sou · GWB348 · 2009-01-01 00:00:00 — De myndigheter som bedriver över- vakning i havet är främst , , och samt universitet och högskolor. I viss utsträckning kan det inom ramen för den regionala miljöövervakningen finnas prov- punkter som ligger längre ut från kusten än 1 nautisk mil utanför Kunskap till stöd för förvaltningen Därmed kan även länsstyrelser och eventuellt vatten- vårdsförbund och samordnade recipientkontrollprogram beröras. Överföringen av det formella ansvaret för information vid akuta händelser i havsmiljön till länsstyrelserna är framför allt en föränd- ring i ansvar mellan myndigheter. Kostnaderna för staten bör bli ungefär de samma och även finansieringen bör kunna ske på samma sätt som , dvs. Bedöm- ningen är dock att verksamheten får bättre möjligheter att utveck- las och förbättras om länsstyrelserna får det utpekade ansvaret för frågan. Förslaget att ge ett utpekat ansvar för nationell samordning av vattenförvaltningen samt förtydligandet av andra centrala myndigheters ansvar bör ge en effektivare vattenförvalt- ning. De kartläggningar som vattenmyndigheterna gör och som i vissa fall är klara visar att de flesta vattenområden har sämre än god vattenkvalitet. För att klara denna utmaning krävs en väl fungerande vattenförvaltning med tydlig styrning och tydlig ansvarsfördelning mellan myndigheterna. Förslagen rör i första hand organisation och ansvarsfördelning mellan myndigheter, och bör inte leda till några större kostnader. arbetar i stor utsträckning med vattenförvaltningsfrågor. Ett utpekat ansvar för att nationellt vara samordnande myndighet för vattenförvaltningen bör därför inte mer än marginellt öka kostna- derna för . Verksamhetsutövarnas ansvar för övervakning Förslaget syftar till att genom förelägganden samordna och anpassa existerande kontrollprogram och undersökningar samt att initiera nya när det behövs. Detta förväntas ge vattenmyndigheterna ett bättre och mer fullständigt underlag som kan ingå i det samlade program för övervakning av vattnets tillstånd som varje vatten- myndighet måste upprätta. Kravet om att upprätta sådana övervak- ningsprogram följer av ramdirektivet för vatten. Konsekvenserna förväntas bli begränsade för de verksamhetsutövare som bedriver recipientkontroll i egen regi eller inom ramen för samord- Kunskap till stöd för förvaltningen nade recipientkontrollprogram (som egenkontroll och/eller enligt särskilt beslut av tillsynsmyndigheten). Det rör sig framför allt om tillståndspliktiga verksamheter enligt förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Undersökningarna kan dock behöva både förändras och utvidgas, t.ex. till att innefatta biologiska faktorer. Det kan även krävas samordning mellan verk- samhetsutövare inom ett större geografiskt område. En poäng med regelförändringen är att krav på att utföra kontroller och under- sökningar ska kunna riktas till en vidare krets av verksamhets- utövare än . Det kan röra sig om dels andra branscher, dels verksamheter som inte är tillståndspliktiga. Särskilt för den senare gruppen, som kanske inte alltid har eller deltar i någon recipient- kontroll, kan konsekvenserna och tillkommande kostnader bli större. Om man ser till utsläppen av näringsämnen (kväve och fosfor) är jordbruket den sektor som står för de största utsläppen (av kväveutsläppen och av fosforutsläppen). deltar framför allt större jordbruk som är tillståndspliktiga i recipientkontrollpro- gram. En konsekvens av förslaget bör bli att krav riktas mot betyd- ligt fler jordbruksföretag om att genomföra eller bekosta under- sökningar. De näst största utsläppen av näringsämnen står avloppsrenings- verken för (av utsläppen av kväve och fosfor). De större kommunala avloppsreningsverken har i allmänhet egna kontrollprogram eller deltar i samordnade program. Det finns cirka 500 större reningsverk i . Kraven kan framför allt för- väntas öka på mindre reningsverk. Även andra branscher, främst industriverksamheter, släpper ut näringsämnen. Branscher