sou · GXB361 · 2009-07-02 00:00:00 — Om det inte har förekommit någon kontakt mellan barnet och den biologiska föräldern och barnet inte önskar ha någon vidare kontakt med denne, bör förälderns vilja normalt inte kunna hindra en adoption. Det låter sig inte göras att i lagtexten ännu mer utförligt ange vad som ska beaktas utan att nödvändig flexibilitet går förlorad. En helhetsbedömning måste göras av omständigheterna i det enskilda fallet. 7 Sambor och adoption Många par väljer att inte gifta sig utan lever i stället som sambor. Den grundläggande regleringen av samboförhållandet finns i sambolagen (2003:376). Där finns regler om sambors egen- dom och bodelning om samboförhållandet upphör. I sambolagen definieras begreppet sambor. Med sambor avses två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och har gemen- samt hushåll (1 § sambolagen). Detta är en allmän definition som, om inget särskilt anges, gäller även vid tillämpningen av bestäm- melser om sambor i andra författningar. En utgångspunkt är att det ska vara fråga om en sammanlevnad i en inte alltför kortvarig förbindelse, vari normalt ingår sexuellt samliv, gemensamt hushåll och bostad samt gemensam ekonomi eller i vart fall ett ekonomiskt samarbete. Sambolagen gäller för både heterosexuella och homo- sexuella samboförhållanden, förutsatt att ingen av parterna är gift eller registrerad partner.1 När det gäller gifta par är huvudregeln i 4 kap. att de inte får adoptera annat än gemensamt. En make får dock med den andra makens samtycke adoptera eget barn eller den andra makens barn eller adoptivbarn. En make får även adoptera ensam om den andra maken befinner sig på okänd ort eller lider av en allvarlig psykisk störning (3 §). Andra än makar får inte adoptera gemensamt (4 §). Bestämmelserna i är könsneutrala. Det som sägs om makar gäller också registrerade partner som har ingått partnerskap före och som därefter inte har upplöst eller omvandlat sitt registrerade partnerskap till ett äktenskap.2 Även registrerade partner får alltså 2002/03:80 s. 27 f. 2Se 3 kap. 1 § den upphävda lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap, som fortfarande tillämpas i fråga om ett enligt den lagen registrerat partnerskap enligt 2 § lagen (2009:260) om upphävande av lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap. adoptera gemensamt på samma sätt som gifta par. En registrerad partner får också adoptera den andra registrerade partnerns barn. För sambor finns det däremot inte några särskilda bestämmelser i 4 kap. . Sambor kan alltså inte adoptera gemensamt på samma sätt som gifta par och registrerade partner. En sambo kan inte heller adoptera den andra sambons barn genom en styvbarnsadoption. Det finns däremot inget hinder mot att en sambo i andra situationer adopterar ensam. adoptionslag fanns en bestämmelse om att andra än makar inte gemensamt fick anta adoptivbarn (4 §). I förarbetena framförde Lagberedningen att detta var vad som bäst motsvarade avsikten med adoptionen, att skapa ett föräldra-barnförhållande. Syftet med adoptionen skulle förfelas om två personer som inte var förenade i äktenskap med varandra gemensamt fick anta adoptiv- barn. En sådan adoption skulle medföra olösliga svårigheter i fråga om fördelningen av föräldramakten mellan adoptanterna. En ordning som innebär att endast makar fick adoptera gemensamt överensstämde också med andra länders lagar.3 Tanken att införa en möjlighet för sambor att adoptera gemensamt väcktes 1970 i en departementspromemoria.4 Departe- mentschefen förklarade att han hade förståelse för tanken men att förslaget var oförenligt med Europarådskonvention om adoption, som anslutit sig till. Det var därför inte aktuellt att införa vidgade möjligheter till gemensam adoption.5 Även övervägde i sitt slut- betänkande Adoptionsfrågor (SOU 1989:100) om sambor borde få möjlighet att adoptera gemensamt. Också i det sammanhanget konstaterades det att Europarådskonvention om adoption hindrade detta. En ändring av de svenska adoptionsbestämmelserna ansågs också innebära en risk för att internationella adoptioner skulle försvåras. Mot den bakgrunden och eftersom gällande ordning inte verkade ha medfört några nämnvärda nackdelar, ansåg 3Se NJA II 1917 s. 483. 