sou · GXB364 · 2009-07-17 00:00:00 — Till exempel används flickor som stöt- dämpare och placeras bredvid bråkiga pojkar för att lugna ner dessa (Lif 2008). Det finns också flickor som fått höra att de ska ta det lite lugnt med killarna i klassen eftersom de börjar komma i puberteten och på grund av sina hormoner inte kan kontrollera sig själva. Många flickor vittnar också om att sexuella trakasserier inte riktigt tas på allvar eftersom det är så pojkar är, i stället för att betrakta trakasserierna som grundproblemet får flickorna höra att de ska lära sig att hantera eller försöka undvika de pojkar som beter sig på detta sätt. Ett tydligt exempel på könade strukturer är vem som tillåts prata mest och vem det lyssnas på mest i klassrumssituationerna. En av de första undersökningarna som gjordes i visar att läraren tar två tredjedelar av den talade tiden, medan elevernas talartid för- delar sig så här: pojkar står för ungefär två tredjedelar medan flickorna står för en tredjedel (och 1984). Undersökningen är visserligen gammal. Nyare studier visar att det även finns ojämställda föreställningar om vem som tar plats i klassrummet. När pojkarna talar mest upplevs situationen som att båda könen talar ungefär lika mycket och tar ungefär lika mycket plats. I den svenska skolan är man så van vid den här pojkdominansen att lektioner där flickor och pojkar tar lika mycket utrymme beskrivs som flickdominerade. Därför finns det också flera exempel på hur olika experiment att fördela talarutrymmet på ett rättvisare sätt mött motstånd. Det här motståndet kom inte bara från pojkarna utan även från flickorna som dels upplevde situationen som orättvis, dels att de pressades att svara på för många frågor. Det finns dock tecken på vissa förändringar. En aktuell studie visar att flickors agerande och aktivitet i klassrummet har ökat, medan pojkar blivit något mer dämpade. Detta skulle kunna tolkas som att flickors ställning har stärkts i förhållande till pojkars. framgår i samma studie att uppfattningen att det är bättre att vara pojke/man än flicka/kvinna har förstärkts (2009). Men som pojkarna oftast tar och får mest utrymme är den uppmärksamhet de får från lärarhåll inte alltid bara positiv. Pojkar får mer tillsägelser och upplever ibland att det finns två olika regelsystem: ett för flickor och ett för pojkar. Pojkar som grupp utsätts också oftare för kollektiv bestraffning än vad flickor gör (2009a). Detta kan bero på den tendens vi tidigare beskrivit: att många pedagoger betraktar eleverna som två enhetliga men helt olika grupper. Därför kan det lätt bli så att man beskriver det några enskilda pojkar gör som något som pojkar som grupp gör. Och eftersom många lärare ser pojkar som bråkiga och stökiga blir det lätt så att man inte ser att det kanske bara är två pojkar som bråkar och inte hela gruppen pojkar. När man tittar på svenska skolan blir det tydligt att det är flickorna som ska göras om för att få en bättre och mer jämställd skolvardag. Det gäller till exempel de könsmärkta valen till gymnasieskolan som leder till att bara tre av 17 nationella program har en jämn könsfördelning (i intervallet 40–). För att försöka bryta den här uppdelningen har många kommuner satsat på speciella projekt för att uppmuntra eleverna att göra könsotraditionella val. Ett tyd- ligt mönster visar sig: det är främst flickor som är målgruppen för dessa satsningar och det är främst ämnet teknik som det hålls kurser i. Exakt hur många flickor som deltar i den här typen av kurser finns det ingen uppgift om, men deltog drygt 2 000 flickor i någon av de kurser som då fick statsbidrag från . På dessa kurser fick flickorna experimentera och lära sig mer om ämnen som teknik och fysik (2004). Könsbrytarprojekt som vänder sig till pojkar är det däremot ont om, vi har inte hittat ett enda projekt där målgruppen är högstadie- pojkar och målet är att få fler av dem att välja till exempel omvård- nadsprogrammet. Det är märkligt eftersom studier visar att det verkar