som står för betydande utsläpp är fiskod- ling, gruvor, pappersmassa och papper, livsmedel, kemi, ytbehand- ling, stålverk och flygplatser. Större anläggningar bedriver egna undersökningar , bl.a. för att uppfylla krav på miljö- rapportering till tillsynsmyndigheterna. Krav kan dock komma att ställas även på mindre anläggningar med utredningens förslag om regelförändringar. Många verksamheter släpper dessutom ut kemikalier till vat- tenmiljön. Bland de branscher som står för större utsläpp återfinns pappersmassa och papper, avloppsreningsverk, stål, gruvor, skinn- beredning, ytbehandling och avfallsanläggningar. Med tillgängligt underlag har det inte varit möjligt att närmare precisera konsekvenserna och kostnaderna för olika branscher eller Kunskap till stöd för förvaltningen för företag av en viss storlek. För att i detalj kunna ange kon- sekvenserna behövs resultaten av de kartläggningar och analyser som varje vattenmyndighet ska genomföra enligt 3 kap. vatten- förvaltningsförordningen. Vattenmyndigheterna har för utredningens räkning gjort en grov uppskattning av vilka kompletteringar och förändringar av miljöövervakningen som krävs för att med rimlig säkerhet kunna bedöma och följa vattenområdenas tillstånd. Det behövs framför- allt en ökad geografisk täckning och ökad frekvens av mätningarna. Det finns också behov av att inkludera fler biologiska parametrar och att öka provtagningen av de i ramdirektivet angivna priorite- rade kemiska ämnena. De årliga kostnaderna för dessa komplette- ringar har av vattenmyndigheterna uppskattats till , varav ungefär en tredjedel, dvs. , kan anses vara operativ eller undersökande övervakning som bör kunna bekostas av vattenanvändarna. Den siffran kan jämföras med den beräkning som utredningen har gjort av de nuvarande kostna- derna för recipientkontroll i kustvatten (bilaga 5). Dessa uppgår till , men om också kontrollprogram i inlandsvatten skulle räknas med så är kostnaderna sannolikt åtmin- stone det dubbla. Den utökning som här föreslås torde därmed innebära att kostnaderna som mest ökar för verksam- hetsutövarna (från till 50 mil- joner kronor ). Förslaget om att överföra rätten att besluta om förelägganden till vattenmyndigheterna innebär en ökad administrativ börda för dessa. I viss utsträckning innebär dock utredningens förslag att arbetsuppgifterna övertas från tillsynsmyndigheterna, varför det åtminstone delvis är fråga om en omfördelning mellan myndig- heter. 5.2Nationellt program för kartläggning av det landskapet Jag föreslår att ett nationellt program för kartläggning av det landskapet genomförs. Programmet bör ha en samlad budget, ledas av och i en första period pågå (2009–2013). Det kommer att ta vid där många av de Kunskap till stöd för förvaltningen nuvarande regeringsuppdragen om kartläggning tar slut. Pro- grammets syfte bör vara att ta fram den information om det landskapet, främst havsbottnarna, som behövs i samhäl- let, särskilt för marin fysisk planering. Det handlar också om att exempelvis ta fram underlag för inrättande av skyddade områ- den eller underlag för att olika samhällssektorer ska kunna nyttja havet på ett hållbart sätt. Programmet förutsätts integre- ras och användas i den havsplanering som utredningen föreslår i kapitel 4. Programmet bör också samverka med liknande ansat- ser i grannländer och i internationella projekt. Jag föreslår vidare att regeringen tillsätter en utredning för att se över nuvarande system med baslinjer och de olika juris- diktionsgränserna till havs i syfte att ge dessa den precision som modern teknik medger. Parallellt med utredningen bör förhand- lingar föras med grannländer kring ett antal oklarheter och brister i havsgränsernas definitioner samt utformning i gäl- lande avtal. Lantmäteriet och bör intensifiera sitt arbete med att fastställa en enhetlig strandlinje. En god kännedom om bottendjup, eller grund, har varit viktig för sjöfarten. De första svenska sjökorten tillkom . I övrigt