sou · GXB327 · 2009-03-16 00:00:00 — I skollagen fastställs endast ett minibelopp för stöd till gymnasieelever, det är sedan upp till kommunerna att avgöra hur mycket utöver det beloppet som eventuellt lämnas och på vilka villkor. Även storleken på och villkoren för reseersättning varierar. Dagens ordning innebär sammanfattningsvis att danselever i , som är inackorderade, får det statliga inackorderingstillägget. Till gymnasieelever lämnas ett inackorderingsbidrag från kommunerna. Villkoren för det ekonomiska stödet vid inackordering varierar således dels mellan grundskoleelever och gymnasielever inom , dels mellan gymnasieelever i samma dansklass beroende på vilken kommun de kommer från. På samma sätt varierar villkoren för kommunernas reseersättning, vilket gäller elever i alla åldrar. Mitt förslag: Staten ska ta hela ansvaret för studiefinansieringen såväl under den förberedande dansarutbildningen som under yrkesdansarutbildningen. I kap. 7 föreslås att dansarutbildningen blir en statlig angelägenhet, vad gäller såväl styrning som finansiering. Dansarskolan föreslås bli huvudman för utbildningen. Förslagen syftar till att höja den kvalitativa nivån och öka likvärdigheten mellan utbildningarna på de berörda orterna. Det är då rimligt att de ekonomiska förutsättningarna för eleverna blir lika och inte skiftar beroende på hemkommun. Statligt inackorderingstillägg genom hela dansutbildningen får danselever i årskurs 4 till 9 som bor inackorderade statligt inackorderingstillägg. Det bör fortsatt gälla för elever som ordnar med privat inackordering. Däremot bör i enlighet med nuvarande reglering i 2 kap. 23 § studiestödsförordningen (2000:655) bidrag inte lämnas om eleven väljer att bo på det elevhem som föreslagits i avsnitt 10.2. En princip om nationell likvärdighet bör införas för elever på gymnasienivå. Jag föreslår att elever vid yrkesdansarutbildningen ska ha rätt till det statliga inackorderingstillägget på samma villkor som för elever i gymnasial utbildning utanför det offentliga skolväsendet, såsom fristående skolor och riksinternatskolor. Bidrag till resor för grundskoleelever I finns det i övrigt inga specialiserade och yrkesinriktade utbildningar på grundskolenivå. Skolorna inom det offentliga skolväsendet drivs av kommunerna och kan ha särskilda inriktningar, men styrs till sitt innehåll av gemensamma nationella läro- och kursplaner. En eventuell profilering inom en grundskola i en annan kommun utgör inte skäl för att hemkommunen ska ersätta resor för en elev till någon annan skola än den hemkommunen erbjuder. Få grundskoleelever inom det offentliga skolväsendet nödgas därför resa eller bo inackorderade på grund av sitt utbildningsval. Förutsättningarna för danseleverna på grundskolenivå likar dock dem som gäller för specialskolornas elever i det avseendet att skolorna är riksrekryterande och många elever pendlar långa sträckor eller bor inackorderade. För specialskolornas elever är – i förekommande fall – elevhemsboendet gratis som det utgår ersättning för hemresor. Enligt skollagen ska alla barn och ungdomar, oberoende av kön, geografisk hemvist samt sociala och ekonomiska förhållanden, ha lika tillgång till utbildning i det offentliga skolväsendet. I är barnen skolpliktiga och utbildningen ska vara avgiftsfri. Sammantaget talar detta för att de ekonomiska förutsättningarna för elever inom den förberedande dansarutbildningen så långt som möjligt jämnas ut, så att utbildningen även i realiteten blir öppen för barn med särskild fallenhet för dans oberoende av bostadsort. Mot denna bakgrund föreslås i avsnitt 10.2, att elevhemsboendet till största delen finansieras direkt av staten och till en mindre del av föräldrarna i form av en månatlig avgift, som i huvudsak motsvarar livsmedelskostnaderna. Elever som är inackorderade behöver ha möjlighet att åka hem och lov utan betydande merkostnader. Därför bör elever som inte kan bo hemma eller har lång resväg ha rätt till ersättning för hemresor. Reseersättningen bör administreras av Dansarskolan. Rätten till reseersättning bör både gälla barn som är inackorderade och barn som har lång resväg till skolan. Många föräldrar tvekar troligen inför ett elevhemsboende under den förberedande dansutbildningen. För en bred rekrytering till utbildningen är det angeläget att det inte är resekostnaderna som sådana, som hindrar elever från att bo kvar i hemmet och pendla till skolan, även om också långa skoldagar i kombination med långa resor kan verka avskräckande. 