sou · GWB313 · 2009-01-01 00:00:00 — Till viss del löser även förslaget pro- blemet med intäkter till nätbolagen i områden med många småska- liga anläggningar eftersom nätintäkterna från denna kundkategori ökar jämfört med nuvarande lagstiftning. Förslaget om begränsade nättariffer är i linje med inför- livande av och rådets direktiv /77/EG om främjande av el från förnybara energikällor på den inre marknaden för el. Artikel 7.2 i direktivet säger följande: Medlemsstaterna skall inrätta ett rättsligt ramverk eller kräva att de som ansvarar för drift av överföringsnät och distributionsnät utarbetar och offentliggör standardiserade regler om vem som skall stå för kostnaderna för så- dana tekniska anpassningar, t.ex. nätanslutningar och nätförstärk- ningar, som behövs för att ansluta nya elproducenter som skall mata nätet med el producerad från förnybara energikällor. Dessa regler skall grunda sig på objektiva, klara och tydliga samt icke-diskrimi- nerande kriterier, som skall ta särskild hänsyn till alla de kostnader och fördelar som sammanhänger med anslutningen av dessa produ- center till nätet. Reglerna kan medge olika typer av anslutningar. Artikel 7.3 fortsätter: När så är lämpligt får medlemsstaterna kräva att de som ansvarar för drift av överföringsnät och distributionsnät delvis eller till fullo övertar de kostnader som avses i punkt 2. Inga nättariffer alls för inmatning av elproduktion? Det har i utredningen framkommit synpunkter från producentledet på att elproduktionsanläggningar inte ska behöva betala nättariffer överhuvudtaget. Diskussioner har förts om huruvida det är relevant att elproduktionen ska behöva betala nätkostnader eftersom det är elanvändarna som behöver distributionen av el. Utredningen har erfarit att i såväl , som betalar inte elproducenter några nättariffer alls, se kapitel 3. I samt- liga dessa länder finns det en stark utveckling av de förnybara kraftslagen, framför allt av vindkraft, men även solceller och biokraft. Frånvaron av nättariffer gör därmed att ersättningen för producerad energi enbart kan användas att täcka investeringskostnader och under- håll i elproduktionsanläggningen. Detta måste beaktas när man jämför den ersättning som ges till ny förnybar kraft i och dessa län- der. Det kan här tilläggas att det alltid är elanvändarna som på något sätt betalar för elproducenternas kostnader inklusive nätkostnader. Om elproducenterna betalar nätavgifter, blir därmed elanvändarnas direkta nätkostnader lägre men nätkostnaden ingår istället i kostna- den för producerad el. Nätkostnadens del av den totala elkostnaden blir dock liten. Elproducenterna betalar för nätkostnaderna genom inkomsterna från sin elförsäljning. Vad som händer om man ändrar på nättarifferna för elproducenter är att man fördelar om kostnader mellan olika grupper av elproducenter och elanvändare utan att man mellan samma grupper fördelar om intäkterna. Att elpriset ska vara lika över hela landet är ju en av den avreglerade elmarknadens viktiga fundament. Det är därmed inte möjligt att inom ramen för dagens avreglerade elmarknad, ha olika priser för olika elanvändare beroende på vilket kraftverk de köper sin el från. En problematik som uppstår om man inte har nättariffer för elpro- ducenter är hur löpande kostnader för elnätens drift och investering ska täckas i ett område med mycket elproduktion relativt elför- brukning. Ett exempel är nätägaren som är en ekonomisk förening. De har en maximal elförbrukning om cirka 50 MW och det finns planer inom deras område att ansluta mer än 80 MW vindkraft. Om man helt skulle befria elproducenterna från nättariffer i detta område skulle därmed lokalnätets elanvändare långsiktigt få betala betydligt mer då nätet måste förnyas och underhållas, om man inte förändrar tariffsättningen mellan region- och lokalnät. Det kan nämnas att i betalar samtliga elanvändare in sina nätkostnader till elleverantörerna som vidarebe- fordrar dem till reglermyndigheten de la Energía. Myndigheten fördelar