sou · GWB380d2 · 2009-01-01 00:00:00 — Civilrättsligt anses en blankning innebära att äganderätten till de utlånade aktierna övergår på blankaren. Bestämmelserna i 44 kap. IL innebär dock att lånetransaktionen i en blankningsaffär inte ses som ett köp eller en försäljning även om äganderätten formellt övergår på blankaren (9 §). Utlåningen och återlämnandet av aktierna utlöser således inte någon kapitalvinstbeskattning hos lån- givaren. Däremot beskattas den ersättning som långivaren kan få. Reglerna i 44 kap. IL gäller inte aktier som är lagertillgångar i näringsverksamhet. Det finns heller inga bestämmelser om blank- ning i inkomstslaget näringsverksamhet. Det tycks dock vara en vanlig uppfattning att synsättet i bestämmelserna i 44 kap. ska tillämpas även när det är frågan om lageraktier (se bl.a. Skatte- verkets skrivelse , Kapitalbeskattning vid blankning, dnr 131 613360-06/111). I skrivelse hänvisas till ett förhandsbesked som grundade sig på ett yttrande från BFN. Förhands- beskedet gällde om det uppkom någon skattepliktig inkomst hos en bank som lånade ut aktier för blankning. uttalade bl.a. följande. Oavsett hur det förhåller sig med ägande- rätten gäller enligt det yttrande som BFN avgett i ärendet – och som anslutit sig till – att aktierna bokförings- mässigt ska redovisas hos blankaren och inte hos banken. Det inne- bär bl.a. att en eventuell värdestegring på aktierna fram till utlånings- tillfället inte ska intäktsföras hos banken. Enligt nämndens mening finns det skäl att vid beskattningen av banken anlägga motsvarande synsätt. Lånar banken på de i ansökningen angivna villkoren ut aktier som stigit i värde kan banken inte därigenom anses i skatte- hänseende ha realiserat en inkomst (förhandsbeskedet överklagades inte). Frågan om det uppkommer en skattepliktig intäkt vid utlåning för blankning av lageraktier utgör enligt utredningens mening en omfångsfråga och inte en periodiseringsfråga (jfr rättsfallen RÅ 2001 not. 146 och RÅ 2002 not. 133 angående byte av lager- aktier). Det faktum att äganderätten till aktierna anses övergå från utlånaren till blankaren talar för att det uppkommer en skatte- pliktig intäkt. För den slutsatsen talar även ett tidigare avgörande i Regeringsrätten angående blankning, RÅ 1965 ref. 19. 21.3.5Fordringar och skulder i utländsk valuta Beskattningen enligt IL gäller inkomster i form av pengar, dvs. Om man får inkomster på annat sätt, t.ex. i form av egendom, måste de omvandlas till belopp i svenska kronor. I 61 kap. IL som gäller värdering av inkomster i annat än pengar finns en del bestämmelser om detta. Gällande rätt innebär att, om man får en inkomst i utländsk valuta, ska den räknas om till svenska kronor. Det framgår visser- ligen inte av uttryckliga bestämmelser men väl av rättspraxis. Ett exempel som gäller kapitalvinst är RÅ 2007 not. Ett aktiebolag hade i sin årsredovisning kvittat en förlust på närings- betingade andelar som betalats i utländsk valuta mot en vinst vid upplösning av en valutasäkring avseende lån i samma valuta och därefter redovisat en nettoförlust. Frågan var om den kvittning som bolaget hade gjort i sin årsredovisning kunde godtas vid beskattningen. svarade nej med följande moti- vering. Av allmänna regler för beräkning av kapitalvinst eller kapitalförlust följer att vid en avyttring av aktier mot betalning i utländsk valuta ska beräkningen göras med utgångspunkt i valuta- kursen vid förvärvs- och avyttringstidpunkten under förutsättning att växlingsregeln i 44 kap. 16 § IL inte är tillämplig. Regerings- rätten gjorde samma bedömning som . När det gäller inkomstslaget näringsverksamhet finns rättspraxis som visar att kursvinster är skattepliktiga och kursförluster avdragsgilla. I RÅ 1988 ref. 135 medgavs avdrag för konstaterad kursförlust vid inlösen av lån i utländsk valuta (finansiering av byggnadsarbeten på hyresfastighet). I rättsfallet RÅ 1989 ref. 45 medgavs också avdrag för konstaterad kursförlust (förvärv av jordbruksfastighet). I RÅ 1990 ref. 