4Se departementspromemorian Ds Ju 1970:5 s. 54. 1970:186 s. 48. utredningen att möjligheten att adoptera gemensamt även fort- sättningsvis skulle förbehållas makar.6 har motioner framställts i om att sambor bör få rätt att prövas som adoptivföräldrar på samma villkor som registrerade partner och gifta. Motionerna har avslagits med hänsyn till en framtida allmän översyn av adoptionslagstift- ningen.7 Europarådskonvention om adoption innehåller en bestämmelse om att barn får adopteras av makar eller av en person (artikel 6.1). Begreppet makar omfattar inte registrerade partner. Av detta skäl frånträdde konventionen 2003 i samband med att registrerade partner fick möjlighet att prövas som adoptiv- föräldrar. Europarådskonvention om adoption ger konventions- staterna en möjlighet att låta konventionens bestämmelser omfatta även heterosexuella och homosexuella sambor som lever till- sammans i en stabil relation (artikel 7.2). Staterna kan alltså välja om sambor ska få adoptera gemensamt eller inte. Det är upp till staterna att avgöra hur stabiliteten i relationen ska bedömas.8 om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner omfattar adoption av makar eller av en person (artikel 2). Med makar avses enligt den förklarande rapporten endast gifta par av olika kön.9 Frågan om även t.ex. heterosexuella sambor som lever i ett stabilt förhållande skulle omfattas av konventionen diskuterades under arbetet med konventionen. De förhandlande staterna kunde dock inte enas om en sådan lösning. Av den förklarande rapporten framgår emellertid att man inte avsåg att konventionen skulle begränsa konventions- staternas möjlighet att ha egna bestämmelser om vilka som ska godtas som adoptanter.10 6SOU 1989:100 s. 159 f. 7Se t.ex. motionen 2005/06:L296(m) (bet. 2005/06:LU9, prot. 2005/06:61), motionerna 2006/07:C201(v) och 2006/07:C379(c) (bet. 2006/07:CU8, prot. 2006/07:80), och motionen 2007/08:C213(c) (bet. 2007/08:CU14, prot. 2007/08:97). 8Se den förklarande rapporten till Europarådskonvention, paragraf 47. 9Se den förklarande rapporten till , paragraf 80, 83 och 84. 10Se den förklarande rapporten till , paragraf 82. 7.4Något om utländsk rätt Enligt finsk, dansk och norsk rätt får endast gifta par adoptera gemensamt. Enligt isländsk rätt får en man och en kvinna som har bott tillsammans adoptera gemensamt. Med sambor menas att en man och en kvinna bor tillsammans och att sam- boendet är registrerat i ett nationellt register, alternativt att det kan bevisas på annat sätt. Det är bara sådana sambor och gifta par som får adoptera gemensamt. I får två personer adoptera gemensamt om de har levt tillsammans före ansökan. De behöver inte vara gifta med varandra, men de måste kunna gifta sig. Det innebär t.ex. att ett homosexuellt par får adoptera gemensamt (de kan gifta sig i ), men att en bror och en syster som bor tillsammans inte får adoptera ett barn gemensamt. Enligt belgisk rätt får två makar eller två sambor (av samma eller olika kön) adoptera gemensamt. För sambor gäller att de antingen ska vara registrerade sambor eller ha bott tillsammans under vid ansökningstillfället. Den brittiska lagstiftningen tillåter att makar eller sambor (av samma eller olika kön) adopterar gemensamt. Ett par betraktas inte som sambor om den ena är den andras förälder, mor/farförälder, syster, bror, farbror, faster, morbror eller moster. Enligt tysk rätt får endast makar adoptera gemensamt. Det är alltså inte tillåtet för sambor att adoptera gemensamt. 