sedan medlen mellan de olika nätägarna i för- hållande till deras kostnader. I finns endast ett distributions- företag medan man i accepterar att de lokala nätägarna får lite olika förutsättningar beroende på mängden lokalt ansluten el- produktion. Med de geografiska förutsättningar som råder i och de skiftande förutsättningar som råder för nätägarna i landet, bedömer inte utredningen att nolltariffer för inmatning är eftersträ- vansvärt. Det kan leda till att elproduktionen byggs ut utan hänsyn till hur nätet är uppbyggt, vilket därmed leder till högre samhälls- kostnader. Större omstruktureringar av elnätet För effektdelen av nättariffen är praxis i att man betalar upp- åt i nätet oavsett om man tar ut eller matar in effekt, dvs. lokalnäten betalar regionnäten och regionnäten betalar . Just denna princip är inte lagreglerad men traditionellt har energitrans- porten i elsystemet i stor utsträckning varit från stamnät till regionnät och sedan vidare till lokalnät. Däremot ligger ju kraftverken på stamnätsnivå egentligen längre från förbrukningen än kraftverken på lokalnäten, som kraftverk anslutna till stamnätet har betydligt lägre effektavgifter. Om man tar exemplet med en stor vindfarm som ansluts till ett lokalnät och att produktionen blir så stor att lokalnätet ibland exporterar till regionnätet så måste lokal- nätet betala för den effekt som matas in till regionnätet. Om region- nätet istället får samma effekt från stamnätet så betalar regionnätet för effektinmatningen. Ett regionnät behandlar därmed effektinmat- ning olika beroende på var den kommer från. Detta kan ibland till viss del kompenseras av nätnyttoersättningen, men långt ifrån alltid. En möjlig väg för att minska nättarifferna för elproducenter skulle kunna vara att göra om tariffsystemet så att lokalnät med mycket elproduktion får betalt av regionnäten och regionnät med mycket elproduktion får betalt av . Denna metod skulle kunna medföra att man kan ha betydligt lägre tariffer för elprodu- center i lokalnäten utan att elanvändarna får högre tariffer i just de lokalnät som har mycket elproduktion. Att göra om tariffsystemet så att man kompenserar elnät med mycket elproduktion är troligen möjligt. Däremot skulle detta påverka ekonomin för olika nätbolag eftersom betalningsflödena mellan nätägarna skulle ändras. varande produceras i kraftverk anslutna till stamnätet och i kraftverk anslutna till region- och lokalnät. Om man ändrar tariffsystemet radikalt så att nättarifferna blir signifikant lägre på region- och lokalnät skulle därmed även dessa kraftverk med elproduktion troligen få signifikant lägre tariffer. Detta är elproduktionsanläggningar som klarar sig ekonomiskt och det är knappast realistiskt att ändra nättariffsystemet så att en- bart nya förnybara elproduktionsanläggningar får lägre nättariffer, medan däremot dessa redan existerande anläggningar skulle behålla dagens nivå. Utredningen anser dock att dagens tariffnivåer för kraftverk på lokal- och regionnätsnivåer ligger generellt sett högt jämfört med vad producenter betalar på stamnätsnivå. Detta beror bland annat på metoden att ta ut effekttariffer. För till exempel vindkraft kom- penseras inte högre effekttariff på lägre spänningsnivå med en mot- svarande höjning av ersättning för nätnytta. gynnas där- med elproduktion ansluten till stamnätet jämfört med produktion ansluten till lokal- och regionnät. Förslagets syfte är att främja en utbyggnad av ny förnybar elpro- duktion. Genom att begränsa den årliga tariffen för nås detta mål. Begränsningen till maximalt per kWh plus fast avgift ger elproducenterna en ökad förutsägbarhet när det gäller de ekonomiska förutsättningarna för ett projekt. Utredningen har fått in synpunkter på att en begränsning av nät- ägarnas tariffintäkter från elproducenter kan missgynna elanvändarna i det lokala nätet, eftersom nätägaren har möjlighet att enligt den ekonomiska regleringen ändå få in en viss mängd intäkter. Tariff- taket bedöms dock inte leda till något större