56 ansågs vinst som uppstår vid inlösen av utlandslån utgöra skattepliktig intäkt (investering i kommanditbolag som ägde och förvaltade fastigheter). När det gäller inkomstslaget näringsverksamhet har avdrag med- getts för befarade kursförluster. Det framgår av RÅ 1976 ref. 104 (lån för aktieförvärv) och RÅ 1988 ref. 46 (lån för byggnads- investering i rörelsen) samt RÅ 1988 ref. 135 och RÅ 1989 ref. 45. I samtliga fall har som en förutsättning för avdrag angetts att ett belopp motsvarande den beräknade förlusten sätts av i räken- skaperna och att avdraget återförs till beskattning påföljande år. Bestämmelser om fordringar och skulder i utländsk valuta Frågan om orealiserade kursvinster och kursförluster regleras numera genom bestämmelserna om värdering av fordringar och skulder i utländsk valuta i 14 kap. 8 § IL. Bestämmelserna inne- håller en värderingsregel och en säkringsbestämmelse. Värderingsregeln innebär att fordringar, skulder, avsättningar och kontanter i utländsk valuta, som inte tas upp till det verkliga värdet enligt 17 kap. 20 § IL, ska värderas till kursen vid beskatt- ningsårets utgång. Det är en frikopplad regel. Säkringsbestämmelsen innebär att om det finns ett termins- kontrakt eller liknande ska posten tas upp till det värde som motiveras av valutasäkringen under förutsättning att samma värde används i räkenskaperna, och värderingen står i överensstämmelse med god redovisningssed. Av förarbetena framgår att säkringsredovisning ska användas vid beskattningen om sådan redovisning har gjorts i räkenskaperna (prop. 2003/04:28, s. 26). som är således bundna av den faktiska redovisningen i räkenskaperna om den är gjord i enlighet med god redovisningssed. Av ordalydelsen i värderingsregeln i 14 kap. 8 § IL kan slutsatsen dras att det saknar betydelse om en fordran i utländsk valuta är en kapitaltillgång eller en lagertillgång. Regeln gäller i båda fallen. Det bekräftas för övrigt av uttalanden i förarbeten till regeln. Det har angetts att regeln gäller för alla slags fordringar och skulder (företagets egen kreditgivning, banktillgodohavande etc.) (prop. 1990/91:54, s. 303) och att värderingen även omfattar fordringar som beskattas enligt reavinstreglerna (prop. 1998/99:28, s. 11). Efter tillkomsten av IL finns dessutom bestämmelser om hur omkostnadsbeloppet för en utländsk fordringsrätt, som ska användas vid kapitalvinstberäkningen för fordringsrätten, påverkas av en värdering enligt 14 kap. 8 §. Om fordringen har värderats till ett högre värde än anskaffningsutgiften ska den ökas med mellan- skillnaden, men om fordringen har värderats till ett lägre värde än anskaffningsutgiften ska den minskas med mellanskillnaden (48 kap. 17 § IL). Värderingsregeln gäller endast fordringar, skulder, avsättningar och kontanter i utländsk valuta. Regeln omfattar således inte andra poster som aktier och andra andelar, och heller inte beräknade framtida kassaflöden. En fråga är om valutaderivat, t.ex. valutaterminer och valuta- optioner, kan utgöra fordringar och skulder i utländsk valuta enligt 14 kap. 8 § IL. har gjort bedömningen att valutaderivat ligger utanför tillämpningsområdet för värderingsregeln (Handledning för sambandet mellan redovisning och beskattning, 2008, s. 498). Utredningen delar den bedömningen. En annan fråga är om en post i utländsk valuta ska värderas enligt värderingsregeln när posten är en lagertillgång som omfattas av någon av lagervärderingsreglerna i 17 kap IL. Värderingsregeln gör ett uttryckligt undantag för finansiella instrument som tas upp till det verkliga värdet enligt 17 kap. 20 § IL. Bestämmelsen måste förstås som att den gäller poster som ska värderas enligt värderingsregeln men som utgör lager av finansiella instrument enligt 17 kap. 20 §. I förarbetena motiveras undantaget med följande. Om värdering sker till det verkliga värdet kommer valutakomponenten fram till beskattning genom denna värdering. För att inte samma situation ska regleras på två ställen i IL bör därför 14 kap. 8 § ändras