sou · GWB358d4 · 2009-01-01 00:00:00 — Det följer av 10 kap. 11 § SBL. I avsnitt 5.3.4 föreslår vi att mervärdesskatt i fortsättningen alltid ska redovisas i skattedeklaration. Dagens befogenhet i 10 kap. 11 § SBL ersätts därför här av 14 § som ger befogenhet att besluta att redovisningsperioden ska vara kalendermånad eller kalenderkvartal trots att förutsättningar för att redovisa för beskattningsår i 12 § är uppfyllda. När det gäller redovisningsperiodens längd innebär ett sådant beslut ingen skillnad jämfört med att besluta att redovisningen ska ske i skattedeklaration i stället för självdeklaration. får vidare enligt 10 kap. 15 § SBL besluta att handelsbolag och sådana som inte är skyldiga att lämna själv- deklaration ska få lämna skattedeklaration för beskattningsår. Dessa skattskyldiga ges i fortsättningen rätt att redovisa för ett beskattningsår om förutsättningarna i 12 § är uppfyllda. I fortsättningen kommer det alltså inte att fattas något beslut om redovisningsperiodens längd. Ett beslut om att redovisningen av mervärdesskatt ska ske i skattedeklaration trots att förutsättningarna för redovisning i självdeklaration är uppfyllda ska enligt 10 kap. 11 § SBL gälla hela beskattningsår. Det leder till att den nya redovisningsperioden, som blir följden av ett sådant beslut, inte kan börja gälla vid någon annan tidpunkt än ingången av ett beskattningsår. I 10 kap. 15 § SBL sägs att i fråga om handelsbolag m.fl. får besluta att redovisningsperioden ska vara ett beskattnings- år. Att det i paragrafen sägs att redovisningsperioden ska vara ett beskattningsår innebär rimligen att beslutet bara kan gälla hela Det innebär i sin tur att ett beslut alltid börjar gälla vid ingången av ett beskattningsår och alltså aldrig mitt i. Om beslutar enligt 14 § att ändra redovisnings- period från ett beskattningsår bör ändringen gälla från ingången av innevarande beskattningsår. Nästa fråga är vad som ska gälla när grunden för ändringen inte är ett beslut från utan en ny beräkning som visar att beskattningsunderlaget överstiger eller kommer att överstig gränsen för att redovisa för beskattningsår (). Enligt ska en ändring på den grunden göras från ingången av beskattningsåret, vilket innebär att skattedeklaration ska lämnas för de kalendermånader eller kalenderkvartal för vilka deklarationstiden redan har gått ut (handledning för mervärdesskatteförfarandet 2007, s. 99–100). Om det först i slutet av beskattningsåret visar sig att beskatt- ningsunderlaget kommer att överstiga anser att den skattskyldige bör få välja om redovisningen ska ändras till skattedeklaration redan under innevarande beskattningsår eller om ändringen ska anstå till kommande beskattningsår. Verket anser dock att kontrollskäl kan tala för att ändringen bör göras redan under innevarande beskattningsår (handledning för mervärdesskatteförfarandet 2007, s. 99–100). Även när det gäller ändring från skattedeklaration till själv- deklaration har det enligt betydelse när grunden för ändringen inträffar. Om frågan väcks först efter det att den skattskyldige hunnit lämna en eller flera skattedeklarationer anser att det finns särskilda skäl för att besluta att redovisningen ska ske i skattedeklaration för hela beskattningsåret. Med andra ord anser verket att man bör utnyttja möjligheten att besluta att redovisningen av kontrollskäl ska ske i skattedeklaration (handledning för mervärdesskatteförfarandet 2007 s. 99–100). Regelverket blir tydligare om ändringar till eller från ett beskattningsår på grund av stigande eller fallande beskattnings- underlag också regleras i lag. Att föreskriva att 16 § ska gälla även när redovisningsperioden ändras från eller till ett beskattningsår är inget alternativ eftersom det innebär att två olika skattedeklara- tioner kan avse . Om t.ex. en ändring från ett beskattningsår till kalenderkvartal ska börja tillämpas från kalenderkvartal två ska den skattskyldige redovisa beskattnings- i en skattdeklaration för helår senast den 12 