har intresset för hur det ser ut under vattenytan varit litet. Utforskandet av undervattensvärlden har också begränsats av de tekniska förutsättningarna för insamling och arbete under vatten. En omfattande inventering av arter på genomfördes dock . Intresset för att utforska havsbottnarnas geologi uppstod efter andra världs- krigets slut och drevs internationellt i och med möjligheterna att finna nya naturresurser för utvinning, i första hand olja. I var det först som staten inledde en systematisk kart- läggning av havsbottnarna, och främst då i syfte att söka utvinnbara sand- och grustillgångar. har flera initiativ tagits för att kartlägga det landskapet, dvs. djup (batymetri), bottenbeskaffenhet och förekomst av livsmiljöer och arter. Det pågår även ett arbete med att sammanställa befintlig kunskap och använda den i nya samman- hang och för att göra förutsägelser. Åtgärderna har dock inte varit samordnade utan har bedrivits inom olika myndigheter. Kunskap till stöd för förvaltningen gen tillsatta samordningsgruppen för myndigheter, SAMHAV, har dock förbättrat samordningen av mätningar. Det kan också kon- stateras att det fortfarande finns stora luckor när det gäller kunska- pen om havsbottnarna runt Sveriges kuster. Utredningen kunskap om biologisk mångfald föreslog att en heltäckande digital karta över bottentopografi och bottentyper för havsmiljön inom havsområden skulle tas fram.TPF32FPT I Aktionsplan för havsmiljön togs flera åtgärder upp som alla i sig är viktiga delar i en kartläggning av havsmiljön.TPF33FPT Även Klimat- och sårbarhetsutredningen pekade på behovet av data om djup och maringeologi, bl.a. som underlag för bedömning av risken för kusterosion.TPF34FPT Kartläggning av det landskapet pågår även i våra grann- länder. I både och har särskilda program skapats för att hålla samman kartläggningsarbetet. I sker verksamheten inom ramen för programmet MAREANO. Det leds av . I bedrivs arbetet inom det natio- nella programmet VELMU. Arbetet består både av sammanställ- ning av befintlig kunskap och kompletterande inventeringar. Pro- grammet samordnas av miljöcentral. har utvecklat en portal, , för presentation av data, främst i form av kartor. Portalen innehåller både grund- läggande naturvetenskaplig information (som berörs i detta avsnitt) och information om förvaltning och mänskligt nyttjande av havet. har tillsammans med andra deltagit i projektet (Interreg IIIB ). Projektets syfte har varit att utveckla en gränsöverskridande marin fysisk planering som kan leda till ett hållbart nyttjande av och skydd av dess unika naturvärden. Inom projektet har man arbetat med att samla in och sammanställa data, ta fram översiktliga kartor över habitat och landskap samt utveckla ett ramverk för marin fysisk planering. Projektet avslutades , men de slutliga rapporterna är ännu inte publicerade (). Förutom ett flertal centrala myndigheter är länsstyrelser och kommuner aktiva i kartläggningsarbetet, bl.a. i samband med bil- dande av naturreservat och inventering av utpekade Natura 2000- områden och befintliga reservat. Entreprenörer gör omfattande miljökonsekvensbeskrivningar i samband med tillståndprövning av 32TP PT Kunskap för biologisk mångfald – inventera mera eller återvinn kunskapen? Slutbe- tänkande av Utredningen kunskap om biologisk mångfald. 33TP PT Aktionsplan för havsmiljön. 5563 (2006). 34TP PT inför klimatförändringarna – hot och möjligheter. Slutbetänkande av Klimat- och sårbarhetsutredningen. Kunskap till stöd för förvaltningen verksamheter till havs. Dessa beskrivningar kan innehålla informa- tion som är till nytta för en nationell kartläggning. 