på så sätt att paragrafen inte ska tillämpas på sådana finansiella instru- ment som utgör lager och värderas till det verkliga värdet (prop. 2003/04:28, s. 25). Det innebär att värderingsregeln omfattar finansiella instrument som tas upp till anskaffningsvärdet enligt 17 kap. 20 § IL. Det framgår av förarbetena (s. 25) men också av utformningen av säkringsbestämmelsen i 14 kap. 8 § (jfr nästa avsnitt). Enligt utred- ningens mening bör det även innebära att placeringstillgångar som tas upp till anskaffningsvärdet enligt 17 kap. 17 § bör räknas om, liksom lagertillgångar som tas upp till anskaffningsvärdet enligt huvudregeln i 17 kap. 3 §. Lagtexten i säkringsbestämmelsen i 14 kap. 8 § IL beskriver säk- ringsinstrumentet som ett terminskontrakt eller någon liknande valutasäkringsåtgärd. I förarbetena beskrivs säkringsinstrumentet som terminen (prop. 2003/04:28, s. 25). Utformningen av lag- texten och förarbetena i övrigt talar emellertid för att säkrings- instrumentet inte behöver vara ett valutaderivat utan kan vara något annat såsom fordringar, skulder och aktier (prop. 1990/91:54, s. 303; jfr även , Handledning för sambandet mellan redovisning och beskattning, 2008, s. 499). Säkringsbestämmelsen förutsätter att posten i utländsk valuta åsätts samma värde vid beskattningen som i räkenskaperna. Det undantag som görs för finansiella instrument som tas upp till anskaffningsvärdet enligt 17 kap. 20 § IL motiveras på följande sätt i förarbetena. Om en sådan post är föremål för valutasäkring skulle det kunna uppkomma en konflikt med de föreslagna reglerna efter- som dessa innebär en frikoppling från bokföringsreglerna. Anta att ett företag i årsredovisningen värderar lagret av finansiella instrument till det verkliga värdet men vid beskattningen använder anskaffningsvärdet. Om en fordran har valutasäkrats med exempel- vis en termin så tas både fordringen och terminen upp till det verkliga värdet i bokföringen. Vid tillämpning av de föreslagna lagervärderingsreglerna ska dock båda instrumenten tas upp till anskaffningsvärdet. Eftersom det skattemässiga värdet och det bokförda värdet inte överensstämmer (för både fordringen och terminen) kan företaget inte tillämpa säkringsbestämmelsen i 14 kap. 8 §. Utan någon särreglering skulle alltså fordringen behöva värderas enligt balansdagens kurs (se prop. 2003/04:28, s. 25). En fråga är vilken beskattning som säkringsbestämmelsen regle- rar. har framfört uppfattningen att säkringsbestäm- melsen inte reglerar beskattningen i övrigt av de två posterna i säkringen, dvs. framför allt hur och när vinst och förlust ska beskattas. Enligt verket avgörs beskattningen av om en fordran respektive ett terminskontrakt utgör en lagertillgång eller en kapital- tillgång (, Handledning för sambandet mellan redovis- ning och beskattning, 2008, s. 499). Utredningen delar den uppfatt- ningen. Frågor om finansiella instrument har behandlats i tidigare utred- ningar. Det som behandlats har då varit värderingsfrågor, inte beskattningstidpunkten vid avyttring. I delbetänkande Sambandet Redovis- ning – Beskattning (SOU 1995:43) lämnades förslag om värde- ringsregler för försäkringsföretag, kreditinstitut och värdepappers- bolag. behandlade frågor kring finansiella instrument i de två rapporterna Redovisning och beskattning av finansiella instrument inom företagssektorn (RSV Rapport 1996:1) och Sam- bandet mellan redovisning och beskattning (RSV Rapport 1998:6). Även dessa rapporter tog upp värderingsfrågor. Bedömning och förslag: Utredningen anser att det saknas skäl att lämna förslag beträffande klassificering och gränsdragning. Detsamma gäller de införda reglerna om värdering av lager av finansiella instrument. Däremot finns det anledning att överväga förändringar när det gäller beskattningstidpunkten vid avyttring av finansiella instrument samt värderingen av ford- ringar och skulder i utländsk valuta. Den s.k. utdelningsspärren i 17 kap. 21 § inkomstskattelagen (1999:1229) slopas. Området beskattning av