finnas ett åldersrelaterat motstånd mot att välja ett traditionellt kvinn- ligt program. Bland annat visar studier att pojkar i årskurs 9 i mycket liten utsträckning kan tänka sig att arbeta inom ett yrkes- område som inte är mansdominerat (SOU 2004:43). Det här mot- ståndet finns inte bland pojkar i gymnasieskolan eller bland vuxna män, vilket visar att det är viktigt att bryta dessa mönster . Samma mönster återfinns när man tittar på de tjej- och killgrup- per som finns på många skolor. Påfallande många projekt handlar om att stärka flickors självkänsla. Det är inget fel i sig med sådana projekt, speciellt inte med tanke på de siffror som visar att flickor i större utsträckning än pojkar känner sig stressade. Men som de olika projekten säger sig vilja stärka självkänslan lägger man också problemet med stress och ohälsa hos eleverna själva. Pro- jekten baseras på tanken att om flickorna bara lär sig att tänka annor- lunda så kommer de att må bättre. Litet eller inget fokus läggs på själva skolan och skolmiljön. Som vi visat ovan finns det en klar uppfattning bland många lärare om hur pojkar är: bråkiga, okoncentrerade och inte lika intresserade av att prestera i skolan som flickor. Bland eleverna själva finns det också tydliga idéer kring hur en pojke bör vara och agera. Det är ingen över- raskning att det som premieras är traditionella manliga egenskaper som att vara bra på idrott, att vara modig, att vara tuff. Speciellt i den senare delen av räcker det med små saker för att hamna utanför: en rosa tröja eller att välja textilslöjd i stället för trä- och metallslöjd. Pressen att göra och välja rätt är hård, vilket gör att det krävs mycket mod för att ta steget utanför den traditio- nella pojkrollen. Något som ses som det allra största avsteget från den förväntade pojkrollen är homosexualitet. Siffror visar också att unga homo- eller bisexuella killar mår oerhört dåligt. Även bland föräldrar och lärare märks det att homosexualitet inte ses som något som kan ingå i rollen som pojke. Det finns lärare som helt öppet berättar om hur de på skoj och inför hela klassen hånar killar som sitter nära varandra och pratar för mycket. Det förekommer att lärare använder tydliga homofoba uttryck i dialogen med pojkarna i klassen för att påkalla deras uppmärksamhet (2008). genomfördes ett projekt med killgrupper på gymnasiet och i årskurserna 7–9 i . Syftet med projektet vara att få unga killar att prata om frågor som människor lika värde, föreställningar kring kön och sexualitet, maktstrukturer, homofobi, sexism och hur det är att vara kille. Projektet väckte misstänksamhet och motstånd, både bland lärare och elever. Det ifrågasattes också om pojkar verkligen hade behov av att prata i grupp (m.fl. 2005). I det här sammanhanget är det viktigt att påpeka att det inte heller är helt lätt att som flicka ställa sig utanför det förväntade flick- rollen. I boken klass för sig beskrivs hur en kvinnlig elev på gymn- asiet anses vara märklig eftersom hon väljer att klä sig i mer masku- lint kodade kläder och dessutom inte sminkar sig (2003). Men går det inte att komma ifrån att det är lättare att som flicka göra insteg på tidigare traditionellt manliga områden: det märks till exempel när det gäller val till gymnasieskolan där andelen flickor ökar något på de pojkdominerade programmen medan samma ökning inte återfinns på de flickdominerade. Den som får hög status är sportig och pratig På en direkt fråga om mansrollen är snäv så svarar många av de intervjuade killarna nej. Skolan är jämställd och öppenhet råder. Men det visar sig ändå finnas mycket som de skulle vilja ändra på. Man skulle vilja kunna vara mer fysiska med varandra utan att risk- era nedgörande epitet. Utseendeidealen är för stränga och bilden av mannen som den fåordige tuffingen är en myt. Det är kärleksvecka på Turingeskolan i utanför Söder- tälje. På hemkunskapen har eleverna bakat kärleksmuffins med amorösa lappar nedstuckna. Sjundeklassarna , och är en tätt sammansvetsad