sou · GXB327 · 2009-03-16 00:00:00 — Skollagen har i sin nuvarande utformning en uppdelning på två olika utbildningsformer; det offentliga skolväsendet för barn och ungdomar samt fristående skolor. Den lösning som jag har föreslagit innebär att dansarutbildningen inte ska organiseras som en fristående skola. har det framhållits att den på många sätt skiljer sig från annan utbildning inom det offentliga skolväsendet. För att utbildningen ska kunna nå de mål som har satts upp för verksamheten är det nödvändigt att den tillåts avvika i flera viktiga avseenden. ska förutsättningarna för de elever som vill lämna dansarutbildningen och gå över till en utbildning i grund- eller gymnasieskolan vara så goda som möjligt. Detta talar sammantaget för att både den förberedande dansarutbildningen och yrkesdansarutbildningen bör inordnas i det offentliga skolväsendet. Dansarutbildningens särdrag är dock så påtagliga att jag bedömer att den inte kan knytas till någon av de befintliga skolformerna. Det krävs därför att en ny skolform inrättas. Den ska, liksom myndigheten, betecknas dansarskolan. Detta ska ske genom att utbildningen nämns i vissa grundläggande bestämmelser i skollagen men att den huvudsakliga regleringen finnas i en separat, ny lag och en ny förordning för just dansarutbildningarna. Mitt förslag: ska svara för tillsyn av den utbildning som sker med stöd av lagen om yrkesdansarutbildning. ska minst sätta samman bedömargrupper som ska genomföra en kvalitetsuppföljning av dansundervisningen. Den förberedande dansutbildningen ska vara lika till innehåll, utförande och mål oavsett vid vilken skolenhet den bedrivs. Det är en förutsättning för att danselevens färdigheter ska kunna byggas på genom åldrarna, speciellt när det gäller den klassiska tekniken. Den förberedande dansutbildningen ska vara länkad till yrkesdansutbildningen på den gymnasiala nivån som ska kunna ta vid där den förberedande dansutbildningen i årskurs 9 slutar. Jag har föreslagit att det ska vara huvudmannens uppgift att arbeta fram en utbildnings- och kursplan i nära samverkan med dansyrkets företrädare som innehåller kvalitetskriterier för de mål som ska uppnås. En sådan är nödvändig bl.a. för att ansvariga för dansutbildningen, danslärarna och andra, t.ex. juryn vid uppdansningar, ska kunna bedöma var ribban ligger för att vissa i dansen kritiska färdigheter ska anses vara godtagbart utförda av eleven. Den tillsyn och uppföljning av dansutbildningen som utförs inom dagens skolsystem har fram till skötts av . Tillsynen har varit inriktad på hur det offentliga skolsystemets regelverk efterlevts av kommunen och den enskilda skolan. har till uppgift att utföra tillsyn och kvalitetsgransking av skolväsendet. Någon granskning eller bedömning av huruvida kvalitetsmål eller andra dansrelaterade mål uppnås vad gäller dansutbildningen har varit och är svåra att göra, eftersom sådana inte finns uppställda på nationell nivå. Jag menar att utbildningen i fortsättningen ska kvalitetssäkras på ett strukturerat sätt med hjälp av de mål som ska sättas upp för utbildningen och dess olika delar. Tillsynen av utbildningen, dvs. att utbildningen på balettskolorna bedrivs enligt gällande regelverk, bör genomföras av en utomstående part för att inte frågor om jäv ska uppkomma. Det är enligt min mening naturligt att ska svara för tillsyn och uppföljning av den undervisning som bedrivs med stöd av lagen om yrkesdansarutbildning. Den regelbundna, löpande kvalitetsuppföljningen av dansundervisningen bör ingå som en del i det ansvar som Dansarskolan har för dansutbildningen. Kvalitetsgranskningen som rör sakområdet dans och dess innehåll, yrkesrelevans, pedagogik och måluppfyllelse menar jag i stor utsträckning bör ske genom att genomföra granskningar i form av peer reviews med internationella bedömare eller bedömargrupper. Det kan också ses som en form av benchmarking som syftar till att klargöra hur den svenska dansutbildningen står sig i förhållande till vad andra balettskolor