sou · GXB380 · 2009-10-05 00:00:00 — Det ska också finnas en personalkategori inriktad på arbete med ordning och säkerhet.16 bedömde att personalens kompetens behövde höjas genom en ökad grad av specialisering. Enligt kommittén skulle en föreslagen specialisering vara effektiv även ur resurssynpunkt. Specialiseringen skulle medföra bättre karriärmöjligheter, vilket skulle kunna leda till att kriminalvården som arbetsgivare blev mer attraktiv. 6.4.4 Vervas utredning om strategisk kompetensförsörjning, Verva (Verket för förvaltningsutveckling - myndigheten är nedlagd) fick ett regeringsuppdrag att, i samverkan med Kriminalvården, analysera Kriminalvårdens arbete med strategisk kompetensförsörjning. Verva skulle även vid behov föreslå förändringar för att effektivisera kompetensförsörjningen. I rapporten framhölls ett antal punkter där det enligt Verva fanns brister i de analyser som Kriminalvården hade gjort avseende sitt kompetensbehov. Det handlade bl.a. om otydliga mål för verksamheten, prioritering bland målen och otydlig koppling mellan mål och kompetensbehov. Andra punkter var brist på normering av kompetenskrav, brist på helhetssyn avseende kompetensförsörjningsprocessen samt brist på empiri när det gällde sambandet mellan verksamhetsresultat och akademikertäthet/högskolemässighet. Verva föreslog bl.a. att det i verksamhetsplaneringen borde göras ett förtydligande av visionen Bättre ut i mål- och verksamhetstermer och en tydligare koppling till kompetens-behoven. Vidare menade att Kriminalvården inte hade fast-ställt kompetensbehovet genom en grundlig analys av verksam-heten och de krav som verksamheten ställer på vilken kompetens som krävs. Verva bedömde även att Kriminalvården inte tog till vara 16 SOU 2005:54, s. 913. SOU 2009:80 Kriminalvårdens personal samverkansmöjligheter internt och externt vid bedömningen av kompetensbehovet. Verva sammanfattade synen på kompetensbehovet inom som att myndigheten var allmänt positiv till högskoleutbildning med kriminalvårdsinriktning, men utan någon systematisk empiri som stödjer behovet utifrån verksamhetens krav och som kan användas för att specificera detta ytterligare. Åsikterna skiljer sig i övrigt avsevärt internt, även om delrapporten från , , tyder på samförstånd.17 Verva föreslog bl.a. att Kriminalvården skulle samverka med och rekrytera examinerade studenter från de högskolor som bedriver utbildning som är relevant för kriminalvårdsverksamheten. Verva menade också att Kriminalvården borde kunna ge kriminalvårdsspecifik kompetens genom egen utbildningsverksamhet. Vervas rapport ledde bl.a. till att Kriminalvården tog ett första steg och förändrade utbildningssystemet för medarbetarna i det klientnära arbetet. De flesta vårdarna skulle nu få utbildning före det att de fick en ordinarie tjänst vid häkten eller anstalter. 6.4.5 , Kriminalvårdens s.k. högskoleprojekt lämnade en första rapport avseende den dåvarande grundutbildningen.18 I rapporten nämndes ett antal faktorer som skäl till varför en yrkeshögskola skulle vara ett bra alternativ för att säkra Kriminalvårdens kompetensbehov. En yrkeshögskola borde inrättas bl.a. då det kriminalvårdande uppdraget hade blivit allt svårare, att konkurrensen om den arbetskraft som Kriminalvården är intresserade av hade ökat och att unga har andra krav på sin framtida arbetsgivare när det gäller t.ex. arbetsuppgifter, ansvar, utvecklingsmöjligheter och värderingar. Genom en högskoleutbildning skulle också problemen med de många vikarierna minska drastiskt och myndigheten skulle då, enligt rapporten, istället kunna satsa på vidare- och fördjupningsutbildningar. Som en följd av den första rapporten gav Kriminalvården sin utbildningsorganisation, KRUT, i uppdrag att vidare utreda möjligheterna att starta en högskoleutbildning. En projektgrupp bildas 17 Verva, Rapport 2006:04, s. 41. Läs mer om högskoleprojektet nedan. 