sou · GWB358d4 · 2009-01-01 00:00:00 — Det är därför självklart att ett muntligt åtagande inte är tillräckligt varför det dessutom inte behöver sägas att åtagandet ska vara skriftligt. Ordet skriftligt tas alltså bort. Kravet på fastställt formulär begränsar inte möjligheterna att använda elektronisk kommunikation. Bestämmelsen i 13 kap. 3 § andra stycket som gör det möjligt att lämna ett åtagande på medium för automatiserad databehandling får därför ingen mot- svarighet här. Se vidare kommentarerna till 38 kap. 1 och 2 §§. Bestämmelser för alla kontrolluppgifter När ska kontrolluppgifter lämnas? I paragrafen sägs att kontrolluppgifter ska lämnas för varje kalenderår och ha kommit in till närmast följande kalenderår. Paragrafen ersätter 14 kap. 1 § första stycket LSK, som har behållit sin ursprungliga lydelse (prop. 2001/02:25, s. 196 och 197). Av paragrafen framgår också att uppgifterna ska lämnas till . Paragrafen ersätter i denna del 14 kap. 2 § LSK som ändrades när ersatte och de tio skattemyndigheterna (prop. 2001/02:25, s. 197 och prop. 2002/03:99). Kontrolluppgifter om pensionsförsäkringar och tjänstepensionsavtal Paragrafen ersätter 14 kap. 1 § andra stycket LSK. Den särskilda tidsfristen för vissa kontrolluppgifter om pensions- försäkring och tjänstepensionsavtal beslutades i samband med att etableringskravet för avdrag för premiebetalningar till pensions- försäkringar utvidgades från svenska försäkringar till försäkringar meddelade inom EES (prop. 2007/08:55, s. 110). tidsfristen motiverades med att det var angeläget att snabbt får information om överföringar och överlåtelser av försäkringar och avtal samt om omständigheter som medför eller kan medföra att pensionskapitalet ska skattas av (prop. 2007/08:55, s. 62). Kontrolluppgifter om skogkonto, skogsskadekonto och upphovsmannakonto Innehållet i paragrafen är nytt. I fortsättningen ska kontrolluppgift lämnas om insättningar på skogskonto, skogsskadekonto och upphovsmannakonto. Skälen för detta finns i avsnitt 3.6.4. Insättningar med avdragsrätt för år 1 kan göras fram till och med år 2, dvs. fram till för att lämna deklaration för år 1. Att kontrolluppgift ska lämnas år 2 är därför ett problem. För att lösa det sägs här att kontrolluppgifter om insättningar på nu aktuella konton ska ha kommit in till närmast följande kalenderår. På så vis kommer yrkade avdrag att kunna kontrolleras vid taxeringen då avdrag yrkas. Uppgifter som ska finnas i alla kontrolluppgifter I 15–23 kap. finns särskilda bestämmelser om vad kontrolluppgifter om olika intäkter och avyttringar ska innehålla. Här ges en allmän bestämmelse om innehåll som är gemensam för alla kontroll- uppgifter. Bestämmelsen reglerar alltså vilka uppgifter utöver de särskilt reglerade i 15–23 kap. som en kontrolluppgift ska innehålla. En motsvarande bestämmelse finns i 14 kap. 8 § LSK, som inte ändrats efter det att LSK trädde i kraft (prop. 2001/02:25, s. 197 och 198). I förarbetena till 14 kap. 8 § LSK sägs att med identifika- tionsuppgifter avses namn, organisations-, samordnings- eller personnummer och adressuppgifter (prop. 2001/02:25, s. 197 och 198). Enligt 10 kap. 17 § SBL ska en skattedeklaration innehålla nöd- vändiga identifikationsuppgifter. I förarbetena till den paragrafen sägs att det inte är nödvändigt att i lag ange vilka uppgifter som behövs, t.ex. arbetsgivarens personnummer, organisationsnummer eller särskilda redovisningsnummer, utan föreskrifter om vilka upp- gifter som behövs kan anges i förordning eller andra föreskrifter (prop. 1996/97:100, s. 570). Till nödvändiga identifikations- uppgifter hör även s.k. mervärdesskattenummer/VAT-nummer. Andra exempel på identifikationsuppgifter är medborgarskap och skatteregistreringsnummer. Bestämmelser om vilka identifikationsuppgifter som är nödvändiga kan meddelas genom verkställighetsföreskrifter. Regeringens befogenhet att meddela verkställighetsföreskrifter grundar sig direkt på regeringsformen varför ett bemyndigande