i andra länder presterar. Mot bakgrund av den kritik som tidigare riktats mot den svenska dansutbildningen är det viktigt att dess kvalitet bedöms ur ett sådant perspektiv. Yrkesdansarutbildningens nationella och internationella renommé är beroende av att eleverna får del av en utbildning som gör dem anställningsbara och står sig i den internationella konkurrensen. Jag föreslår därför att ges ansvaret för att minst sätta samman bedömargrupper som ska genomföra en kvalitetsuppföljning av dansundervisningen. Deltagarna i dessa bedömargrupper ska nomineras av dansprofessionen och Dansarskolan och innehålla deltagare från den utländska dansprofessionen. Gruppen ska lämna sin rapport till regeringen. En viktig aspekt av kvalitetsfrågan är godkännande av förberedande balettskolor på orter där dansarskolan inte bedriver egen verksamhet. Denna fråga behandlas närmare i avsnitt 10.3. 8Utbildningens uppläggning och omfattning Mot bakgrund av den kritik som framkommit mot den nuvarande dansarutbildningen och i jämförelse med utbildningar i andra länder behöver den svenska dansarutbildningen i flera avseenden bli mer enhetlig och sammanhållen. Det gäller såväl innehållsmässigt som organisatoriskt. En utbildning som till sitt innehåll är mer sammanhållen genom att den ger färdigheter i både klassisk och modern dans främjar bland annat elevens anställningsbarhet. Det måste finnas stora möjligheter till specialiseringar mot respektive inriktning för den elev som vill göra ett konstnärligt val. Dansarutbildningens innehåll bör vara likvärdigt och hålla samma höga kvalitet oavsett var i landet utbildningen organiseras. Organisationen ska främja utbildningens syfte. En enhetlig organisation strävar troligen i högre grad åt samma håll än en organisation, som den nuvarande, med en splittrad ansvarsfördelning. Undervisningen måste också hänga samman tidsmässigt. Utbildningen bör intensifieras, genom möjligheter till träning även och lov. Utbildningens uppläggning och omfattning Mitt förslag: En sammanhållen yrkesdansarutbildning ska tillskapas med möjlighet för eleven att specialisera sig mot klassisk balett eller modern dans. Av den kritik som framkommit kan utläsas att den nuvarande organiseringen av Yrkesdansarutbildningen i två skilda inriktningar, mot klassisk respektive modern dans, inte främjar elevernas anställningsbarhet. Dessutom tycks denna skarpa tudelning redan på skolnivå motverka ett gott framtida samarbetsklimat mellan moderna och klassiska dansare på den professionella nivån. Kvalifikationskraven på dagens arbetsmarknad innebär krav på både bredd och spets. Till exempel utannonserades i Dance Europe Magazines nätupplaga under en månad i genomsnitt 25 auditiontillfällen på danskompanier, varav det till 17 auditions efterfrågades starka kunskaper i både klassisk och modern teknik, till sex enbart klassisk och till två enbart modern teknik.1 Även företrädare för såväl de svenska dansinstitutionerna som för de fria grupperna har anfört att det är viktigt att eleverna kan behärska både klassisk och modern teknik, som de ska vara specialiserade mot en inriktning. Det är viktigt, att man vid utbildningens uppläggning beaktar att de fasta institutionerna normalt uppför såväl verk ur den klassiska repertoaren som verk av mer sentida koreografer. Prioriteringarna förändras och med de konstnärliga ledarna. För dagen förefaller, som nämnts i kapitel 6, intresset för den klassiska baletten vara svagare än intresset för modern dans. För anställningsbarhet på en starkt internationaliserad arbetsmarknad krävs dock att en dansare inte är helt begränsad till ett fack. Utbildningen bör sålunda ge också de elever som specialiserat sig inom den klassiska baletten goda insikter i någon eller några av de stora moderna teknikerna, t.ex. eller . Elevernas förutsättningar, intresse och egna val ska avgöra fördelningen av tid mellan modern och klassisk dans. Inriktningen mot klassisk eller modern dans sker genom successivt ökande andelar av