18 Kriminalvården, Framtidens kriminalvårdsutbildning – Hur ska kriminalvården säkerställa rätt kompetens ? Kriminalvårdens personal SOU 2009:80 bestående av representanter från olika delar av kriminalvårdsverksamheten samt fackliga representanter. Projektgruppen arbetade och utredde hur en sådan utbildning kunde utformas och finansieras. Inom projektgruppen var man enig om att målgruppen för utbildningen skulle vara kriminalvårdare och att den skulle bygga på en sammanhållen vårdarroll. Vårdarens arbetsuppgifter kunde sedan specialiseras genom fortsatt utbildning och till fördjupade uppgifter och ett större ansvar. Projektgruppen såg dock en risk i att en specialisering kan innebära att säkerhets- och omvårdnadsområdet ses som mindre kvalificerat och att personalomsättningen därmed blir hög.19 Den tänkta akademiska ämnesbasen för den tvååriga utbildningen var socialt arbete med minst ett halvårs praktik. För arbete inom frivården skulle det enligt rapporten krävas en kompletterande tvåårig utbildning med inriktning på kriminalvård och med möjlighet att läsa vidare till en filosofie kandidatexamen inom socialt arbete eller något annat närliggande område. Av de högskolor/universitet som Kriminalvården kontaktade i samband med projektarbetet anmälde 11 sig som intresserade att starta utbildningen. Fyra av dessa föreslogs för en pilotomgång som skulle starta år 2007.20 En utbildningsplats skulle kosta ca för en komplett yrkeshögskoleutbildning. Till detta kom kostnader för studiebidrag på per år.21 Utbildningen skulle dock inte vara möjlig att bekosta inom de intresserade högskolornas och universitetens egna ekonomiska ramar utan Kriminalvården skulle behöva upphandla studieplatser, dvs. själva stå för utbildningskostnaden. Projektgruppen föreslog att det skulle vara möjligt för Kriminalvården att ge redan anställd personal möjlighet att läsa delar av högskoleutbildningen som fortbildning, eftersom det skulle kunna minska det kompetensgap och den statusskillnad som annars skulle kunna uppstå mellan de medarbetare som har genomgått och de som inte har genomgått högskoleutbildningen. Några åtgärder med anledning av projektgruppens delrapport, som redovisades , har inte vidtagits. 19 Kriminalvården, Delrapport från högskoleprojektet, , s. 2. 20 Delrapport från högskoleprojektet, . 21 Den enskildes kostnader för studierna föreslogs finansieras genom studiemedel. SOU 2009:80 Kriminalvårdens personal 6.4.6 Sammanfattning Sammanfattningsvis kan konstateras att samtliga ovan redovisade utredningar och projekt särskilt har haft kriminalvårdarna och kriminalvårdarrollen i fokus. Samtliga utredningar och projekt har konstaterat att det finns ett behov av mer kompetens hos kriminalvårdarna. De flesta har föreslagit en högskoleutbildning för att förstärka denna kompetens. 6.5 Rekrytering och grundutbildning i de nordiska länderna 6.5.1 Inledning I samband med utredningens studiebesök vid kriminalvårdsmyndigheterna i respektive diskuterades vissa personalfrågor, t.ex. avseende kompetensförsörjning och kompetensutveckling samt specialisering av vårdarrollen i respektive land. Uppgifter om kriminalvården i har inhämtats genom skriftliga källor. 6.5.2 Grundutbildningen för de danska kriminalvårdarna är en gymnasial treårig utbildning. består av teoretiska studier som följs av praktik. Grundkraven för att bli fængselbetjent, motsvarigheten till den svenska kriminalvårdaren, är att man är minst och har en nio- eller tioårig folkskoleutbildning . All kriminalvårdsundervisning sker internt inom den danska , Kriminalforsorgen. I stort sett har ingen som söker en befattning som fængselbetjent högskolebakgrund . Det är en medveten strategi i att inte rekrytera akademiker som fængselbetjenter. Utveckling pågår av grundutbildningen, bl.a. ska handledningen ökas och kunskapen om programverksamheten ska öka. Personalen inom frivården deltar inte i den grundläggande utbildningen. En fængselbetjent har vissa begränsade karriärmöjligheter, Hon eller han kan t.ex. bli avdelningsledare. Det finns även interna chefsprogram. Den årliga omsättningen av personal