i andra månaden efter beskattningsårets utgång. Övriga tre kvartal ska redovisa i skattedeklarationer för kalenderkvartal , och . Beskattningsårets första och sista kalenderkvartal kommer alltså att redovisas . Effekten blir i stort sett densamma i fall där ändringen är den omvända, dvs. från tre kalendermånader till ett beskattningsår. Nyss beskrivna effekter undviks om en ändring av redovisningsperiod från eller till ett beskattningsår alltid görs vid ingången eller utgången av innevarande beskattningsår. Det föreskrivs därför att om redovisningsperioden ska ändras från eller till ett beskattningsår ska ändringen gälla från ingången respektive utgången av det beskattningsår då den deklarationsskyldige under- rättade om ändringen eller beslutade ändringen. Dessa nya föreskrifter gör bestämmelsen i 10 kap. 11 § SBL om att ett beslut ska gälla hela beskattningsår överflödig. Någon motsvarighet till den bestämmelsen finns därför inte i förevarande kapitel. För den som tillämpar beskattningsår som redovisningsperiod fattas inga beskattningsbeslut om mervärdesskatt . Det innebär att vid byte av redovisningsperiod finns det inga beskatt- ningsbeslut att riva upp. Däremot kan deklarationstiden redan ha gått ut för en ny redovisningsperiod när det konstateras att redo- visningsperioden ska ändras från beskattningsår till kalenderkvartal. För att göra det möjligt att deklarera föreskrivs i 30 § att om den deklarationsskyldige saknar möjlighet att lämna mervärdes- skattedeklaration i rätt tid på grund av att redovisningsperioden för mervärdesskatt ska ändras från beskattningsår, ska deklaration lämnas senast vid den deklarationstidpunkt som kommer närmast efter den dag då den deklarationsskyldige underrättade Skatte- verket om ändringen eller beslutade ändringen. I syfte att undvika administrativt merarbete för såväl deklara- tionsskyldiga som föreskrivs i andra stycket i 30 § att om mervärdesskattedeklaration ska lämnas för mer än en ny redovisningsperiod får perioderna slås samman till en period och redovisas i en deklaration. Bestämmelsen innebär att vid byte av redovisningsperiod behöver den deklarationsskyldige aldrig lämna mer än en mervärdesskattedeklaration. Den deklarationsskyldige och behöver bara hantera en förfallodag och slipper ägna tid åt att hänföra mervärdesskatt till olika perioder och därmed olika förfallodagar. Detta gör att det inte finns behov av en bestämmelse som ger befogenhet att skjuta upp tillämpningen när ändring görs från beskattningsår till . Om redovisningsperioden ska ändras till beskattningsår ska ändringen gälla från innevarande beskattningsårs utgång. Den regeln skapar inga administrativa komplikationer. Inte heller här finns det därför behov av undantag. Att ändringen ska göras vid ingången eller utgången av det beskattningsår då den deklarationsskyldige underrättar verket om ändringen eller beslutar ändringen innebär att redovisningsperioden aldrig ska ändras för år som redan gått ut när ändringen konstateras. Om det t.ex. år 2 konstateras att underlags- gränsen för att redovisa för beskattningsår överskreds år 1 ska alltså inte redovisningsperioden för år 1 ändras. Däremot kan det finnas skäl att ändra redovisningsperiod från och med ingången av år 2. Beskattningsår som redovisningsperiod för punktskatt Enligt paragrafen får besluta att redovisningsperioden för punktskatt ska vara ett beskattningsår. Bestämmelser om redovisning för beskattningsår finns i 10 kap. 16 a § SBL, som infördes i samband med att punktskatterna infogades i skatte- kontosystemet (prop. 2001/02:127, s. 170 och 171). Därefter har en ändring gjorts, nämligen när ersatte Riks- skatteverket och de tio skattemyndigheterna (prop. 2002/03:99). Redovisning för beskattningsår får medges skattskyldiga som kan beräknas redovisa punktskatt med ett nettobelopp om högst för beskattningsåret. Denna beloppsgräns härrör (prop. 1983/84:71, s. 91 och 92). Ursprungligen var dock gränsen , men höjdes i samband med att