sou · GWB3113 · 2009-01-01 00:00:00 — Tredje åldern är en beteckning för den period efter pensione- ringen som karaktäriseras av frånvaron av allvarliga sjukdomar och funktionsnedsättningar. Det är i regel personer som befinner sig i denna ålder som söker sig till seniorbostäder. Det är angeläget att ta tillvara det intresse och den kraft som finns hos personer i den tredje åldern. Att flytta till en bostad som man själv aktivt valt och med möjligheter att söka sig till en omgivning där man kanske delar värdegrund med andra boende är värdefullt och har en stödjande och förebyggande effekt (2008.) Fjärde åldern – den sista delen av livet karaktäriseras av sjuk- lighet och nedsatt fysisk och/eller psykisk funktionsförmåga. Man klarar sig inte längre helt själv utan blir på olika sätt och i olika hög grad beroende av andras vård och omsorg. Vården och omsorgen kan ombesörjas i den bostad där man redan bor, men för en del kan det kännas otryggt och ensligt och man önskar ett boende som kan erbjuda större möjligheter till stöd och samvaro. Tillgängliga bostäder och närområden ger i sig inte ett meningsfullt och innehållsrikt liv. De kan ge förutsättningar för ett sådant liv men det krävs också att det finns någon som driver på och initierar gemensamma aktiviteter av olika slag. När den egna förmågan till kontaktskapande aktiviteter av skilda slag försvagats till följd av hög ålder och/eller sjukdom behövs stöd och stimulans för att åstadkomma detta. Bra bostäder och goda boendemiljöer är alltså inte tillräckligt. Innehållet i och utformningen av de verk- samheter och tjänster som ska stödja den äldre människan under hennes åldrande har avgörande betydelse för möjligheten att få en meningsfull tillvaro till livets slut. För dem som är mycket förvirrade eller behöver hjälp vid ore- gelbundna tidsintervall behövs ett särskilt boende med personal dygnet runt. Den tid man bor i särskilt boende är ofta relativt kort för dem som inte lider av demens. Denna sista tid i livet berör, på motsvarande sätt som i livets början, grundläggande frågor om vad det innebär att vara till och att vara människa. För att den enskilde ska känna sig trygg i detta Äldre personers bostäder och boende skede av livet bör verksamheten främst inriktas på ett värdigt omhändertagande och en meningsfull tillvaro livet ut. Men för- väntningarna, kanske t.o.m. kraven, på att den åldrande människan ska vara aktiv, självständig och oberoende är framträdande. De är självfallet positiva värden som bör värnas, men de kan också få oss att förtränga att även beroendet och döendet är en del av livet. Som tidigare i livet innebär också livet efter pensioneringen olika skeden med skilda problem och möjligheter. Under den inle- dande perioden av pensioneringen är en helt övervägande andel av de äldre friska, aktiva och har en mycket god livskvalitet. följs ofta av en period med ökad sjuklighet och successivt tillkommer inte sällan flera sjukdomar, vilket innebär en komplex medicinsk behandlingssituation och en större sårbarhet för olika typer av stress t.ex. lunginflammation, värmebölja, influensa eller liknande som kan sätta ned den äldres hälsa väsentligt. är egenvård och förebyggande hälsoarbete viktigt för att bibehålla en god livskvalitet (2008). I en studie som omfattade 385 äldre (medelålder ) under- söktes vad som skilde dem åt som hade hög, låg eller medelhög livskvalitet. De med låg livskvalitet () var som väntat äldst, skattade sin hälsa lågt, hade flera hälsoproblem, låg tillgång till socialt stöd och var mindre fysiskt aktiva än de båda andra grupperna. De som hade hög livskvalitet () skattade sin hälsa som god eller excellent, var fysiskt mera aktiva, nöjda med sitt sociala stöd och hade hög känsla av sammanhang2. Den grupp som hade medelhög livskvalitet () skattade sin hälsa som skaplig eller moderat, de var mindre fysiskt aktiva, hade lägre till- gång till socialt stöd och lägre känsla av sammanhang jämfört med dem som hade hög livskvalitet men bättre