sou · GWB364 · 2009-01-01 00:00:00 — års public service-redovisningar är det möjligt att göra jämförelser av kostnader för utomståendes med- verkan, produktionstyp, produktionskostnad och samarbete med kulturinstitutioner. Förändringen har krävt gemensamma defini- tioner av ett antal begrepp.10 Public service-företagens arbete med att öka jämförbarheten i public service-redovisningarna ger ett mervärde. har en ökad jämförbarhet i viss mån skett på bekostnad av tydlighet. Exempelvis redovisas numera kostnaden för olika typer av produk- tioner som egenproduktion eller inköp. särredovisades kostnaden för samproduktioner, produktionsutläggningar, inköp och egenproduktion. Jag saknar också en gemensam definition av utomståendes medverkan (se vidare avsnitt 11.1). Bedömning: Det finns möjligheter att förbättra förutsätt- ningarna för SRF:s verksamhet genom att förse SRF med en liten, effektiv styrelse med tydlig koppling till public service- företagens styrelser. bör fungera som val- beredning och ta initiativ till att tillsammans med public service- företagen revidera bolagsordningen för SRF. SRF ägs av public service-företagen och ansvarar för gemensamma service- och stödfunktioner som fastighetsförvaltning, ekonomi- 9Anslagsvillkoren 2007 för SVT, SR och UR; Prop. 2005/06:112, s. 82. 10Till från SVT, SR och UR, Överenskommelse mellan SR, SVT och UR angående förbättrade möjligheter att jämföra information i företagens public service- redovisningar 2007–2009, 14/12 2007. Det har också tagits ytterligare initiativ till att öka tillgängligheten till redovisningarna genom att göra public service-databasererna tillgängliga via hemsidan. Organisations-, samverkans- och effektiviseringsfrågor och löneadministration, arkiv och bibliotek, distribution, företags- hälsovård, service, telefoni, konstförvaltning och restaurang- verksamhet. SRF finansieras i huvudsak genom medelsavstående av public service-företagen.11 Public service-företagen betalar utifrån hur mycket de använder SRF:s tjänster vilket bestäms med hjälp av olika nyckeltal. Företaget omsätter och har cirka 300 medarbetare. Fastigheter samt ekonomi- och löneadministration utgör den största kostnaden. består av sju ledamöter, tre suppleanter samt två arbetstagarrepresentanter för vilka det får finnas suppleanter. SR utser styrelsens ordförande, en ledamot och en suppleant för dessa. SVT och UR utser vardera två ordinarie ledamöter och varsin suppleant. Ledamot är också SRF:s VD. Public service-företagens styrelser representeras i SRF genom den verkställande direktören. Public service-företagen har utrett möjligheterna till ökat samarbete. Den första utredningen genomfördes och visade att företagen genom att öka samverkan inom SRF på områdena fastigheter, IT och ekonomi samt personal- och löne- administration kunde spara 40–. Den andra utredningen gjordes 2005 och visade att ett ökat samarbete inom i huvudsak samma områden kunde sänka kostnaderna i public service-företagen med . flyttades delar av public service-företagens ekonomi- och löneadministration över till SRF i en ny avdelning, administrativt centrum. Målsättningen var att spara eller av public service-företagens överförda medel vid utgången av 2009. Halva besparingsmålet uppnåddes i och med budget. Ett annat resultat av utredning var en ny styrmodell för SRF. har SRF genomdrivit en effektivisering om sammanlagt exklusive administrativt centrum.12 11SRF finansieras också till en mindre del av inkomster från samarbetsavtal med Tonsättares Internationella Musikbyrå () och International () samt från parkeringsintäkter, hyresinkomster, företagshälsovård och cafeteria. 