bedöms vara 127 Kriminalvårdens personal SOU 2009:80 stor, särskilt bland de yngre medarbetarna. Under grundutbildningen är personalomsättningen . Bland färdiga fængselbetjenter är den årliga omsättningen 6.5.3 Motsvarigheten till kriminalvårdare kallas i för fångvakt. Utbildningen, som leder till en grundexamen i fångvård, omfattar och är på eftergymnasial nivå. Undervisningen sker på Brottspåföljdssektorns utbildningscentral. Antagningskraven är bl.a. att man ska vara minst och ha en studentexamen eller motsvarande. I antagningen till yrkesutbildningen ingår ett skriftligt inträdesprov, fysiskt konditionstest och personlig intervju. I utbildningen ingår viss praktik på anstalterna. Det utgår lön under den största delen av studietiden, i övrigt kan studenten ansöka om statligt studiestöd. Brottsföljdssektorns utbildningscentral ansvarar även för fortbildning, och det finns även möjlighet att efter studera vidare och ta en yrkeshögskoleexamen motsvarande socionom. Efter examen är det möjligt att få arbete som föreståndare eller expert av olika slag inom fång- och kriminalvårdssektorerna. 6.5.4 Den norska kriminalvårdsutbildningen är en tvåårig eftergymnasial utbildning. Efter utbildningen följer en praktiktid . De grundläggande kraven för att bli fengselbetjent är högskolebehörighet samt vissa fysiska krav. Man ska också vara minst och ha arbetslivserfarenhet. Det är få med akademisk bakgrund som söker till utbildningen. Efter utbildningen erbjuds en vidareutbildning avseende säkerhet och för de som ska bli programansvariga. Omsättningen bedöms vara för stor och Kriminalomsorgen skulle gärna se att äldre medarbetare rekryterades. I diskuteras möjligheten att införa en treårig utbildning, man har dock valt att behålla den tvååriga utbildningen men med möjlighet att läsa vidare till motsvarande en filosofie kandidatexamen (det 128 SOU 2009:80 Kriminalvårdens personal pågår f.n. ett arbete med att få utbildningen godkänd som examen inom högskolesystemet). Fengselbetjenternas karriärvägar är förhållandevis få även om man kan avancera till förstebetjent. Chefer rekryteras huvudsakligen internt, men myndigheten önskar få in fler utifrån. Det är få anställda inom Kriminalomsorgen som utnyttjar möjligheten till kompetensutveckling. Enligt företrädare för Kriminalomsorgen råder en bred politisk enighet i om vikten av väl utbildade fengselbetjenter, trots att kostnaderna för utbildningen är höga. Utbildningen lyfts också fram som en viktig orsak till att det är få incidenter ute i verksamheten. 6.5.5 Sammanfattning I de redovisade nordiska länderna har kriminalvårdsmyndigheterna valt att ha en gemensam, obligatorisk utbildningsgrund för blivande kriminalvårdare. I och är utbildningen eftergymnasial, i är den på gymnasial nivå. Utbildningen sker, i likhet med den gällande ordning i , direkt vid anställningen och den anställde uppbär lön . Både i och erbjuds sammanlagt grundutbildning, inklusive praktik. I omfattar grundutbildningen studier. Utredningens drar slutsatsen att den svenska Kriminalvården erbjuder mer kompetensutveckling och vidareutbildning än i de övriga nordiska länderna. Möjligheterna till karriärutveckling för de norska och danska kriminalvårdarna är mer begränsad än i . 6.6 Personalorganisationer inom 6.6.1 Inledning Utredningen har varit i kontakt med de stora personalorganisationerna inom och diskuterat specialiseringen av vårdaryrket samt akademiseringsfrågan och övrig personalpolitik inom myndigheten. Utredningen har träffat företrädare för Facket för Service och kommunikation, och som har många medlemmar bland kriminal129 Kriminalvårdens personal SOU 2009:80 vårdarna. har bl.a. varit representerat i högskole-projektet vars resultat refereras ovan. Utredningen har även varit i kontakt med akademikers centralorganisation . hade 3 586 medlemmar inom , varav en majoritet är kriminalvårdare. ST hade 1 741 medlemmar varav ca 1 000 är kriminalvårdare. har 1 398 medlemmar med anställning inom Kriminalvården.22 