än dem som hade låg livskvalitet. Totalt var ca en tredjedel av den undersökta gruppen i riskzonen för låg till mycket låg livskvalitet (2008). De flesta äldre bor i det ordinära bostadsbeståndet. De bor därmed i bostäder som de själva valt att flytta till. bodde nästan en tredjedel av dem som var i villa och ytter- 2 Känsla av sammanhang är ett begrepp som utvecklats av Aaron Antonovsky (ref. ? )och fenomenet har visat sig vara en viktig faktor i att hantera svåra situationer genom hela livet. Äldre personers bostäder och boende ligare drygt två tredjedelar i lägenhet med bostads- eller hyresrätt. Det är först bland dem som är eller äldre som det är vanli- gare med särskilt boende än ordinärt boende (tabell 11.1). Tabell 11.1 Andel boende i villa, bostadsrätt/hyresrätt och särskilt boende i åldrarna 65–. Andel i bostads-/hyresrätt Andel i särskilt boende Källa: HEK. Nästan en fjärdedel av det nuvarande bostadsbeståndet utgörs av bostäder som byggdes –1975 inom ramen för det s.k. miljon- programmet. I dessa bostäder är underhållsbehoven i regel stora. Det gäller såväl flerbostadshusen som småhusen. De fastigheter som står inför omfattande underhållsbehov brister sannolikt också i tillgänglighet. Ca en fjärdedel av landets knappt 4,5 miljoner bostäder upp- skattas vara tillgängliga. De nya bostäder som byggs, mellan 30 000 och 35 000, ska ha den tillgänglighet som gällande bygg- regler kräver, men så är inte alltid fallet. Nästan hälften av dem i åldrarna och däröver bodde 2002/2003 i en bostad med bristande tillgänglighet genom att bostaden inte låg i botten- våningen och hiss till våningsplanet saknades. bodde i bostäder som inte var tillgängliga för rullstolsburna personer (2006). har antalet seniorbostäder ökat kraftigt. Kommuner och Landsting har följt utvecklingen och uppger kommunerna att det numera finns ca 32 800 sådana bostäder i landet. Enligt bostadsmarknadsenkät rapporterar av kommunerna att bostadsmarknaden präglas av bostadsbrist. Knappt hälften av dessa är små kommuner med färre Äldre personers bostäder och boende än 25 000 invånare. En fjärdedel av de kommuner som rapporterar bostadsbrist uppger dessutom att situationen kommer att förvärras . Framför allt är det brist på små och mellan- stora hyreslägenheter. Pensionärer som vill flytta till en mindre bostad är den grupp människor som flest kommuner lyfter fram. Men även hushåll med höga krav på ett attraktivt läge påverkas av bostadsbristen. Många kommuner uppger också att de arbetar intensivt för att kunna erbjuda bostäder i attraktiva lägen, vilket kan öka inflyttningen till kommunen. Förutom brist på attraktiv mark uppger kommunerna att höga produktionskostnader är ett hinder för ökat bostadsbyggande. 11.3Äldres flyttbenägenhet och flyttmönster Benägenheten att flytta har varit låg bland äldre personer (2002), men tycks nu öka bland personer i åldrarna och däröver. Med ökad ålder finns också en tydlig tendens till att flytta från sitt ägda småhus och en svag tendens till att inom kommunen flytta till centrumnära lägen. Vilken typ av bostad man flyttar till beror dels på vilket utbud som finns, dels på den enskildes preferenser och ekonomiska förutsätt- ningar. Den ökande efterfrågan på och inflyttningar till s.k. senior- bostäder kan tolkas som ett uttryck för människors ökade benä- genhet att flytta till bostäder som inte bara erbjuder en god fysisk tillgänglighet utan också möjligheter till samvaro, gemenskap och ömsesidigt stöd. Ökad efterfrågan på fler boendealternativ för äldre torde också vara ett uttryck för att det numera finns fler äldre personer än . Det påverkar den sammanlagda efterfrågan oav- sett om benägenheten för att flytta förändras eller inte (Abramsson & Niedomysl 2008). Den nya generationen äldre har högre inkomster och utbildning än tidigare kohorter, vilket för med sig förbättrad hälsa, ökad medellivslängd och en aktivare livsstil. Det förstärker den efterfrågan som är resultatet av en ren volymföränd- ring. I en undersökning