sou · GXB338 · 2009-04-24 00:00:00 — Skulle den kommun som begärt överflyttning inte inom en månad ha fått svar av den andra kommunen, kan enligt andra meningen i första stycket den kommun som begärt överflyttning också ansöka om överflyttning av ärendet hos . Det är viktigt att frågan om överflyttning avgörs utan tidsutdräkt. Det kan därför vara lämpligt att socialnämnden om det behövs håller extra sammanträde eller delegerar beslutanderätten om det är möjligt. Förslaget har motiverats i avsnitt 3.3.1. ska enligt förslaget i andra stycket fatta beslut och senast från det ansökan kom in. Den tiden ska dock kunna förlängas om det finns särskilda skäl. Det kan t.ex. ha kommit fram nya omständigheter strax före tidens utgång eller varit svårt att få fram nödvändiga uppgifter. Tredje stycket innehåller en bestämmelse om att får förordna att den kommun som ett ärende flyttas över till ska ersätta den andra kommunen för kostnader som uppkommit efter ansökan till . Här får göra en bedömning av vilka kostnader som kommunen skäligen bör ersätta. Bestämmelsen har också till syfte att motverka att en överflyttning fördröjs av ekonomiska skäl. Bestämmelsen har sin motsvarighet i nuvarande 16 kap. 1 § fjärde stycket. Endast redaktionella ändringar har gjorts. 9 och 15 §§ Begreppet hemkommun återfinns inte i de bestämmelser vi nu föreslår. Ändringarna innebär att detta begrepp ersätts med bosättningskommun, som finns i bl.a. 2 a kap. 2 §. Ändringarna i första stycket är föranledda av att nuvarande bestämmelse om ansökan i 2 kap. 3 § första stycket fått sin motsvarighet i det nya 2 a kap. 7 § och det nya förslaget i 2 a kap. 8 § om ansökan hos en inflyttningskommun av den som måste flytta på grund av våld, hot eller andra trakasserier. Ändringarna i paragrafen är föranledda av våra förslag beträffande överflyttning av ärende och beslut om ärendeansvar, se avsnitt 3.2.1 och 3.3.1. Paragrafen, som är ny, har utförligt motiverats i avsnitt 3.4.2. Bestämmelsen siktar på den situationen att det inträffat en händelse i utlandet som gett upphov till en evakuering till . Med evakuering avses här att svenska eller utländska medborgare kommer till på grund av krigsfara, inre oroligheter, naturkatastrofer eller därmed jämförliga händelser i ett annat land. Det kan exempelvis vara ett stort antal personer som anlänt till en flygplats eller en hamn i eller till någon annan del av den svenska gränsen. Bestämmelsen gäller både vid organiserade och spontana evakueringar till följd av t.ex. en naturkatastrof eller en mycket stor olycka i utlandet. En förutsättning för att bestämmelsen ska vara tillämplig är att en kommun tar emot ett stort antal evakuerade personer som saknar bostad i . När de evakuerade personerna anländer till är det den mottagande kommunen som i egenskap av vistelsekommun har ansvar för att de får det stöd och den hjälp som de behöver. För att underlätta för den mottagande kommunen och för att tillförsäkra de evakuerade personerna behövlig hjälp föreslås i första stycket att vistelsekommunen hos får begära att andra kommuner ska bistå de evakuerade personerna med stöd och hjälp. får då besluta att en eller flera andra kommuner ska lämna sådan hjälp. Hjälp ska enligt andra stycket lämnas i den omfattning som den av beslutade kommunen bedömer vara skälig. Vad som är skäligt beror på vilken hjälp som begärs och vilka resurser som finns i den kommun som hjälpen begärs ifrån. När det gäller de stöd- och hjälpinsatser som ska ges varje enskild person gäller bestämmelserna om bistånd i 4 kap. 1-2 §§. Som redogörs för i avsnitt 8.4 ger lagen (2006:544) om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap (lag) en kommun rätt att på begäran lämna hjälp till andra kommuner och landsting som drabbats av en extraordinär händelse i fredstid. Det betyder att exempelvis kan ställa egna resurser till förfogande och innebär ett undantag från den s.k. lokaliseringsprincipen. I 26 c § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) finns bestämmelser återgivna som erinrar om 2006 års lag, men någon motsvarande bestämmelse finns inte i SoL. En sådan bestämmelse föreslås nu intagen i denna nya paragraf. 