missgynnande efter- som detta finns . Nätanläggningen är då ny och ger endast upphov till drifts- och underhållskostnader i be- gränsad omfattning. För större utbyggnader i mindre nät, kommer en större del av nätförstärkningen att finansieras av elproducenten (eventuellt via fonden), vilket innebär att nätet kommer att förnyas utan att nätägaren behöver bekosta detta. Dessutom innebär tariff- taket att nätägarna erhåller en högre intäkt jämfört med dagsläget då många elproducenter väljer att uppföra elproduktionsanlägg- ningar med en installerad effekt om högst 1 500 kW, vilket leder till tariffintäkter om strax per kWh (jämfört med förslaget här om max per kWh) förutom den årliga kostnaden för mätning, beräkning och rapportering. Det är även fullt möjligt för nätbranschen att själva initiera en omstrukturering av nättarifferna för effekt (vem som betalar vem är inte lagreglerat) mellan olika nätägare, om man finner att vissa nätägares kunder drabbas oskäligt mycket. Tariffbegränsningen gäller även i det fall inmatning av el från en produktionsanläggning medför avgift för överföring av el för nätkon- cessionshavaren för linje gentemot ledning eller ett ledningsnät som innehas av annan nätkoncessionshavare då den anslutande ledningen endast har till syfte att mata in produktion av el från en eller flera produktionsanläggningar. För koncessionshavaren för den anslutan- de ledningen kan detta innebära en viss ekonomisk risk eftersom den får en intäkt på per kWh och en utgift på samma nivå. Därtill kommer en kostnad för förlustel. Det ska dock noteras att dessa nät endast kommer till i de fall en producent ser detta som en bättre lösning än att låta någon annan äga nätet. Det kan också på- pekas att motsvarande risk snarare är högre eftersom en anslu- tande elproduktionsanläggning om högst 1 500 kW enligt nuvarande regelverk inte betalar för annat än en avgift för mätning, beräkning och rapportering, som avgiften mot befintligt nät inte är begränsad. Utredningen har sammanställt tariffer för 450 befintliga elpro- duktionsanläggningar som finns i elcertifikatssystemet. Mediantariffen för dessa anläggningar är per kWh. Det bör dock noteras att tarifferna i sammanställningen inte har tillämpats eftersom dessa elproduktionsanläggningar endast betalar den årliga kostnaden för mätning, beräkning och rapportering. Det måste även påpekas att tarifferna beräknas med olika metoder och metodvalet påverkar tariffnivån. Det finns ingen direkt tillsyn av vad som är skäli- ga nättariffer just för elproducenter, utan skäligheten för samtliga tariffer bedöms av huvudsakligen utifrån nätbolagets total- intäkter. Eftersom det inte finns någon bedömning om huruvida en viss tariff för en elproducent är skälig eller ej, går det heller inte att konstatera om en tariffbegränsning från t.ex. per kWh (före- slagen nättariff, ej skälighetsbedömd av ) ner till per kWh innebär en subvention om per kWh eller ej. Det kan ju vid en skälighetsbedömning visa sig att en skälig tariff är just per kWh. När det gäller underlaget till tabellen bör också noteras att utred- ningen avstått från att sålla bort andra värden än de som tydligt är De data som nätägarna respektive elproducenterna rappor- terat in som underlag har använts. Det kan finnas felaktiga data i materialet. Av det skälet är medianvärdet mer lämpligt att använda än medelvärdet som i detta fall ligger på /kWh. Samman- ställningen redovisas i bilaga 2. Storleken på produktionsanläggning- arna i underlaget är i genomsnitt 739 kW. Observera dock att an- läggningarna kan bestå av flera enheter. Trenden är tydlig att nättariffen blir relativt sett lägre ju mer el produktionsanläggningarna producerar, dvs. effektdelen i tariffen är signifikant. Större elproduktionsanläggningar ger lägre tariffer än små och anläggningar i har lägre tariffer än i norr. I under- laget finns fler elproduktionsanläggningar i än i norra, vilket beror på att det finns fler anläggningar i som har elcertifikat. Med fler nordliga