från är överflödigt. Bestämmelser om vilka identifikationsuppgifter som ska lämnas och i vilka fall uppgifterna inte behöver lämnas kan därför ges i förordning eller efter regeringens bemyndigande i föreskrifter med lägre valör. Bestämmelser om sammandrag av kontrolluppgifter ges som verkställighetsföreskrifter Bestämmelserna i 14 kap. 9–12 §§ LSK om sammandrag av kontrolluppgifter flyttas till förordning. Ett sammandrag innehåller inga uppgifter som behövs för beskattningen utan fungerar i praktiken som ett missiv med information om hur många kontroll- uppgifter som lämnas totalt och vem kan kontakta vid eventuella frågor. Om sammandrag inte lämnas kan få fram nyssnämnda information på annat sätt. Det saknas därför skäl att kräva fullgörelse vid vite. Med hänsyn härtill och till att skyldigheten bara avser formen för hur kontrolluppgifter ska lämnas i vissa fall bör föreskrifter om sammandrag ges i förordning. Det bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om undantag från skyldigheten att lämna kontrolluppgifter som finns 18 kap. 1 § LSK (prop. 2001/02:25, s. 206 och 205) slopas och ersätts med förevarande paragraf. I stället för att som ange under vilka förutsättningar regeringen får föreskriva om undantag ges förutsättningarna för undantag direkt i lagen. Det behövs alltså inga ytterligare föreskrifter utan undantagen ska i fortsättningen följa direkt av lagen. En annan sak är att bestämmelsen om undantag kan behöva fyllas ut med verkställighetsföreskrifter. Bakgrunden till och skälen för den ändring som görs är följande. I förarbetena till LSK uttalade regeringen att vissa av de kontrolluppgifter som ska lämnas helt saknar betydelse för fastställandet av underlag för skatt eller för att beräkna pensions- grundande inkomst. Bemyndigandet för regeringen att föreskriva om undantag från kontrolluppgiftsskyldigheten infördes mot den bakgrunden och för att de uppgiftsskyldiga inte skulle behöva lägga ner arbete på att lämna onödiga uppgifter. I förarbetena påpekades att bemyndigandet enbart avsåg inskränkningar i uppgifts- skyldigheten (prop. 2001/02:25, s. 125, 205 och 206). Enligt 18 kap. 1 § LSK får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer föreskriva om undantag från skyldigheten att lämna kontrolluppgift enligt bestämmelserna i 6–13 kap. LSK om 1.undantaget inte kan antas försvåra kontrollen av att deklarationsskyldigheten har fullgjorts riktigt och fullständigt, 2.uppgiften saknar betydelse för beskattningen enligt lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta eller lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl., 3.uppgiften saknar betydelse för beräkningen av pensions- grundande inkomst enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension, och 4.undantaget inte påverkar åtaganden inom det internationella utbytet av information. Regeringen har inte meddelat några föreskrifter om undantag från skyldigheten att lämna kontrolluppgifter men har i 11 kap. 1 § FSK föreskrivit att kontrolluppgifter om begränsat skattskyldiga ska lämnas endast i den utsträckning och omfattning som Skatte- verket föreskriver. Av 12 kap. 4 § LSK följer vidare att ska meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för verkställig- heten av LSK. har med stöd av 18 kap. 1 § LSK och 11 kap. 1 § FSK meddelat föreskrifter om i vilken utsträckning och omfattning kontrolluppgifter ska lämnas för begränsat skattskyldiga (SKVFS 2005:10 och 2006:21). Med stöd av nämnda paragraf i LSK och 12 kap. 4 § FSK har meddelat föreskrifter om undan- tag från skyldigheten att lämna kontrolluppgifter i inkomstslaget kapital (RSFS 2003:24). Föreskrifter om grunderna för skatteförfarandet tillhör det obligatoriska området och ska meddelas i lag. Även om kontroll- uppgiftssystemet utgör en av grunderna i skatteförfarandet kan inte detaljerade föreskrifter om vilka kontrolluppgifter som ska lämnas anses tillhöra grunderna för skatteförfarandet. Däremot är skyldig- heten att