av orsakerna till flytt bland äldre konstateras att de vanligaste orsakerna är boendet, sociala orsaker och boende- miljön (Abramsson & Niedomysl 2008). Detta skiljer de äldre från dem som flyttar , vilka i större utsträckning anger jobb som orsak. En majoritet av de äldre flyttarna är också nöjda Äldre personers bostäder och boende med resultatet av sin flytt. Många av dem flyttar från en äganderätt till en hyresrätt och till en plats som man har relativt god känne- dom om. De äldres flyttbenägenhet förväntas inte se dramatiskt annor- lunda ut jämfört med . Man kommer att flytta för att förenkla sitt boende, ofta till något mindre och mer lättskött. De sociala skälen blir också viktiga. kommer rörligheten att öka bland äldre, inte minst på grund av ökade inkomster och utbildningsnivåer, vilket generellt främjar flyttbenägenheten. Då åldersgruppen är stor kommer också variationerna att vara stora, i preferenser och önskemål om olika boendealternativ såväl i stor- stadsregioner som på mindre orter. Den kanske största utmaningen är därför att kunna erbjuda en bredd av olika boendeformer, vilket ställer krav på lyhördhet och flexibilitet ute i kommunerna och hos bostadsföretagen (Abramsson & Niedomysl 2008). har antalet seniorbostäder/motsvarande ökat från drygt 11 000 bostäder till närmare 32 800. Det finns uppenbarligen en efterfrågan på bostäder av detta slag, vilka för- knippas med ökad bekvämlighet och ger förutsättningar för gemenskap och viss service. Seniorbostäder är en del av ett breddat utbud av bostäder och tjänster inom den ordinarie bostadsmarknaden. För dem som driver utvecklingen och ansvarar för produktionen är det viktigt att profilera sig mot andra boendeformer, önskvärda kvaliteter och målgrupper. Därför finns det, och kommer att finnas, flera olika benämningar på seniorbostäder, vilka också kan ha olika inriktning på serviceutbudet och omfattningen av gemensamma aktiviteter m.m. På så sätt bidrar seniorbostäder, inom ramen för den ordina- rie bostadsmarknaden, till ökad mångfald av för äldre anpassade bostäder med olika upplåtelseformer. När seniorbostäder började byggas i större utsträckning var det framför allt med bostadsrätt som upplåtelseform. är hyresrätt den vanligaste formen av upp- låtelse. De allmännyttiga bostadsföretagen, ofta i nära samarbete med kommunen, uppmärksammar i allt högre utsträckning behovet av bostäder som är anpassade till den åldrande människans behov. Äldre personers bostäder och boende Det har också, i vissa fall, varit en uttalad målsättning från kommu- nens sida. Seniorbostäder har i regel god tillgänglighet, ibland t.o.m. med en högre nivå av tillgänglighet än vad som krävs i bygglagstift- ningen. Utbudet riktar sig till personer som önskar en bekvämare bostad vilken på olika sätt är anpassad till de förutsättningar som åldrandet medför. Framväxten av seniorbostäder är ett uttryck för möjligheten att tillgodose en efterfrågan från individer som själva bedömer sitt behov av olika boendemiljöer. Huruvida seniorbostäder kan till- godose dessa behov behöver utvärderas utifrån den enskilde indivi- dens förväntningar på boendet. Uppföljningar och utvärderingar saknas om huruvida dagens seniorbostäder har varit framgångsrika i detta avseende, men också om hur de fungerat i ett förebyggande perspektiv. Den fysiska utformningen av och tillgängligheten i seniorbostä- der är alltså betydelsefull, men minst lika viktigt är den möjlighet till gemenskap och stöd som en bostad av detta slag erbjuder. Att intresset för upplåtelseformen kooperativ hyresrätt har ökat kan ses som ett uttryck för detta. Upplåtelseformen regleras i lagen (2002:93) om kooperativ hyresrätt. Men även förekom den kooperativa hyres- rätten som försöksverksamhet med stöd av särskild lagstiftning. De bostäder som upplåts som kooperativa hyresrätter har ofta ett större inslag av social gemenskap än andra upplåtelseformer. Det är ofta möjligheten till gemenskap och delaktighet som människor söker när de