anläggningar i underlaget skulle därmed medianvärdet öka. Det måste dock noteras att begränsnings- regeln om per kWh gäller nya elproduktionsanläggningar vilka kan antas vara betydligt större än de som finns i registret, vilket där- med torde innebära att ordinarie nättariff för dessa nya anläggningar kommer vara i genomsnitt lägre än genomsnittet i den presenterade listan. De geografiska olikheterna som innebär att ordinarie tariffer är högre i norra än i södra, beror främst på strukturen på stam- nätstariffen, eftersom en inmatning i norr innebär en avgift medan en inmatning i innebär en kreditering av den rörliga delen på tariffen. Detta faktum kommer att leda till att tarifferna i norr oftare kommer att begränsas till per kWh medan de ordinarie tarifferna i oftare kan vara per kWh. Den geografiska styrningen av var elproduktionen ska förläggas minskas något genom införande av detta förslag eftersom spannet mellan lägsta och högsta tariffer kommer att krympa. De ekono- miska förutsättningarna för att bygga förbättras mest för projekt i norr och de gynnas därmed. Begränsningen som kommer att finnas på lokal- och regionnät men inte på stamnätet kommer också i viss mån att styra mot att elproduktionsanläggningar ansluts mot lokal- eller regionnät. Allt detta motverkas dock av att begränsningen av tariffen endast finns . Om skulle fatta beslut om förändringar i certifikat- systemet, och detta skulle leda till prisökningar på certifikaten som kompenserar kostnadssänkningen för elproducenter orsakad av den föreslagna nättariff-begränsningen, så behövs inte detta undantag eftersom även nya små elproduktionsanläggningar som erhåller el- certifikat kommer att få del i höjningen av certifikatspriset. Man måste dock beakta att ett ökat certifikatspris inkluderar en osäker- het om intäktsnivån, medan en maximerad nättariff medför en säker övre gräns. Ur ekonomisk synvinkel för framtida investerare i ny förnybar elproduktion innebär en osäker intäkt att investeraren måste lägga till en riskpremie för att denna ska motsvara en säker tariffbegränsning. Om däremot en ökning av certifikatskvoterna leder till signifikant ökade intäkter så är detta bättre än sänkta kostnader om bara ökningen är tillräckligt stor. Ökade certifikatsintäkter gäller ju alla som investerar, medan sänkta kostnader (dvs. maximerad nät- tariff) ju enbart gäller vissa anläggningar. Certifikaten har den för- delen att kostnaden för dessa sprids ut på en stor andel av de svenska elanvändarna. En tariffbegränsning kan ha den nackdelen, om inte nätbolagen ändrar sin tariffstruktur, att det bara är de lokala elanvän- darna som är i samma område som produktionsanläggningarna som får något högre nättariff. Detta beror dock mycket på hur stort nät- bolaget är. Stora nätbolag har ofta en utjämnande konsumenttariff över stora områden. har anpassat sina producenttariffer till tariffnivån i grannländerna vilket medfört att dessa är relativt låga. Mycket talar för att det europeiska samarbetet på elhandelssidan kommer att öka ytterligare. Om detta skulle medföra att även an- passar sig till de tyska nolltarifferna för elproducenter, så måste det svenska tariffsystemet generellt ses över för att inte elproducenter på lokal- och regionnät ska missgynnas än mer jämfört med elpro- duktion på stamnätet. Det är viktigt att tidpunkterna för borttagandet av nuvarande tariffbegränsning för anläggningar med en effekt om högst 1 500 kW och den nya gränsen om max per kWh samordnas så att det inte uppstår ett glapp för vissa kraftverk då vare sig den ena eller den andra gränsen gäller. I tabell 4.8 har en analys av konsekven- serna för elproducenter och nätägare gjorts avseende ett införande av förslagen om 1 500 kW-gränsen enligt kapitel 4.4 och begräns- ningen av maximal tariff enligt kapitel 4.5. För produktionsanlägg- ningar större än 1 500 kW idrifttagna före sker ingen förändring. Om konsekvenser för nätägare kan tilläggas att i det fall ekonomiska reglering gäller fullt ut så kommer