5.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande Ändringen i andra stycket är föranledd av att bestämmelser om vistelsekommunens ansvar föreslås intagna i 2 a kap. 1 § SoL. I övrigt är det endast fråga om redaktionella justeringar. 5.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn Det nya andra stycket är föranlett av vårt förslag att det ska vara socialnämnden i den kommun där barnet är bosatt som hos rätten ska väcka talan eller anmäla behov av särskilt förordnad vårdnadshavare. Förslaget har motiverats i avsnitt 3.6.3. 5.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall Ändringarna beror på de ändringar i SoL om ansvarig kommun och överflyttning av ärende som vi föreslår. 5.5Förslaget till lag om ändring i skollagen (1985:1100) Ändringen föranleds av förslaget till ändrad placering av bestämmelserna om överflyttning av ärende enligt SoL. Enligt 2 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, svarar varje kommun för inom sitt område. Paragrafen slår fast den grundläggande regeln att kommunen har ansvaret för . Enligt 2 kap. 2 § första stycket SoL har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. 6.1.1 Det yttersta ansvaret Bestämmelsen i 2 kap. 2 § första stycket SoL innebär att kommunen är det samhällsorgan som har det yttersta ansvaret för att den enskilde får det stöd och den hjälp som han eller hon behöver. Enligt förarbetena är det viktigt att det finns ett organ i samhället som förmedlar hjälpinsatser från andra samhällsorgan och tillgodoser övriga behov. Det är en viktig förutsättning för att garantera enskilda personers ekonomiska och personliga trygghet.1 Avsikten med bestämmelsen är dock inte att kommunen ska träda in i en annan huvudmans ställe. Det är för att understryka detta som det i 2 kap. 2 § andra stycket SoL anges att detta ansvar inte innebär någon inskränkning i det ansvar som vilar på andra huvudmän. Kommunens huvuduppgift är att bistå med sådana stöd- och hjälpinsatser som inte faller inom något annat samhällsorgans ansvarsområde. Bestämmelsen om kommunens yttersta ansvar har sitt ursprung socialtjänstlag (1980:620). I förarbetena till lag uttalas att av kommunens yttersta ansvar följer att vidta tillfälliga åtgärder i väntan på att ansvarig huvudman kan ge den enskilde 1979/80:1 Del A s. 144. behövlig vård.2 lag ersattes av en ny kapitelindelad socialtjänstlag (2001:453). I förarbetena till lag anges en mer restriktiv syn på kommunens ansvar att bistå den enskilde i avvaktan på att ansvarig huvudman vidtar nödvändiga insatser. Man menade att en skiljelinje måste dras mot sådana insatser som är att hänföra till hälso- och sjukvård och som är sjukvårdshuvudmannens ansvar att tillgodose och att kommunens yttersta ansvar inte ska omfatta insatser som åligger annan huvudman.3 Eftersom det inte gjordes någon ändring i 2 kap. 2 § SoL har Regeringsrätten dock inte ändrat sin praxis mot bakgrund av detta uttalande.4 Enligt rättspraxis innebär därför kommunens yttersta ansvar en skyldighet att tillfälligt ge den enskilde bistånd till vård som inte kan anstå i avvaktan på att ansvarig huvudman vidtar behövliga insatser.5 I vissa fall kan det också vara osäkert vilken huvudman som är ansvarig. Även då träder kommunens yttersta ansvar in i avvaktan på att frågan om ansvaret blir löst.6 Bestämmelsen i 2 kap. 2 § första stycket SoL innebär att det är den kommun där den enskilde befinner sig när hjälpbehovet inträder som har ansvaret för att han eller hon får stöd och hjälp.7 Denna skyldighet påverkas inte av vistelsetidens längd. Ansvaret gäller oavsett om den enskilde bara är på genomresa eller t.ex. vistas i sitt fritidshus . Regeringsrätten har yttrat sig i frågan om ansvarig kommun för hemtjänstinsatser under sommarvistelse i ett par mål.8 I båda fallen konstateras att det är den kommun där den enskilde vistas under sommarvistelsen som ansvarar för att den enskilde får den hemtjänst som han eller hon behöver. Enligt förarbetena till socialtjänstlag innebär vistelsekommunens ansvar ingen skyldighet att vidta alla de åtgärder som kan behövas när den enskilde är bosatt i en annan kommun. 