6.6.2 I sin dialog med utredningen framhöll bl.a. att de anser att baspersonalen på anstalter och häkten ska ha samma grundutbildning och att arbetet därefter kan uppdelas till att avse t.ex. vårdande respektive säkerhetsrelaterade frågor när man arbetar i sitt arbetslag. Det är dock viktigt att uppgifterna ska kunna variera för att motverka inlåsningseffekter. En fördel med ett sådant förfarande är att man på så sätt bättre kan hålla ihop arbetslaget. menar att den uppdelning som tidigare gjordes inom kriminalvården mellan socialassistenter och säkerhetspersonal skapade en dålig arbetsmiljö. Vidare anser att den nuvarande kriminalvårdsutbildningen är för kort för tillgodose de högt ställda krav som det svåra arbetet som kriminalvårdare medför. skulle gärna se ett ökat inslag av högskolemoment i utbildningen. ställer sig dock tveksam till att bara anställa akademiker som kriminalvårdare, eftersom mycket i yrket också handlar om fallenhet och intresse. Däremot är generellt sett positiva till att fler akademiker anställs som kriminalvårdare och anser att det bästa är en mix av olika bakgrunder. 6.6.3 ST ST har framfört till utredningen att organisationen är positiv till att öka antalet kriminalvårdare med akademisk bakgrund trots att utförandet av de kriminalvårdande uppgifterna inte alltid kräver det. ST vill helst se en gemensam utbildningsgrund som sedan kan byggas vidare mot säkerhet respektive behandlingsarbete. ST menar att det inte går att begära att alla vårdare ska ha expertkompetens 22 Kriminalvården, siffrorna är från . SOU 2009:80 Kriminalvårdens personal på alla områden, utan en specialisering kan alltså vara önskvärd. ST understryker också vikten av praktik i utbildningen. ST anser att karriärvägarna inom myndigheten är för begränsad . ST ser en effektiviseringspotential bl.a. i att ha en viss överkapacitet av personal för att minska den dyra övertidkostnaden. Dessutom bör samarbetet mellan Kriminalvården och utvecklas med syfte att skapa bättre förutsättningar för planering av den gemensamma verksamheten vilket skulle leda till ökad effektivitet. ST fokuserar också mycket på de problem som är relaterade till klienter med neuropsykiatriska funktionshinder. Dessa grupper ställer allt större krav på arbetet inom . 6.6.4 SACO-S SACO-S har uppgett till utredningen att man driver frågan om en ökad akademisk kompetens inom den slutna kriminalvården och ser sålunda positivt på en utveckling mot fler kriminalvårdare med akademisk beteendevetenskaplig bakgrund. Ett annat problem är att kriminalvårdaryrket blir ett genomgångsyrke för akademikerna, eftersom deras kompetens inte tas tillvara och inte heller uppskattas inom . Det finns, enligt SACO-S, t.o.m. ett visst akademikerförakt inom vissa delar av Kriminalvården. Problemet bottnar enligt SACO-S i att Kriminalvården inte använder akademikernas kompetens utan dessa får samma uppgifter som de kriminalvårdare som har en utbildningsbakgrund med folkskola eller gymnasium. Det innebär att många akademiker t.ex. på anstalterna söker sig till andra och kanske mer utmanande arbeten. Ett annat problem som SACO-S pekar på är att det vid rekrytering av kriminalvårdsinspektörer inte finns något krav på akademisk grundkompetens. Långtifrån alla kriminalvårdsinspektörer har akademisk bakgrund. SACO-S anser att akademisk grundutbildning ska vara ett grundkrav för samtliga chefstjänster. SACO-S vill se en ökad specialisering av vårdarrollen, dels då möjligheten att rekrytera akademiker som baspersonal till häktena och anstalterna ökar, dels för att verksamhetsmålen i högre grad kan uppnås om kompetensen ökar. Kriminalvårdens personal SOU 2009:80 6.6.5 Sammanfattning Personalorganisationerna inom är överens om att det är positivt med fler akademiker bland kriminalvårdarna, men både och ST framför att alla vårdartjänster inte kräver högskoleutbildning. understryker även behovet av vidareutbildning för dem som redan arbetar inom . SACO-S framhåller att akademikernas kompetens inte tas tillvara, och att vårdaryrket därför blir ett genomgångsyrke för de som har sådan kompetens. och ST anser att det bör finnas en gemensam grundutbildning. En specialisering av uppgifterna mot vårdande/behandlingsarbete respektive säkerhet kan ske genom fort- och vidareutbildning. betonar dock att uppgifterna bör rotera för att minska inlåsningseffekter, medan ST anser att en mer permanent specialisering kan behövas. Så anser också SACO-S, dels då möjligheten att behålla rekryterade akademiker ökar och dels då det underlättar arbetet att uppnå verksamhetsmålen. 