kompistrio. De delar intresset för bandy och musik. Killarna säger sig vara nöjda med killrollen, men är avundsjuka på tjejernas fysiska samvaro. : - Om vi kramades skulle folk ropa bög, men tjejerna kramas, pussas och håller varandra i hand utan att någon reagerar. : - De gör det för att det är deras sätt att säga hej. : - Det är ganska orättvist. Varför ska de få göra det när vi inte får? : - Det är på reklam och allting att killar ska vara hårda. Det ger fel bild av killar när reklamen alltid visar män som hårda. : - Tjejer i schamporeklamen är mjuka men killarna sitter på en motorcykel och dricker . : - Det är ju inte bara tjejer som duschar. : - Det är fler tjejer än killar som vågar gråta i skolan. Egentligen skulle det inte hända så mycket om man gjorde det, men alla skulle prata om en. Sprida rykten och så. : - Det beror på var man gråter över. Om man har brutit armen kanske det är okej. Är det okej att gråta över hjärtesorg? : - Ingen skulle gråta över det i skolan. : - Och ingen skulle trösta. som går i nian på Gullmarsskolan i ser tydliga könsrollsförväntningar, men väljer att strunta i dem. Han tycker inte att den gängse bilden av män är särskilt positiv. – Bilden är ju att tjejerna kan prata mer om känslor än vad vi kan. Killar ska vara hårda och tuffa. Men det är fördomar om killar. Jag kan prata om känslor. Fördomarna stämmer in en hel del, men jag bryr mig inte om att vara hård och tuff. Jag är bara som jag är. Det är ju positivt att kunna prata ut. Vad är gemensamt för killar som har hög status i nian? – Alla som har hög status har onödigt mycket gelé i håret och bryr sig mycket om utseendet. De är blonderade och har de senaste kläderna på sig. Förut var det mest så för tjejer, men har det börjat bli likadant för killarna. Man ska vara vältränad, rakad, sportig och smal. Som i reklamen. Idealet stämmer inte så väl ihop med verkligheten. går i andra ring på i . Han tror att könsrollerna är mer flexibla på en liten skola. –Det enda som jag inte kan göra för att jag är man är att komma sminkad till skolan, men i övrigt är det ganska fritt. I och med att det är en liten skola känner alla varandra så man vet hur folk är. –Den som får hög status är sportig och pratig. Det är inte ute- och-slåss-grabbigheten som gäller på vår skola. Är man schysst mot folk så går det bra för en. Här finns det inte riktigt något innegäng. Vi är för få på skolan för att bilda ett sådant. Finns det någon som är öppet homosexuell på skolan? – Jag är själv öppet homosexuell. Det går dessutom en bisexuell kille i samtvåan och två tjejer är ihop också. upplever inte att han blir exkluderad från några manliga arenor med anledning av sin sexuella läggning. –Jag är inte med i klassens killgäng, men det är ingen som direkt tar avstånd från mig. Jag tror att jag har tillgång till alla man- liga arenor. –I högstadiet kunde jag inte alltid vara som jag ville. Jag såg till att inte prata med killgänget och blev tyst istället. Jag har försökt att inte befinna mig i kretsar där det ställs speciella krav på mig som kille. Därför har jag lyckats slippa undan mansrollsförväntningar, säger . Vad är dina förhoppningar ? – Jag vill att alla ska kunna vara som de vill. Att det finns kompisar som man kan säga vad man vill till och vara hur man vill med. Jag hoppas att det ska finnas alternativ så att man slipper umgås med ett grabbigt killgäng och tvingas begränsa sig. 6.3Fördelningen av resurser mellan flickor och pojkar på gymnasiet tar fortlöpande fram en riksprislista med genomsnitts- kostnader per gymnasieprogram. Generellt gäller att de teoretiska programmen har lägre kostnader än de yrkesinriktade programmen. Den aktuella riksprislistan avser . Det samhällsvetenskapliga programmet har den lägsta kostnaden: per elev kostar utbildningen där per termin. Högst kostnad har naturbrukspro- grammet, som kostar per elev och termin. De utbildningar som har störst andel pojkar är energipro- grammet, elprogrammet och industriprogrammet. Kostnaderna per plats