punktskatterna infogades i skattekontosystemet till (prop. 2001/02:127, s. 170 och 171). Vi föreslår i avsnitt 3.6.7 att gränsen i fortsättningen ska vara . Även här behövs en bestämmelse om från vilken tidpunkt en ändring av redovisningsperioden ska gälla. Det föreskrivs därför att vad som sägs i 17 § även ska gälla beslut enligt denna paragraf. Vad ska de olika skattedeklarationerna innehålla? Allmän kommentar till paragraferna om skattedeklarationers innehåll Som redan nämnts delas redovisningen lagtekniskt upp på fler deklarationer än . Syftet är att regelverket ska bli mer lättillgängligt. Termen skattedeklaration behålls som samlings- begrepp som två nya termer införs, nämligen arbetsgivar- deklaration och mervärdesskattedeklaration. Den förenklade skattedeklarationen byter namn till förenklad arbetsgivardeklara- tion. Dessutom införs en variant av särskild skattedeklaration, nämligen särskild inkomstskattedeklaration. I 19–26 §§ sägs vilka uppgifter de olika skattedeklarationerna ska innehålla. Motsvarande bestämmelser finns i 10 kap. 17– 17 b och 32 c §§ SBL. I 19 § anges vilka uppgifter som ska finnas i samtliga deklara- tioner. Därefter föreskrivs vilka uppgifter därutöver som de olika skattedeklarationerna ska innehålla. För att få reda på vad t.ex. en arbetsgivardeklaration ska innehålla är det med andra ord nödvändigt att läsa både 19 och 20 §§. Bestämmelserna om vad arbetsgivar- och mervärdesskatte- deklarationer ska innehålla i 20–22 §§ ersätter 10 kap. 17 och 17 a §§ SBL. Bestämmelsen i 10 kap. 17 § SBL fick sin nuvarande lydelse i samband med att 10 kap. 17 a § SBL infördes, dvs. när det blev möjlig att lämna en förenklad skattedeklaration (prop. 1996/97:100, s. 570 och 571 samt prop. 2000/01:7, s. 31). 10 kap. 17 § SBL ändrades även när reglerna om gruppregistrering i mervärdesskattesystemet kom (prop. 1997/98:148, s. 48, 49 och 75). I samband med att beslutade ett enklare system för skattereduktion för hushållsarbete gjordes en ändring i 10 kap. 17 a § SBL (prop. 2008/09:77, s. 94). I 10 kap. 17 § tredje stycket SBL sägs att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om vad en skattedeklaration ska ta upp. De uppgifter som en skattskyldig är skyldig att lämna i en skattedeklaration får förelägga den skattskyldige vid vite att lämna. Vilka uppgifter som är föreskrivna har vidare betydelse för bedömningen av om den skattskyldige ska anses ha lämnat en oriktig uppgift och därmed för bedömningen om hon eller han ska påföras skattetillägg eller fällas till ansvar för skattebrott. Bestämmelser om vilka uppgifter en skattskyldig ska lämna i en skattedeklaration är därför sådana åligganden som enligt 8 kap. 3 § RF ska meddelas i lag. Detaljerade föreskrifter om vilka uppgifter som ska lämnas i en skattedeklaration tillhör inte grunderna för skatteförfarandet. Det rör sig därför inte om föreskrifter om skatt varför delegation av normgivningskompetens i princip är möjligt. Skatteförfarandet räknas dock inte upp bland de delegeringsbara ämnena i 8 kap. 7 § RF. Föreskrifter om vilka uppgifter skattskyldiga ska lämna i en skattedeklaration ska därför meddelas i lag. Det nu sagda innebär att de föreskrifter som regeringen har befogenhet att meddela i ämnet inte kan vara något annat än verkställighetsföreskrifter. Regeringen får med stöd av 8 kap. 13 § första stycket 1 RF besluta föreskrifter om verkställighet av lag. Det bemyndigande som finns i 10 kap. 17 § tredje stycket SBL är alltså obehövligt. I avsnitt 2.6 gör vi bedömningen att skatte- förfarandelagen inte bör innehålla några bestämmelser som enbart upplyser om förekomsten av verkställighetsföreskrifter. Bemyndig- andet i 10 kap. 17 § tredje stycket SBL får därför ingen motsvarighet här. Paragrafen reglerar vilka uppgifter som ska finnas med i samtliga skattedeklarationer. Oavsett vilken sorts skattedeklaration som lämnas ska alltså nödvändiga identifikationsuppgifter finnas med. En särskild skattedeklaration lämnas inte för redovisnings- perioder