6.7 Forskning Utredningen har i kapitel 2 i detta slutbetänkande konstaterat att forskning om kriminalvård i och även i våra nordiska grannländer är ett på flera sätt eftersatt forskningsområde. Kriminalvården och dess motsvarigheter i t.ex. och har därför själva en aktiv roll i att bl.a. utveckla evidensbaserade behandlingsprogram, göra vetenskapliga utvärderingar och initiera ny kunskap inom behandlingsområdet. Den forskning som Kriminalvården stöder med ekonomiska medel handlar i huvudsak om att förbättra kvaliteten i behandlingsarbetet. Det finns vidare en begränsad och aktuell forskning kring den svenska kriminalvårdens personal och deras roll i kriminalvårdsverksamheten. genomfördes den s.k. Härenstamska utredningen som var ett större forskningsprojekt och omfattade en tredjedel av personalen vid häkten och anstalter. Syftet var bl.a. att kartlägga arbetsförhållandena. Utredningen riktade bl.a. kritik mot organisationens oförmåga till förändring och ett otillräckligt ledarskap. Slutrapporten presenterades år 1989.23 23 , A., 1989. SOU 2009:80 Kriminalvårdens personal Pågående forskning kring vårdarrollen Vid , akademin för juridik, psykologi och socialt arbete, pågår ett forskningsprojekt avseende vårdarrollen och dess utveckling. Projektet ska slutrapporteras . Forskargruppen har ännu i huvudsak använt kvalitativa data, men ska framöver foga samman kvalitativa och kvantitativa studier till en gemensam analys.24 Projektets övergripande syfte är att, med utgångspunkt från interaktionen mellan kriminalvårdare och intagna, undersöka kriminalvårdsarbetets praktik – dess karaktär, förlopp, villkor och förutsättningar. En slutsats som har gjorts är att förändringar inom har inneburit en ökad arbetsdelning och specialisering mellan olika typer av avdelningar och vårdaruppgifter. I studien urskiljer forskarna tydliga subkulturella skillnader mellan kriminalvårdare på behandlingsavdelningar, normalavdelningar och säkerhetsavdelningar/grupper. Kriminalvårdens komplexa uppgift att både tjäna som samhällsskydd mot kriminalitet och bedriva rehabilitering, innebär enligt forskarna uppenbara dilemman och ofta svåra överväganden mellan olika handlingsalternativ i det dagliga arbetet. Frågan är hur dessa komplexa målsättningar omsätts i daglig praxis och i interaktionen mellan vårdare och intagna. Kriminalvårdarna möter i mer eller mindre grad svårigheter och motstånd i arbetet beroende på de intagnas informella regler och gruppkulturer på olika avdelningar. Forskarna har vidare konstaterat att det förekommer intressekonflikter mellan kriminalvårdare på olika avdelningar. Interaktionen mellan kriminalvårdare och intagna kan alltså inte enbart beskrivas som något som pågår mellan två grupper, personal och intagna. Ett problem som definierats i studien är att det pågår ett ständigt förhandlingsspel kring intressekonflikter och maktutövningen såväl mellan kriminalvårdare på olika avdelningar inom en anstalt, som mellan olika grupper av intagna och kriminalvårdare. Det saknas enligt forskarna kunskap om hur dessa, delvis motverkande krafter, intressen och maktrelationer omsätts i den dagliga interaktionen mellan intagna och kriminalvårdare.25 24 Bl.a. har en artikel publicerats i Arbetsmarknad & Arbetsliv, årg. 14, nr 3: , Per , , , , Säkerhet eller rehabilitering? Om subkulturell differentiering bland kriminalvårdare.. 