utbildningstiden. Konkret kan detta innebära ett schema som i årskurs ett på yrkesdansarutbildningen har relativt lika andelar klassisk respektive modern dans. Eleverna ska stegvis kunna Utbildningens uppläggning och omfattning specialisera sig mot den ena eller andra inriktningen och till största delen helt fokusera på antingen klassiskt eller modernt. Den exakta fördelningen och den successiva specialiseringen måste bestämmas individuellt av lärare och elev. En till sitt innehåll sammanhållen utbildning kräver sålunda en ökad individualisering. Utbildningens uppläggning måste ta hänsyn till individens särskilda förutsättningar. I tonåren kan skillnaderna mellan individer vara stora vad gäller fysisk utveckling och psykisk mognad, vilket bland annat påverkar träningens utformning. Detsamma gäller för elever, vilka som en följd av specialisering nått olika färdighetsnivåer i respektive klassisk och modern dans. Detta medför ett behov av en högre lärartäthet. Mitt förslag: Den förberedande dansarutbildningen ska vara ett alternativ till och i huvudsak följa samma regler som gäller för den skolformen, men med vissa undantag som ger utrymme för undervisning i dans. Yrkesdansarutbildningen ska till sin nivå motsvara gymnasieskolans nationella program men ha ett eget regelverk som grundar sig på utbildningens särskilda karaktär. Höga krav ställs på danselever, de måste ha en stark vilja och en utpräglad disciplin för att i så unga år träna på elitnivå. förväntas danseleverna klara av sina teoretiska studier med gott resultat. kan eleven hamna i kläm mellan kraven från teorilärare och danslärare eller från respektive ledning. Det kan dels handla om att schemaläggning och lokaler inte är anpassade efter danselevernas behov, dels att lärarkår, danspedagoger och ledning inte drar åt samma håll. Det grundläggande problemet att dansarutbildningens effektivitet begränsas av skolregleringen har belysts både i analysen av regelverket i avsnitt 2.4. och i avsnitt 6.6., där utgångspunkterna för en dansarutbildning utanför grund- och gymnasieskolan redovisas. Som en följd av detta och ytterligare faktorer har jag i avsnitt 7.3. föreslagit att dansarutbildningen ska regleras som en skolform för sig. Den ska dock ingå i det offentliga skolväsendet för barn och ungdomar. Utbildningens uppläggning och omfattning När det gäller den förberedande dansarutbildningen på grundskolenivå bör väsentliga delar av skollagen och grundskoleförordningen äga motsvarande tillämpning. Den utformning som utbildningen har med vissa avvikelser från timplanen bör gälla även fortsättningsvis. Som har föreslagits är dessa avsteg dock inte tillräckliga för att utbildningen ska kunna uppnå sitt mål att ge tillräckliga kunskaper och färdigheter för en fortsatt yrkesdansarutbildning. Det är också skälet till förslaget om att dansarutbildningen ska utgöra en särskild skolform. Därigenom möjliggörs särskilda regler bl.a. i fråga om skolpliktens omfattning, läsårets och skolveckans längd samt kompetenskraven på de lärare som ska undervisa i dans. Det är viktigt att påpeka att en danselev alltså fullgör sin skolplikt i den nya skolformen men uppnår samma behörigheter som en elev i . Yrkesdansarutbildningen är mer särpräglad än den förberedande dansarutbildningen och det finns därför inte samma förutsättningar att koppla den till gymnasieskolan som den förberedande dansarutbildningen är kopplad till . Yrkesdansutbildningen ska vara utformad utifrån dansundervisningens behov men ska ha ett innehåll som gör att den ligger på en nivå som motsvarar en gymnasieutbildning. För detta krävs en mer omfattande reglering än för den förberedande dansutbildningen. Den närmare utformningen av dessa regler redovisas i avsnitt 7.3. Mitt förslag: Dansarskolan ska samordna professionens arbete med en nationell syllabus för klassisk balett och modern dans. Denna syllabus bör styra metod och innehåll i dansarskolan. Flera av de utländska utbildningar som beskrivs i kapitel 3 och bilaga 4 är