5.2.2Ett nationellt program för kartläggning Det finns av flera skäl behov av ett sammanhållet nationellt pro- gram för kartläggning av havsmiljön. Bland annat kommer kart- läggning och utvärdering av havsmiljön att vara en del av genom- förandet av EU:s direktiv. Havsplanering är vidare under utveckling i och diskuteras i flera länder inom EU (se kapitel 4). Genomförandet av havsplanering kommer att ställa krav på information av hög kvalitet om bl.a. djup, havsbottnarnas beskaffenhet samt naturresurser och naturvärden i havsmiljön. Ett sammanhållet program handlar dels om att sammanställa och använda den omfattande information som redan finns hos olika myndigheter, dels om att samla in ny information genom mät- ningar och inventeringar. Flera delar av det program som här beskrivs pågår redan. Det saknas dock tydliga länkar mellan delarna och det finns heller ingen utpekad myndighet som leder arbetet i dess helhet. Styrningen sker huvudsakligen genom uppdrag i regleringsbreven till respektive myndighet samt genom överens- kommelser mellan myndighetscheferna i den samordningsgrupp för havsmiljön (SAMHAV) som regeringen tillsatt. Kartläggning av havsmiljön är en verksamhet som aldrig kan anses avslutad. Det går alltid att genomföra ytterligare kartlägg- ningar med större detaljrikedom, alternativt inkludera nya faktorer etc. Eftersom miljön dessutom ständigt förändras, både genom mänsklig påverkan och oberoende av densamma, behöver informa- tionen successivt uppdateras. Det föreslagna programmet ska vara tillräckligt detaljerat för att utgöra en grund för framtida planering och beslut. , , geologiska undersök- ning (SGU) och Artdatabanken bör vara huvudansvariga för kart- läggningen av det landskapet (tabell 5.1). Dessutom bör , länsstyrelserna, vattenmyndigheterna, Försvars- makten, och knytas till programmet. föreslås leda programmet. Kunskap till stöd för förvaltningen SOU 2008:48 Huvudansvariga myndigheter för kartläggningen av det Ledningsansvar för programmet. Förvaltning av portal/marin digital atlas. Förvaltning av databaser, bl.a. utsjöbanksinventeringen och basinventeringen av skyddade områden (biologiska data). Uppmätning av djup. Digitalisering av äldre djupdata. har dessutom enligt instruktionen för myndig- heten ansvar för samordning av sjögeografisk information inom . Kartläggning av bottenförhållanden och sediment. Inventeringar av arter. Förvaltning av fynddatabas. Första etappen av programmet bör pågå (2009–2013). Pro- grammet bör därefter utvärderas innan ett beslut fattas om eventu- ell förlängning. 5.2.3Delar i ett nationellt program Kunskap om djupförhållandena – batymetrisk kartläggning God kännedom om djupförhållandena är grundläggande för all verksamhet som rör havsbottnarna. Tillgång till djupdata är också viktigt för att kunna genomföra andra mätningar och studier av havsbotten. har en djupdatabas där digitala djupdata och framåt finns lagrade. finns digitala djupdata endast (cirka 40 000 km2P )P av havsområden (territorialhav och ekonomisk zon). Det finns dess- utom i viss utsträckning djupdata lagrade hos andra myndigheter och på universitet. Enligt förordningen (1993:1745) om skydd för landskapsinformation krävs dock, med undantag för några utpe- kade myndigheter, tillstånd för sjömätning och inrättande av djup- databaser. En långtidsplan finns beträffande sjömätning för sjö- fartens behov som innebär att av havsområdena kom- mer att vara täckta med moderna digitala djupdata av hög kvalitet . Eftersom den återstående ytan ligger utanför farledsområ- den kommer inte att prioritera mätningar där inom ramen för sitt ordinarie uppdrag. Kunskap till stöd för förvaltningen Förutom digitala data förvaltar även Svenskt djuparkiv som består av cirka 20 000 analoga djupkartor, varav de tidigaste är . är i stort sett geogra- fiskt heltäckande. Med stöd av särskilda medel (, ej preciserat belopp ) ur det havsmiljöanslag som förfogar över har påbörjat ett arbete med att digitalisera dessa kartor. bedöm- ning är att den digitaliserade informationen från kartorna i de flesta fall har tillräcklig upplösning och kvalitet för att utgöra underlag för övriga delar av kartläggningen, inklusive modellering (se vidare under punkt 3). I viss utsträckning kan det dock behövas kom- pletteringar med nya mätningar. Enligt uppgifter från