lämna uppgifter sanktionerad genom skattebrottslagen (1971:69) och den uppgiftsskyldige kan föreläggas vid vite att fullgöra skyldigheten. Det rör sig därför om ett åliggande för enskilda. Eftersom åliggandet inte tillhör grunderna för skatte- förfarandet är delegation enligt 8 kap. 7 § RF i princip möjlig. Skatteförfarandet täcks dock inte av de ämnen inom vilka delegation är tillåten. Föreskrifter om skyldighet att lämna kontrolluppgifter ska därför ges i lag. Det väcker frågan om det är förenligt med RF att, som gjorts i 18 kap. 1 § LSK, bemyndiga regeringen att meddela undantag från de i lag meddelade uppgiftsskyldigheterna. Regeringen ges genom nu aktuellt bemyndigande befogenhet att begränsa omfattningen av ett i lag meddelat åliggande. I förarbetena till RF sägs att även sådana föreskrifter, som ju kan sägas gå i berättigande riktning för de enskilda, räknas till betungande offentligrättsliga föreskrifter och ska därför enligt 8 kap. 3 § RF meddelas i lag. Med andra ord om en skyldighet ska föreskrivas i lag enligt RF gäller det även undantag från skyldigheten. Det får dessutom i många fall anses följa av den formella lagkraftens princip (prop. 1973:90, s. 301). Denna princip kommer till uttryck i 8 kap. 17 § RF där det sägs att en lag inte får ändras eller upphävas annat än genom lag. Det faktum att regeringen enbart ges befogenhet att mildra ett åliggande innebär alltså inte att bemyndigandet kan anses förenligt med RF. Förutsättningarna för att regeringen ska få föreskriva om undantag är dock förhållandevis konkreta varför det nog är rimligt att se på de föreskrifter som regeringen meddelar med stöd av bemyndigandet som falska verkställighetsföreskrifter. Det behövs inget bemyndigande för att regeringen ska få meddela verkställighetsföreskrifter utan befogenheten följer direkt av 8 kap. 13 § RF. De förutsättningar som gäller för att regeringen ska få föreskriva om undantag hade i stället kunnat gälla som direkta förutsättningar för undantag. Regeringen hade då, om förutsätt- ningarna haft en acceptabel grad av konkretion, kunnat fylla ut Författningskommentar – skatteförfarandelagen SOU 2009:58 bestämmelsen om undantag genom äkta verkställighets- föreskrifter. Även om den lagstiftningsteknik som används i 18 kap. 1 § LSK kan sägas rimma illa med systematiken i 8 kap. RF får det ändå anses att bemyndigandet i 18 kap. 1 § LSK är förenligt med RF. Skälet är att samma resultat hade kunnat uppnås genom äkta verkställighetsföreskrifter, dvs. med en lagstiftningsteknik i linje med systematiken i 8 kap. RF. Innehållsmässigt synes alltså de båda alternativen vara likvärdiga. För de enskilda är det dock av stor betydelse vilket av de två alternativen som väljs. Dagens lagstift- ningsteknik (bemyndigande att meddela falska verkställighets- föreskrifter) ger regeringen befogenhet att avgöra om det överhuvudtaget ska finnas några undantag. De enskilda kan inte åberopa dagens bemyndigande men hade kunnat åberopa en bestämmelse om undantag och det oavsett om regeringen hade utfärdat några verkställighetsföreskrifter eller inte. Eftersom skyldigheten att lämna kontrolluppgift är straffsanktionerad är det en viktig skillnad. Mot bakgrund av det nu sagda ersätts dagens bemyndigande med förevarande paragraf som direkt anger förutsättningarna för undantag för skyldigheten att lämna kontroll- uppgift. Om förutsättningarna i paragrafen är uppfyllda behöver kontrolluppgift alltså inte lämnas. Förutsättningarna för undantag motsvarar i stor utsträckning de förutsättningar som gäller för regeringens föreskriftsrätt. Dessa förutsättningar kommenteras i förarbetena till LSK (prop. 2001/02:25, s. 206 och 207). Det är viktigt att påpeka att samtliga förutsättningar måste vara uppfyllda för att en föreskriven uppgift inte ska behöva lämnas. Uppgifter om inkomster och utgifter som är skattefria respek- tive inte avdragsgilla saknar betydelse för beskattningen. Uppgift behöver t.ex. inte lämnas om räntor som är