerna i 3 och 4 kap. tillämpas även i anmälningsärenden. Kommunen ska enligt 25 § förordningen om miljöfarlig verksamhet genast sända ett exemplar av anmälningshandlingarna till . reglerna i 3 kap. bli beaktade även i anmälningsärenden. Det bör övervägas om inte också anmälningshandlingarna borde innehålla uppgifter om effekterna av en verksamhet på hushållningen med mark och vatten. När det gäller anmälningsärenden kan det i övrigt finnas anledning att särskilt utvärdera tillämpningen av reglerna i de olika kommunerna sedan antalet anmälningspliktiga verksamheter blivit väsentligt större. Av rättssäkerhetsskäl är det viktigt att anmälningsärendena behandlas så likformigt som möjligt av de olika tillsynsmyndig- heterna. I vindkraftsbetänkandet förslog utredningen särskilda regler om vad en anmälan bör innehålla i ett vindkraftsärende. Det finns anledning att överväga om sådana regler kan ges en mer generell utformning. Som reglerna ser ut är skillnaden mellan vad som krävs för att göra en anmälan jämfört med de krav som ställs på en tillståndsansökan omotiverat stor med hänsyn till att skillnaden mellan en anmälningspliktig och en tillståndspliktig verksamhet vad gäller miljöpåverkan kan vara obetydlig. Sammantaget anser utredningen att starka skäl talar för att reglerna om anmälningspliktiga verksamheter, nu när dessa verksamheter varit betydligt fler än tidigare, och tillämpningen av dessa regler utvärderas. Utredningens direktiv får anses innebära en skyldighet för utredningen att överväga om miljökonsekvensbeskrivning för verksamheter som inte kan antas medföra betydande miljöpåverkan ska upprättas överhuvudtaget samt om reglerna i fråga om sådana verksamheter ska finnas i 6 kap. eller i det framtida 19 kap. där reglerna om ansökningshandlingarnas innehåll förväntas finnas. Som framgår av det anförda anser utredningen att det saknas underlag för att föreslå ändringar i de regler som gäller för miljökonsekvensbeskrivningar i anmälningsärenden utöver att i 6 kap. föra in en regel om subdelegation. När det gäller miljökonsekvensbeskrivningar för tillstånds- pliktiga verksamheter, kan verksamheterna, sedda med MKB- direktivet som bakgrund, delas in i tre kategorier: Verksamheter som ska antas medföra betydande miljöpåverkan. 2.Verksamheter som enligt bedömning i det enskilda fallet inte ska antas medföra betydande miljöpåverkan. 3.Miljöfarlig verksamhet som är tillståndspliktig men som inte omfattas av föreskrifter utfärdade med stöd av det föreslagna bemyndigandet i 6 kap. 1 §. I fall 1 bör naturligtvis reglerna om samråd och miljökonsekvens- beskrivningar gälla fullt ut. Det bör framgå av lagtexten att så är fallet. Såvitt framgår av enkätundersökningen är detta inte ifråga- satt. Däremot finns det åtskilliga synpunkter på innehållet även i dessa miljökonsekvensbeskrivningar. Utredningen återkommer till denna fråga i nästa avsnitt. I fall 2 ska en verksamhet eller en åtgärd i normalfallet generellt sett medföra en mindre miljöpåverkan än i fall 1. Sådana fall omfattas inte av regler om de miljökonsekvensbedömningar som ska göras enligt i MKB-direktivet. Dessa förhållanden medför sammantagna att det finns utrymme för mer flexibla regler om miljökonsekvensbeskrivningar i dessa fall. För sådana verksamheter som avses med punkt 3 behövs inte någon miljökonsekvens- beskrivning utan de allmänna reglerna om innehållet i en ansökan kan anses tillräckliga. Det är dock naturligt att de uppgifter som krävs i dessa fall är mer omfattande än de uppgifter som ska lämnas i handlingar till en anmälan enligt 25 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Att i lagtexten ställa upp regler som i detalj gäller för alla de situationer som kan tänkas uppkomma är enligt utredningens mening varken möjligt eller lämpligt. En sådan reglering skulle också kunna komma i konflikt med den förvaltningsrättsliga officialprövningsskyldighet som uttrycks i 8 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) där det föreskrivs att rätten ska tillse att ett mål blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Givetvis måste en miljökonsekvensbeskrivning alltid innehålla de uppgifter som behövs för en samlad bedömning av den planerade verksamhetens eller åtgärdens inverkan på människors hälsa eller miljön. har föreslagit att en sådan regel ska föras in i det kapitel i som avser ansöknings- handlingarnas innehåll. Enligt utredningens mening är det dock viktigt att den bestämmelse om anpassning till det enskilda fallet som finns i 6 kap. 7 § första stycket gäller även för miljökonsekvensbeskrivningar som ska göras för verksamheter som inte kan antas medföra betydande miljöpåverkan. miljökonsekvensbeskrivningar ska uttryckas i lagtexten kan naturligtvis diskuteras. Utredningen återkommer till detta i nästa avsnitt. Det bör finnas utrymme för att precisera reglerna genom riktlinjer från ansvariga förvaltningsmyndigheter och avgöranden i enskilda fall i samband med tillståndsprövningen. Mot den bakgrunden anser utredningen att det inte finns någon anledning att föreslå regler som avviker från de krav som redan gäller enligt 6 kap. 3 § och 7 § första stycket. Utredningen återkommer i nästa avsnitt med förslag som förhoppningsvis kan leda till en förenkling av lagtexten och tillämpningen av densamma. 