utan alltid för enstaka förvärv eller händelser och kan därför inte innehålla uppgift om den redovisningsperiod för vilken redovisning lämnas. Punkten 2 gäller alltså inte för särskilda skattedeklarationer. Det följer dels av 8 och 9 §§ där det sägs att särskilda skattedeklarationer lämnas för enstaka förvärv eller händelser, dels av 25 och 26 §§ där det sägs att en särskild skattedeklaration ska innehålla uppgift om det förvärv eller den skattepliktiga händelse eller skattepliktiga ersättning för vilken deklarationen lämnas. Detta är tillräckligt tydligt och det saknas därför skäl att i punkten 2 markera att den inte gäller i fall som avses i 25 och 26 §§. Av punkten 3 följer att en skattedeklaration alltid ska innehålla de uppgifter som behövs för beräkning och kontroll av skatten. Om de uppgifter som anges särskilt i 20–26 §§ inte är tillräckliga för ändamålet ska den deklarationsskyldige alltså lämna de SOU 2009:58 Författningskommentar – skatteförfarandelagen ytterligare uppgifter som behövs för att skatten ska kunna beräknas och kontrolleras. Att en skattedeklaration ska innehålla nödvändiga identifika- tionsuppgifter, uppgift om aktuell redovisningsperiod och de övriga uppgifter som behövs utöver särskilt angivna för att beräkna och kontrollera skatten följer av 10 kap. 17, 17 a och 17 b §§ SBL. Se även den allmänna kommentar som ges före denna kommentar. Här sägs vilka uppgifter om arbetsgivaravgifter och skatteavdrag som en arbetsgivardeklaration ska innehålla. Av 19 § följer att utöver dessa uppgifter ska deklaration innehålla nödvändiga identifikationsuppgifter, uppgift om aktuell redovisningsperiod och de ytterligare uppgifter som behövs för beräkning och kontroll av avgifterna och skattavdragen. De uppgifter som anges här räknas upp i 10 kap. 17 § första stycket 3 och 4 SBL. Se även kommentaren till 19 § och den allmänna kommentar som lämnas före den kommentaren. Paragrafen anger vilka uppgifter som en förenklad arbetsgivar- deklaration ska innehålla och ersätter 10 kap. 17 a § första stycket 3–5 SBL. Termen förenklad arbetsgivardeklaration ersätter dagens term förenklad skattedeklaration. Förutsättningarna för att få lämna en förenklad arbetsgivardeklaration finns i 5 §. Möjligheten för fysiska personer att redovisa skatteavdrag och arbetsgivaravgifter i en förenklad skattedeklaration infördes (prop. 2000/01:7). Vilka uppgifter en förenklad arbetsgivardeklaration ska innehålla regleras även i 19 §. Se därför även kommentaren till 19 § och den allmänna kommentar som finns före den kommentaren. I 10 kap. 17 a § andra stycket SBL finns en bestämmelse som lades till 2006 (prop. 2005/06:31, s. 49–52 och 59). Om betalnings- mottagaren är begränsat skattskyldig, ska utbetalaren i skattedekla- rationen lämna uppgift om mottagarens utländska skatteregistre- ringsnummer eller motsvarande samt mottagarens medborgarskap. Den förenklade skattedeklarationen används som kontroll- uppgift och den som lämnar en förenklad skattedeklaration behöver därför inte lämna kontrolluppgift om utbetalad ersättning. Kontrolluppgifter för begränsat skattskyldiga ska enligt 12 kap. 2 § andra stycket LSK innehålla uppgift om mottagarens utländska skatteregistreringsnummer och medborgarskap. Dessa uppgifter behövs för att ska kunna fullgöra sina åtaganden inom det internationella utbytet av information. Det är bakgrunden till att uppgifterna ska lämnas i en förenklad skattedeklaration som avser ersättning till en begränsat skattskyldig (prop. 2005/06:31, s. 49–52 och 59). Regeringen har enligt 10 kap. 17 a § tredje stycket befogenhet att under vissa förutsättningar föreskriva om undantag från skyldigheten att lämna uppgift om medborgarskap och skatte- registreringsnummer. Förebild för bestämmelsen är 18 kap. 1 § LSK som bemyndigar regeringen att under vissa förutsättningar föreskriva om undantag från skyldigheten att lämna kontrolluppgifter (prop. 2005/06:31, s. 50–52 och 59). En skattedeklaration ska enligt 19 § ta