sou · GXB335 · 2009-04-16 00:00:00 — I kapitlet behandlas också frågorna om könsperspektiv samt hur barnperspektivet och karaktären av skyddslagstiftning bör förtydligas. I kapitel 3 behandlar vi frågan om det finns formkrav i 12 kap. jordabalken som bör ändras för att möjliggöra eller förhindra använd- ning av elektroniska kommunikationsmedel. I samband därmed tar vi också upp vissa andra formkrav i hyresbestämmelserna. Den språkliga och redaktionella översynen har medfört att spörsmål uppkommit kring vissa rekvisit och begrepp. Våra överväganden om dessa redovisas i kapitel 4. Slutligen behandlar vi i kapitel 5 genomförandet av våra förslag, innefattande frågorna om konsekvenser av förslagen och om behovet av övergångsbestämmelser. I vårt delbetänkande Frågor om hyra och bostadsrätt (2008:47) benämns 12 kap. jordabalken hyreslagen, liksom kapitlet gör i utredningsdirektiven och i en mängd andra sammanhang. I arbetet med en moderniserad hyreslagstiftning har vi emellertid valt hålla oss till 12 kap. jordabalken som benämning för kapitlet. Detta har vi gjort för att underlätta åtskillnaden mellan den nuvarande lagstiftningen och den moderniserade lagstiftning som vi föreslår i våra författningsförslag. 2.1Hyresbestämmelsernas nuvarande utformning och placering i jordabalken Bestämmelserna i 12 kap. jordabalken har sitt ursprung i lagen (1907:36) om nyttjanderätt, vilken omfattade olika slags nyttjanderätter. Hyresbestämmelserna i nyttjanderättslagen reformerades vid tillkomsten av den hyreslagstiftning som trädde i kraft . Bestämmelserna i den lagen kom sedan att tas in i jordabalken i samband med införandet av nya jordabalken 1970. Regler om nyttjanderätt återfinns nu i 7–13 kap. jordabalken. Allmänna bestämmelser om nyttjanderätt, servitut och rätt till elektrisk kraft finns i 7 kap. I 1 § anges att bestämmelsernas tillämpningsområde omfattar bl.a. hyra. Nästa kapitel innehåller allmänna bestämmelser om arrende. Här finns bestämmelser om delgivning av uppsägning som, genom en hänvisning i 12 kap. 8 § jordabalken, är tillämpliga också för hyresavtal. De följande kapitlen behandlar jordbruksarrende, bostadsarrende respektive anläggningsarrende. Efter hyresbestämmelserna i 12 kap. finns i 13 kap. bestämmelser om tomträtt. I direktiven för lagberedningens arbete med en ny jordabalk ifrågasattes om bestämmelserna om arrende och hyra borde infogas i jordabalken, sammanföras i en särskild balk om nyttjanderätt till fast egendom eller meddelas i fristående lagar. Lagberedningen ansåg att det inte rådde något tvivel om att reglerna om arrende och hyra till sin natur var att hänföra till det ämnesområde som borde regleras inom en ny jordabalk. Samma bedömning gjordes sedan i lagförslaget. Som avgörande skäl anfördes hänsynen till rättssystematiken och sambandet med inskrivningsväsendet. påpekade man att det i fråga om arrende och hyra hade gjorts gällande att hänsynen till allmänheten krävde att lagen var särskilt lättillgänglig och att det hade antytts att fördelar i det hänseendet skulle vinnas om reglerna samlades i särskilda, fristående lagar. Man menade emellertid att införandet av reglerna i jordabalken, mot bakgrund av att lagstiftningen inte tidigare varit samlad, ändå skulle innebära viss förbättring då reglerna om exempelvis inskrivning skulle återfinnas i samma lagverk som de materiella reglerna. Reglerna i nyttjanderättslagens hyreskapitel togs därför in i ett kapitel i jordabalken. (Se prop. 1970:20 Del B1 s. 13 ff.) 2.2Tidigare försök att modernisera hyreslagstiftningen Som framgått i föregående avsnitt uppmärksammades redan i samband med att hyresreglerna infördes i jordabalken att hyresreglernas utformning och systematik gjorde dem komplicerade och svåröverskådliga. därefter har frågan väckts om språkliga moderniseringar och förenklad systematik i syfte att öka reglernas tillgänglighet för allmänheten. Ett förslag som bl.a. innefattade redaktionella ändringar av 12 kap. jordabalken lades fram av i betänkandet Hyresrätt 