12Till public service-utredningen från SVT, Genomförda, pågående och planerade effektiviseringar i SVT, 15/2 2008; Till public service-utredningen från SR, Genomförda och planerade effektiviseringar inom , 15/2 2008; Till public service- Organisations-, samverkans- och effektiviseringsfrågor Vid en övergång till direktfinansiering förändras finansieringen av SRF (se kap. 5). För de tjänster som SRF tillhandahåller måste public service-företagen betala ersättning, vilket ger ett tydligare kund- och leverantörsförhållande mellan public service-företagen och SRF. Kostnaden för SRF:s tjänster kan lättare jämföras med andra externa företag som tillhandahåller liknande tjänster. Detta kan bidra till att ytterligare effektivisera SRF. Förbättrade förutsättningar för SRF Jag anser att SRF är en naturlig plattform för samarbete mellan public service-företagen. Företagen har emellertid, i vissa avseen- den, olika uppfattningar om i vilken utsträckning verksamheten ska bedrivas inom SRF. Jag bedömer att det finns möjligheter att för- bättra förutsättningarna för samverkan inom ramen för SRF:s verk- samhet. SRF bör ha en liten, effektiv styrelse med tydlig koppling till public service-företagens styrelser. Styrelsen bör bestå av en representant från vardera av public service-företagens styrelser och en från vardera av företagens verkställande ledningar, dock inte VD. Det är också lämpligt att ordförande inte är anställd i public service-företagen och att suppleanterna avskaffas. Styrelsen bör bestå av totalt sju ledamöter vid sidan av två arbetstagarrepresentanter. bör fungera som valberedning och ta initiativ till att tillsammans med public service-företagen revidera bolagsordningen för SRF. 4.3.4Utökat samarbete och samlokalisering Bedömning: Public service-företagen bör till en gång redovisa hur ett utökat samarbete inom IT och teknik, arkiv och mediehantering, försäljning, inköp och fastigheter framskrider. Public service-företagen har identifierat ett antal områden där ett utökat samarbete kan bidra till att öka effektiviteten. utredningen från UR, Effektivisering och samverkan. UR:s underlag till public service- utredningen, 15/2 2008. Organisations-, samverkans- och effektiviseringsfrågor den är IT och teknik, arkiv och mediehantering, försäljning, inköp och fastigheter. I olika utsträckning pågår ett arbete inom dessa områden och public service-företagens ambition är att ett utökat samarbete ska vara genomfört vid utgången av 2009.13 När det gäller public service-företagens lokaler pågår ett arbete med att i utökad grad samlokalisera olika verksamheter. På flera orter i landet har samlokaliseringar genomförts. Ett exempel är där SVT, SR och UR har sin verk- samhet i gemensamma lokaler och där ett nytt TV- och radiohus invigdes . I och delar SVT och SR lokaler och i har SR och UR verksamhet i gemensamma lokaler. I ska SVT Sapmi och SR Sámi Radio sammanföras i gemen- samma lokaler och även ha visst redaktionellt samarbete kring det samiska programutbudet. UR och SVT har i en förstudie utrett möjligheten för UR att utnyttja och produktionskapacitet för den egna produktionen av utbildningsprogram.14 I hyr UR sina lokaler av en extern värd och kontraktet löper ut . UR och SVT konstaterar att det finns möjlighet för UR att hyra lokaler i som disponeras av SVT i eller i . UR kan också anlita SVT:s produktionskapacitet och få studioproduktion genomförd till en lägre kostnad än . UR och SVT bedömer att de genom att samutnyttja personal, tek- nisk utrustning och studios samt att begränsa investeringar i ny teknik kan uppnå besparingar för båda företagen. åter- står vissa frågor kring ekonomiska, personella, arbetsrättsliga, juri- diska och tekniska konsekvenser som ska analyseras ytterligare. Den gemensamma målsättningen är att en samlokalisering genom- förs . 13Till public service-utredningen från SVT, Genomförda, pågående och planerade effektiviseringar i SVT, 15/2 2008; Till public service-utredningen från SR, Genomförda och planerade effektiviseringar inom , 15/2 2008; Till public service- utredningen från UR, Effektivisering och samverkan. UR:s underlag till public service- utredningen, 15/2 2008. 