finansiella instrument innehåller både klassificeringsfrågor och gränsdragningsfrågor. Man kan behöva bestämma sig för om finansiella instrument är kapitaltillgångar eller lagertillgångar. Som ett led i bedömningen kan ingå att ta ställning till om ett företag bedriver handel med värdepapper eller annan verksamhet. Det är också ofta frågor om klassificering och gränsdragning som har prövats i rättspraxis. Eftersom huvudfrågan för utredningen är att lämna förslag på bestämmelser om beskatt- ningstidpunkten i näringsverksamhet kommer frågor om klassifi- cering och gränsdragning naturligt att ligga vid sidan om utred- ningsuppdraget. När det gäller värdering av lager finns det uttryckliga regler om lager av finansiella instrument i IL . Reglerna torde omfatta de flesta fall med lagertillgångar i handel med värdepapper. Det finns en definitionsmässig koppling till redovisningen genom hänvisningen till ÅRL när det gäller vad som är finansiella instru- ment. Huvudregeln innebär att instrumenten ska tas upp till verkligt värde men en företagsgrupp får ta upp dem till anskaff- ningsvärdet om alla företag i gruppen gör det. Reglerna ger intryck av att fungera på ett ändamålsenligt sätt. Utredningen gör därför bedömningen att reglerna inte behöver förändras. Utdelningsspärren i 17 kap. 21 § IL föreslås dock slopad – det kommer inte att finnas något behov av den i och med de före- slagna reglerna om redovisade obeskattade vinster (se kapitel 9). Ett område som på ett naturligt sätt ingår i utredningsuppdraget gäller beskattningstidpunkten vid avyttring av finansiella instru- ment som är lagertillgångar. Det gäller såväl normala avyttringar som aktiebyten. Utredningen tar därför upp dem i det följande. Det område som tycks vålla mest problem i dagens system med finansiella instrument gäller värderingen av fordringar och skulder i utländsk valuta och då framför allt tillämpningen av säkrings- bestämmelsen i 14 kap. 8 § IL. Det har framförts att av nya regler för IAS/IFRS-företag följer att säkringsinstrument under vissa för- hållanden ska tas upp till verkligt värde och att valutakomponenten därför kommer att få ett skattemässigt genomslag vilket inte varit meningen med säkringsbestämmelsen.1 En annan fråga som tagits upp gäller frågan om avdrag för valutakursförluster på fordringar vid avyttringar när det gäller fordringar som omfattas av avdragsförbudet i 25 a kap. 19 § IL. Det har föreslagits att det i 25 a kap. 19 § införs ett uttryckligt undantag från avdragsförbudet för förluster till den del förlusten är hänförlig till valutakomponenten.2 Utredningen behandlar dessa två frågor nedan. 21.5.2Beskattningstidpunkten vid avyttring av finansiella instrument Förslag: Ersättningar vid avyttring av finansiella instrument ska tas upp som intäkt när instrumenten avyttras. Som framgått finns det skatteregler för värdering av lager av finan- siella instrument. Däremot saknas det uttryckliga bestämmelser om beskattningstidpunkten för ersättningar vid avyttring av finansiella instrument som är lagertillgångar. Sådana bestämmelser behövs i ett materiellt frikopplat system. En viktig fråga är om dessa regler bör utformas med ledning av vad som gäller för finansiella instrument som beskattas enligt reglerna i inkomstslaget kapital eller om de bör utformas med led- ning av reglerna som gäller inom redovisningen och därmed för beskattningen. Enligt utredningens mening är en naturlig utgångspunkt för att bestämma beskattningstidpunkten vad som redan gäller som 1Föreningen har tagit upp frågan i en hemställan till Finansdepartemen- tet . 