upp nödvändiga identifikationsuppgifter. I förarbetena till skattebetalningslagen sägs att det inte är nödvändigt att i lag ange vilka uppgifter som behövs, t.ex. arbetsgivarens personnummer, organisationsnummer eller särskilda redovisningsnummer, utan föreskrifter om vilka upp- gifter som behövs kan anges i förordning eller andra föreskrifter (prop. 1996/97:100, s. 570). Till nödvändiga identifikations- uppgifter hör även s.k. mervärdesskattenummer/VAT-nummer. Medborgarskap och skatteregistreringsnummer är identifika- tionsuppgifter. Bestämmelser om i vilka fall sådana uppgifter är nödvändiga och bör lämnas i en förenklad skattedeklaration kan meddelas genom verkställighetsföreskrifter. Regeringens befogenhet att meddela verkställighetsföreskrifter grundar sig direkt på RF varför ett bemyndigande från är överflödigt. Bestämmelser om vilka identifikationsuppgifter som ska lämnas om begränsat skattskyldiga och i vilka fall uppgifterna inte behöver lämnas kan därför ges i förordning eller efter regeringens bemyndigande i föreskrifter med lägre valör. De bestämmelser som finns i 10 kap. 17 a § andra och tredje styckena SBL förs därför inte över hit. Det noteras att enligt 24 kap. 4 § ska en kontrolluppgift innehålla nödvändiga identifikationsuppgifter. I kommentaren till den paragrafen dras samma slutsats som här. I 10 kap. 17 a § fjärde stycket SBL bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om vad en förenklad skattedeklaration ska innehålla. Vid granskningen av lagförslaget uttalade Lagrådet att bemyndig- andet var obehövligt eftersom det följde direkt av RF att regeringen fick besluta verkställighetsföreskrifter. Vid föredrag- ningen upplystes Lagrådet om att avsikten inte var att bestäm- melsen skulle innehålla ett formligt bemyndigande utan endast en erinran om förekomsten av verkställighetsföreskrifter. Det enklaste sättet att uppnå det var enligt Lagrådet att byta ut orden får meddela mot meddelar. Regeringen delade Lagrådets uppfattning, men påpekade att förslaget till 10 kap. 17 a § SBL var utformat i enlighet med de bestämmelser som redan fanns i skattebetalningslagen, bl.a. 10 kap. 17 §. Regeringen ansåg därför att det inom ramen för lagstiftningsärendet inte fanns skäl att formulera om bestämmelserna (prop. 2000/01:7, s. 31 och 55). Som redan konstaterats i den allmänna kommentaren innan kommentaren till 19 § är bemyndigandet i 10 kap. 17 § tredje stycket SBL obehövligt och utgör därför i praktiken bara en upplysning om att det finns verkställighetsföreskrifter. Detsamma gäller givetvis bemyndigandet avseende förenklade skattedeklara- tioners innehåll. Vi gör i avsnitt 2.6 bedömningen att den nya lagen om skatteförfarandet inte bör innehålla några sådana informations- bestämmelser. Bestämmelsen i 10 kap. 17 a § fjärde stycket SBL förs därför inte över hit. I första stycket sägs vilka uppgifter om mervärdesskatt som en mervärdesskattedeklaration ska innehålla. Det rör sig om samma uppgifter som en skattedeklaration ska innehålla enligt 10 kap. 17 § första stycket 5 SBL. Av 19 § följer att utöver de uppgifter som anges här ska en mervärdesskattedeklaration innehålla nödvändiga identifikations- uppgifter, uppgift om aktuell redovisningsperiod och de ytterligare uppgifter som behövs för beräkning och kontroll av mervärdes- Se därför även kommentaren till 19 § och den allmänna kommentar som lämnas före den kommentaren. Enligt andra stycket ska en mervärdesskattedeklaration som lämnas av en grupphuvudman innehålla uppgifter för hela gruppen. Det gäller även de uppgifter som avses i 19 §. Detta regleras i 10 kap. 17 § andra stycket SBL. Den bestämmelsen tillkom i samband med att möjligheten till gruppregistrering i mervärdesskattesystemet infördes (prop. 1997/98:148, s. 48, 49 och 75). En mervärdesskattedeklaration ska innehålla uppgift om ingående och utgående mervärdesskatt. I 10 kap. 30 § SBL sägs att utgående skatt som avser gemenskapsinterna förvärv av varor som är lös egendom ska