väljer att flytta in i ett sådant boende. De boende är i större utsträckning delaktiga i beslut om sin vardag som krav ställs på dem från föreningen. Gemensam mathållning, städ- ning och underhåll av fastigheten kan t.ex. vara obligatoriska inslag. För att få hyra en lägenhet måste man vara medlem i den koopera- tiva hyresrättsföreningen. Förutom en avgift för själva medlem- skapet tar föreningen ofta ut en särskild insats i samband med att lägenheten upplåts. Det finns numera seniorbostäder i de tre storstadskommunerna och i nästan alla större städer. En hel del, ca 10 800, har tidigare ingått i kommunernas utbud av särskilda bostäder men omvandlats till seniorbostäder. Enligt bostadsmarknadsenkät kom- mer ytterligare ett antal särskilda boendeformer att omvandlas till seniorbostäder . Men en tydlig minskning av omvandlingar kan märkas som nybyggnationerna ökar. Äldre personers bostäder och boende Av de planerade seniorbostäderna 2006 skulle omvand- las från särskilda boendeformer. Motsvarande andel 2008 var . Nyproduktionerna stod för av de planerade senior- bostäderna 2006 medan andelen hade ökat till 2008. bedömer att ungefär 5 000 seniorbostäder kommer att tillskapas genom nybyggnation . Genom ombygg- nationer kommer ytterligare omkring 1 000 seniorbostäder att byggas. 11.5Kvarboende – möjlighet eller tvång? Äldre ska få möjlighet att bo kvar i sin egen bostad. Denna inriktning i vård- och omsorgsarbetet, den s.k. kvarboendeprincipen, har varit förhärskande till- baka. Ett viktigt motiv för ädelreformen var också att den enskilde inte skulle behöva flytta mellan olika boende- och vårdformer i livet, dvs. från den egna bostaden till ålder- domshem och därifrån till sjukhem eller långvården, när de medi- cinska behoven ökade i omfattning. I rapporten för äldre- omsorgen (1989) anges som ett av de dåva- rande strukturella och funktionella problemen att äldre personer i onödan tvingas att flytta mellan olika boende- och vårdformer. I dagens debatt framförs ibland att kvarboendet tillämpas i sådan utsträckning att det uppfattas som ett tvång. Gränsen för att bo kvar har förskjutits så att allt fler vill, men får inte flytta till sär- skilt boende. Avslag på ansökningar till särskilt boende skulle tyda på detta. Men uppgifter av detta slag är också motsägelsefulla. Det förekommer att personer som fått avslag , när de fått del av de tjänster som erbjudits istället, varit nöjda med att de fått möjlighet att bo kvar hemma (2008). Under de senaste drygt trettio åren har stödet för att människor ska kunna bo kvar i sina hem, även när vård och omsorgsbehoven ökar, successivt byggts ut och förbättrats. Utbyggnaden av kvälls- och nattpatruller bidrog i hög grad till att fler kunde bo kvar hemma. Trygghetslarm, dagverksamheter och Äldre personers bostäder och boende bostadanpassningsbidrag är andra exempel på insatser som har haft och har betydelse i sammanhanget. Enligt socialtjänstlagen3 bör socialnämnden genom hemtjänst, dag- verksamheter eller annan liknande tjänst underlätta för den enskilde att bo hemma och ha kontakt med andra. Drygt 153 000 personer i åldrarna och däröver, som bodde i ordinärt boende, fick hemtjänstinsatser 2007 (tabell 11.2). Detta motsvarar av alla i åldersgruppen . Tabell 11.2 Antal och andel personer som var beviljade hem- tjänst 2000–2006 65–79 år Källa: 2008b. var 42 793 personer i åldrarna 65–bevil- jade hemtjänst och 110 930 personer i åldrarna och däröver. Den tidigare trenden inom (perioden –1997) med allt fler äldre med omfattande insatser (i timmar räknat) och allt färre med mindre insatser har alltså brutits. under 2000- talet har såväl fler som en större andel äldre fått insatser, som omfattat 1–9 beviljade timmar och en relativt andel har fått omfattande insatser; 50 beviljade timmar eller mer (2008). 