7.5Sambor ges möjlighet att prövas som adoptivföräldrar Förslag: Sambor ges möjlighet att prövas som adoptivföräldrar på samma sätt som gifta par och registrerade partner. Det innebär att två sambor gemensamt kan adoptera ett barn och att en sambo kan adoptera den andra sambons barn. Möjligheten för en make att adoptera ensam om den andra maken lider av en allvarlig psykisk störning tas bort. Som framgår av avsnitt 7.1 får makar och registrerade partner adoptera barn gemensamt . En make/registrerad partner får också adoptera den andra makens/registrerade partnerns barn. Efter en sådan styvbarnsadoption anses barnet som makarnas/ registrerade partnernas gemensamma. Dessa möjligheter finns inte för sambor. Frågan är om det finns skäl att upprätthålla denna skillnad. Utgångspunkten för bedömningen bör vara att en förändring av gällande regler ska vara motiverad utifrån principen om barnets bästa och inte i första hand med hänsyn till andra intressen, t.ex. vuxnas längtan efter barn. Enligt ska det säkerställas att barnets bästa beaktas främst (artikel 21). Detta har ansetts innebära att inga andra intressen, vare sig ekonomiska, politiska eller adoptanternas intressen, får ta över eller jämställas med barnets. Svensk rätt bärs upp av samma tanke. Bedömningen av vilka som är sambor och relationens stabilitet Ett skäl som under utredningens arbete har framförts mot att sambor ges möjlighet att adoptera gemensamt är att sambo- förhållanden statistiskt sett inte är lika stabila som äktenskap och att det därför skulle innebära en allt för stor risk att låta sambor adoptera. Av statistik från framgår att antalet separationer per 100 barn var 2,42 när föräldrarna var gifta med varandra jämfört med 4,65 när föräldrarna var sambor.11 Det har också invänts att det inte finns något register över sambor på samma sätt som över gifta par och registrerade partner och att det därför skulle kunna vara svårt att avgöra vem som är sambo i lagens mening. Utredningen delar inte dessa farhågor. Den högre separations- frekvensen bland sambor har delvis förklarats med att det bland sambor – jämfört med gifta par – finns en större andel unga par som endast har bott tillsammans . Många unga par provar att leva som sambor innan man gifter sig.12 11 Se Barn- och familjestatistik 2008, publicerat på . 12 Se SCB:s demografiska rapport 1995:1, Skilsmässor och separationer, s. 28 f. Som har nämnts i avsnitt 6 ska det i alla ärenden om adoption göras en grundlig bedömning av om ett par är lämpligt som adoptiv- föräldrar. Bedömningen görs av domstolen i ärendet om adoption. Vid internationell adoption görs en motsvarande bedömning av socialnämnden vid den s.k. medgivandeprövningen enligt 6 kap. 12 § socialtjänstlagen (2001:453). När det gäller gifta par och registrerade partner har vid dessa prövningar relationens varaktighet och stabilitet en stor betydelse. I denna prövning ligger att man undersöker vilken närhet de sökande har till varandra, hur bra relationen fungerar och hur engagerat paret är i relationen. Vidare undersöks bl.a. hur långvarigt förhållandet är, om det har utsatts för prövningar, hur man har klarat att lösa dem, hur konflikter uppstår och hur de hanteras. En faktor som kan tala emot lämplighet är att förhållandet är kortvarigt, oprövat eller instabilt. Även tidigare nära relationer kan få betydelse – varför de upphört och vad sökanden har lärt av det.13 Enligt utredningens bedömning är det klart att denna prövning kan göras på samma sätt avseende sambor som för gifta par och registrerade partner. Liksom för gifta par och registrerade partner bör en adoption endast komma i fråga om det står klart att relationen är stabil och paret i övrigt uppfyller de krav som ställs. I detta ligger även att det måste kunna göras en bedömning av om de sökande över huvud taget är sambor i lagens mening, dvs. om de bor stadigvarande tillsammans i ett parförhållande och har gemen- samt hushåll. Personer som endast har bott tillsammans eller inte lever i ett parförhållande i den mening som avses i sambolagen bör inte komma i fråga för adoption vare sig de är gifta, registrerade partner eller sambor. Bedömningen av om ett par är sambor eller inte görs dessutom i andra sammanhang och blir därför ingen nyhet för domstolarna. Även socialnämnderna har förutsättningar att göra denna bedömning. I syfte att ytterligare lyfta fram betydelsen av att sökandena har en stabil relation föreslår utredningen att ett tillägg om detta görs i 6 kap. 12 § socialtjänstlagen (se angående detta avsnitt 15.1). 