ökade intäkter till nätägare p.g.a. att nättariffen ökar för elproducenter att medföra att elanvändarna (eller andra producenter) får lägre nättariffer. Detta eftersom reglering gäller nätägarens totala tariffinkomster och därmed inte påverkas av förändrade regler för en speciell grupp. Vid lägre pro- ducenttariffer har nätägare på motsvarande sätt möjlighet att kom- pensera detta genom höjda tariffer för andra grupper. Med (-) avses möjlig negativ påverkan. (+) avser möjlig positiv påverkan. Tabell 4.8 Konsekvensanalys av tarifförslagen Nätägare (kostnad/intäkt kan Anläggning Elproducent föras vidare till tariffer för andra (-) Övergångsreglerna gör att dessa betalar en årlig avgift som motsvarar kostnaden för mätning, beräkning och rapportering , sedan ordinarie tariffnivå, vilket de annars inte skulle haft. (-) Dessa betalar endast en årlig avgift som motsvarar kostnaden för mätning, beräkning och rapportering fram till lagförändringens genomförande. Därefter en nättariff om maximalt /kWh plus fast avgift* efter produktionsstart. Nättariffen kan sedan eventuellt öka vilket den inte gjort med dagens regler. (+)Nätägaren erhåller en nättariff vilket de annars inte skulle haft. (+)Från lagens genomförande erhåller nätägare en nättariff om maximalt /kWh plus fast avgift*. Nättariffen kan eventuellt öka vilket den inte gjort med dagens regler. > 1 500 kW (+) Betalar ordinarie nättariff fram till lagför- ändringens genomförande. Sedan är nättariffen begränsad till maximalt /kWh plus fast avgift* under från produktionsstart. Med dagens lag finns ingen begränsning (-) Från lagens genomförande erhåller nätägare en nättariff om maximalt /kWh plus fast avgift* under från produk- tionsstart. Med dagens lag erhålls ingen begränsning * fast avgift avser den årliga avgiften som motsvarar kostnaden för mätning, beräkning och rapportering Den totala konsekvensen för elproducenter respektive nätägare (nätägarens kostnader/intäkter kan eventuellt föras vidare till andra kundgrupper) beror till stor del på framtida fördelning mellan nya anläggningar större eller mindre än 1 500 kW samt vilka nättariff- nivåer som kommer att acceptera som rimliga oavsett lagen om 3-öringen. Vad som inte framgår av tabellen är den samhällsekonomiska vinst som görs i och med att förslaget innebär att man tar bort 1 500 kW-gränsen och att tariffbegränsningen är tidsbegränsad vilket leder att nya elpro- ducenter får ett incitament till att ansluta sig vid rätt spänningsnivå. Detta medför, bland annat, att om utredningens förslag blir lag, så kommer det byggas färre anläggningar med en effekt om högst 1 500 kW eftersom incitamentet till denna suboptimering inte finns kvar. 4.6Timvis mätning, beräkning och rapportering – förslag om undantag för små elproducenter Utredningens förslag: I 4 § lag (2003:113) om elcertifikat införs ett undantag så att produktionens fördelning över tiden inte be- höver anges för produktionsanläggningar som är anslutna till låg- spänning med en säkringsnivå om högst . För dessa ska schablonavräkning användas. I samma paragraf införs möjligheten för små produktionsanläggningar att själva svara för den mät- ning och rapportering som ligger till grund för tilldelningen av elcertifikat. I ellagen (1997:857) införs ett undantag så att produktions- anläggningar som är anslutna till lågspänning med en säkrings- nivå om högst inte behöver mätas och rapporteras över tiden. För dessa anläggningar ska schablonavräkning tillämpas. Elproducenten har dock rätt att kräva timvis mätning och rappor- tering. Då har nätägaren rätt att ta betalt för detta. En elanvändare som är elproducent samt har ett säkringsabonnemang om högst , får välja att endast betraktas som elanvändare och därmed enbart betala en abonnemangsavgift för uttag. Utredningens bedömning: Huvudskälet till att införa ett undan- tag från timvis mätning för små produktionsanläggningar är, enligt utredningen, den höga kostnad som hanteringen medför som denna inte står i proportion till den