organiserade som en sammanhållen utbildning med tonvikten på klassisk balett men som därutöver ger eleverna en grundläggande utbildning i några av de moderna teknikerna. Dessutom tillkommer karaktärsdans, akrobatik, m.m. Det ligger inte i utredningens uppdrag att fastställa en utbildningsplan för dansen. Detta bör göras av professionen med utgångspunkt i kravet på anställningsbarhet på den svenska och Utbildningens uppläggning och omfattning I den dansvokabulär som är allmänt vedertagen i och internationellt kallas en sådan nationellt fastställd utbildningsplan för en nationell syllabus. Dansarskolan bör, i samverkan med svenska och utländska dansexperter, ansvara för att en nationell syllabus utformas. För undervisningen bör i övrigt bestämmelser om läroplan, individuell studieplan, arbetsplan och samverkansorgan i gymnasieförordningen (1992:394) äga motsvarande tillämpning. Mitt förslag: Skolplikten för elever vid den förberedande dansutbildningen får utvidgas till per läsår. Yrkesdansarutbildningen på gymnasial nivå får omfatta per läsår. Enighet tycks råda om behovet av kontinuerlig träning. Från låg ålder krävs träning för att kroppen ska hållas mjuk och klara av de extrema positioner som den klassiska dansen kräver. Vidare hämmar längden på det svenska sommarlovet elevernas fysiska utveckling i danshänseende. Särskilt gäller detta den klassiska baletten. kan en ung kropp växa mycket. För att kroppen ska utvecklas och bibehålla sin smidighet krävs en enträgen träning av muskler, som annars inte används i det naturliga rörelsemönstret. Därför rekommenderar Kungliga sommarträning. Men sommarkurser, ofta förlagda utomlands, är förenade med stora kostnader för eleven. Det är därför angeläget att Dansarskolan kan anordna sommarkurser som utgör en del av den obligatoriska utbildningen både på grundskole- och gymnasienivå. En sådan ordning gäller vid dansskolor i flera andra länder. Skollagens begränsning av skolåret bör för dansarskolan således ersättas med en övre gräns för utbildningen på grundskolenivå. Motsvarande ska gälla för den gymnasiala nivån. Därmed blir lördagsundervisning och sommarkurser möjliga. Utbildningens uppläggning och omfattning Det har under utredningens gång diskuterats om det är en god eller dålig idé att skapa former och möjligheter för ett fortsättnings- eller aspirantår, alltså ett fjärde år, inom en ny yrkesdansarutbildnings ram. Ett motiv för detta skulle vara att det tar olika för eleverna att nå den excellens som ska vara utbildningens mål, bl.a. beroende på att den individuella fysiska mognadstakten varierar. Under detta år skulle eleven få möjlighet att ytterligare fördjupa och förfina sitt kunnande inom dansen. Jag har emellertid valt att inte föreslå något fjärde år inom yrkesdansarutbildningens ram. Mot införande av en sådan ordning har anförts bl.a. att eleverna i ett internationellt perspektiv kommer ut för sent från utbildningen och att resurserna och krafterna först och främst behöver satsas på en förbättrad och sammanhängande dansutbildning med början i åk 4 på mellanstadiet och som kan avslutas efter motsvarande gymnasiets åk 3. Jag delar denna uppfattning. Ett ungdomskompani skulle vara en mer angelägen insats för att underlätta de unga dansarnas övergång till arbetslivet. Mitt förslag: Yrkesdansarutbildningen ska avslutas med en yrkesdansarexamen. Av examensbeviset bör framgå var det sista årets arbetsplatsförlagda utbildning genomförts. Yrkesutbildning i har traditionellt inte avslutats med en särskild examen eller någon form av samlad examination, utan har endast dokumenterats i ett betygsdokument eller utbildningsbevis. Internationellt skiljer sig det svenska systemet för yrkesutbildning på denna punkt från i stort sett alla andra EU-länder. Där avslutas yrkesutbildningar med en examen.2 Denna skillnad i synsätt på examen kan leda till ett ifrågasättande om vilken kvalitet och nivå en svensk utbildning håller, något som har varit problematiskt inte minst för de dansare som utbildats vid Kungliga . Mot denna bakgrund föreslår jag att yrkesdansarutbildningen ska avslutas med en yrkesdansarexamen. 