skulle det vara möjligt att kombinera information från de digitala mätningarna med digitaliserad information från de äldre kartorna till en heltäck- ande digital djupdatabas. Kostnaden beräknas till totalt. Uppdelat rör det sig om 14 miljoner kro- nor . Alternativet, att med modern teknik göra nya mätningar inom de områden där digital information saknas, skulle enligt Sjö- fartsverket medföra mycket höga kostnader, uppskattningsvis 850– . Om särskilda medel ska skjutas till för att skapa en djupdatabas för bred användning i samhället måste data bli tillgängliga för alla tänkbara intressenter. Problemet med sekretessbeläggning av djup- information måste då åtgärdas (se kapitel 6). Det är även viktigt att information från djupmätningar som utförs i andra sammanhang och av andra aktörer rapporteras in till djupdatabas så att en samlad nationell databas byggs upp. Detta bör kunna regleras genom överenskommelser med andra myndigheter vilka har datainsamling som uppdrag. Med för- månliga villkor, t.ex. att fritt kunna ta del av alla data i databasen, bör även privata aktörer kunna övertygas om att ansluta sig till den gemensamma databasen. För kartläggning av djup nära kusten och i grundare områden kan det finnas anledning att överväga andra metoder än de som används , t.ex. flygburen laserkartering. Utvecklingsarbete pågår för att även kunna kartlägga vissa typer av habitat med hjälp av dessa metoder. Kunskap till stöd för förvaltningen Data om havsbottnarnas geologi Information om havsbottnarnas geologiska uppbyggnad och sedi- mentens utbredning ger den grundläggande kunskap som behövs för att kunna bedöma förutsättningarna för arters och habitats utbredning på havsbottnen (figur 5.1). Informationen är också viktig för att bedöma effekterna av olika typer av ingrepp i och påverkan på havsbotten, såsom erosion, slamspridning, sand- och grusutvinning, dragning av kablar och ledningar samt sanering av miljöfarliga substanser. I samband med undersökningarna tas också sedimentprov som analyseras för att bl.a. få information om före- komst av miljöfarliga ämnen. Sedimenten utgör även ett historiskt arkiv som visar när olika ämnen och gifter har deponerats på havs- bottnen, liksom perioder med syrefria förhållanden eller algblom- ningar. Kunskap till stöd för förvaltningen Figur 5.1 Schematisk bottentypskarta som bygger på modellberäkningar inom Balance. Kunskap till stöd för förvaltningen geologiska undersökning (SGU) arbetar med att kartlägga havsbottnarnas geologi. har inriktningen allt mer styrts av behovet av att ta fram underlag till stöd för miljöarbetet. Fram har väst- och sydkusten, kusten mellan och och en del områden längs med Norrlands- kusten kartlagts (figur 5.2). I de flesta fall rör det sig om kustnära områden, men även (ut till gränsen mot ) och vissa områden norr om har kartlagts. Sammanlagt rör det sig om av totala havsområde (inklusive ekonomiska zon) som är kartlagt för presentation i skala 1:100 000. Därutöver genomförde SGU –2007 en översiktlig kart- läggning avsedd för skala 1:500 000 av övriga svenska havsområden förutom området öster om . Kunskap till stöd för förvaltningen Figur 5.2 Karta med havsområden som kartlagts maringeologiskt respektive kommer att kartläggas i skala 1:100 000. Röd linje markerar yttre gräns för ekonomiska zon. Kunskap till stöd för förvaltningen SGU genomförde inom ramen för egna anslag maringeologiska undersökningar för . Där- utöver genomfördes undersökningar på uppdrag för cirka 2,1 mil- joner kronor. SGU har fått ett särskilt bidrag av regeringen (1 mil- jon kronor ur havsmiljöanslaget , ej preciserat belopp ) för analys av insamlade data och konvertering av den geolo- giska tolkningen till att omfatta även det översta sedimentlagret. SGU kommer inom befintliga anslag till myndigheten att anslå till maringeologisk kartering. Med denna anslagsnivå kommer ytter- ligare av svensk havsbotten vara kartlagd i skala 1:100 2012. Det kommer med denna takt att ta att