1979/80:1 Del A s. 144. 2000/01:80 s. 93. 4RÅ 2004 ref. 79. 5RÅ 84 2:63, RÅ 1991 ref. 92 och RÅ 1992 ref. 57. 1979/80:1 Del A, s. 524. 1979/80:1 Del A, s. 523. 8RÅ 84 2:33 II och RÅ 1988 ref. 24 Vistelsekommunen bör kunna flytta över ärendet till hemkomunen, om den enskildes hjälpbehov lämpligen kan tillgodoses där. En sådan överflyttning lär dock bara komma ifråga när den enskilde har behov av insatser inom . Ett ärende om tillfällig hjälp, t.ex. under en resa, bör således inte flyttas över.9 I förarbetena till socialtjänstlag anges att när den enskilde är bosatt i en annan kommun och enbart är på genomresa, kan vistelsekommunens ansvar rimligen inte vara lika omfattande. Detsamma gäller om en person har bistånd . Då kan ärendet flyttas över till hemkommunen. i vistelseommunen är dock ensam ansvarig för att behövliga åtgärder komer till stånd till dess att socialnämnden i den andra kommunen har samtyckt till att ta över ärendet.10 har, i fråga om ekonomiskt bistånd, uttalat att vistelsekommunens ansvar då en person endast tillfälligt vistas i en komun i princip torde vara begränsat till bistånd till en hemresa om behovet kan tillgodoses genom att vederbörande reser hem.11 Enligt 16 kap. 2 § första stycket SoL behåller en kommun ansvaret för bistånd när det gäller placeringar i en annan kommun i familjeem, hem för vård eller boende eller service och omvårdnad för äldre och personer med funktionshinder. Ansvaret gäller för bistånd enligt 4 kap. 1 § samt de individuellt behovsprövade sociala tjänster enligt 3 kap. 6 § och 5 kap. 1 och 9 §§ SoL som den enskilde kan behöva. Detta ansvar gäller även om den enskilde blir folkbokförd i den nya kommunen. Bestämmelsen bygger på principen om ett sammanhållet vårdnsvar. Utgångspunkten är att personer som genom kommunens beslut får vård i en annan kommun, ska ha rätt till samma vård som peroner som får motsvarande vård i den egna kommunen. Bestämelsen innebär dock ingen ändring av principen om vistelsekomunens ansvar i de fall då någon på eget initiativ flyttar till eller av någon annan anledning beger sig till en annan kommun än hemommunen, och under vistelsen där söker hjälp av något slag.12 1979/80:1 Del A s. 523 f. 1996/97:124 s. 158. 11Socialstyrelsen, Ekonomiskt bistånd, 2003, s. 122. 1996/97:124 s. 191. Regeringsrätten har prövat frågan om ansvarig kommun i samband med att en placering enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) i en annan kommun upphörde. Regeringsrätten hänvisade till RÅ 1989 ref. 50, där det framgår att den kommun där den enskilde befinner sig när ett hjälpbehov uppkommer, är behörig att vidta nödvändiga åtgärder så länge samma hjälpbehov kvarstår, oavsett om den hjälpbehövande finns kvar i kommunen eller inte. Eftersom biståndsbehovet dock var ett annat än det som föranlett LVU-vården, fann Regeringsrätten att ansvaret för att bistå kvinnan ålåg vistelsekommunen och inte den kommun som beslutat om LVU-placeringen.13 Folkbokföringskommunen har enligt 16 kap. 2 § andra stycket SoL ett motsvarande ansvar som placeringskommunen för bistånd, stöd och sociala tjänster 1.under kriminalvård i anstalt, 2.under vård på sjukhus eller i annan sjukvårdsinrättning på initiativ av någon annan än en kommun, 3.som aktualiseras inför avslutningen av vård enligt punkt 1 eller punkt 2. För att bestämmelsen ska bli tillämplig krävs att den enskilde är folkbokförd i . I annat fall ansvarar vistelsekommunen enligt bestämmelsen i 2 kap. 2 § SoL. Bestämmelsen om