14Till public service-utredningen från SVT och UR, Förstudie om samarbete mellan UR och SVT om produktionsresurser och lokaler, 15/4 2008. Organisations-, samverkans- och effektiviseringsfrågor På lång sikt ser public service-företagen ett behov av nya lokaler i eftersom nuvarande lokaler är i behov av omfattande renoveringar och inte bedöms som ändamålsenliga för dagens verk- samhet. SVT, SR och UR har ett gemensamt projekt för att se om det finns möjlighet att skapa ett gemensamt mediehus i . Målsättningen är att skapa ett ändamålsenligt och effektivt lokalut- nyttjande som ger förutsättningar för ökat samarbete mellan public service-företagen inom framför allt administration och teknik. En samlokalisering bedöms på lång sikt innebära besparingar framför allt genom ett effektivare arbetssätt. Jag ser positivt på det samarbete som har genomförts mellan public service-företagen och den målsättning som finns hos UR och SVT och som syftar till ökad samverkan och effektivare utnyttjande av de totala resurserna. Det är angeläget att public service-företagens målsättning att utöka samarbetet inom IT och teknik, arkiv och mediehantering, försäljning, inköp och fastigheter kommer till stånd. Jag anser därför att public service-företagen en gång till bör redovisa hur detta arbete framskrider. Det värnar företagens självständighet och underlättar ett effektivt resursutnyttjande. Mot bakgrund av att får ett tydligare ansvar för en effektiv resursanvändning inom företagen är detta också en ändamålsenlig lösning (se avsnitt 4.2.3). Det finns en rad sätt att finansiera produktion och distribution av radio och TV i allmänhetens tjänst. I utredningens direktiv slås det fast att finansieringssättet har stor betydelse för möjligheten att bedriva en självständig och oberoende verksamhet med hög kvali- tet. Det är viktigt att det finns en hög grad av acceptans hos all- mänheten för finansieringssättet, men det är också viktigt att betalningsbördan bärs solidariskt av dem som har nytta av verk- samheten. Det sägs också att: Utredaren skall förutsättningslöst och med huvudsaklig utgångspunkt i en utveckling av den nuvarande TV-avgiften pröva och redovisa konsekvenserna av olika alternativ för hur radio och TV i allmänhetens tjänst ska finansieras . Av direktiven framgår också att verksamheten ska vara fri från reklam. Flera av förslagen i detta kapitel är baserade på förslagen i betänkandet Radio och TV i allmänhetens tjänst: Finansiering och skatter (SOU 2005:2), hädanefter kallad SOU 2005:2. I det betän- kandet gjordes en mycket grundlig genomgång av förutsätt- ningarna för och konsekvenserna av en ny finansieringsform och mervärdesskatteplikt för public service-företagen. För en djupare diskussion av dessa frågor hänvisas därför till SOU 2005:2 vars analyser och överväganden i huvudsak är aktuella. I detta kapitel berörs även andra finansieringssätt än särskild avgift. Trots att jag inte förordar något annat finansieringssätt har jag valt att redovisa slutsatserna. 5.1En public service-avgift införs Förslag: I lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst ska TV-avgiften benämnas public service-avgift. Avgiften ska utgöra en betalning för rätten att ta del av utsändningar från SVT, SR och UR och ska finansiera radio och TV i allmänhetens tjänst, och verksamhet som är direkt anknuten till den. Sänd- ningsverksamhet som är riktad mot ska kunna tas emot av allmänheten utan villkor om särskild betalning. Detta ska anges i lagen. Innehav av TV-mottagare ska även fortsättningsvis utgöra grund för avgiftsskyldighet. En TV-mottagare definieras i lagen som en sådan teknisk utrustning som kan ta emot utsändning eller vidaresändning av TV-program. Avgiftens storlek ska anges i lagen. Den nuvarande TV-avgiften finansierar radio och TV i allmänhe- tens tjänst, dvs. verksamheten hos de företag som har tillstånd av regeringen att bedriva radio- och TV-sändningar. Skyldigheten att betala TV-avgift regleras i lagen (1989:41) om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. Den som innehar en TV-mottagare enligt lagens definition ska betala TV-avgift till Radiotjänst i (). Skyldigheten att betala vilar på