2Även den frågan har Föreningen tagit upp i en hemställan till Finans- departementet . beskattningstidpunkt för kapitalvinster. Enligt 44 kap. 26 § IL ska kapitalvinster tas upp som intäkt det beskattningsår då tillgången avyttras. Vinsten ska tas upp oavsett när betalningen ska göras. Som avyttringsdag anses den dag då bindande avtal om överlåtelse träffats mellan parterna. Skälen för att utredningen anser att reglerna om beskattnings- tidpunkten för finansiella instrument bör utformas med ledning av de regler som gäller i inkomstslaget kapital är följande. Principen att avyttringen styr beskattningstidpunkten gäller redan i inkomstslaget näringsverksamhet i och med att juridiska personer ska följa kapitalreglerna för kapitaltillgångar. De kan alltså antas vara väl kända för företagen. Det är därför inte något stort steg för företagen att använda samma beskattningstidpunkt för ersättningar vid avyttring av finansiella instrument som inte är kapitaltillgångar. Det är vidare sannolikt så att det knappast ger några dramatiska skillnader i förhållande till om vägledning sökts i vad som gäller i redovisningen. Det är då också lagstiftningsmässigt enklare att i princip utvidga kapitalreglernas tillämpningsområde. Vad utredningen föreslår beträffande beskattningstidpunkten vid försäljning av tillgångar i kapitel 12 utgör ytterligare stöd för att låta avyttringsdagen styra redovisningspunkten vad gäller ersätt- ningar för finansiella instrument som inte är kapitaltillgångar. Allmänt gäller att säljaren ska ta upp intäkten när varor eller inven- tarier avyttrats och avlämnats. Men för försäljning av fastigheter som är lagertillgångar gäller att intäkten ska redovisas när fastig- heten avyttrats. Förslaget i den delen innebär därför att det är samma händelse – avyttringen – som utlöser beskattningen oavsett om fastigheten är en kapitaltillgång eller en lagertillgång. På samma sätt som när det gäller försäljning av fastigheter som är lager- tillgångar bör man kunna resonera när det gäller finansiella instru- ment som är lagertillgångar eller liknande. Intäkten ska redovisas när instrumenten avyttrats. Den föreslagna bestämmelsen placeras i en ny paragraf, 14 a kap. 9 § IL. Förslag: Inga ytterligare regler införs om aktiebyten. Det införs regler om blankningsaffärer som motsvarar dem som finns i inkomstslaget kapital. Utlåningen av finansiella instrument och återlämnandet av likadana instrument ska inte utlösa beskatt- ning hos långivaren på grund av att en avyttring ägt rum. Långivaren ska redovisa de utlånade instrumenten i sitt lager men värdeförändringar ska inte påverka resultatet. Den fordran som långivaren har och den skuld som låntagaren har ska heller inte påverka resultatet. Rättspraxis visar att byten ska behandlas som avyttringar. Det är också den principiella syn som utredningen redovisar i avsnitt 7.5. Bytet ger upphov till dels en skattepliktig inkomst avseende den bortbytta egendomen, dels en avdragsgill utgift för den tillbytta egendomen. Reglerna om uppskovsgrundande andelsbyten utgör ett undan- tag från principen om att byten ska utlösa beskattning. I inkomst- slaget näringsverksamhet gäller reglerna inte bara för andelar som är kapitaltillgångar utan också för andelar som är lagertillgångar. Enligt utredningens mening behövs inte ytterligare undantag från principen att byten ska utlösa beskattning, och några ytterligare särregler föreslås därför inte. Det innebär att de aktiebyten för vilka uppskovsreglerna inte är tillämpliga kommer att ge beskattnings- effekter även i fortsättningen. Utredningen behandlar frågan om varulån i avsnitt 7.3.1. Slutsatsen är att ett varulån principiellt är en avyttring. Eftersom några särskilda regler inte föreslås blir följden att varulån ger upphov till en intäktsredovisning. Frågan är om det ställningstagande som gjorts i fråga om varu- lån ska utsträckas till att även gälla aktielån i inkomstslaget närings- verksamhet. Det föreligger genom de likheter som finns principiellt skäl för en sådan lösning. Det finns emellertid också argument emot. När det gäller aktielån måste hänsyn också tas till den lösning som valts i inkomstslaget kapital och vad som allmänt anses gälla . Utredningen föreslår en anpassning till kapitalreglerna i ett annat avseende som gäller finansiella instrument och har också som en allmän utgångspunkt att inte frångå gällande rätt om det inte finns starka skäl för det. När