folkbokföringskommunens ansvar infördes med anledning av att regeringen uppmärksammat att vissa av de personer som var intagna på kriminalvårdsanstalt eller som vistades på en sjukvårdsinrättning utanför hemkommunen, mötte svårigheter när de ansökte om bistånd inför frigivningen eller utskrivningen. Eftersom den enskilde i de allra flesta fall inte hade för avsikt att stanna kvar i den kommun där anstalten eller sjukvårdsinrättningen var belägen efter avslutat straff eller avslutad vård, hänvisade vistelsekommunen den enskilde att söka bistånd i hemkommunen. Enligt regeringen hade dock hemkommunen ingen formell skyldighet att befatta sig med ärendet så länge den enskilde inte vistades där.14 Följden kunde därmed bli att den enskilde fick avslag på sin framställan i båda kommunerna och att 13RÅ 1997 ref. 53. 14Jfr dock RÅ 2008 ref. 18. de eftervårdsinsatser som planerats kraftigt fördröjdes eller gick om intet. Eftersom majoriteten av dessa personer saknade egentlig anknytning till vistelsekommunen, ansåg regeringen att ansvaret för hjälp och stödåtgärder i första hand borde ligga på en annan kommun än den där anstalten eller vårdinrättningen ligger. Regeringen menade därför att folkbokföringskommunen skulle ansvara när den enskilde genom beslut av annan huvudman vårdas på en sjukvårdsinrättning respektive avtjänar fängelsestraff. Det faktum att många av kriminalvårdens klienter är folkbokförda i en kommun som de inte längre har någon naturlig anknytning till fick anses uppvägas av enkelheten i regeln.15 Om folkbokföringskommunen inte anser att den bör ha ansvaret för personen i fråga kan kommunen begära att få ärendet överflyttat.16 Skyldigheten att svara för stöd och hjälp gäller såväl under vistelsen på inrättningen eller anstalten som i anslutning till att vården upphör. Folkbokföringskommunens ansvar i anslutning till att vården upphör gäller dock endast stöd och hjälp som aktualiserats inför avslutningen av vården. Frågan om ansvarig kommun för insatser som aktualiseras efter vårdens upphörande prövas enligt de gängse reglerna om vistelsekommunens ansvar. Beslut om stöd och hjälp som aktualiserats inför avslutningen av vården kan dock ha verkan efter vårdens upphörande. Det kan bl.a. gälla insatser som behövs i anslutning till att sluten psykiatrisk vård upphör. Folkbokföringskommunens ansvar övertas då inte av någon annan kommun. Ansvaret upphör när insatserna genomförts eller ärendet flyttats över till en annan kommun. Om den enskilde har behov av försörjningsstöd inför frigivningen/utskrivningen bör folkbokföringskommunen inte vara skyldig att pröva annat stöd än det som kan behövas till dess att den enskilde funnit sig till rätta på den nya orten. När den period för vilken försörjningsstödet getts ut upphör övergår ansvaret för det stöd som den enskilde kan behöva till den kommun som enligt reglerna om vistelsekommunens ansvar är att anse som ansvarig kommun.17 1996/97:124 s. 161 f. 1996/97:124 s. 191. 1996/97:124 s. 191. 6.1.3 Ansvar för en person som beger sig till en annan kommun När en person förflyttar sig över en kommungräns flyttas - med undantag av bestämmelserna i 16 kap. 2 § SoL - även ansvaret för det stöd och den hjälp som personen kan behöva över till den kommunen.18 Ansvaret för redan beslutade insatser kvarstår dock till dess att beslutet upphör att gälla eller flyttas över till den nya vistelsekommunen med stöd av 16 kap. 1 § SoL. Kommunen är dock inte skyldig att tillhandahålla de beslutade insatserna i den nya vistelsekommunen. Ställningstagandet till hur och var beslutet ska verkställas avgör kommunen.19 Regeringsrätten har, i ett mål om omhändertagande enligt 6 § LVU, ansett att den kommun där den enskilde befinner sig när ett hjälpbehov uppkommer, är behörig att vidta nödvändiga åtgärder så länge samma hjälpbehov kvarstår, oavsett om den hjälpbehövande finns kvar i kommunen eller inte. Behörigheten upphör först om