den som innehar en TV-mottagare. TV-avgiften är individuell men det ska bara betalas en enda avgift för samtliga TV-mottagare som är avsedda att användas i innehavarens hushåll. Jag föreslår att TV-avgiften ska benämnas public service-avgift. En namnändring till public service-avgift tydliggör vad de inkomna avgiftsmedlen ska användas till. Denna betoning är viktig framför allt av två skäl. För det första får SR av avgiftsmedlen. I SR:s kanaler sänds även UR:s program. Det bör för den som betalar avgift tydligt framgå att den erlagda avgiften är en ersättning också för rätten att ta del av den tjänst som SR och UR erbjuder lyssnarna. En namnändring åstadkommer detta. För det andra var kopplingen mellan TV-avgift och finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst lättare att göra när det bara fanns public service i . I och med avregleringen av radio och TV och det därmed ökade utbudet är det viktigt att betona att TV- avgiften används för att finansiera just public service-verksamheten och ingen annan. Begreppet public service kan uppfattas som utländskt och man skulle därför kunna ha invändningar mot att använda det som beteckning på en avgift som regleras i svensk lag. Begreppet finns emellertid i och används ofta för att beteckna just radio och TV i allmänhetens tjänst. Ordets ursprung bör i detta fall inte vara något hinder för att använda begreppet. Förslaget till namnändring innebär ingen ändring jämfört med när det gäller omfattningen av skyldigheten att betala avgift. Avgiftens storlek ska liksom fastställas av . 5.1.1Historiska skäl för avgiften TV-avgiften uppfattas ibland som arkaisk och omodern. Den har sitt ursprung i en bedömning av hur radiokommunikation bäst skulle regleras, för reglerades gjorde den mycket . Kravet på radiolicens fanns radiolag och gällde då utrustning för radiotelegrafi och radiotelefoni, en utrustning som både kunde sända och ta emot meddelanden. När man började använda radio för att distribuera innehåll till en stor publik, det som då döptes till rundradio, och inte bara som kommunikationsmedel mellan två enheter skapades en betydande ny marknad för radiomottagare. Föregångaren till dagens TV-avgift var en licens för att inneha radiomottagare. Från början ansökte man om denna licens hos regeringen som fattade beslutet i konselj, men 1923 överläts tillståndsgivningen och indrivningen av licens- avgifter till dåvarande Telegrafstyrelsen där den låg kvar till då den överläts till RIKAB. När rundradioverksamheten nationaliserades och monopolise- rades blev radiolicensen ett sätt att ordna en finansiering av pro- gramproduktion och utsändning som var frikopplad från statsbud- geten. De som hade en mottagare och därmed kunde lyssna skulle också vara med och betala. I lagen framgår att licensinne- havaren inte fick använda sin mottagare på ett sådant vis att andra stördes (eftersom en mottagare kan bli en mycket svag sändare med störande ljud som resultat) och att man inte fick yppa inne- hållet i någon privat radiokommunikation som man råkat snappa Licensfinansiering blev det vanligaste sättet att finansiera den nationella radion i och är så än . I har avgiften konstruerats olika . När TV intro- ducerades fick man för TV-innehav betala en särskild TV-licens i tillägg till radiolicensen. behövde de hushåll som hade både radio och TV bara betala en TV-licens. Radiolicensen för hus- håll som bara hade radio fanns kvar . Med introduk- tionen av färg-TV följde ett färg-TV-tillägg som fanns kvar . 