11 Kostnader och finansiering Kostnaderna för svenska balettskolan delas mellan de berörda kommunerna och staten. Dansarutbildningen utgör en del av det kommunala skolväsendet i , och samt – under avveckling – . Den totala kostnaden för dansarutbildningen kan med utgångspunkt i de debiterade interkommunala ersättningarna skattas till ca . Statens del utgörs av ett verksamhetsbidrag på sammanlagt ca , som utgår årsvis till berörda kommuner i huvudsak med ett belopp per elev och stadium. Det har inte varit möjligt att närmare analysera kommunernas faktiska kostnader eller fördelningen på kostnadsslag på grundval av det underlag som ställts till utredningens förfogande. Icke entydigt definierade delbelopp och begärd interkommunal ersättning har fått ersätta mer exakt information. De tillgängliga uppgifterna tyder dock på att kommunerna skiljer sig åt när det gäller synen på kommunens ansvar för de merkostnader en profilutbildning som dansarutbildningen medför. I underlaget för beräkningarna ingår lokalkostnader, vilka genomsnittligt motsvarar ungefär en femtedel av kommunernas totalkostnader för utbildning såväl i som i gymnasieskolan. I hör Kungliga i till stadens dyraste skollokaler räknat såväl per kvadratmeter som per elev. Det totala medelsbehovet för Dansarskolan kommer i hög grad att påverkas av hur lokalfrågorna för utbildningen och för elevhemmet kan lösas. I det följande behandlas kostnadskonsekvenserna av de konkreta förändringsförslag som förs fram i betänkandet. Utredningens uppdrag är att pröva förutsättningarna för en yrkesdansarutbildning för klassisk dans, som håller internationell klass. Den nuvarande utbildningen har kritiserats för att inte nå upp till denna nivå. Jag har i det föregående redovisat en rad förslag av bl.a. organisatorisk och pedagogisk natur som syftar till att höja utbildningens kvalitet. Till viss del kan, som framgått, tillkortakommanden i nuvarande verksamhet hänföras till resursbrist eller begränsningar i den nuvarande modellen för finansiering av utbildningen, men också andra orsaker har identifierats. Mina förslag till en ny dansarutbildning innebär en ambitionshöjning, som innebär ett ökat medelsbehov. Detta är enligt min bedömning ofrånkomligt om utbildningen skall kunna hålla internationell klass. I direktiven framhålls att man kan jämföra de ekonomiska ramarna för dansarutbildningen med utbildningskostnaderna för konstnärliga utbildningar inom högskolan. Kostnaden per elev vid yrkesdansarutbildningen kan uppskattas till . För elever i varierar kostnaden mellan ca 160 000 och ca beroende på ort, med den högsta kostnaden i . Summan av ersättningarna för helårsstuderande och helårsprestation vid inom områdena konst och dans ligger något under resp. något över ersättningen per elev inom yrkesdansarutbildningen. Ersättningarna inom teater och opera ligger högre. I likhet med de sistnämnda utbildningsområdena kräver dansarutbildningen långtgående individualisering av undervisningen. Mot denna bakgrund framstår en inte oväsentlig uppräkning av ramarna för yrkesdansarutbildningen, som också är en färdigutbildning inom det konstnärliga området, som fullt rimlig. Utbildningen på gymnasienivå föreslås bli begränsad till totalt 66 elevplatser fördelade på tre årskurser. Fördelningen av elevplatser mellan årskurser bör kunna vara flexibel och i huvudsak ske med utgångspunkt i erfarenhetsmässigt bortfall av elever under de tre årskurserna. Resurstilldelningen för dansutbildningen på gymnasienivå bör göras i