ärendet flyttas över till socialnämnden i en annan kommun. Detta utesluter dock inte enligt Regeringsrättens mening att en annan kommun kan vara skyldig att bevilja den enskilde vård och hjälp om denne vistas i kommunen.20 rekommenderar i allmänna råd att den som får ekonomiskt bistånd i regel bör uppfylla kravet på vistelse i kommunen, även om han eller hon tillfälligt vistas utanför denna, t.ex. i samband med en rekreationsresa.21 Avsikten med rekommendationen är inte att reducera ansvaret för den kommun som den enskilde besöker. Om en akut nödsituation uppstår under en resa kan inte den kommun som för tillfället är vistelsekommun hänvisa den hjälpsökande till hemkommunen. Syftet är i stället att markera att vistelsebegreppet inte ska tolkas så att den som uppbär ekonomiskt bistånd till sitt uppehälle har någon form av reseförbud, varken till en annan kommun i landet eller till utlandet. Så länge som den enskilde kan anses uppfylla de krav som ställs för att vara berättigad till bistånd påverkas inte rätten till biståndet av en tillfällig vistelse på annan ort.22 18RÅ 84 2:33 II och RÅ 1988 ref. 24. 19JO 2005/06 s. 182 samt RÅ 2007 ref. 62 I och II. 20RÅ 1989 ref. 50. 22Socialstyrelsen, Ekonomiskt bistånd, 2003, s. 125 f. 6.1.4 Ansvar för en person som vistas utomlands Regeringsrätten har funnit att en kommuns ansvar kvarstår under en utlandsresa så länge den hjälpbehövande alltjämnt är att betrakta som bosatt i kommunen i den meningen att han eller hon där har kvar sitt egentliga bo och hemvist.23 Regeringsrätten har även funnit att en svensk socialnämnd var behörig att fatta beslut om ett omhändertagande enligt LVU av två barn som för beslutet vistades i . Regeringsrätten menade att kommunen var behörig att tillgodose familjens hjälpbehov om familjen bedömdes ha en tillräckligt stark anknytning till den svenska kommunen. Regeringsrätten framhöll också att LVU är en skyddslagstiftning för barn och ungdomar varav följer att ett barn inte bör förlora rätten till skydd mot missförhållanden och till adekvata hjälpinsatser enbart genom att en förälder mer eller mindre tillfälligt lämnar landet med barnet.24 En svensk myndighet kan ha internationell behörighet att besluta om omhändertagande av ett barn enligt II-förord- ningen.25 Förordningen är direkt tillämplig och till alla delar bindande för alla EU:s medlemsstater utom . II-för- ordningen gäller frågor om skilsmässa och barn i internationella situationer inom EU, den gäller bl.a. alla avgöranden om föräldraansvar. Frågor om föräldraansvar kan handla om t.ex. placering av barn utanför det egna hemmet. Frågan behöver inte ha anknytning till ett mål om skilsmässa. Förordningen innehåller bl.a. bestämmelser om samarbete mellan de berörda ländernas myndigheter. Som regel är domstolarna i den medlemsstat där barnet stadigvarande vistas behöriga enligt förordningen att avgöra mål om föräldraansvar, men fortsatt behörighet kan finnas även om barnet tillfälligt vistas i ett annat land.26 Frågan om kommunens ansvar för personer som vistas utomlands har även aktualiserats i samband med att barn, vars vårdnadshavare bor i , kontaktat svenska utlandsmyndigheter för att få hjälp på olika sätt. har i ett meddelandeblad avseende dessa situationer uttalat att kommunen har ett yttersta ansvar för dem som vistas (har hemvist) i kommunen. 23RÅ 1987 ref. 174. Jfr även RÅ 1995 ref. 70. 24RÅ 2006 ref. 36. 25Förordning (EG) nr 2201/2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000. 