13 Se Adoption, , (2008), s. 89 f. En möjlighet för sambor att adoptera på samma sätt som gifta par och registrerade partner skulle enligt utredningens bedömning få betydelse framför allt vid nationell adoption. En styvbarnsadoption kan i vissa fall innebära fördelar för ett barn, t.ex. när faderskapet inte är fastställt eller när barnet tidigare är adopterat av en ensam- stående. Adoptionen kan öka barnets trygghet, inte bara familjen lever tillsammans utan också ifall de vuxna skulle separera eller den biologiska föräldern avlida. En sådan adoption är möjlig endast om de vuxna i familjen är gifta eller registrerade partner. För ett barn som lever i en familj där de vuxna är sambor finns inte samma möjlighet. En möjlighet för sambor att gemensamt adoptera ett barn skulle kunna få betydelse t.ex. när ett barn är placerat i ett familjehem eller när särskilda vårdnadshavare har förordnats för barnet. Det finns inga begränsningar när det gäller samlevnaden mellan personer som tar emot ett barn i ett familjehem eller som särskilt förordnade vårdnadshavare. De kan vara gifta, registrerade partner eller sambor. Den gällande regleringen innebär alltså att de par som är sambor och som vill ge barnet den trygghet en adoption skulle innebära, måste gifta sig för att det ska bli möjligt. Alternativt är det möjligt för den ena av samborna att ensam adoptera barnet. Det är olyckligt om ett par i de beskrivna fallen avstår från en adoption trots att detta skulle vara till barnets bästa. Utgångs- punkten bör vara att alla barn har samma möjlighet att bli adopterade, oavsett de som vill adoptera barnet är gifta, regi- strerade partner eller sambor. Det är knappast rationellt att endast en av dem som har tagit hand om barnet som familjehem eller som har förordnats som vårdnadshavare för barnet adopterar barnet. Att få två föräldrar skulle innebära en större trygghet för barnet. Och även om paret väljer att gifta sig för att barnet ska få adopteras är detta inte heller helt tillfredsställande. Vissa par föredrar av ideologiska skäl att inte gifta sig. En grundläggande princip för den familjerättsliga lagstiftningen har ansetts vara att staten ska vara ideologiskt neutral till frågan om ett par gifter sig eller föredrar att bo tillsammans utan äktenskap. Valet mellan äktenskap och samboende har uppfattats som en sådan etisk eller ideologisk fråga som lagstiftaren inte ska lägga sig i. Redan i direktiven till Familjelagssakkunniga 1969 anförde chefen för att äktenskapet visserligen borde ha en central plats inom familjerätten men att man borde försöka se till att den familjerättsliga lagstiftningen inte innehåller några bestäm- melser som skapar onödiga svårigheter eller olägenheter för dem som skaffar sig barn och bildar familj utan att gifta sig.14 Vid införandet av hänvisades till att samhället måste räkna med som en realitet att det även i fortsättningen kommer att finnas kvinnor och män som inte vill ge sin samlevnad äktenskapets form och att lagstiftaren måste ta hänsyn till detta.15 Sambolagen infördes med motiveringen att det behövdes särskilda civilrättsliga regler för upplösningen av ett samboförhållande. I fråga om sociala förmåner, skatter och åtskilligt annat har man däremot i princip eftersträvat likabehandling av sambor med gifta och registrerade partner. Detta gäller även barns rättigheter. Barn med föräldrar som är sambor har numera samma trygghet, ekonomiskt och rättsligt, som barn vars föräldrar är gifta eller har ingått registrerat partner- skap. I lagstiftningen finns det endast vissa skillnader mellan barn till gifta och ogifta föräldrar. När ett barn föds och föräldrarna inte är gifta med varandra gäller inte någon faderspresumtion och vårdnaden blir inte automatiskt