kartlägga de svenska havsområdena (territorialhav och ekonomisk zon). Genom den geografiska prioritering som SGU gör (i överensstämmelse med aktionsplanen för havsmiljön) kommer dock en relativt stor andel av kustzonen vara inventerad (figur 5.2). Enligt beräkningar av SGU kan kartläggningstakten ökas med om SGU:s fartyg () och den tekniska utrust- ningen används maximalt under fältsäsongen (april – ). Därmed kan tiden för en fullständig kartläggning minskas till . För fortsatt kartläggning i utsjöområdet kan det finnas anledning att differentiera upplösningen (skalan). En sådan anpassning bör utgå från en bedömning av framtida anspråk på och hot mot olika havsområden. Genom en lägre upplösning i vissa områden skulle kartläggningen kunna påskyndas ytterligare. Den maringeologiska kartläggning som beskrivs ovan är dock inte heltäckande i och med att inte de allra grundaste områdena (djup mindre än 3 m) omfattas, och därmed inte området närmast land. Detta är olyckligt både för att dessa områden är av stort bio- logiskt värde då de ofta utgör reproduktions- och uppväxtplatser för många arter och för att områdena i hög grad är utsatta för olika ingrepp och påverkan från land. Om en heltäckande kartläggning som även omfattar grunda områden ska genomföras kommer ytterligare resurser att krävas. En sådan kartläggning bör dock i stor utsträckning kunna ske parallellt med kartläggningen av dju- pare områden och utan att tidsplanen förskjuts, bl.a. genom använ- dande av delvis annan metodik, såsom mätningar från mindre båtar. På samma sätt som när det gäller djupinformation är det viktigt att information om havsbottnarnas geologi som samlas in av andra aktörer rapporteras in till SGU:s databas. Som redogjorts för under Kunskap till stöd för förvaltningen punkt 1 om djupdatabas bör detta kunna regleras genom överenskommelser mellan myndigheter och genom fördel- aktiga villkor för de privata aktörer som väljer att ansluta sig till den gemensamma databasen. Sammanställning av biologiska data om naturtypers utbredning samt habitatmodellering Det saknas ett heltäckande underlag som med tillräcklig detaljrike- dom beskriver utbredningen av livsmiljöer, djur och växter i svenska havsområden. arbetar med att sammanställa befintliga biologiska data om naturtypers utbredning på havsbotten. Dessa data används bl.a. till modeller för att beräkna olika habitats potentiella utbredning i landskapet som helhet. Metoden att sammanställa och analysera befintlig kunskap har redovisat i en rapport om kustnära under- vattensmiljöer.TPF35FPT Uppdraget i sin helhet ska redovisas till regeringen enligt regleringsbrevet avseende . har ur havsmiljöanslaget reserverats för detta ändamål. I summan ingår även kostnader för att ta fram kartor och GIS-skikt. Sammanställning av befintliga data ger också underlag för bristanalys, vilket är viktigt för att bedöma behovet av ytterligare datainsamling, se punkt 4.d. Det är angeläget att det underlag som tas fram av kommuner och av entreprenörer (t.ex. i miljökonsekvensbeskrivningar) görs tillgängligt för nationella sammanställningar och analyser. Kompletterande inventeringar av habitat och arter Utsjöbankar är grundområden utan anknytning till kusten, motsva- rande Natura 2000-habitaten rev eller sublittoral sandbank. Natur- vårdsverket har tidigare med stöd av de centrumen, ArtDatabanken, SGU, , och inventerat 20 utsjöbankar som bedömts vara av intresse för etable- ring av havsbaserad vindkraft, som de anses ha stora 35TP PT Sammanställning och analys av kustnära undervattensmiljö. 5591 (2006). Kunskap till stöd för förvaltningen naturvärden.TPF36FPT Ett resultat av inventeringen var att flera utsjöområ- den pekades ut som särskilt värdefulla för naturvården och viktiga att skydda från alla former av exploatering (se kapitel 4). Natur- vårdsverket ska enligt regleringsbrevet fortsätta arbetet med karläggning av utsjöbankar. Uppdraget ska redovisas . Inventering av arter, Svenska artprojektet