3.4Tydligare och enklare regler om miljökonsekvensbeskrivningar Utredningens förslag: 6 kap. görs tydligare. Nuvarande 6 kap. 2 och 3 §§ upphävs. Vissa detaljregler upphävs i föreskrifterna om samråd. Det görs tydligare att det större samrådet kan genomföras i den första omgången bl.a. då inte ska bedöma en verksamhets miljöpåverkan. Beslut om betydande miljöpåverkan ska meddelas . De särskilda reglerna om kommunikation före ett sådant beslut upphävs. Bestämmelserna om beslut och föreskrifter om betydande miljöpåverkan samlas i en paragraf. ska vara skyldig att på begäran lämna råd om innehållet i en miljökonsekvensbeskrivning. Reglerna om det obligatoriska innehållet i en miljökonsekvensbeskrivning görs mer flexibla. I fråga om verksamheter som inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan ska en miljökonsekvens- beskrivning utformas med hänsyn till verksamhetens art och omfattning. Termen miljökonsekvensbeskrivning behålls. Uttrycket miljöbedömning utmönstras ur lagtexten. Reglerna om betydande miljöpåverkan i ett annat land förs in under en gemensam rubrik. Tillämpningsområdet för samordningsregeln i nuvarande 6 kap. 22 § utvidgas till att gälla samtliga lagar som hänvisar till 6 kap. . Bestämmelserna i 6 kap. 19 och 21 §§ flyttas till 3 kap. och bestämmelsen i 6 kap. 20 § flyttas till hushållnings- förordningen. Bakgrund till utredningens överväganden och förslag Tillämpningen av reglerna om samråd m.m. Följande redogörelse och synpunkter har i huvudsak inhämtats från i . Ursprungligen föreskrevs i 6 kap. 4 och 5 §§ att samrådsförfarandet skulle ske i tre steg. 1)Tidigt samråd. 2)Beslut om betydande miljöpåverkan eller icke-betydande miljöpåverkan. 3)Utökat samråd, om verksamheten medförde betydande miljöpåverkan. Detta system reviderades efter förslag i propositionen En effektivare miljöprövning (prop. 2004/05:129). Det blev möjligt att redan från början ha samråd med den utvidgade kretsen berörda om verksamheten var upptagen i dåvarande bilaga 1 motsvarande numera 3 § förordningen om miljökonsekvensbeskrivningar. Men problemet kvarstår med verksamheter som inte är förtecknade i 3 § och där i det enskilda fallet ska bedöma om verksamheten medför betydande miljöpåverkan. Kortfattat innebär enligt propositionen ändringen att det oftast bara ska behövas ett samråd och att under samrådet ska verka för att miljökonsekvensbeskrivningen får den inriktning och omfattning som behövs för tillståndsprövningen. ska dock fortfarande besluta om betydande miljöpåverkan efter det att verksamhetsutövaren gett tillsynsmyndigheten och särskilt berörda tillfälle att lämna synpunkter på ansökan, se 6 kap. 5 § andra stycket . Reglerna tolkas sannolikt så att fortfarande ska beslutet om betydande miljöpåverkan fattas efter det inledande samrådsförfarandet. Denna möjlighet att sent i samrådsprocessen bestämma att en verksamhet medför betydande miljöpåverkan kan medföra att ett nytt samrådsförfarande behöver inledas vilket försenar hela tillståndsprövningen och kastar grus i tillstånds- processen. Men tjänstemän på kan ganska ofta redan vid en första genomläsning av handlingarna och med kännedom om förhållandena på platsen meddela verksamhetsutövaren att verksamheten enligt ansökan inte medför betydande miljö- påverkan. Det finns säkert även fall där handläggaren redan på detta tidiga stadium kan besluta att verksamheten medför betydande miljöpåverkan men sådana beslut är mycket ovanliga.7 Samrådsförfarandet kan vara helt olika i skilda fall men ett grovt schema ser ut på följande sätt. 1)Telefonsamtal från en konsult hos verksamhetsutövaren till handläggaren på för att presentera ett projekt och få allmänna råd och synpunkter. 2)Kallelse till ett samrådsmöte enligt 6 kap. 4 § tredje stycket . Det underlag som får kan vara mycket tunt; någon sida med övergripande text. 3)handläggare besöker ett samrådsmöte med bolaget och kommunala tjänstemän. företrädare påpekar vad som är viktigt att belysa i ansökan. Redan på detta stadium kan man ibland ta ställning till betydande miljöpåverkan eller icke betydande miljöpåverkan. Om redan nu beslutar om betydande miljöpåverkan är samrådet avslutat. 4)Verksamhetsutövaren skickar in en redogörelse för samrådet. Denna redogörelse skrivs ofta av sökandens konsult. 5)Bolaget ordnar samrådet med närboende, myndigheter och organisationer enligt 6 kap. 4 § första stycket . Om verksamheten medför betydande miljöpåverkan är samrådskretsen den som anges i 4 § första stycket andra meningen. kan delta men det sker sällan vid detta samrådsmöte. 6)Bolaget skickar in en samrådsredogörelse. I 22 kap. 1 § 3 anges att det ska finnas uppgift om det samråd som skett. 7)beslutar, om det inte skett tidigare vid punkt 3, om betydande miljöpåverkan.