det gäller varulån finns inga kapital- regler att ta hänsyn till och de avgöranden som finns talar för beskattning. För aktielånen är det alltså annorlunda. Det finns av ovan anförda skäl anledning att införa ett system i inkomstslaget näringsverksamhet som motsvarar det som finns i inkomstslaget kapital. Bestämmelser bör därför införas om dels att som avyttring räknas inte att finansiella instrument som är lager- tillgångar lånas ut för blankning, dels att transaktionen i övrigt ska beskattas på motsvarande sätt som i inkomstslaget kapital. Utlåningen av finansiella instrument och återlämnandet av likadana instrument ska således inte utlösa någon beskattning hos långivaren på grund av att en avyttring ägt rum. Däremot kommer den ersättning som låntagaren betalar till långivaren att beskattas på vanligt sätt. En fråga som uppkommer vid aktielån är om långivaren eller låntagaren ska redovisa aktierna som lagertillgångar (givetvis under förutsättning att de är lagertillgångar och inte kapitaltillgångar).3 Införandet av undantagsregeln som innebär att långivaren inte ska beskattas på grund av att en avyttring ägt rum talar för att lån- givaren fortfarande ska redovisa instrumenten i sitt lager. Om lagret skulle reduceras med värdet av de utlånade aktierna påverkas kostnaden för övriga avyttrade aktier. Däremot bör inte resultatet för långivaren påverkas av värdeförändringar på de utlånade aktierna. Det behövs särskilda regler i den delen. Vid blankningen får i ekonomisk mening långivaren en fordran på låntagaren och låntagaren en skuld till långivaren. Eftersom blankningen inte ska påverka beskattningen som om en avyttring ägt rum ska inte heller fordringen eller skulden påverka beskatt- ningen av långivaren respektive låntagaren. 3 Det kan tilläggas att låntagaren i sin tur kan komma att avyttra aktierna till en tredje person som eventuellt ska ta upp dem som lagertillgångar. Beskattningsfrågorna i samband därmed får hanteras på vanligt sätt. SOU 2008:80 Finansiella instrument De föreslagna bestämmelserna tas i ett nytt tredje stycke i 15 kap. 1 § IL, i en ny paragraf, 14 a kap. 10 §, och i andra stycket i en ny paragraf, 17 kap. 2 a §. 21.5.4Fordringar i utländsk valuta som är kapitaltillgångar Förslag och bedömning: Bestämmelserna i 14 kap. 8 § inkomst- skattelagen (1999:1229) förtydligas genom att det anges att även andra poster än balansposter enligt 14 kap. 3 § ska värderas med utgångspunkt i värdet vid det föregående beskattningsårets utgång eller, om posten förvärvats under beskattningsåret, anskaffningsvärdet. Bestämmelsen om avdragsförbud i 25 a kap. 19 § ändras inte. Värderingen enligt 14 kap. 8 § IL gäller inte bara poster som skatte- mässigt hör till näringsverksamheten utan även fordringar som är kapitaltillgångar. Värderingen enligt 14 kap. 8 § torde vara det enda exemplet på att kapitaltillgångar tillåts påverka beskattningen med ett annat värde än anskaffningsvärdet.4 Värderingsregeln i 14 kap. 8 § reglerar situationen när ford- ringar, skulder och avsättningar ännu inte har reglerats kontant. Det är således ännu inte klart att det kommer att uppstå en defi- nitiv valutakursvinst eller valutakursförlust. Det är en orealiserad kursvinst eller kursförlust som ska påverka det skattemässiga resultatet. Avsättningar i utländsk valuta torde alltid utgöra balansposter i den mening som avses i 14 kap. 3 § IL. Periodiseringen av kurs- vinsten eller kursförlusten torde därför inte utgöra några problem. Detsamma kan sägas om fordringar och skulder som omfattas av regleringen av balansposter. Visserligen framgår det inte av 14 kap. 8 § hur värderingen ska påverka resultatet, men i likhet med vad som gäller för andra oreglerade fall torde posterna komma att påverka beskattningen i enlighet med bestämmelserna om utgående och ingående balansposter i 14 kap. 3 § IL. Ett exempel kan illustrera. En vara har sålts i utländsk valuta år 1 men den har ännu inte betalats. En kundfordran värd 100 i svenska kronor har uppstått.