gemensam på samma sätt som när föräldrarna är gifta. Detta kan dock i de allra flesta fall åstad- kommas genom en enkel anmälan till . Vidare har barnet rätt till arv efter en förälder om föräldrarna inte är gifta. Om föräldrarna är gifta, ärver i stället den andra föräldern. I övrigt gäller numera samma regler i fråga om vårdnad om barn, umgänge med barn och barns boende och även när det gäller bl.a. barnets rätt till underhåll och arv. Ytterligare ett argument som talar för att sambor bör få möjlighet att prövas som adoptivföräldrar är att sambor – precis som gifta par och registrerade partner – har möjlighet att få assisterad befruktning vid svensk sjukvård. När det gäller assisterad befruktning har någon inskränkning till gifta par och registrerade partner inte ansetts motiverad.16 Som utredningen ser det skulle samhällets syn på familjebildning bli mer konsekvent om sambor inte heller utesluts från möjligheten att prövas som adoptiv- föräldrar. 14Se SOU 1972:41 s. 58. 1986/87:1 s. 99 med hänvisning till bet. LU 1973:20 s. 74–75. 16Jfr t.ex. direktiven (dir. 1981:72) för inseminationsutredningen, där chefen för anförde att den faktiska situationen för män och kvinnor som utan att vara gifta med varandra sammanlever under äktenskapsliknande förhållanden är i stort sett densamma som för gifta makar. Ett argument som har framförts mot att sambor ges möjlighet att prövas gemensamt som adoptivföräldrar är att det med några få undantag inte finns några länder som är beredda att lämna barn för adoption till andra än gifta par och att en lagändring därför inte skulle få något praktiskt genomslag just när det gäller inter- nationell adoption. Vidare har anförts att ursprungsländernas inställning skulle kunna påverkas så att de blir misstänksamma mot som mottagarland. Liknande argument framfördes i samband med den reform som gjordes 2003 och som innebar att registrerade partner fick möjlighet att adoptera. Som framhölls i det sammanhanget är det viktigt att man är lyhörd och medveten om att de länder samarbetar med när det gäller internationella adoptioner har en annan syn på föräldraskap. Samarbete när det gäller internationella adoptioner måste bygga på förtroende. Det innebär att de begränsningar och villkor som ursprungsländerna sätter upp måste efterlevas. Emellertid talar erfarenheterna års reform inte för att internationella adoptioner skulle ha försvårats på det sätt som befarades.17 Som uttalades vid reform bör det förhållandet att en lagändring skulle få en begränsad effekt i sig inte hindra att den genomförs om den annars är motiverad. I många länder håller också attityden till andra samlevnadsformer än äktenskap på att ändras och det kan tänkas att det finns nya länder som skulle kunna bli aktuella som ursprungsländer (se prop. 2001/02:123 s. 28 f. och bet. 2001/02:LU27 s. 25). Det kan vidare konstateras att en möjlighet för sambor att prövas som adoptivföräldrar inte hindras av Haag- konvention. Av uttalanden i samband med att konventionen antogs framgår att man inte avsåg att konventionen skulle begränsa konventionsstaternas möjlighet att ha egna bestämmelser om vilka som ska godtas som adoptanter. Konventionen hindrar alltså inte att bestämmelser införs som ger sambor, på samma sätt som när registrerade partner adopterar barn, möjlighet att gemensamt adoptera barn. Dessa adoptioner kommer emellertid inte att omfattas av konventionen och dess samarbetssystem (se prop. 2001/02:123 s. 33). 