redovisas särskilt. Bakgrunden till bestäm- melsen är att EG-rätten på mervärdesskatteområdet kräver att utgående skatt som avser gemenskapsinterna förvärv ska redovisas separat (prop. 1994/95:57, s. 87 och 197 samt prop. 1996/97:100, s. 576). Eftersom det följer av förevarande paragraf att en mervärdes- skattedeklaration ska innehålla uppgift om utgående skatt behöver det inte anges i lag att viss sådan skatt ska särredovisas utan en bestämmelse därom kan ges i förordning eller i föreskrifter med lägre valör. För det behövs inget bemyndigande utan regeringens befogenhet att meddela verkställighetsföreskrifter grundar sig direkt på RF. Bestämmelsen i 10 kap. 30 § SBL om särredovisning av viss utgående skatt tas alltså inte med här utan i stället kommer innehållet att ges i förordning eller föreskrifter med lägre valör. I 10 kap. 29 § SBL sägs att i 13 kap. 6–28 b §§ ML finns särskilda bestämmelser om redovisning av ingående och utgående skatt (prop. 1996/97:100, s. 576). Reglering av när redovisningsskyldig- heten inträder, dvs. i vilken redovisningsperiod den utgående respektive ingående skatten ska redovisas, finns alltså i mervärdes- skattelagen. Bestämmelsen i skattebetalningslagen är bara en upplysning om detta och den förs därför inte över hit. Bemyndigandet i 10 kap. 17 § tredje stycket SBL för regeringen att meddela närmare föreskrifter om bl.a. vilka uppgifter om mervärdesskatt en skattedeklaration ska innehålla är obehövligt och förs därför inte över hit. Skälen för den slutsatsen redovisas i i den allmänna kommentaren före kommentaren till 19 §. Paragrafen, som reglerar vad en punktskattedeklaration ska ta upp, ersätter 10 kap. 17 b § första stycket 3–5 SBL. En punktskatte- dekalration ska enligt dagens regler även innehålla nödvändiga identifikationsuppgifter, uppgift om aktuell redovisningsperiod och de ytterligare uppgifter som behövs, utöver de som anges här, för att punktskatt ska kunna beräknas och kontrolleras (10 kap. 17 b § första stycket 1, 2 och 6 SBL ). Att dessa uppgifter även ska lämnas i fortsättningen följer av 19 §. Se därför även kommentaren till 19 § och den allmänna kommentar som ges före den kommentaren. 10 kap. 17 b § SBL infördes i samband med att punktskatterna infogades i skattekontosystemet och har aldrig ändrats (prop. 2001/02:127, s. 171). I 10 kap. 17 b § andra stycket finns en upplysning om att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar verkställighetsföreskrifter. Vi gör i avsnitt 2.6 bedömningen att den här lagen inte ska innehålla några sådana informationsbestämmelser och bestämmelsen förs därför inte över hit. Paragrafen, som reglerar när redovisningsskyldigheten för punkt- skatt inträder, ersätter 10 kap. 30 a § SBL. Bestämmelsen om när redovisningsskyldigheten inträder infördes i skattebetalningslagen när punktskatterna infogades där (prop. 2001/02:127, s. 172). Den har ändrats en gång, nämligen i samband med att ersatte och de tio skatte- myndigheterna (prop. 2002/03:99). Här sägs vilka uppgifter en särskild skattedeklaration ska innehålla. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i skattebetalningslagen utan där föreskrivs i 10 kap. 32 c § andra stycket att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka uppgifter som ska lämnas i en särskild skattedeklaration. Några sådana föreskrifter synes emellertid inte ha meddelats. Bemyndigandet fanns med i den ursprungliga lydelsen av SBL men bytte paragraf när punktskatterna infogades i skattekonto- systemet (prop. 1996/97:100 s. 577 och prop. 2001/02:127, s. 173). I den allmänna kommentaren före 19 § dras slutsatsen att föreskrifter om vilka uppgifter skattskyldiga ska lämna i en skattedeklaration ska meddelas i lag. Dagens bemyndigande slopas därför och ersätts dels med 19 §, dels med förevarande paragraf. Se därför även kommentaren till 19 § och den allmänna kommentar som finns före den kommentaren. I paragrafen sägs vilka uppgifter en särskild inkomstskatte- deklaration ska innehålla.