3 Bruksvärde, hyresprocess m.m. (SOU 1981:77). Betänkandet innehöll en mängd förslag till sakliga ändringar i hyresbestämmelserna. Ett stort antal paragrafer hade i förslaget också genomgått språkliga ändringar. För att inte lagen skulle bli alltför svåröverskådlig föreslog utredningen att bestämmelserna skulle numreras om och att hela 12 kap. jordabalken således skulle ges en ny lydelse. Det framhölls dock att någon allmän omarbetning av 12 kap. jordabalken inte eftersträvats utan att dispositionen i huvudsak kvarstod och att paragrafer omarbetats endast när ändringar i sak ansetts påkalla det. förslag ledde emellertid i stort sett bara till sakliga ändringar i 12 kap. jordabalken. Någon redaktionell omarbetning av bestämmelserna i kapitlet gjordes inte. Vid sidan av att överväga ett antal materiella frågeställningar var uppgiften hyreslagskommitté att göra en genomgripande översyn av hyresbestämmelserna i 12 kap. jordabalken. Denna uppgift framhölls i direktiven som angelägen och den språkliga utformningen skulle tillmätas särskild vikt (Dir. 1989:44). I delbetänkandet Ny hyreslag (SOU 1991:86) presenterade hyreslagskommittén bl.a. sitt förslag till språklig och redaktionell översyn av bestämmelserna. förslag i dessa avseenden ledde emellertid inte till någon ändring av lagstiftningen. I det följande redogörs för huvuddragen i hyreslagskommitténs förslag och den väsentliga kritiken mot det. konstaterade att 12 kap. jordabalken hade ändrats ett antal gånger och att ytterligare ändringar kunde förutsättas ske . Eftersom lagstiftningstekniken med löpande paragrafnumrering hade lett till många a- och b-paragrafer eller paragrafer med många stycken ansåg man att lagens överskådlighet minskade med den tekniken. I stället förordade man en kapitelindelning med ett begränsat antal paragrafer i varje kapitel. På så sätt skulle regler som hade ett sakligt samband kunna föras samman i block och framtida ändringar relativt lätt kunna arbetas in i lagen. Kommittén anförde att dessa skäl talade för att hyresbestämmelserna skulle brytas ut från jordabalken och göras till en särskild, kapitelindelad lag. konstaterade man att bedömningen, när hyresbestämmelserna infogades i jordabalkens systematik i samband med införandet av den nya jordabalken, hade varit att det inte rådde någon tvekan om att arrende- och hyresbestämmelserna till sin natur var att hänföra till jordabalkens ämnesområde. ansåg att de skäl som då anfördes, hänsynen till rättssystematiken och sambandet med inskrivningsväsendet, alltjämt var tungt vägande. Vidare konstaterade man att hyresbestämmelsernas naturliga samband med de allmänna bestämmelserna om nyttjanderätt i 7 kap. jordabalken skulle brytas, om hyresbestämmelserna placerades i en särskild lag. Skälen för att låta hyresbestämmelserna vara kvar i jordabalken ansågs således väga tyngre än skälen för en ny, kapitelindelad lag. tidigt såg man avsevärda fördelar med att kapitelindela hyresbestämmelserna. föreslog därför att man skulle göra avsteg från traditionell lagstiftningsteknik och dela in 12 kap. jordabalken i underavdelningar som kallades kapitel. Dessutom benämndes 12 kap. jordabalken hyreslagen. Vidare valde kommittén att behandla bostadslägenheter och lokaler i olika kapitel samt att presentera reglerna i en kronologisk ordning. För att minska mängden upprepningar och göra lagen mindre omfångsrik valde man att för lokalerna hänvisa till bestämmelserna om bostadslägenheter i stället för att upprepa alla reglerna. Slutligen arbetade med en frikostig användning av rubriker även inom kapitlen. Avsikten var att öka lagens tillgänglighet för i första hand icke juridiskt utbildade tillämpare, och man konstaterade att denna teknik hade blivit allt vanligare i konsumentinriktad lagstiftning. För att läsaren snabbt skulle kunna hitta de regler han eller hon sökte valde man att använda en ny typ av rubriksättning där rubrikerna var konstruerade som frågor. med den redaktionella bearbetningen gjordes en språklig översyn. I