25 E-post från , . Kriminalvårdare i anstalt. Kriminalvårdens personal SOU 2009:80 6.8 Arbetsbelastning och tidsanvändning Utredningen har i intervju- och enkätundersökningen frågat hur de anställda använder sin arbetstid och hur de upplever sin arbetsbelastning. De har också tillfrågats hur de bedömer hur arbetstiden används utifrån möjligheten att nå målen för verksamheten. Av djupintervjuerna framgår bl.a. att kriminalvårdsinspektörer och kriminalvårdschefer uppfattar att en ökande administration, t.ex. e-postbevakning, möten m.m., inkräktar i alltför hög grad från mer angelägna arbetsuppgifter som verksamhetsutveckling och handledning av medarbetare. Cheferna vill att mer tid ska kunna användas för själva innehållet i verksamheten, så som programverksamhet och sysselsättning. Av enkätundersökningen framgår vidare att kriminalvårdsinspektörerna upplever en alltför hög arbetsbelastning. Övriga upplever inte arbetsbelastningen som anmärkningsvärt hög i jämförelse med utfallet i motsvarande undersökningar inom andra organisationer.26 Figur 6.1 Utredningens enkätundersökning: Arbetsbelastning. Kriminalvårdare (n=1336) Kriminalvårdsinspektörer (n=174) Total (n=1510) Jag har alltid för mycket att göra, det är aldrig lugnare perioder har jag för mycket att göra, men däremellan är det lugnare perioder Bas: Samtliga Jag har sällan för mycket att göra Kriminalvårdare (n=1336) Kriminalvårdsinspektörer (n=174) Total (n=1510) Jag har alltid för mycket att göra, det är aldrig lugnare perioder har jag för mycket att göra, men däremellan är det lugnare perioder Bas: Samtliga Jag har sällan för mycket att göra I undersökningen fick kriminalvårdare respektive kriminalvårdsinspektörer uppskatta hur arbetstiden förläggs. Synovates riksundersökning som beskrivs i avsnitt 1.4. SOU 2009:80 Kriminalvårdens personal Tabell 6.4 Utredningens enkätundersökning: Kriminalvårdares uppskattning av arbetstidens fördelning, medelvärde. Arbetsuppgift kriminalvårdare av arbetstiden Säkerhetsarbete Omvårdande arbete Klientadministration Påverkansarbete Övrig administration Övrig tid Interna möten Fotnot: Andelarna är avrundade genomsnitt av grova skattningar och summerar därför inte till 100. Tabell 6.5 Utredningens enkätundersökning: Kriminalvårdsinspektörers uppskattning av arbetstidens fördelning, medelvärde. Arbetsuppgift kriminalvårdsinspektörer av arbetstiden Möten inom ramen för personalansvar Arbetsledning Personaladministration Klientadministration Övrig administration Interna möten Säkerhetsarbete Övrig tid Omvårdande arbete Påverkansarbete Fotnot: Andelarna är avrundade genomsnitt av grova skattningar och summerar därför inte till 100. Utredningen har alltså inte gjort någon tidsmätning utan har låtit medarbetarna själva skatta hur arbetstiden används. För att kunna dra någon slutsats av denna skattning krävs det att den uppskattade tidsanvändningen jämförs t.ex. med riktlinjer från arbetsgivaren eller med medarbetarnas skattningar av hur en balanserad användning av arbetstiden borde vara. Kriminalvården saknar närmare riktlinjer för kriminalvårdarnas arbetstid, även om det pågår visst arbete kring den verksamhetsplanerade arbetstiden. Utredningen har därför bett respondenterna att själva redovisa hur de anser att deras arbetstid borde användas för att nå målen med verksamheten. Kriminalvårdarna vill ägna mer 135 Kriminalvårdens personal SOU 2009:80 tid åt påverkansarbete och omvårdande arbete och mindre tid på klientadministration. Kriminalvårdsinspektörerna vill däremot i första hand ägna mer tid åt bl.a. arbetsledning och mindre tid på personal- och övrig administration och möten inom ramen för sitt personalansvar (t.ex. utvecklingssamtal och arbetsplatsträffar). Ett område där personalgrupperna synes ha olika uppfattningar avser de interna mötena. En fjärdedel av kriminalvårdarna tycker att för lite tid avsätts för interna möten, medan en fjärdedel av kriminalvårdsinspektörerna tycker att det är för mycket mötestid. Det är dock inte säkert att yrkesgrupperna verkligen avser samma sak.