3 3 kap. 6 § socialtjänstlagen (2001:453) Äldre personers bostäder och boende Dagverksamheter är ett individuellt behovsprövat stöd enligt soci- altjänstlagen. I en vägledning till lagen anges att dagcentraler av olika slag är till för utsatta grupper med omfattande vårdbehov t.ex. äldre, funktionshindrade, dementa, psykiskt sjuka och missbrukare. Dagverksamheter kan omfatta olika former av sysselsättning, gemenskap, behandling, rehabilitering m.m. Kommunerna har enligt hälso- och sjukvårdslagen ansvar för hälso- och sjukvårds- insatser vid dagverksamheter. Verksamheten kan bedrivas i fri- stående enheter, men kan också finnas i anslutning till en särskild boendeform för att kunna erbjuda dem som bor där meningsfulla aktiviteter och social samvaro under en del av dagen. Knappt 10 000 äldre hade 2007 ett biståndsbeslut om dagverk- samhet, varav drygt 6 000 var i åldrarna och däröver. Detta innebär att antalet personer som beviljats dagverksamhet som indi- viduellt behovsprövat stöd minskat med ca 4 500 . I sig behöver inte detta betyda att färre personer har tillgång till sär- skilda aktiviteter eftersom de uppgifter som finns i officiell statistik endast omfattar dem som har beviljats dagverk- samhet efter behovsprövning enligt socialtjänstlagen. Det finns i kommunerna dagverksamheter av olika slag som inte prövas enligt socialtjänstlagens bestämmelser om rätt till bistånd. Men det saknas uppgifter om hur många sådana det finns och vilken inriktning de har. Det är heller inte känt om eller i vilken utsträckning insatser enligt LSS och (se nedan) för dem delvis ersatt behovsprövade dagverksamheter enligt socialtjänstlagen. Andra stödinsatser i ordinärt boende Omkring 145 000 personer hade trygghetslarm. Bland dem i åldrarna 65–var det knappt 35 000 som hade sådant larm, men något fler än 110 000 larm hade beviljats dem i åldrarna och däröver. Anhörigbidrag/Hemvårdsbidrag är något vanligare bland perso- ner i den yngre åldersgruppen, närmare 2 800, medan motsvarande siffra bland dem är knappt 2 500. Boendestöd avser stöd i den dagliga livsföringen som riktar sig till särskilda målgrupper, bl.a. personer med psykiska funktions- nedsättningar. Detta stöd kan vara såväl praktiskt som socialt för Äldre personers bostäder och boende att stärka en persons förmåga att klara vardagen i bostaden och ute i samhället. Drygt 1 000 personer hade boendestöd . Det var vanligast bland dem i åldersgruppen 65–(ca 840 stycken). Stöd av kontaktperson/kontaktfamilj är mindre vanligt. Drygt 400 personer hade en sådan insats 2007 (2008b). Äldre med LSS och Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, är en rättighetslag som ger rätt till tio olika insatser för särskilt stöd och service som människor kan behöva, utöver det som de kan få genom annan lagstiftning. Personlig assistans enligt lagen (1993:389) om assistansersättning ska vara ett personligt utformat stöd som ges av ett begränsat antal assistenter till den som på grund av omfattande och varaktiga funktionsnedsättningar behöver hjälp med grundläggande behov (personlig hygien, måltider, klä av och på sig, kommunicera med andra eller annan hjälp som förutsätter ingående kunskap om personen med funktionsnedsättning). Den som har behov av personlig assistans för sina grundläggande behov har också rätt till personlig assistans för andra personliga behov. Bestämmelserna i och omfattade ursprungligen endast personer med funktionsnedsättningar , men är det möjligt att få behålla insatsen även som ålders- pensionär. Insatsen måste emellertid ha beviljats innan personen ifråga fyllt – det är ett villkor. Antalet assistanstimmar kan heller inte utökas efter det att man fyllt . Antalet äldre som har insatser med stöd av LSS och ökar. Det är också allt fler som beviljas personlig assistans eller åren ålderspensioneringen. fanns det 276 personer med personlig assistans enligt LSS, 1 406 med assistansersättning enligt och 64 personer med LSS och , sammanlagt 1 746 personer. Kunskapen om denna växande grupp äldre är mycket begränsad (2008). Äldre personers bostäder och boende Bostadsanpassningsbidrag som ska underlätta för den enskilde som vill bo kvar i sin bostad eller