och termin för dessa program är 111 800, 105 800, respektive . Dessa kostnader kan jämföras med kostnaderna per termin för de tre utbildningar som har störst andel flickor: hantverksprogrammet kostar , omvårdnadsprogram- met , och barn- och fritidsprogrammet . Hur mycket resurser satsas i gymnasieskolan totalt sett på flickor respektive pojkar? Givet den aktuella könsfördelningen på samtliga nationella program är den genomsnittliga kostnaden för en flicka i gymnasieskolan per termin, och för en pojke . Med andra ord kostar en flicka i gymnasieskolan i genomsnitt av vad en pojke kostar. Tabell 6.1 Kostnaden /09 för flickor respektive pojkar i gymnasieskolan (kronor) El (EC) Energi (ES) Estetiska (ES) Fordon (FP) Handel- och adm. Hantverk (HV) restaurang (HR) Industri (IP) Livsmedel (LP) Medie (MP) Naturbruk (NP) Omvårdnad (OP) Teknik (TE) Kostnad per elev, Kostnad per elev, I det här kapitlet har vi konstaterat att varken eller gymnasieskolan klarar av att nå jämställdhetsmålen. Här är några av de viktigaste slutsatserna vi har dragit. Skolan har svårt att se att man förstärker könade förställningar. Många pedagoger menar att de behandlar alla elever lika, men i praktiken agerar de som om flickor och pojkar var två homogena men skilda grupper. Det synsättet bidrar till att elevernas föreställ- ningar om hur flickor och pojkar är och bör vara blir mycket tradi- . Skolan verkar också ha svårt att fullfölja uppdraget om att få eleverna att våga bryta mot traditionella könsroller. En grupp flickor fick av sin studie- och yrkesvägledare inte höra några upp- muntrande ord när de berättade om sina planer på att läsa matema- tik efter gymnasiet – snarare tvärtom. Jag ville bli matematiker eller datavetare men en manlig SYO-kon- sulent sa när jag ville ta matte "Det är så hårt, så tufft". var för svårt! Och en kvinnlig lärare i matematik på gymnasiet sa "Det är inte säkert det blir lika kul längre fram, det kan bli svårt för dig!" när jag sa att jag ville fortsätta (2006) Skolan utgår från stereotypa könsroller Det är viktigt att vara medveten om att variationen inom grupperna flickor och pojkar är mycket större än vad den är mellan de båda grupperna. Därför är det också intressant att se hur de elever som inte håller sig inom de traditionella flick- och pojkrollerna behand- las. För att göra det menar vi att det är viktigt titta på vilken typ av femininitet och maskulinitet som premieras genom att den upp- märksammas i klassrummet eller i övriga skolan. Efter en genom- gång av de studier som gjorts kan vi snabbt konstatera att många skolor arbetar som om det egentligen mest finns en typ av pojke och en typ av flicka. Med detta synsätt tappas till exempel både de tysta pojkarna och de utåtagerande flickorna bort. Tolerans i stället för allas lika värde Ett exempel på att det finns stereotypa föreställningar om köns- roller i skolan att man ofta ignorerar hbtq-eleverna när det gäller undervisningen i sex- och samlevnad (hbtq är en akronym för homosexuella, bisexuella samt trans- och queerpersoner). lärare verkar utgå från att samtliga elever är heterosexuella när diskussionen kommer till sexualitet. Myndigheten för skolutveck- ling återger följande intervju (2005): Vi hade kärleksvecka . Killarna skulle vara med vår gympalärare och tjejerna med en kvinna. Och sa gympaläraren så här: men killar måste vi värma upp inför kärleksveckan. Så vi går laget runt och så får ni alla säga vad ni tänder på hos tjejerna. Jag blev alldeles kall och ville rusa därifrån. Jag fick sådan panik att jag inte ens kunde hitta på något att säga. Så jag sa samma sak som min kompis . Jag hade ju tänkt berätta för honom att jag är bög – men det känns helt omöjligt . Som om jag ljugit. Och det har jag ju. Det finns dock skolor som tar med hbtq-perspeketivet i sin sex- och samlevnadsundervisning. Men då tas det upp som något avvikande och annorlunda. Även om eleverna får höra att det inte är något konstigt med att bli kär i någon av samma kön utgår läraren