denna del strävade man efter att arbeta om komplicerade meningar samt att byta ut stela och ålderdomliga ord och former. Den huvudsakliga kritiken vid remissbehandlingen Många av remissinstanserna var i huvudsak positiva till det enkla språket och det pedagogiska greppet i kommitténs förslag. anfördes att det fanns en risk att den språkliga förenklingen skulle kunna skapa oavsiktliga betydelseförskjutningar. De flesta remissinstanserna delade uppfattningen att hyresbestämmelserna borde vara kvar i jordabalken. Lagstiftningstekniken som innebar kapitelindelning av ett kapitel i jordabalken mötte dock massiv kritik. Även systematiken i förslaget mötte kritik och det påtalades att den innebar en splittring av vissa regler. Som exempel angavs reglerna om hyresprocessen och förverkandereglerna, som i förslaget återgavs på flera olika ställen. Kapitlet om lokaler kritiserades för att det innehöll alltför många hänvisningar och därigenom var svårläst. Många invändningar framfördes också mot rubrikerna i frågeform. De benämndes som hurtfriska och ansågs inte höra hemma i en lagtext. Dessutom påpekades att rubrikerna i en del fall kunde vara förvirrande genom att felaktigt ge sken av att de paragrafer som fanns därunder gav fullständigt svar på den fråga som ställdes. I 12 kap. jordabalken finns ett stort antal bestämmelser. Paragrafnumreringen är löpande och det finns flera a- och b-paragrafer. Sammanlagt finns det över 90 paragrafer. Många av dem är långa, t.ex. innehåller drygt 20 av dem fyra stycken eller fler. Det rör sig dessutom ofta om långa stycken. Vissa av de äldre bestämmelserna uppfattas som svårbegripliga på grund av den språkliga utformningen. En grundläggande fråga som vi enligt direktiven ska ta ställning till, är om bestämmelserna ska finnas kvar i 12 kap. jordabalken eller brytas ut därifrån. Den stora mängden bestämmelser med långa paragrafer aktualiserar frågor om kapitelindelning och underrubriker samt strukturen, dvs. i vilken ordning olika ämnesområden bör behandlas. En naturlig ambition är vidare att försöka göra de långa paragraferna kortare. Det finns långa paragrafer som reglerar flera olika frågor. Ett slående exempel är 12 kap. 1 § jordabalken. Den paragrafen tar upp så olika ämnen som definitionen av hyra, vilka samboförhållanden som omfattas av regleringen, lagens delvis indispositiva karaktär och närmare regler för blockuthyrning. Slutligen gäller det att finna en linje för den närmare språkliga utformningen av paragraferna. Man kan tänka sig olika strategier i denna fråga. Här kan man nämligen se en del motstående intressen. Det gäller därför att överväga vilka skäl som talar för respektive mot språkliga ändringar. 2.3.2Överskådlighet och lättillgänglighet – för vem? I våra direktiv anges att inriktningen på arbetet med att modernisera hyreslagstiftningen ska vara att göra den mer överskådlig och lättillgänglig så att den tillgodoser de krav som bör ställas på en modern lagstiftning. Det ligger i allas intresse att ha en överskådlig och lättillgänglig lagstiftning, och naturligtvis är det önskvärt att alla uppfattar lagstiftningen på det viset. Däremot är det inte givet att alla har samma syn på hur lagstiftningen ska se ut för att svara upp mot dessa krav. Vi anser därför att man bör ställa sig frågan vilken eller vilka huvudsakliga mottagare som finns. Hyreslagstiftningen kan i många delar sägas vara en konsumentlagstiftning. Det gäller särskilt om man ser saken ur bostadshyresgästernas perspektiv. avser t.ex. den del av lagstiftningen som gäller lokaler i stor utsträckning rent kommersiella förhållanden. I ett hyresförhållande kan det också mellan parterna uppkomma motstående intressen i olika frågor. När de inte själva kan lösa sina motsättningar kan det bli aktuellt med tvister inför allmän domstol eller hyresnämnd. I alla dessa sammanhang ska lagstiftningen hålla streck. Konsumentperspektivet innebär att lagstiftningen ska vara förståelig för den enskilde. Det talar för att så långt som