26Fråga om behörig domstol i ett visst fall är föremål för prövning i mål C-523/07. praxis upphör inte vistelsen (hemvisten) för att en person tillfälligt vistas utomlands, om avsikten är att återvända till . SoL gäller därmed för barn, vars vårdnadshavare bor i , som kontaktar en svensk utlandsmyndighet för att få hjälp till uppehälle, få ett nytt pass och hjälp att återvända till . De insatser som kan behöva bistå med är ekonomiskt bistånd och insatser för barnets skydd eller stöd.27 6.1.5Ansökan om bistånd till en kommun där den enskilde inte vistas Ansökan till en inflyttningskommun Enligt 2 kap. 3 § SoL har en person som önskar flytta till en annan kommun, men som på grund av ålderdom, funktionshinder eller allvarlig sjukdom har ett varaktigt behov av omfattande vård- och omsorgsinsatser och därför inte kan bosätta sig där utan att inflyttningskommunen erbjuder behövliga insatser, rätt att ansöka om sådana insatser hos den kommunen. För att bestämmelsen ska bli tillämplig ska det framgå att det är den enskildes egen bestämda önskan att flytta till den andra kommunen. Andra skäl för flyttning omfattas inte. Den enskilde har alltså rätt att ansöka om insatserna hos inflyttningskommunen innan han eller hon faktiskt vistas där. Ansökan ska behandlas som om den enskilde redan var bosatt i inflyttningskommunen. Att hans eller hennes behov är tillgodosedda i hemkommunen får inte beaktas vid prövningen av ansökan. Hemkommunen är skyldig att bistå inflyttningskommunen med den utredning som kan behövas för bedömningen av ansökan.28 Ansökan till en tillfällig vistelsekommun Regeringsrätten har slagit fast att den enskilde har rätt att få en ansökan om bistånd i samband med en planerad vistelse i en annan kommun prövad, trots att han eller hon vid ansökningstillfället inte befinner sig i den kommunen.29 27Socialstyrelsen, Handläggning inom av ärenden då barn med hemvist i söker hjälp hos svenska utlandsmyndigheter, Meddelandeblad, och reviderat . 1996/97:124 s. 175. 29RÅ 2008 ref. 18. Rättsfallet gällde en kvinna som ansökt om bistånd i form av bl.a. trygghetslarm och hjälp med matinköp under en planerad vistelse i sin sommarbostad. Kommunen avvisade ansökan om bistånd med hänvisning till att sökanden ännu inte inlett sin vistelse där. Som blivande vistelsekommun ansåg kommunen att de vare sig hade något ansvar för kvinnan eller befogenhet att pröva hennes ansökan om bistånd. Regeringsrätten konstaterade att det i rättspraxis inte har diskuterats om den enskilde har rätt att ansöka om bistånd innan sommarvistelsen påbörjats. Regeringsrätten konstaterade vidare att det inte finns några regler om den enskilde har rätt att ansöka om bistånd innan sommarvistelsen påbörjats. Den enda reglering som finns av hur den enskilde ska gå till väga när han eller hon önskar bistånd från en annan kommun än vistelsekommunen är den som gäller den situationen att någon som har ett varaktigt behov av omfattande vård- och omsorgsinsatser önskar flytta till en annan kommun. Att det införts en reglering som gäller den specifika situationen kan dock inte enligt Regeringsrättens bedömning ges den innebörden att den enskilde i övriga fall inte skulle ha någon möjlighet att ansöka om bistånd hos en annan kommun än den i vilken han eller hon vistas vid ansökningstillfället. Tvärtom skulle en sådan tillämpning av SoL i praktiken innebära en urholkning av den enskildes rätt att tillförsäkras en skälig levnadsnivå. 6.2.1 När ska ett ärende flyttas över? Enligt 16 kap. 1 § SoL kan ett ärende som avser vård eller någon annan åtgärd i fråga om en enskild person flyttas över till en annan socialnämnd. Begreppet ärende används med olika betydelser. Det definieras inte i förvaltningslagen (1986:223) men av förarbetena framgår att det avser myndigheternas beslutande verksamhet.30 Ett sätt att beskriva det på är att ett ärende är det som är föremål för åtgärder hos en myndighet i avsikt att leda fram till ett beslut. I denna betydelse kan en och samma person ha flera ärenden aktuella hos nämnden. I administrativa sammanhang och när det gäller överflyttning av ärenden enligt 16 kap. 1 § SoL används begreppet för att beteckna samtliga ärenden och pågående insatser 1971:30 s. 331 ff. som rör en viss person hos nämnden.31 Detta innebär att det endast är pågående utredningar och insatser som kan flyttas över till en annan kommun.