skattefria enligt 8 kap. 6 och 7 §§ IL. Detsamma gäller ränteutgifter som inte får dras av enligt 9 kap. 7 och 8 §§ IL. 1 och 2 §§ Paragraferna inleder kapitlet och anger dess innehåll. Vem ska lämna skattedeklaration? I paragrafen sägs vem som ska lämna skattedeklaration. Den som är skyldig att göra skatteavdrag, betala arbetsgivaravgifter eller är skattskyldig för mervärdesskatt eller punktskatt ska lämna en skattedeklaration. Arbetsgivaravgifter, skatteavdrag, mervärdes- skatt och punktskatt ska alltså redovisas i en skattedeklaration. Paragrafen ersätter 10 kap. 9 och 9 a §§ SBL (prop. 1996/97:100, s. 567 och prop. 2001/02:127). Skatt enligt lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta ska tas ut enligt förevarande lag. Utbetalares skyldighet att göra avdrag för sådan skatt i stället för preliminär skatt kommer alltså i fortsättningen att regleras i den här lagen. Till skillnad från i skattebetalningslagen (10 kap. 9 § 2 SBL) behöver det därför inte anges särskilt att den som är skyldig att göra skatteavdrag för särskild inkomstskatt ska lämna skattedeklaration utan det följer av punkten 1. Vanligtvis är det den skattskyldige själv som ska lämna skatte- deklaration. Det finns dock ett antal undantag då det i stället är en för skatteförfarandet särskild företrädare som ska deklarera, nämligen ombud för generalrepresentation, representant för enkelt bolag eller partrederi, huvudman för mervärdesskattegrupp, skatterepresentant för utländsk försäkringsgivare och ombud för utländsk företagare. Dessa representanters skyldighet att deklarera för huvudmannen framgår av bestämmelser i 5 kap. och 6 kap. 2 § (motsvarande bestämmelser finns i 23 kap. SBL). är regleringen inte konsekvent eftersom det i ett fall även finns en särskild deklarationsbestämmelse. Enligt 10 kap. 9 § 4 och 5 SBL är det nämligen huvudmannen för en mervärdesskattegrupp och inte gruppen som ska lämna deklaration. Denna reglering är överflödig och får därför ingen motsvarighet. I fortsättningen framgår det alltså av förevarande paragraf att den skattskyldige ska lämna deklaration. Att en sådan företrädare som avses i 5 kap. och 6 kap. 2 § ska fullgöra skyldigheten för den skattskyldiges räkning framgår av bestämmelserna i det kapitlet. Deklarationsbestämmelsen blir härigenom enklare som deklarationsskyldigheten för samtliga sådana företrädare som avses i 5 kap. och 6 kap. 2 § regleras på samma sätt. I punkten 3 föreskrivs genom en hänvisning till bestämmelserna om registrering att vissa näringsidkare som inte är skattskyldiga för mervärdesskatt ska lämna skattedeklaration. Det rör sig om näringsidkare som har rätt till återbetalning av mervärdesskatt. En sådan näringsidkare ska ansöka om återbetalning i en skatte- deklaration. Bestämmelserna om deklarationsskyldighet för den som har rätt till återbetalning av mervärdesskatt trädde i kraft (prop. 2001/02:28, s. 57–59 och 67). senare justerades bestämmelserna (prop. 2001/02:127, s. 148–153 och 163–165). sägs i en särskild punkt att handelsbolag som är skatt- skyldigt enligt mervärdesskattelagen ska lämna skattedeklaration. Det följer dock av punkten 2 och här ges därför handelsbolagen ingen egen punkt. Den som ska jämka ingående mervärdesskatt enligt 8 a kap. eller 9 kap. 9–13 §§ ML är inte alltid skattskyldig. Eftersom jämkningen ska redovisas i en skattedeklaration anges därför särskilt i punkten 4 att den som ska jämka ingående mervärdesskatt ska lämna skattedeklaration. I punkten 5 sägs att den som är skattskyldig för punktskatt enligt någon av de lagar som anges i 3 kap. 12 § ska lämna en skattedeklaration. Av 7 § följer att punktskatten ska redovisas i en punktskattedeklaration. Bestämmelsen här och bestämmelsen där ersätter 10 kap. 9 a § SBL. Punkten 5 omfattar inte personer som har rätt till sådan återbetalning m.m. av punktskatt och som avses i 53 kap. 5 §. Det gäller givetvis under förutsättning att de inte är skattskyldiga enligt någon av punktskattelagarna. Ansökan