möjligt använda allmänspråkliga ord och uttryck. En författningstext måste uppfylla sedvanligt högt ställda krav på klarhet och stringens. Det krävs att bestämmelserna är så entydiga och fullständiga att de möjliggör en enhetlig rättstillämpning. För att uppnå detta och få en lagstiftning som harmoniserar med annan lagstiftning kan det vara svårt att t.ex. undvika vissa etablerade juridiska termer. Sådana termer kan uppfattas som en tillgång för en jurist men som svårförståeliga för den som inte har sådan skolning. Det är alltså inte givet att de här angivna intressena alltid drar åt samma håll. När så inte är fallet, måste avvägningar göras. Vi bedömer att detta får sin aktualitet främst vid den närmare, språkliga utformningen av paragraferna, se vidare avsnitt 2.7. Däremot uppfattar vi den problematiken som mindre framträdande när det gäller de mer övergripande frågorna om bestämmelserna ska finnas kvar i jordabalken, hur kapitelindelningen ska göras och liknande. I vårt uppdrag ingår att överväga hur barnperspektivet i lagen och lagens karaktär av social skyddslagstiftning lämpligen kan förtydligas. Därvid ska vi uppmärksamma de synpunkter som Utredningen om vräkning och hemlöshet bland barnfamiljer har lämnat i sitt slutbetänkande Vräkning och hemlöshet – drabbar också barn (SOU 2005:88). Den utredningen satte barnen i fokus och försökte lägga sina förslag ur barnets synvinkel. Utredningens slutsats var att de mate- riella reglerna egentligen borde vara tillräckliga för att barn inte ska vräkas från sin bostad. De brister man såg låg mer i den lokala tillämpningen av lagstiftningen samt i exempelvis organisation och metoder. Ett resultat av utredningen är att regeringen beslutade om en strategi för att motverka hemlöshet och utestängning från bostadsmarknaden. Regeringen har gett i uppdrag att i samråd med , och leda, samordna och koordinera ett fortsatt arbete mot hemlöshet samt motverka vräkning och hemlöshet bland barn. Uppdraget ska slutredovisas . I vårt delbetänkande Frågor om hyra och bostadsrätt (SOU 2008:47 s. 94 ff.) har vi lagt fram vissa förslag om krav på rättelseanmaning och om underrättelse till socialnämnden. De är avsedda att säkerställa att en hyresgäst inte vräks på grund av att han eller hon inte har insett allvaret i situationen eller att socialnämnden saknar kunskap om att hyresgästen har sagts upp. Det är alltså bestämmelser som kan motverka bl.a. att barnfamiljer vräks. En mängd intresseavvägningar måste göras beträffande de regler som har direkt betydelse när det gäller tryggheten i boendet för en barnfamilj. Hyresvärden och hyresgästen har ofta motstående intressen i dessa frågor, och många av bestämmelser som finns bygger på kompromisser mellan dessa intressen. Motstående intressen kan också finnas mellan olika hyresgäster. Det kan exempelvis handla om att en barnfamilj stör grannar som i sin tur också har barn. Det inte möjligt att i lagtexten ange hur en intresseavvägning ska göras i det enskilda fallet. Alla verksamheter där barn är berörda ska genomsyras av ett barnperspektiv (se tex. regeringens skrivelse 2007/08:111 Barnpolitiken – en politik för barnets rättigheter s. 4 ff.). Inför varje beslut eller åtgärd ska då övervägas om beslutet eller åtgärden har konsekvenser för barn och på vilket sätt, och hänsyn ska tas till barnets rättigheter. Detta är naturligtvis i första hand aktuellt inom arbete. Men även i domstolar och hos rättsvårdande myndigheter aktualiseras barnets rättigheter. Gällande praxis innebär också att exempelvis hyresnämnden, i en förlängningstvist där vräkning av en barnfamilj är aktuell, inom ramen för sin skälighetsbedömning väger in att det förekommer barn. Förekomsten av barn är vidare en fråga som, för det fall hyresnämnden beslutar om avhysning, ska beaktas vid verkställigheten. Vi delar Utredningen om vräkning och hemlöshet bland barnfamiljers slutsats att det mest avgörande för att tillvarata barnens intressen är att man i den praktiska tillämpningen använder de