2 – för yrkeskunnande i förändring (SOU 2008: 29). Utbildningens uppläggning och omfattning kommer att förbättra kunskapen om och främja en positiv värdering av utbildningen såväl i som i utlandet. Jag föreslår även att det av examensbeviset bör framgå om eleven genomfört som arbetsplatsförlagd utbildning och i så fall vid vilken institution. Beroende på vilka engagemang dansaren söker kan information om förläggningen av den arbetsplatsförlagda delen av utbildningen ha ett betydande meritvärde. I förslag om en reformerad gymnasieskola (SOU 2008:27) föreslås att en gymnasieexamen respektive en yrkesexamen ska införas. lämnas ett så kallat slutbetyg som bland annat visar om eleven uppnår högskolebehörighet, dvs. lägst betyget Godkänt på 2 250 poäng. Yrkesdansarutbildningen utgör formellt sett inte en del av gymnasieskolan. Eleverna kommer därför efter avslutad utbildning inte att kunna få någon gymnasieexamen eller slutbetyg från gymnasieskolan. De kommer emellertid att ha kunskaper och färdigheter i kärnämnen och eventuellt motsvarande ett utökat program, som är jämförbart med de kunskaper som de jämnåriga som avlagt gymnasieexamen har förvärvat. Med det uppdrag som högskolan har att beakta reell kompetens vid antagning av och urval mellan studerande, bör den som avlagt examen som yrkesdansare ha samma möjlighet till fortsatta studier som den som avlagt gymnasieexamen. I kapitel 6 diskuteras utgångspunkterna för dansarutbildningen. Där fastställs också de syften och mål som ska gälla. I de följande avsnitten om behörighet, urval och antagning till utbildningen bör dessa mål finnas i åtanke. Utbildningens syfte och mål är sammanfattningsvis: Den förberedande dansarutbildningens syfte är att erbjuda eleverna utbildning och träning för att grundlägga och utveckla färdigheter som behövs för att efter ytterligare utbildning kunna dansa klassisk balett samt modern dans på professionell nivå. Målet med den förberedande dansarutbildningen är att de elever som fullföljer utbildningen ska vara rustade att fortsätta sin dansarutbildning på avancerad yrkesnivå. Utbildningens uppläggning och omfattning Yrkesdansarutbildningen på gymnasial nivå har som syfte att erbjuda eleverna en yrkesutbildning i klassisk balett och modern dans. Målet för yrkesdansarutbildningen är att den elev som fullföljer utbildningen ska kunna uppvisa färdigheter inom klassisk balett eller modern dans som gör att eleven står sig i internationell konkurrens och är anställningsbar. Såväl den förberedande dansarutbildningen som yrkesutbildningen är mycket krävande och är utpräglade elitutbildningar. Det ligger i sakens natur att samtliga barn och ungdomar som påbörjar en sådan utbildning inte förmår att fullfölja den. Orsakerna kan vara av olika slag och i många fall väljer eleven att på eget initiativ avbryta dansarutbildningen. Det är emellertid inte ovanligt, att elever inte själva ser sina begränsningar och tillkortakommanden. Att ha blivit antagen till dansarutbildning bör, enligt min mening, inte vara någon garanti att få fortsätta utbildningen utan att ha nått de mål som ställts upp för olika stadier eller årskurser. De utländska dansarutbildningar som vi har studerat har regler, som innebär att endast de elever som gör tillräckliga framsteg får fortsätta utbildningen. Att införa en sådan ordning i den svenska utbildningen är en förutsättning för att den ska kunna nå hög internationell klass. För att den enskilde eleven ska få en uppfattning om sin nivå är det nödvändigt att såväl eleven som dennes föräldrar får regelbunden feedback och rådgivning. De elever som inte klarar kraven ska ges möjlighet att förbättra sina prestationer inom rimlig tid, men om det inte resulterar i tillfredsställande resultat, bör de ges stöd att gå över till utbildning med annan inriktning Som redovisats i det föregående finns det olika uppfattningar