sou · GWB358d5 · 2009-01-01 00:00:00 — Uppgift om nedsättning av utländsk skatt är enligt 15 kap. 8 § LSK inte reglerad som en skyldighet att lämna särskilda uppgifter utan som en annan uppgiftsskyldighet till vilken ingen förseningsavgift är knuten. Att undantagen i nu aktuell paragraf är mer omfattande jämfört med de bestämmelser om förseningsavgift som den ersätter har alltså rent lagtekniska orsaker. Behovet av förseningsavgiften för skattedeklaration kan diskuteras. Förseningsavgiften för skattedeklaration infördes genom skattebetalningslagen. Förseningsavgiften för tidigare motsvarigheter till skattedeklarationerna (uppbördsdeklaration och särskild deklaration för mervärdeskatt) avskaffades 1993. Deklarationerna lämnades då på inbetalningskortets baksida och redovisning och betalning var alltså integrerade. Försenings- avgifterna ansågs därför ha spelat ut sin roll. Den verkliga påtryck- ningen var i stället dröjsmålsavgiften som utgick när betalningen skedde . Förseningsavgifterna ansågs åter vara nödvändiga när inbetal- ning och redovisning enligt skattebetalningslagen skulle ske i olika handlingar. Förseningsavgiften ska verka som påtryckningsmedel för att deklarationerna ska komma in i rätt tid (prop. 1996/97:100, s. 451–453). togs 174 200 förseningsavgifter ut på grund av att skattedeklaration inte lämnats i rätt tid. Det förfarande som gäller för skattedeklarationer innehåller andra påtryckningsmedel som kan vara väl så effektiva som för- seningsavgiften. Den som inte lämnar skattedeklaration kommer att få ett nollbeslut som omprövas skönsmässigt (11 kap. 19 § andra och tredje styckena SBL). Hög kostnadsränta löper från den ursprungliga förfallodagen (19 kap. 7 § andra stycket SBL) och skattetillägg påförs (15 kap. 2 § SBL). Genom att komma in med deklarationen efter beslutet om skattetillägg blir den skattskyldige av med skatte- tillägget (15 kap. 3 § SBL). Möjligheten att bli av med skattetillägget genom att komma in med en skattedeklaration är ett mycket starkt påtryckningsmedel. Förseningsavgiften på är i jämförelse försumbar. Förseningsavgiften ökar inte heller ju längre förseningen är och bidrar nog inte alls till att den som väl har blivit försenad med deklarationen faktiskt kommer in med denna. Den höga kostnadsränta som beräknas på det belopp som skönsmässigt fastställt bör effektivt avskräcka från förseningar. Till skillnad från skattetillägget försvinner inte kostnadsräntan på grund av att deklaration lämnas. Endast kostnadsränta på den del av skönsbeskattningen som visar sig vara för hög justeras när beskattningen omprövas. Regelverket innefattar alltså såväl en reell påtryckning för att få in redovisningen (skattetillägget) som en direkt och bestående kostnad för förseningen (hög kostnadsränta). till deklarations- skyldiga som ska redovisa skatt med inte obetydliga belopp framstår dessa påtryckningsmedel som fullt tillräckliga. För den gruppen kan förseningsavgiften med den administration som den för med sig inte vara motiverad. Problemet är dock att det finns ett betydande antal deklarationsskyldiga som redovisar låga belopp eller inga belopp alls2. I sådana fall fungerar kostnadsränta och skattetillägg inte som påtryckningsmedel att lämna deklarationen . Om förseningsavgiften för skattedeklaration tas bort kommer det således att finnas en grupp som kan lämna deklarationen för sent utan att drabbas av någon sanktion. Risken är då att antalet för sena deklarationer blir alltfler. Det leder i sin tur till ökad administration eftersom varje skatt som inte redovisas genererar ett ärende om omprövning. Mot den bakgrunden har vi kommit till slutsatsen att förseningsavgiften bör finnas kvar även för skattedeklarationerna. Förseningsavgift om uppgifterna är bristfälliga Paragrafen motsvarar 5 kap. 9 § andra stycket TL som tillkom genom lagstiftning 1992 (bestämmelsen togs då in i 5 kap. 5 § första stycket, prop. 1991/92:43, s. 82–87, 112 och 113). Bestämmelsen ändrades 1994 när den allmänna självdeklarationen döptes om till särskild självdeklaration (prop. 1993/94:152, s. 58). Av 5 kap. 13 § TL framgår att bestämmelsen gäller också särskilda uppgifter som ska lämnas av stiftelser, ideella föreningar och registrerade trossamfund (5 kap. 1 § LSK), handelsbolag och europeiska ekonomiska intressegrupperingar (5 