om återbetalning görs hos (prop. 2001/02:127, s. 169). Beslutet om återbetalning ska enligt 53 kap. 5 § anses som ett beslut om punktskatt. Innehållet i punkten 6 är nytt. Där sägs att om skatt enligt lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta ska redovisas av den skattskyldige, ska han eller hon lämna en skattedeklaration. Så är enligt 13 kap. 5 § fallet när utbetalaren är hemmahörande i utlandet. Om utbetalaren är svensk ska den särskilda inkomst- skatten betalas genom skatteavdrag. En svensk utbetalare är deklarationsskyldig enligt punkten 1. Begreppet skattedeklaration är ett samlingsbegrepp. Av 4–10 §§ följer att skyldigheten att lämna skattedeklaration fullgörs genom att den deklarationsskyldige lämnar arbetsgivardeklaration, för- enklad arbetsgivardeklaration, mervärdesskattedeklaration, punkt- skattedeklaration, särskild skattedeklaration eller särskild inkomstskattedeklaration. Syftet med att lagtekniskt dela upp redovisningen på fler deklarationer än är att regelverket ska bli tydligare. Utöver termen skattedeklaration används i skattebetalnings- lagen bara förenklad skattedeklaration, punktskatte- deklaration och särskild skattedeklaration. Av 10 kap. 9 a § andra stycket SBL följer att om inget annat anges gäller bestämmelserna om skattedeklarationer även punktskattedeklarationer. I 10 kap. 13 a § tredje stycket och 32 c § tredje stycket sägs att vad som i vissa paragrafer sägs om skattedeklarationer gäller även förenklade och särskilda skattedeklarationer. I fråga om särskilda skatte- deklarationer gäller detta bara om inget annat särskilt anges. I 1 § sägs att i förevarande kapitel finns bestämmelser om att arbetsgivaravgifter, skatteavdrag, mervärdesskatt och punktskatt ska redovisas i skattedeklaration. Av 3 § följer vem som är skyldig att lämna skattedeklaration och i 4–10 §§ sägs hur denna skyldighet ska fullgöras. De deklarationer som ska lämnas enligt 4–10 §§ är med andra ord skattedeklarationer. Att bestämmelser där enbart termen skattedeklaration används gäller för alla olika varianter av skattedeklarationer behöver därför inte anges särskilt. Däremot förekommer det att det särskilt anges att en sådan bestämmelse inte gäller för en viss sorts skattedeklaration. Se t.ex. kommentaren till 5 §. Mot bakgrund av det nu sagda innehåller den här lagen inga motsvarigheter till 10 kap. 9 a § andra stycket, 13 a § andra stycket och 32 c § tredje stycket SBL. Vilken sorts skattedeklaration ska lämnas? Att den som har varit skyldig att göra skatteavdrag eller betala arbetsgivaravgifter ska lämna en skattedeklaration sägs i 3 §. Här sägs i första stycket att redovisningen i dessa fall ska ske i en arbetsgivardeklaration för redovisningsperioder. I andra stycket första meningen sägs att den som är registrerad ska lämna en arbetsgivardeklaration för varje redovisningsperiod. Att en deklaration ska lämnas för varje redovisningsperiod följer av 10 kap. 13 § första stycket SBL, som fick sin nuvarande lydelse i samband med att ersatte och de tio skattemyndigheterna (prop. 1996/97:100, s. 568 och 569 samt prop. 2002/03:99). Bestämmelsen i skattebetalningslagen om att en skatte- deklaration ska lämnas för varje redovisningsperiod gäller enligt ordalydelsen inte bara den som är registrerad. Av förarbetena och utformningen av andra stycket i 10 kap. 13 § SBL att döma är dock avsikten att skyldigheten att lämna en deklaration för varje redovisningsperiod bara ska gälla den som är registrerad. Denna avsikt har inte kommit till tydligt uttryck i lagtexten, vilket åtgärdas nu genom att det föreskrivs att den som är registrerad ska lämna en arbetsgivardeklaration för varje redovisningsperiod, dvs. även för perioder då det inte finns något att redovisa. Att en arbetsgivardeklaration ska lämnas för perioder då det finns något att redovisa följer av 3 § och 4 § första stycket. Om en deklaration lämnas av någon som inte är registrerad kommer personen att registreras och från och