om den tidigare existerande möjligheten att formellt avråda elev från fortsatt utbildning var bra eller inte. De förslag avseende uppföljning, rådgivning och uppdansning som redovisas i det följande innebär att det godtycke som upplevdes i avrådningen ersätts med en ordning med tydligt definierade krav på varje nivå. I det följande anges ett antal grunder och principer som bör vara styrande vid urval bland sökande till utbildningen och för uppflyttning till nästa nivå eller stadium. Den processen indelas här i fem huvudmoment: Utbildningens uppläggning och omfattning -kontroll av behörigheten, -hälsokontroll och bedömning av den sökandes fysiska förutsättningar, -uppdansning i flera steg, -beslut om antagning. Den närmare uppläggningen, organisationen och genomförandet av denna process, vilka exakta moment och färdigheter som ska bedömas vid uppdansningen och hur åldersanpassningen av momenten ska utformas bör det ankomma på Dansarskolan att bestämma i samverkan med dansyrkets företrädare. Mitt förslag: En godkänd hälsoundersökning ska vara ett av kriterierna för att få påbörja den förberedande dansutbildningen och yrkesdansarutbildningen. Till yrkesdansarutbildningen ska vidare samma behörighetsregler gälla som för gymnasiets nationella program. För barn i grundskoleåldern ska det inte finnas särskilda formella behörighetskrav till den statliga, förberedande yrkesdansutbildningen, förutom att barnet i fråga ska börja eller redan gå i årskurs 4 eller senare årskurs i . Däremot bör eleverna ha de fysiska förutsättningar som krävs för att kunna genomföra utbildningen. När det gäller yrkesdansarutbildningen på gymnasial nivå bör samma behörighetsregler gälla som för gymnasiets nationella program3, dvs. slutfört sista årskursen i eller motsvarande och har godkända betyg i svenska alternativt svenska som andra språk, engelska och matematik eller på annat sätt förvärvat likvärdiga kunskaper, samt 3 5 kap. 5 § skollagen (1985:1100). Utbildningens uppläggning och omfattning inte har gått igenom utbildning på ett nationellt program inom gymnasieskolan eller en i förhållande därtill likvärdig utbildning eller avlagt International Baccalaureate (IB). Skälen för att ha dessa behörighetsregler till yrkesdansarutbildningen är dels att yrkesdansarutbildningen ska kunna ge grundläggande behörighet till utbildning som påbörjas på grundnivå och som vänder sig till nybörjare inom högskolan4 när yrkesdansarutbildningen avslutas, dels att en elev som av olika skäl lämnar yrkesdansarutbildningen innan den är slutförd, ska kunna gå över till annat program inom gymnasiet som ger grundläggande behörighet till utbildning som påbörjas på grundnivå och som vänder sig till nybörjare inom högskolan. Under den förberedande dansutbildningen ska barnen bl.a. lära sig grunderna och rörelserna i den klassiska tekniken och lägga grunden till fortsatt träning mot en yrkesmässig elitnivå. Den som vill bli dansare på elitnivå måste ha en kroppskonstitution som klarar de fysiska påfrestningar som träningen och yrkeslivet kommer att innebära. Man behöver både en stark kropp och ett starkt psyke för att klara sig i en danskarriär. Skolan ska förbereda eleverna för detta. Även problem som är relaterade till exempelvis syn, hörsel, allergier m.m. kan vara eller utvecklas till svåra hinder för den som ska röra sig på och bakom scener. En medicinsk bedömning och hälsokontroll är därför viktig så att den unge, om det kan undvikas, inte påbörjar en krävande utbildning med sikte på yrkesdans som sedan inte kommer att kunna fullföljas. Det är angeläget att läkare och ortoped gör en grundlig undersökning av barnet, där utöver den allmänmedicinska bedömningen fokus bl.a. läggs på rygg, höfter, knä och fötter för att säkra att barnets kropp klarar belastningen. En godkänd hälsoundersökning ska vara ett av kriterierna för att få påbörja utbildningen, oavsett på vilken nivå detta sker. 4 7 kap. 5 § högskoleförordningen (1993:100). Utbildningens uppläggning och omfattning