fort- farande i sitt resonemang från att alla i klassrummet är heterosexu- ella eftersom undervisningen går ut på att vi i klassrummet ska vara toleranta mot de andra, det vill säga de som är och känner på ett annat sätt. Det här sättet att arbeta, det vill säga att försöka öka elevernas tolerans, är mycket vanligt på svenska skolor – bland annat för att minska diskriminering och trakasserier. Men flera studier har visat att även om toleransprojektens syfte är gott har de en uppenbar nackdel. Eftersom toleransresonemanget utgår från att det finns något eleverna ska lära sig att tolerera, betyder det också att det finns något som är mer normalt än det andra. Ett toleransprojekt som ska minska trakasserier med rasistisk underton kan därför föra med sig att de etniska olikheterna upprätthålls som svenskhetens dominans förstärks (2008). Pojkar – är de bara bråkiga? Det är också viktigt att problematisera beskrivningen av pojkar som enbart bråkiga och störande. Det är visserligen sant att pojkar har lägre betyg än flickor och det verkar också vara sant att pojkar oftare stör under lektionerna än vad flickor gör, men om vi ständigt beskriver pojkar på detta sätt så är det inte heller så konstigt om vi också enbart ser dem på detta sätt. Det är möjligt att beskrivningen av pojkar som ett ständigt problem också kan leda till att just denna bild förstärks och återskapas. Därför är det viktigt att inte bara fokusera på de bråkiga pojkarna utan också ägna uppmärksamhet åt de pojkar som inte återfinns i den rollen. Om man ställer frågan så visar det sig att även i grupper som de flesta skulle beskriva som totalt ointresserade av skolan och skolresultat finns många funderingar kring betyg och många tankar om hur viktig skolframgång kan vara för livet efter skolan (2008). Den vitt spridda bilden om de bråkiga pojkarna gör också att få skolor verkar arbeta med eller uppmärksamma det faktum att så många pojkar presterar sämre i skolan än vad flickorna gör. Vi har tidigare visat att flickor presterat bättre än vad pojkarna gjort, ändå verkar detta ses som ett i närmaste natur- ligt faktum. Vi har inte stött på några jämställdhetsprojekt som inriktat sig på att öka pojkars lust att lära sig eller som försökt utjämna betygsskillnaderna mellan flickor och pojkar. Det verkar onekligen som om de flesta svenska skolor helt enkelt inte ser pojkars attityd till skolan som ett tillräckligt stort problem för att på allvar arbeta med det. Vi vill understryka att det är viktigt att skolorna inte är passiva i frågan om pojkarnas sämre skolprestationer. I den mån det finns attityder bland skolans personal om att pojkarna av naturen är mindre intresserade av skolan och att detta inte går att påverka, så är dessa attityder förstås inte acceptabla. 7Forskningen om orsaker till könsskillnader i skolprestationer och attityder till skolan I detta kapitel sammanfattar vi delar av den omfattande forsk- ningen om orsaker till könsskillnader i skolprestationer och attity- der till skolan. Vi analyserar också behovet av ny kunskap om jäm- ställdhet och genus i skolan. Nedan återges våra huvudsakliga slutsatser om orsakerna till köns- skillnaderna i skolprestationer och attityder. Vår analys bygger del- vis på professor kunskapsöversikt, som finns i bilaga 3. Flickor som grupp har bättre betyg än pojkar. Flickor uppger att de trivs något bättre i skolan än pojkar. Flickor uppger också i större utsträckning än pojkar att de är stressade i skolan och av skolarbetet, och har sämre självkänsla. Pojkarna tar eller tilldelas oftast mera talutrymme i klassrummet. Vad kan forskningen lära oss om orsakerna till dessa skillnader? Fenomenet att flickor tenderar att ha bättre betyg än pojkar är inget unikt för den svenska skolan: tvärtom förefaller samma ten- dens gälla i ett stort antal länder inom , om än inte i alla ämnen. För svenska förhållanden är det heller ingen ny företeelse: flickor har haft bättre betyg än pojkar , även om skillnaden mellan flickors och pojkars