möjligheter som finns att arbeta mot vräkning av barnfamiljer. Regeringens hemlöshetsstrategi har lett till en rad åtgärder på området. Bl.a. har i samverkan med tagit fram en vägledning för det vräkningsförebyggande arbetet. I första hand är den tänkt som ett stöd till för att utveckla och säkra rutinerna i sitt vräkningsförebyggande arbete, särskilt när det gäller barnfamiljer. Avsikten är att man ska verka för ett snabbt och aktivt handlande av när någon riskerar vräkning. Vägledningen ska också kunna användas av andra som har behov av kunskap om lagstiftningen och om olika handlingsalternativ, exempelvis personal inom kommunerna, bostadsföretag och . Inom ramen för regeringens hemlöshetsstrategi har också fått i uppdrag att utveckla och förbättra statistiken kring avhysningar. Därigenom ska antalet verkställda avhysningar bl.a. kunna följas på kommunnivå, och det blir möjligt att se hur många barn som har drabbats. Redovisningen av statistik på kommunnivå har varit av stort intresse för kommunerna och lett till att frågorna lyfts där. Trots att antalet ansökningar om avhysningar totalt sett ökade har de verkställda avhysningarna minskat. Även antalet barnfamiljer som vräktes minskade. Totalt sett drabbades 718 barn av de vräkningar som verkställdes 2008. har man räknat med att 1 000–1 500 barn drabbas av vräkning . Det nu sagda har lett oss till slutsatsen att det i första hand är i den praktiska tillämpningen man bör fortsätta med arbete och utveckling på området. Det är verkningsfullt. Däremot bedömer vi inte att mer generella skrivningar om barnperspektivet i lagtexten, fristående eller i anslutning till vissa paragrafer, på nuvarande stadium är det som bidrar till några betydelsefulla effekter ur ett barnperspektiv. Mot bakgrund av det sagda, inte minst att det ofta finns ett flertal olika intressen som bryts mot varandra, kan också det lämpliga i sådana skrivningar ifrågasättas. I stället bör de synpunkter om barnperspektivet som kom fram genom Utredningen om vräkning och hemlöshet bland barnfamiljer tas tillvara på annat sätt inom ramen för den nu aktuella översynen. Vi återkommer till dessa frågor i avsnitt 2.4.2 och 2.5.2. Närmast behandlar vi den övergripande frågan om bestämmelserna om hyra i 12 kap. jordabalken bör finnas kvar där eller om en annan lösning bör väljas. 2.4Bör bestämmelserna finnas kvar i 12 kap. jordabalken? Vårt förslag: I 12 kap. jordabalken ska finnas endast grundläggande bestämmelser, exempelvis om vad hyra är. Närmare bestämmelser om hyra av bostadslägenheter och lokaler ska sedan finnas i en eller två särskilda lagar. 2.4.1Bakgrunden till den nuvarande systematiken Jordabalken trädde i kraft . Hyra är en av flera nyttjanderätter som behandlas i balken. När det gäller nyttjanderätter är systematiken den att det i 7 kap. jordabalken finns bestämmelser om – som det uttrycks – arrende, hyra, tomträtt och annan nyttjanderätt. I det kapitlet finns dessutom bestämmelser om vissa rättigheter. Beträffande arrende, hyra och tomträtt finns det ytterligare bestämmelser i ett antal därpå följande kapitel; nämligen 8–13 kap. jordabalken. Bestämmelserna om hyra finns i 12 kap. jordabalken. Detta kapitel kallas, som tidigare nämnts, ofta för hyreslagen. När bestämmelserna om hyra placerades i jordabalken diskuterade man, som nämnts i avsnitt 2.1, i förarbetena om detta var den bästa lösningen eller om reglerna om hyra och arrende i stället skulle samlas i särskilda, fristående lagar. Man påpekade att det i fråga om hyra och arrende hade gjorts gällande att hänsynen till allmänheten kräver att lagen är särskilt lätt tillgänglig och det har antytts att vissa fördelar i det hänseendet skulle vinnas i ett sådant hänseende, om reglerna samlades i särskilda, fristående lagar (prop. 1970:20 Del B1 s. 15). ansåg man trots allt att övervägande skäl talade för att föra in bestämmelserna om hyra i jordabalken. Det avgörande skäl som anfördes var hänsynen till rättssystematiken och sambandet med inskrivningsväsendet. Hyra