5.1.2Koppling till innehav av apparat är viktig Jag kan konstatera att det i vissa grupper finns ett missnöje med TV-avgiften. Ett vanligt argument mot avgiften är att man ändå inte ser på SVT eller UR, så varför ska man betala en avgift för att finansiera deras verksamhet, en avgift som dessutom är kopplad till innehav av en TV. Jag anser att eftersom public service-verksamheten är till nytta för alla, även för dem som faktiskt inte tittar eller lyssnar på public service, så ska också alla med möjligheten att ta del av TV-program vara med och betala. Förslaget att ändra namn på TV-avgiften och kalla den public service-avgift förtydligar också att det även är SR:s och UR:s radioverksamhet som finansieras genom avgiften och inte bara den TV-verksamhet som SVT och UR bedriver. Jag föreslår att avgiften ska utgöra en betalning för rätten att ta del av utsändningar från SVT, SR och UR. Detta tillägg tydliggör public service-avgiftens karaktär av en avgift. En avgift är en betal- ning för en tjänst eller en vara. Tjänsten är i detta fall rätten att ta del av utsändningarna från SVT, SR och UR. Även om tittaren fak- tiskt inte har tittat på SVT:s eller UR:s sändningar har vederbö- rande fortfarande rätt att ta del av utsändningen efter erlagd avgift. Frågan är om det är möjligt att slopa kravet på innehav av appa- rat i lagen och enbart stadga en betalningsskyldighet för rätten att ta del av public service-företagens utbud. En sådan utformning av betalningsskyldigheten är i princip möjlig, men följande skäl talar ändå för att kravet på innehav av apparat ska finnas kvar. Innehavet av en apparat gör det möjligt att ta emot utsändningar från SVT, SR och UR. Det är därför rimligt att det ska krävas att det finns en TV-apparat i hushållet för att man ska vara betalningsskyldig. I betänkandet SOU 2005:2 gjordes en analys av TV-avgiftens karak- tär i statsrättslig mening, dvs. om TV-avgiften ska ses som en skatt eller, som den benämns , en avgift. Utredningen fann att TV- avgiften bör betraktas som en avgift och inte som en skatt. Känne- tecknande för en avgift är att det är en betalning för en motpresta- tion, dvs. att den som betalar avgiften får något specificerat tillbaka. För en närmare redogörelse av skälen till denna slutsats hänvisas till SOU 2005:2 (avsnitt 5.6). Om apparatkravet tas bort försvagas argumentationen för att avgiften är just en avgift. Avgiften får i stället mer karaktären av en skatt eftersom avgiften då tas ut även av den som inte har möjlighet att ta del av programföretagens utbud. Detta kan bland annat för- svåra införande av mervärdesskatt på avgiften vilket jag anser är en mycket viktig fråga för public service-företagen av skäl som redovi- sas nedan. Mervärdesskatt kan endast tas ut på betalningar som utgör en ersättning för ett köp av en vara eller en tjänst. Slutsatsen är att det är rimligt, och av skattetekniska skäl viktigt, att kravet på innehav av apparat bibehålls för att betalningsskyldig- het ska föreligga. 5.1.3Dagens apparatbegrepp modifieras något betalar innehavaren av en TV-mottagare . En TV- mottagare definieras i 2 § lagen om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst som sådan teknisk utrustning som är avsedd att ta emot utsändning eller vidaresändning av TV-program, även om utrustningen också kan användas för annat ändamål. Denna definition trädde i kraft för att anpassa apparat- begreppet till nya sändningstekniker och distributionsformer. Bakgrunden till lagändringen var att den tekniska förändringen innebär att många apparater som inte betraktades som TV- mottagare skulle komma att fungera som TV-motta- gare. Frågan behandlades i SOU 2005:2 (kap. 11) som också före- slog ett utvidgat apparatbegrepp. Resonemangen i SOU 2005:2 utgick från den konvergens som finns inom tele- kommunikationsområdet. Det finns olika typer av konvergens men de som är mest rele- vanta i relation till begreppet TV-mottagare är nätkonvergens, tjänstekonvergens och apparatkonvergens.1 Nätkonvergens 1 Jämför Konvergens och förändring: Samordning av lagstiftningen för medie- och telesektorerna (SOU 1999:55). betyder att olika infrastruktur kan användas för att tillhandahålla tjänster som traditionellt haft specifik infrastruktur. TV kan gå i telenäten och video på begäran kan skickas i marknätet för TV. Tjänstekonvergensen innebär att vissa tjänster som vi tidigare förknippat med ett särskilt medieslag nu också går att få tillgång till på andra sätt. Man kan exempelvis läsa