betyg har varierat i olika ämnen. En första forskningsbaserad förklaring till att flickorna presterar bättre i skolan kan sägas vara att flickor lägger ner mer tid, arbete och engagemang i skolarbetet. Denna förklaring, som är närmast Forskningen om orsaker till könsskillnader i skolprestationer. provocerande i sin enkelhet, ger genast upphov till frågan varför flickor i större utsträckning än pojkar tar skolan på större allvar. Förklaringar som utgår från samhällets sociala konstruktioner av manlighet respektive kvinnlighet utgör en huvudtyp av förklar- ingar inom den socialpsykologiska forskningen om skola och kön. Genusordning är ett begrepp som används för att benämna den sociala struktur som skapar och upprätthåller maktrelationer mel- lan kvinnor och män. Genusordningen föreskriver för skolan att en viss typ av dominerande manligt kodat beteende är högt värderat och ger status i elevgruppen. En rad undersökningar visar exempel- vis att pojkar tar eller tilldelas mer talutrymme i klassrummet. Det är också vanligare att pojkar utsätter flickor för olika former av kränkningar, än tvärtom. Forskningen visar att genusordningen riktar olika förväntningar mot flickor respektive pojkar. Flickor och pojkar i skolan konstru- erar kön i relationerna inom elevgruppen och i relationen till lärare och övrig personal. Det feminina och det maskulina skapas som kontraster, och eleverna bevakar själva att gränserna för femininitet och maskulinitet inte överskrids. Fysiska eller verbala kränkningar kan vara ett sätt att markera hur man ska vara flicka eller pojke på rätt sätt. Det är förenat med större risk för pojkar än för flickor att överskrida gränsen. Homofobi är ett sätt som framförallt pojkar använder för att i relation till varandra upprätthålla gränsen mot det kvinnliga. Att sköta skolarbetet, följa lärarens instruktioner och göra läx- orna ordentligt anses vara mera förenligt med bilden av hur man ska vara som flicka eller ung kvinna, än med bilden av hur man ska vara som pojke eller ung man. Att flickorna är ordentliga och sköt- samma i skolan kan i sig göra det svårare för pojkarna att vara det. Här bör dock framhållas att det finns internationella studier som visar att pojkar i själva verket presterar bättre i samskolor än i pojk- skolor. En teori är att flickorna kompenserar sin relativa underordning genom att anstränga sig mera, som pojkarna tenderar att ha ett överdrivet självförtroende, som leder till att de överskattar sin förmåga. Forskningen visar att pojkarna ofta tillåts vara lite slarvigare än flickorna. Det kan finnas en tendens att nedvärdera flickornas goda skolprestationer, som ses som ett resultat av ansträngning och underkastelse. finns en tendens att överskatta pojkarnas sämre prestationer, som tillskrivs deras lekfullhet, och som tolkas Forskningen om orsaker till könsskillnader i skolprestationer. vara i överensstämmelse med idealet om självständiga och aktiva elever. Begreppet antipluggkultur efter engelskans uncool to work kan ses som en utveckling och vidgning av resonemangen om kon- sekvenser av maskulinitet. Begreppet uppkom , för att beskriva den utpräglat negativa attityden till skolan bland engelska arbetarklasspojkar. Därefter kunde studier visa att det kan finnas åtminstone inslag av antipluggkulturer även bland pojkar från medelklassen. Teorin om en antipluggkultur bland pojkar kan inte förklara alla systematiska könsskillnader i skolprestationer. Flickor har bättre betyg än pojkar även i samhällen där goda skolprestationer anses viktigt för båda könen. I senare forskning har dessutom fram- kommit att både flickor och pojkar kan leva med en antipluggatti- tyd, utan att det handlar om en genuskonstruktion. Denna kultur tolkas i stället som ett försvar mot de personliga konsekvenserna av misslyckade skolprestationer. Det är svårare att misslyckas i skolan för den som har försökt att prestera bra, och ett misslyckande blir lättare att försvara för den som redan från början visat ett ointresse.