kap. 2 § LSK) samt ägare till ersättningsbostad i utlandet med uppskovsbelopp (5 kap. 2 a § LSK). Den uppgiftsskyldige ska enligt paragrafen inte anses ha deklarerat inkomst eller lämnat särskilda uppgifter, om de uppgifter som har lämnats eller godkänts är så bristfälliga att de uppenbarlig- en inte kan läggas till grund för inkomstbeskattningen. För att förseningsavgift ska kunna tas ut måste väsentliga uppgifter saknas. Bristerna ska vara grava och uppenbara. De uppgifter som lämnats eller godkänts ska vara så bristfälliga att en meningsfull granskning inte kan påbörjas. Ett exempel, som nämns i förarbetena till den nuvarande bestämmelsen, på en brist som kan vara så allvarlig att förseningsavgift ska tas ut, är att utdrag ur räkenskaperna saknas 2 var det mellan 270 000 och 300 00 som i skattedeklaration redovisade belopp att betala . 1991/92:43, s. 85 och 112). Det motsvaras av att det särskilda räkenskapsutdraget saknas. Enligt praxis gäller vissa minimikrav för att en självdeklaration ska anses föreligga. De krav som ställs enligt förevarande paragraf är högre än dessa minimikrav. Enligt praxis har vissa föreskrifter ansetts vara så viktiga att de måste vara uppfyllda för att en deklaration överhuvudtaget ska föreligga. Deklarationen ska ha lämnats enligt fastställt formulär. Vidare ska handlingen vara undertecknad av den deklarationsskyldige eller behörig företrädare och innehålla åtminstone någon beloppsmässig uppgift till ledning för taxeringen (prop. 1991/92:43, s. 83, RÅ 1951 Fi 1436, RÅ 1955 ref. 32 och RÅ 1975 ref. 4). Är inte dessa krav uppfyllda föreligger ingen deklaration och det finns därmed grund att ta ut förseningsavgift (jfr dock 4 § om uppgifter som inte är undertecknade). I sådana fall blir det inte aktuellt att tillämpa förevarande paragraf. Andra krav (som t.ex. de omfattande kraven på vilka uppgifter som deklarationen ska innehålla) kan åsidosättas utan att bristen förtar en handling dess karaktär av deklaration. Som konstaterats är de krav som ställs i förevarande paragraf högre än de som följer av den praxis som redogjorts för ovan. Det innebär att även den som uppfyller kraven i praxis och alltså har deklarerat eller lämnat särskilda uppgifter, ändå kan drabbas av förseningsavgift. Uppgifterna som har lämnats eller godkänts ska då vara så bristfälliga att de uppenbarligen inte kan läggas till grund för inkomstbeskattningen. Fysiska personer i utlandet Paragrafen innehåller ett undantag från 1 § om förseningsavgift för fysisk person som deklarerar inkomst . Om personen vid deklarationstidpunkten är bosatt utomlands eller stadigvarande vistas utomlands ska förseningsavgift tas ut först om han eller hon deklarerar senare än . Det finns ingen direkt motsvarighet till bestämmelsen, men enligt nuvarande 4 kap. 5 § andra stycket LSK gäller ett senare datum, , som sista dag för deklaration om den deklarationsskyldige är bosatt utomlands eller stadigvarande vistas Vi föreslår att den särskilda regleringen avskaffas till förmån för en deklarationstidpunkt som gäller för alla fysiska personer. Även personer som är bosatta i utlandet eller stadigvarande vistas där ska alltså i princip deklarera . Undantags- vis kan problem uppstå vilket motiverar här aktuellt undantag från förseningsavgiften. Se kommentaren till 32 kap. 1 §. aktuell bestämmelse gäller endast deklarationsskyldigheten för inkomst. Den särskilda deklarationstidpunkten i 4 kap. 5 § andra stycket LSK gäller enligt 5 kap. 4 § första stycket samma lag de särskilda uppgifter som en icke deklarationsskyldig fysisk person ska lämna om ersättningsbostad med uppskovsbelopp i utlandet (5 kap. 2 a § LSK). Det är i förhållande till deklarations- skyldigheten en begränsad uppgiftsskyldighet som bör kunna hanteras . Det finns därför inte skäl att låta undantaget från förseningsavgift omfatta även sådana särskilda uppgifter. Om uppgifterna inte är undertecknade Om grunden för att ta ut förseningsavgift är att den som ska deklarera inkomst eller lämna särskilda uppgifter inte har undertecknat uppgifterna, ska förseningsavgift endast tas ut om den uppgiftsskyldige inte följt ett föreläggande att underteckna uppgifterna. Den uppgiftsskyldige får alltså en chans att läka bristen och därigenom slippa förseningsavgift. Paragrafen gäller endast den som ska deklarera inkomst eller lämna särskilda uppgifter. Skattedeklarationer omfattas inte. Förseningsavgift för särskilda uppgifter kan enligt 1 § bara komma i fråga för vissa särskilda uppgifter3. Enligt vårt förslag ska inte något krav på undertecknande gälla för de särskilda uppgifter som handelsbolag och europeiska intressegrupperingar ska lämna. Sådana särskilda uppgifter omfattas därför inte av förevarande paragraf (se kommentaren till 38 kap. 3 §). Periodiska sammanställningar behöver inte undertecknas och omfattas därför inte heller av bestämmelsen. 