tidningen på Internet. Apparatkonvergensen slutligen har de kanske tydligaste effekterna på hur man ska förstå begreppet TV-mottagare. Apparatkonvergens betyder att samma apparat kan användas för en rad tjänster. En mobiltelefon är inte längre bara en bärbar telefon utan i många fall en trådlös persondator. En persondator kan användas som en dvd-spelare för att titta på film med. Mot denna bakgrund är det inte längre relevant att tala om vad en viss apparat är avsedd för att göra. Det viktiga är vad apparaten kan göra. Jag föreslår därför att en TV-mottagare definieras som en sådan teknisk utrustning som kan ta emot utsändning eller vidare- sändning av TV-program. Vissa uttalanden i förarbetena till nuvarande formulering klargör att apparater som inte utgör en TV-mottagare i lagens mening kan komma att göra det (se prop. 2005/06:112, s. 92-93). I propositionen räknas stationära och mobila datorer upp samt mobiltelefoner. Jag anser inte att dessa apparater kan sägas vara avsedda för att ta emot TV-program och hävdar därför att intentionen med lagändringen delvis motverkas av formuleringen avsedd för. Formuleringen kan ta emot föreslogs också av SOU 2005:2, men med tillägget att sändningarna från SVT och UR skulle kunna tas emot. Vid remissbehandlingen framkom att SR, SVT, UR och RIKAB kritiserade kopplingen till mottagning av just dessa sändningar. SR, SVT och UR ansåg att rekvisitet inte var nödvän- digt och RIKAB framhöll att det var svårt att fastställa om enskilda eller företag kunde ta emot sändningar eller vidaresändningar från SVT eller UR. Med hänsyn till det samt till att det inte var aktuellt att avgiften skulle beläggas med mervärdesskatt föreslog inte regeringen att utredningens förslag skulle genomföras i denna del. Jag anser inte att definitionen bör kompletteras med ett rekvisit om att sändningar eller vidaresändningar från SVT och UR ska kunna tas emot. Alla som tittar på TV har glädje och nytta av public service-verksamheten oavsett om sändningar från SVT och UR kan tas emot eller inte. Det utbud som public service-företagen sänder påverkar andra medier genom programkvaliteten och rele- Det ska heller inte krävas att tittaren verkligen har sett på sändningar eller vidaresändningar från SVT och UR. Den föreslagna förändringen kommer att innebära att avgifts- skyldigheten upphör för vissa hushåll och företag. Nedsläckningen av de analoga sändningarna för TV medförde konsekvenser för stora delar av befolkningen, antingen i bostaden eller i fritidshuset. Den absoluta majoriteten av dem som berördes av nedsläckningen av de analoga sändningarna för TV har skaffat utrustning som gör det möjligt att ta emot och se de digitala sändningarna. Många hus- håll i flerfamiljshus har inte alls berörts av nedsläckningen eftersom vidaresändningen i kabelnäten fortfarande kan vara analog. De hus- håll som tar emot sina sändningar via satellit har inte heller berörts eftersom de har en digital-TV-mottagare för satellitsändningar. Men det finns hushåll som berörts av nedsläckningen men valt att behålla sin gamla analoga TV-mottagare och inte komplettera den med en digital-TV-box. Den analoga TV-mottagaren kan inte ta emot TV-sändningar men kan användas för att t.ex. se på film i eller för att spela TV-spel på. TV-mottagaren fungerar och är inte obrukbar enligt 6 § lagen om finansiering av radio och TV i all- mänhetens tjänst, vilket medför undantag från avgiftsskyldighet. Dessa hushåll är enligt nuvarande lagstiftning skyldiga att betala avgift. Med tanke på kopplingen mellan avgiftsskyldigheten och möjligheten att ta emot TV-program anser jag inte att det är rim- ligt. På motsvarande sätt kommer hushåll som av någon anledning har en TV-mottagare men inte kan ta emot sändningarna för att de exempelvis bor i radioskugga inte att vara avgiftsskyldiga enligt den definition som föreslås. Bor man i radioskugga men har ordnat sina mottagningsförhållanden så att man ändå kan ta emot TV-sänd- ningar så är man förstås avgiftsskyldig.