ringa mängd el som produceras i anläggningar av denna storlek. Kostnaden för hanteringen av timvärden utgör ett avgörande hinder för att in- vesteringar i små anläggningar ska bli av och utan timvis mätning kan anläggningarna med dagens lagstiftning inte heller bli berät- tigade till elcertifikat. SERO uppskattar att det 2006 fanns 400TPF17FPT småskaliga produktionsanläggningar som inte är anslutna till el- certifikatssystemet på grund av för höga mätnings- och rapporte- ringskostnader. Med utredningens förslag förtydligas också rättig- heten för producenter att själva stå för mätning av rapportering till elcertifikatssystemet vilket innebär att denna tjänst utsätts för konkurrens. 17TP PT Elforsk rapport 06:48 Villkor för försäljning av el från nätanslutna solcellsanläggningar – nuläge och förbättringförslag. Lämna förslag till den lagstiftning och det regelverk i övrigt som krävs för att ett undantag från nuvarande krav på timvis mätning, beräkning och rapportering för inmatning av el från små anläggningar för förny- bar elproduktion skall kunna införas. I 3 kap. 10 § ellagen (1997:857) fastslås skyldigheten för den som har nätkoncession att mäta mängden överförd el och dess fördelning över tiden, vilket i praktiken innebär timvis mätning. Kostnaden för mätare med tillhörande insamlingsutrustning och för dess installa- tion i inmatningspunkten hos en elproducent ska debiteras elprodu- centen. Om flera sådana anläggningar är belägna i närheten av varandra och matar in el gemensamt på ledningsnätet, betraktas anläggning- arna som separata. I regeringens proposition (prop. 2001/02:56) Energimarknader i utveckling- bättre regler och tillsyn föreslog regeringen att det i ellagen skulle införas en möjlighet för nätkoncessionshavare att, under vissa förutsättningar, i det enskilda fallet få undantag från kravet på mät- ning av den inmatade elens fördelning över tiden. Skälet till att införa möjligheten till undantag var följande. En elmätare som bara mäter mängden inmatad el är av enkel konstruktion och därför ganska billig. En elmätare som därutöver mäter inmatningens fördelning över tiden är mer komplicerad och därför dyrare både vad gäller installation och drift än den enklare typen av mätare. Dessa kost- nader ansågs av regeringen inte stå i proportion till den ringa mängd el som produceras i de små produktionsanläggningarna. Förslaget godkändes av (bet. 2001/02:NU9) varefter den föreslagna regleringen trädde ikraft . Undantaget var utfor- mat på följande sätt. Endast nätkoncessionshavare fick ansöka om undantag. Ett undantag fick avse mätningen i inmatningspunkter där el från små produktionsanläggningar matas in på elnätet. I prak- tiken sker inmatning av el från små produktionsanläggningar bara på lokalnät. Sådana nät används med stöd för nätkoncession. Som små ansågs de anläggningar som har ett säkringsabonnemang om högst eller som kan leverera en effekt om högst 135 kW vid låg- spänning. Om undantag beviljades måste det avse samtliga sådana inmatningspunkter inom koncessionsområdet. Ärenden om undan- tag prövades av . Lagen om elcertifikat tillkom för att främja produktionen av elektricitet med användande av förnybara energikällor och torv (för- nybar el). I lagens 2 kap. 4 § anges bl.a. följande villkor för tilldel- ning av elcertifikat. Elcertifikat får bara tilldelas för sådan el vars inmatade mängd och dess fördelning över tiden har mätts och rap- porterats till kontoföringsmyndigheten enligt de föreskrifter som meddelats av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, till- synsmyndigheten. I regeringens proposition Elcertifikat för att främja förnybara energikällor (2002/03:40) föreslog regeringen att möjligheten att få dispens från kravet på mätning av inmatningens fördelning över tiden beträffande små produktionsanläggningar skulle slopas. För- slaget tillstyrktes i remissrundan av , , och medan SERO och avstyrkte. Undantagsparagrafen i 3 kap. 10 a § ellagen, upphävdes sedermera genom lag (2003:117).