huvudsak oberoende av antalet närvarande elever och en totalram beräknas med utgångspunkt i ett formellt antal Andra prestationskrav än antal närvarande elever kan då behöva utvecklas. Förslaget innebär en faktisk minskning med ca 20 elever, det formella statliga åtagandet minskar med 24 utbildningsplatser. Proportionellt räknat motsvarar detta en kostnadsminskning på ca . Man bör dock inte räkna med att en linjär kostnadsminskning. Dessutom bör ett minskat elevantal utnyttjas för att öka möjligheterna till att genom individualisering av undervisningen höja utbildningens kvalitet. Utrymmet för lärarresurser bör därför behållas i huvudsak oförändrat (+3,). En ökad andel arbetsplatsförlagd utbildning bör medverka till att minska lärarbehovet något. Inte heller övriga kostnader för verksamheten minskar linjärt, varför bör tillföras bl.a. för att stärka den elevvårdande verksamheten. Resurstilldelningen för grundskolenivån förutsätts utgå från en oförändrad nivå vad gäller gruppstorlekar och totalt elevantal i , och . För att skapa möjlighet till specialisering under senare delen av högstadiet beräknas vilket motsvarar av den uppskattade lärarlönekostnaden på högstadiet. Avvecklingen av utbildningen i innebär att antalet deltagare i den förberedande dansarutbildningen minskar med ca 40. Det statliga åtagandet minskar med 50 platser (). Besparingen för kommunkollektivet kan uppskattas till ca . En övergång till en ordning med en stor andel visstidsanställda lärare, gästlärare och viss undervisning förlagd till och andra institutioner eller kompanier, kan förutses medföra högre lärarlönekostnader vid en given undervisningsvolym samt vissa kostnader för resor och uppehälle. Den totala undervisningsvolymen i , och förutsätts bli i stort sett oförändrad. Specialiseringen på högstadiet innebär dock ett nettotillskott. Under antagandet att ca hälften av totalkostnaden utgörs av lärarkostnader motsvarar 3 milj. kronor en ökning av ramen med . Att ge eleverna möjlighet att förlägga en del av utbildningen till en arbetsplats kan innebära att de berörda kompanierna ställer krav på ekonomisk kompensation. Som framgått av det föregående har det berörda arbetslivet dock alltid ett medansvar för yrkesutbildningen. Detta måste också gälla utbildningen av yrkesdansare. Arbetslivets viktigare insats är då att utan ekonomisk ersättning ställa platser för lärande i arbete till utbildningens förfogande. Jag räknar med att så blir fallet. Vissa direkta merkostnader i samband med föreställningar, turnéer eller liknande bör de berörda företagen dock kunna få ersättning för. Detta är särskilt betydelsefullt om andra arbetsplatser än de fasta scenerna ska kunna komma i fråga för lärande på arbetsplatser. Skolan bör också kunna bidra till en elevs rese- och uppehållskostnader om den arbetsplatsförlagda delen av utbildningen innefattar föreställningar på annan ort under en turné. Schemalagt arbetsplatsförlagt lärande ersätter, som nämnts, i alla fall delvis lärarledd undervisning på skolan och minskar behovet av lärare. Man bör dock räkna med vissa merkostnader av det slag som här har nämnts (+0,). I den mån ren undervisning förläggs till en arbetsplats skall Dansarskolan självfallet svara för kostnaderna för denna. En ny svensk syllabus Att utarbeta en ny svensk syllabus föreslås bli en prioriterad uppgift för den nya myndigheten. En syllabus är ett avgörande dokument när det gäller att säkerställa utbildningens kvalitet. Arbetet med en ny syllabus kräver medverkan av ledande företrädare för professionen och blir därmed resurskrävande. Ett engångsbelopp på bör beräknas för ändamålet. En dansarutbildning på internationell elitnivå måste kunna arbeta med aktuell, upphovsrättsskyddad koreografi. Ersättningen för sådana rättigheter är inte generellt reglerad utan behöver förhandlas i varje enskilt fall mellan koreografen, eller dennes agent, och skolan. Vid professionell användning beror priset, enligt uppgift från Kungliga Operan, bl.a. på verkets omfattning, valet