var en av de rättigheter som man menade hörde till de ämnesområden som borde regleras i jordabalken och de mate- riella reglerna borde sedan samlas i balken tillsammans med bl.a. inskrivningsreglerna. (Se a.a. prop. s. 13 ff.) Man kan alltså konstatera att det fanns farhågor om att placeringen av bestämmelserna om hyra i jordabalken skulle göra dem mer svårtillgängliga än med andra lösningar. Vän av ordning frågar sig då varför det kan bli så. 2.4.2De närmare bestämmelserna bör brytas ut Behovet av flera rubriknivåer Det framgår inte av förarbetena vad man syftade på med påståendet, att bestämmelserna blev mindre lättillgängliga om de placerades i jordabalken än om de placerades i fristående lagar. Vi förmodar att det handlade om samma iakttagelser som man kan göra . Bestämmelserna om hyra är omfattande men kan delas in i grupper efter olika ämnesområden. Exempelvis finns det grupper av paragrafer som rör t.ex. ingående av hyresavtal, uppsägning, ändring av hyresvillkor respektive överlåtelse av hyresrätten. Genom att placera bestämmelserna om hyra i ett kapitel i en lag har man redaktionellt så att säga flyttat ned en nivå jämfört om man placerar bestämmelserna i en särskild lag. Med traditionell lagstiftningsteknik har man då inte längre möjlighet att dela in de olika ämnesområdena i kapitel. Redan här kan slås fast att det inte är lämpligt att dela in ett kapitel i kapitel. Den idén testades av hyreslagskommitté i delbetänkandet Ny hyreslag (SOU 1991:86). Remissinstanserna var genomgående kritiska till denna del av förslaget. Av avgörande betydelse är vidare att detta är en lagstiftningsteknik som inte använts i svensk lagstiftning. Så länge bestämmelserna finns kvar i jordabalken är därmed det enda som återstår underrubriker, om man vill ge läsaren bättre överblick. Det faktum att underrubrikerna har använts för att dela in bestämmelserna i ämnesområden har gett långa paragrafer. Man har på grund av detta t.ex. tvingats ha samtliga bestämmelser om åtgärdsföreläggande i en paragraf. Kan man i stället sätta en underrubrik om åtgärdsföreläggande kan bestämmelserna delas upp i fler, kortare paragrafer. De materiella förutsättningarna behandlas då i en paragraf, närmare bestämmelser om själva föreläggandet i nästa osv. kan mot de förda resonemangen invändas att man i 12 kap. jordabalken skulle kunna införa två rubriknivåer, utan att göra någon kapitelindelning. De nämnda problemen kan emellertid endast delvis lösas på detta sätt. Kvar står att indelningen i ämnesområden inte blir lika tydlig som med en numrerad kapitelindelning. Särskilt om konsekvenserna av indelningen i bostadslägenheter och lokaler Därutöver menar vi att man behöver en ytterligare rubriknivå, dvs. tre i stället för två nivåer. Det finns nämligen ett annat förhållande som bidrar till att göra bestämmelserna svåröverskådliga när de har placerats i 12 kap. jordabalken. Den förhållandet är indelningen av lägenheter i bostadslägenheter och lokaler. Det hyresvärden hyr ut till hyresgästen är en lägenhet. Av lägenheter finns det två typer. Antingen är lägenheten en bostadslägenhet eller en lokal. Det gäller utan undantag. Så är det enligt gällande rätt och så ska det vara i fortsättningen också. Placeringen av bestämmelserna om hyra i ett kapitel i jordabalken har för det första medfört att det i vissa fall är svårt att veta om en bestämmelse gäller både för bostadslägenheter och lokaler eller bara för den ena av lägenhetstyperna. Exempelvis ska läsaren av rubriken förstå att 12 kap. 42–44 §§ jordabalken gäller för båda lägenhetstyperna så länge inget annat sägs i dem, medan de därpå åtta följande paragraferna gäller endast bostadslägenheter; något som läsaren upplyses om genom rubriken av hyresavtal för bostadslägenheter. Utbrutet kanske detta framgår med större tydlighet. Men den som exempelvis går direkt till 44 § hamnar i en paragraf som är indelad i sju stycken, och rubriken finns före 42 § som i sig innehåller sex stycken. Ett annat exempel är rubriken .