boendemiljö har med olika utformning funnits . Verksamheten regleras numera i lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m., som trädde i kraft . upphörde det riktade statsbidraget till kommunerna för bostadsanpassning i samband med att kommu- nerna fick mer generella bidrag för sin verksamhet. Bostadsanpassningsbidrag lämnas till en enskild person som äger en bostad för permanent bruk eller innehar en sådan bostad med hyres- eller bostadsrätt. Bidrag kan lämnas för att anpassa fasta funktioner i eller i anslutning till den bostad som ska anpassas, men bara om åtgärderna är nödvändiga för att bostaden ska vara ända- målsenlig som bostad för en enskild person med funktionsnedsätt- ning. Återställningsbidrag lämnas till ägaren av bostadshuset om anpassningsåtgärden utförts med stöd av lagen om bostadsanpass- ningsbidrag och om bostaden kan utnyttjas för sitt ändamål och åtgärden är till nackdel för andra boende. För att åter- ställningsbidrag ska beviljas krävs också att husägaren ska ha till- försäkrat kommunen rätt att anvisa anpassad lägenhet när den blir ledig till någon annan bostadssökanden med funktionsnedsättning. beviljades 72 700 bostadsanpassningsbidrag till en sammanlagd kostnad om (2008c). Bidragsbeloppen är oftast små. av bidragen 2007 understeg och var lägre än . Bidrag lämnas också till åtgärder i särskilt boende. Sådana bidrag omfattar av det totala antalet bostadsanpassnings- bidrag. Åtgärderna i särskilt boende är mindre omfattande jämfört med insatser i andra bostäder. Den sammanlagda kostnaden uppgår till av den totala kostnaden för bostadsanpassnings- bidrag. Dörrautomatik i flerbostadshus är en vanlig åtgärd liksom installation av handikapphiss. Men justering av trösklar och anpassning av badrum är de vanligaste anpassningarna med stöd av bidraget. De flesta ansökningar om bostadsanpassningsbidrag beviljas. av antalet ansökningar avslås. I av fallen beror det på att fastighetsägaren inte lämnar sitt medgivande. Äldre personers bostäder och boende Även om kostnaderna för bostadsanpassning kan variera mycket år sett till en enskild kommun finns det ändå tydliga och ganska stabila regionala skillnader i kostnaderna och per invånare. Detta kan ha att göra med befolkningens sammansättning och bostadsbestånd. Över genomsnittet återfinns , Väster- och , men även , , , och . Betydligt under genomsnittet ligger , , och Öster- götlands län. 11.5.2Optimalt boende under åldrandet? Det finns ett betydelsefullt samband mellan människa och miljö, vilket blir ännu mer betydelsefullt när människans förmåga och reservkapacitet begränsas, fysiskt, psykiskt eller socialt. Detta gäller särskilt de äldre som lever med betydande funktionsnedsätt- ningar. Frågan om boende och kvarboende ska ses i detta samman- hang. Ett optimalt boende i en fas av livet och åldrandet behöver inte vara liktydigt med ett optimalt boende i en annan fas. Men om man i den offentliga debatten framhåller kvarboende som det bästa för alla, framställs implicit ändrat boende under åldrandets olika skeenden som skadligt i en eller annan mening (2008). Dessutom blandas olika begrepp ihop. Begrepp som handlar om äldres vilja till oberoende och kontroll över det egna livet etc. används som om de vore knutna till bostaden. Underförstått finns uppfattningen att man inte kan vara autonom, bli respekterad, ha kontroll över sitt liv om man bor i en kollektiv boendeform. Men ända fram till det sista skedet av livet vill äldre personer oftast ha kontroll, vara oberoende, vara respekterade och autonoma. Dessa upplevelser är möjligen de viktigaste aspekterna i känslan av att vara hemma eller hemmastadd. Upplevelsen av att vara hemma kan hotas även i den egna bostaden, där man tillbringat de senaste 30–40 åren av sitt liv. Detta sker om bostaden känns som ett fängelse, en plats där osäkerhet, otrygghet eller liknande dominerar till följd av att man inte längre har kontroll, tillit till sin förmåga och därmed inte kan agera på ett oberoende sätt.