av scen och antalet föreställningar. Det saknas erfarenhet av vad som skulle gälla vid regelmässig användning av sådant material för utbildningsändamål. Dansarskolan behöver disponera resurser för att kunna förvärva rättigheter av detta slag. (+0,.) I avsnitt 10 redovisas en beräkning av kostnaderna för ett elevhem knutet till yrkesdansarutbildningen. Den totala kostnaden uppskattas där till ca , varav ca 2,2 miljoner föreslås bli avgiftsfinansierade. Beräkningen bygger på att elevhemmet i princip är gratis för de skolpliktiga grundskoleeleverna, men att dessa bidrar med kostnaderna för mat med . Gymnasieeleverna förutsätts betala kostnaderna för boende och mat med ca . Den statliga nettokostnaden för elevhemmet skulle då bli ca . av gymnasieeleverna hade inackorderingsbidrag från sina respektive hemkommuner. Detta utgår med i genomsnitt . Det statliga inackorderingstillägget utgår med 1 190–beroende på avståndet mellan hem och skola. Kostnaderna för kommunkollektivet kan uppskattas till . Statens kostnader för inackorderingstillägget kan antas komma att ligga på samma nivå. Inackorderingstillägget avses täcka merkostnaderna för uppehälle och hemresor. Kostnaderna för reseersättningar för hemmaboende elever i den förberedande dansarutbildningen är svåra att förutse. De kommer att bero av elevernas bostadsort i förhållande till läns- eller regiongränser och ev. inskränkningar i de rabatterade skolungdomsresornas giltighet. Schablonmässigt kan kostnaden uppskattas till . En elitutbildning förutsätter en effektiv marknadsföring för att man skall kunna rekrytera de bästa eleverna. Utöver medel för sedvanliga informationsinsatser krävs resurser för uppsökande verksamheter, t.ex. möjlighet att ge elevföreställningar på några olika orter (+1,). Godkännande av anordnare av förberedande dansutbildning Myndigheten avses kunna godkänna och stödja anordnare av förberedande dansutbildning för barn på mellanstadiet. Såväl själva prövningen som stöd bl.a. i form av kurser för lärare bör avgiftsfinansieras. Vissa overheadkostnader för utveckling av granskningsmetoder etc. kan inledningsvis kräva anslagsfinansiering. I några andra länder ger kursverksamhet av detta slag ett överskott, som kan tillföras kärnverksamheten. (+500 000 kronor engångsvis) De tre berörda kommunerna finansierar den nuvarande utbildningen inom ramen för den kommunala skolverksamheten med egna medel samt med interkommunala ersättningar och det statliga verksamhetsbidraget. Den av resp. kommun valda modellen för resursfördelning till skolenheter tillämpas också för dansarutbildningen. Kostnadernas fördelning mellan utbildningen i dans och stödresurser för denna å ena sidan och övriga ämnen å den andra avgörs lokalt. Den föreslagna organisationen med utbildningen förlagd till en statlig skola gör det omöjligt att bevara en finansiering genom kombination av statligt anslag och interkommunal ersättning. Inte heller förslaget att resursnivån skall avgöras av antalet utbildningsplatser och inte av antalet närvarande elever låter sig inte enkelt förena med en modell som bygger på interkommunal ersättning. Slutligen talar förslaget att verksamheten skall bedrivas i tre kommuner och sålunda kunna bli beroende av tre olika fördelningsmodeller mot att verksamheten ska finansieras inom det normala regelverket. Mina förslag innebär, som framgått av det föregående, att staten tar över hela det ekonomiska ansvaret för såväl den förberedande dansarutbildningen på grundskolenivå som för yrkesdansar- utbildningen på gymnasial nivå. Hela finansieringen bör ske via ett anslag på statsbudgeten. Dansarskolan behöver ett centralt kansli, som främst sköter information och den ekonomiska förvaltningen av verksamheterna. Detta bör ledas av en kvalificerad ekonom och i övrigt bestå av en assistent, en informatör samt en kvalificerad medarbetare för arbete med certifieringar, köp av rättigheter mm. Dansarutbildningens ledare och skolans rektor samt – i mån av behov och kvalifikationer – även andra medarbetare bör kunna fullgöra uppgifter inom kansliet. För kansliet bör ca beräknas. Man bör räkna med att en reform av dansarutbildningen i enlighet med mina förslag kan komma att medföra inte obetydliga engångskostnader. De är i första hand beroende av hur lokalförsörjningen löses och hur ett elevhem kan skapas. Det har inte varit möjligt att inom ramen för utredningens arbete beräkna dessa kostnader. En mycket stor del av eleverna i den nuvarande utbildningen kommer från andra kommuner än den där utbildningen anordnas. Verksamheten finansieras i hög grad genom interkommunal ersättning. Det är därför rimligt att betrakta kommunkollektivet som bärare av den del av kostnaden som inte täcks av statsbidraget. Förslaget innebär att kommunkollektivet avlastas kostnader för 86 gymnasieelever i yrkesdansarutbildning och 320 elever i förberedande dansutbildning i . Beräkningar med utgångspunkt i det underlag som kommunerna ställt till utredningens förfogande tyder på att den kommunala kostnaden låg mellan 130 och 160 tkr. per grundskoleelev beroende på stadium och ort och på 172 tkr. Kommunernas genomsnittliga kostnader för en grundskolerespektive gymnasieelev uppgår till 77 och 86 tkr. Övergången från kommunalt inackorderingsbidrag till statligt inackorderingstillägg för gymnasieelever minskar kommunernas kostnader med ca . Det allmänna statsbidraget till kommunerna bör därför kunna minskas med ca 56 milj. kronor och motsvarande medel beräknas för den nya myndigheten och – vad gäller inackorderingsbidraget – CSN. Det statliga åtagandet uppgick till ca 19,2 milj. kronor. Motsvarande medel bör disponeras av den nya myndigheten för ändamålet. Den föreslagna reformen kräver därför en finansiering genom omfördelning inom statsbudgeten på ca . Sammanställning av utredningens förslag till resursförstärkningar och finansiering av dessa. Minskning av statsbidr t kommunerna alternativ kostn 40+20 elever Kräver omfördeln över statsbudgeten I paragrafen har tillägg gjorts så att det framgår att den föreslagna dansarskolan ingår i det offentliga skolväsendet för barn och ungdomar. Det gäller såväl den förberedande dansarutbildningen som yrkesdansarutbildningen, som tillsammans bildar den nya skolformen dansarskolan. Paragrafen är ny och anger att den förberedande dansarutbildningen är ett alternativ till på ett sätt som motsvarar vad som gäller för sameskolan. Det är staten, genom den nya myndigheten , som är huvudman för utbildningen. Den förberedande dansarutbildningens innehåll och organisation regleras i den nya lagen om yrkesdansarutbildning. Genom tillägg i paragrafen omfattas även dansarskolan av bestämmelserna i 20–22 §§ om omhändertagande av föremål. I paragrafen har ett tillägg gjorts så att det framgår att barn som omfattas av skolplikt också kan fullgöra den inom ramen för den förberedande dansarutbildningen. De närmare bestämmelserna om den förberedande dansarutbildningen och dess utformning finns i lagen (2009:xxx) om yrkesdansarutbildning. 12.2Förslag till lag (2009:xxx) om yrkesdansarutbildning Den inledande paragrafen anger att den nya lagen reglerar dansarutbildning för barn och ungdomar. Dansarutbildningen kan antingen avse utbildning som motsvarar årskurs 4–9 och den benämns då förberedande dansarutbildning. Som framgår av den nya bestämmelsen i 1 kap. 7 a § skollagen är den utbildningen ett alternativ till . Dansarutbildningen kan också avse yrkesdansarutbildning. Det är en treårig utbildning som motsvarar gymnasieutbildningar men som inte ingår i gymnasieskolan. Av förslaget om tillägg till 1 kap. 1 § skollagen framgår att dansarskolan ingår i det offentliga skolväsendet. De utbildningar som tillhandahålls inom ramen för dansarskolan är den förberedande dansarutbildningen och yrkesdansarutbildningen. Den första antagningen sker till den förberedande dansarutbildningen i årskurs 4–6. Ny ansökan ska sedan ske för antagning till förberedande dansarutbildning i årskurs 7–9. Slutligen anordnas ett ansökningsförfarande