17 Se NIA:s rapport till regeringen dnr 1:1/03 nr 7, MIA:s rapport till regeringen dnr 51:252:05 samt MIA:s årsredovisningar för . Sammanfattningsvis är det utredningens uppfattning att en möjlighet för sambor att gemensamt prövas som adoptivföräldrar är väl förenlig med principen om barnets bästa. En sambo bör också kunna adoptera den andra sambons barn genom en styv- barnsadoption. Liksom när det gäller andra som önskar adoptera barn bör en individuell prövning kunna göras utifrån de sökandes förutsättningar att erbjuda barnet gynnsamma uppväxtförhåll- anden. En möjlighet för sambor att adoptera gemensamt skulle få betydelse framför allt vid nationell adoption. En styvbarnsadoption skulle i vissa fall kunna öka barnets trygghet. En möjlighet till adoption skulle också kunna få betydelse bl.a. för barn som är placerade i familjehem. Bör möjligheten att prövas som adoptivföräldrar begränsas till samboförhållanden som varat ? Utredningen har övervägt om möjligheten att prövas som adoptiv- föräldrar i lag bör begränsas till samboförhållanden som har varat . Liknande krav gäller i , och . För en sådan begränsning talar att det för alla blir tydligt vad som gäller och att bedömningen av sökandens lämplighet som adoptivföräldrar skulle underlättas. Men det finns också skäl som talar mot ett sådant krav på samboende . Framför allt kan det finnas en risk för att lämplighetsprövningen i praktiken standardiseras och att man inte i tillräcklig utsträckning är uppmärksam på andra faktorer som kan påverka stabiliteten i ett förhållande. Vidare skulle en uttrycklig lagreglering leda till inflexibilitet. Det kan inte uteslutas att det finns situationer där det med hänsyn till barnets bästa finns anledning att tillåta en adoption trots att parterna inte har varit sambor under den i lag föreskrivna tiden. Något liknande krav finns inte heller för gifta par eller registrerade partner. Kravet skulle lätt kunna kringgås genom att ett samboende par gifter sig och därmed knappast få någon nämnvärd effekt. Som redan har framhållits bör det också vara en utgångspunkt vid lagstiftningen att staten är ideologiskt neutral till valet mellan äktenskap och samboende. Sammantaget anser utredningen därför inte att det i lag bör föreskrivas att samboförhållandet ska ha varat . bedömning av samboförhållandets varaktighet bör istället göras inom ramen för den allmänna lämplighetsbedömningen enligt den av utredningen föreslagna allmänna bestämmelsen om barnets bästa. En adoption bör normalt förutsätta att sökandena har bott ihop . Detta bör gälla oavsett om de är gifta, registrerade partner eller sambor. Möjligheterna att i vissa särskilda fall adoptera ensam Som har framgått får makar och registrerade partner inte adoptera annat än gemensamt. Den ena maken/registrerade partnern får dock adoptera ensam om den andre vistas på okänd ort eller lider av en allvarlig psykisk störning. Den ena maken/registrerade partnern får också annars med den andres samtycke adoptera dennes barn eller adoptivbarn eller eget barn (4 kap. 3 § ). Som redan har nämnts bör möjligheten till en styvbarns- adoption gälla även för sambor. Det är vidare rimligt att en make/registrerad partner, liksom , kan adoptera ensam om den andra maken/registrerade partnern vistas på okänd ort. Situationen är sällsynt men undantagsvis kan det ändå vara t.ex. så att en make kommer ensam till som asylsökande och att den andra maken är försvunnen. Detta undantag finns också i övriga nordiska länders lagstiftning. Bestämmelsen bör dock inte gälla för sambor. Det ligger i sakens natur att någon sådan situation inte kan uppkomma i ett samboförhållande. Undantaget avseende allvarlig psykisk störning fanns redan när adoptionsinstitutet infördes . Då fick en make adoptera ensam när den andra maken var sinnessjuk eller sinnesslö (3 § adoptionslag). Det ansågs i ett sådant fall vara obilligt om den andra maken skulle vara helt utestängd från att adoptera.18 Liknande undantag finns också i de övriga nordiska länderna. Sedan bestämmelsen infördes har synen på barns behov och rättigheter genomgått stora förändringar. Även psykiatrivården har förändrats. Många som tidigare vårdades på klinik för psykisk ohälsa lever nu hemma med stöd av den psykiatriska öppenvården. Även om barnet enligt bestämmelsen inte får något föräldra- barnförhållande till adoptantens psykiskt sjuka make/registrerade partner, riskerar barnet att hamna i en miljö som kan vara mycket påfrestande för barnet. Barn till psykiskt funktionshindrade 18 Se NJA II 1917 s. 481 f.