med registreringen vara skyldig att lämna deklaration även för redovisningsperioder då det inte finns något att redovisa. I 10 kap. 13 § andra stycket SBL, vars innehåll fanns med i den ursprungliga lydelsen av skattebetalningslagen, finns ett undantag från regeln att en skattedeklaration ska lämnas för varje redo- visningsperiod (prop. 1996/97:100, s. 568 och 569). Detta undantag regleras i fortsättningen här. Bestämmelserna i andra stycket andra meningen innebär i likhet med att om den registrerade upplyser om att det varken finns arbetsgivaravgifter eller skatteavdrag att redovisa för en viss redovisningsperiod behöver ingen arbetsgivardeklaration lämnas för den perioden. Eftersom undantaget gäller arbetsgivardeklarationen omfattar det till skillnad från dagens undantag även dem som är registrerade för mervärdesskatt och punktskatt. De slipper alltså lämna en arbets- givardeklaration för redovisningsperioder då det inte finns något att redovisa om de skriftligen upplyser om det. En annan sak är att det följer av 6 § att den som är registrerad för mervärdesskatt inte kan komma från skyldigheten att lämna en mervärdesskattedeklaration även för perioder då det inte finns något att redovisa. Motsvarande gäller enligt 7 § den som är registrerad för punktskatt. När möjligheten att lämna en förenklad skattedeklaration infördes tillkom bestämmelsen i 10 kap. 13 § SBL om att undantaget även gäller om en sådan deklaration ska lämnas (prop. 2000/01:7, s. 30). Den bestämmelsen förs nu över hit. idkare som inte ska redovisa vare sig skatteavdrag eller arbetsgivaravgifter för aktuell period behöver alltså inte lämna en vanlig arbetsgivardeklaration bara för att han eller hon som privatperson ska lämna en förenklad arbetsgivardeklaration. Skillnaden mellan att lämna en arbetsgivardeklaration och att skriftligen upplysa om att det inte finns något att redovisa kan uppfattas som hårfin. En upplysning kan dock utan administrativa komplikationer avse flera redovisningsperioder. Undantaget har därför betydelse för näringsidkare med säsongs- betonad verksamhet. När säsongen är slut kan de helt enkelt upplysa om att de inte kommer att ha något att redovisa förrän nästa säsong. Motsvarigheten till de bestämmelser som ges här finns i 10 kap. 13 a § SBL. Här används dock termen förenklad arbetsgivar- deklaration i stället för dagens term förenklad skattedeklaration. Möjligheten för fysiska personer och dödsbon att redovisa skatteavdrag och arbetsgivaravgifter i en förenklad skatte- deklaration i stället för i en vanlig skattedeklaration infördes (prop. 2000/01:7). Tanken med reformen var att det skulle bli enklare för privatpersoner, som anlitar någon tillfälligt, att redovisa skatteavdrag och arbetsgivaravgifter. Bestämmelserna om förenklad skattedeklaration förtydligades i samband med att punktskatterna infogades i skattekontosystemet 2003 (prop. 2001/02:127, s. 169 och 170). gjordes två justeringar i bestämmelserna (prop. 2003/04:19, s. 67). En förutsättning för att få använda den förenklade deklarationen ska alltjämt vara att ersättningen för arbetet inte är en utgift i en näringsverksamhet som utgivaren bedriver. Eftersom en förenklad arbetsgivardeklaration i likhet med den förenklade skattedeklaration ska fungera som kontrolluppgift måste en deklaration lämnas för varje betalningsmottagare. Däremot behöver en deklaration inte lämnas för varje redo- visningsperiod utan bara för perioder under vilka ersättning för arbete betalats ut. I 10 kap. 13 a § tredje stycket SBL föreskrivs att vad som i vissa bestämmelser sägs om skattedeklarationer även ska gälla förenklade Vid tillkomsten av den bestämmelsen uttalade Lagrådet, med hänvisning till att skattedeklarationer och förenklade sådana var två olika begrepp, att det inte var självklart att bestämmelser om skattedeklarationer även skulle gälla för förenklade skattedeklarationer om inte annat angavs eller framgick av sammanhanget (prop. 2001/01:7, s. 31 och 54).