för yrkesdansarutbildningen, som alltså motsvarar en gymnasieutbildning. Lagen om yrkesdansarutbildning innehåller särskilda regler för dansarutbildningarna men i vissa avseenden hänvisar den också till skollagen. Det gäller i första hand reglerna om den förberedande dansarutbildningen, där bestämmelserna om i framför allt 4 kap. skollagen ska tillämpas om inte annat föreskrivs i den nya lagen. På motsvarande sätt ska också reglerna i 1–3 samt 14–15 kap. skollagen tillämpas i den mån de avser förhållanden som kan tillämpas på dansarutbildningen. Som framgått utgör yrkesdansarutbildningen inte någon gymnasieutbildning. Skollagens regler för gymnasieskolan i 5 kap. skollagen ska därför inte tillämpas i andra fall än när detta uttryckligen anges i den nya lagen. Skollagens krav på att lärare ska ha viss behörighet samt i övrigt uppfylla vissa krav för att kunna anställas ska, enligt första stycket, inte gälla för de lärare som ska undervisa i dans. För den kategorin lärare ska i stället gälla att de ska ha den kompetens som krävs för att kunna bedriva undervisningen i fråga. Det är Dansarskolan som ska ta ställning till om en lärare uppfyller kompetenskravet. Av andra stycket i den föreslagna bestämmelsen framgår att 2 kap. 4 § skollagen om förutsättningarna för att anställas som lärare utan tidsbegränsning inte ska gälla. I stället är reglerna om anställning kopplade till kompetenskravet i första stycket. Det innebär att lärare som av Dansarskolan bedöms uppfylla kompetenskravet kan anställas tillsvidare. En sådan anställning får, men måste inte, tidsbegränsas till . Bestämmelsen utgör därför även ett undantag från 5 § andra stycket lagen om anställningsskydd, där det förordnas att en visstidsanställning kan övergå till en fast anställning. Slutligen ges det möjlighet att anställa en lärare under sammanlagt två femårsperioder. Den sammanlagda anställningstiden för en danslärare som anställs kan därför högst vara . Om anställningen ska pågå blir det fråga om en sedvanlig tillsvidareanställning utan tidsgräns. Undantaget från skollagens krav på lärares behörighet, förutsättningarna för anställning m.m. ska alltså endast gälla undervisning i dans. De lärare som ska svara för undervisning i andra ämnen omfattas därför av skollagens krav även när undervisningen sker inom ramen för den föreslagna dansarskolan. Reglerna om anställning gäller såväl för den förberedande dansarutbildningen som yrkesdansarutbildningen. Av paragrafens första stycke framgår att det är Dansarskolan som är huvudman för den förberedande dansarutbildningen och utbildningen består av två olika delar; årskurs 4–6 respektive 7–9. Antagning sker alltså till var och en av dessa delar. Det innebär att en elev som har genomgått den första delen måste ansöka om och antas till plats i den nivån som motsvarar högstadiet. Närmare föreskrifter om utbildningen finns i förordningen om yrkesdansarutbildning. Ytterligare regler kommer att finnas i den nya myndighetens instruktion. Andra stycket har flyttats över från 1 § förordningen (1999:250) om förberedande dansarutbildning i och anger att den förberedande dansutbildningen är en sådan särskild utbildning som avses i 4 kap. 3 a § 2 skollagen och där avvikelser från timplanen får ske. I 3 § i förslaget om förordning för yrkesdansarutbildning ges Dansarskolan rätt att meddela föreskrifter om avvikelser från timplanen. En sådan avvikelse görs i samma paragraf, där det anges att elever som går förberedande dansarutbildning inte behöver få betyg i ämnena bild, slöjd och teknik. I paragrafen anges de särskilda krav som ställs på den som ska antas till förberedande dansarutbildning. Det är sökandens färdigheter i dans samt hans eller hennes fysiska och psykiska förutsättningar att kunna genomföra den speciella och krävande utbildningen som är avgörande för att kunna tas emot. Det är Dansarskolan som ansvarar för antagningen. De närmare föreskrifterna om detta finns i 5 § i förslaget till förordningen om yrkesdansutbildning.