3 Särskilda uppgifter som ska lämnas av stiftelser, ideella föreningar, registrerade trossamfund, handelsbolag, europeiska ekonomiska intressegrupperingar och ägare till ersättningsbostad i utlandet med uppskovsbelopp. Paragrafen ersätter bestämmelsen i 5 kap. 12 § TL som ursprungligen fanns i 5 kap. 5 § fjärde stycket TL (prop. 1989/90:74, s. 410). Den ändrades när möjligheterna att lämna deklaration i form av ett elektroniskt dokument infördes (prop. 1996/97:100, s. 652). I samband med översynen av de särskilda avgifterna 2003 fick bestämmelsen sin nuvarande placering och lydelse (prop. 2002/03:106, s. 238 och 239). Här anpassas lydelsen till en uppgiftsorienterad deklarations- skyldighet för inkomst. Se kommentaren till 29 kap. 1 §. Vidare klargörs genom sista meningen i första stycket att förseningsavgiften ska bestämmas enligt 6 § om föreläggandet inte följs. I en sådan situation ska alltså 7 § om flera förseningsavgifter inte tillämpas. Detta framgick av lagtexten års lagändring. Ändringen kommenteras inte i förarbetena och har sannolikt inte varit avsedd. Om förseningsavgift tas ut endast på grund av att det saknas en underskrift har fått in uppgifter. Det finns därför inte anledning att se lika allvarligt på den situationen jämfört med om den deklarationsskyldige överhuvudtaget inte hörts av. Inte mer än en förseningsavgift för skattedeklaration Av paragrafen, som är ny, framgår att den som vid ett och samma deklarationstillfälle är försenad med flera skattedeklarationer inte ska drabbas av mer än en förseningsavgift. Motsvarande gäller enligt skattebetalningslagen eftersom arbetsgivaravgifter, skatte- avdrag och mervärdesskatt ska redovisas i en och samma deklaration. För att bestämmelserna om skyldigheten att lämna skatte- deklaration ska bli så lättillgängliga som möjligt föreslår vi en reglering som utgår från att arbetsgivardeklaration, mervärdes- skattedeklaration och punktskattedeklaration är självständiga varianter av skattedeklarationen. Den som ska redovisa arbetsgivar- avgifter, avdragen skatt, mervärdesskatt och punktskatt ska alltså i formell mening lämna tre deklarationer. Det innebär givetvis inte att det behöver krävas tre separata handlingar eller underskrifter. får utforma formulär för uppgiftslämnandet som är lämpliga för de olika sätten att deklarera. aktuell bestämmelse innebär att arbetsgivardeklaration, mervärdesskattedeklaration och punktskattedeklaration hålls samman i förseningsavgiftssammanhang så att maximalt en förseningsavgift tas ut för varje deklarationstillfälle. Utan bestämmelsen skulle den som vid samma deklarationstillfälle är försenad med flera av deklarationerna få två eller tre försenings- avgifter. En sådan skärpning av regleringen är enligt utredningens mening inte motiverad. Enligt skattebetalningslagen får den som i rätt tid lämnar en underskriven skattedeklaration enligt fastställt formulär som innehåller i vart fall någon beloppsmässig uppgift till ledning för beskattningen ingen förseningsavgift. Det beror på att den deklarationsskyldige anses ha lämnat skattedeklaration även om han i deklarationen exempelvis endast redovisat mervärdesskatt men utelämnat arbetsgivaravgifter och avdragen skatt. Om en ny deklaration med fullständiga uppgifter inkommer för sent tas inte förseningsavgift ut (handledning Särskilda avgifter enligt skattebetalningslagen, 2008, s. 157). I detta avseende innebär de bestämmelser som vi föreslår en skärpning; en förseningsavgift ska tas ut om inte såväl arbetsgivardeklaration som mervärdes- skattedeklaration har lämnats i rätt tid. Den deklarationsskyldige måste alltså för att undgå förseningsavgift lämna åtminstone någon relevant beloppsmässig uppgift avseende såväl arbetsgivarredovis- ningen som mervärdesskatteredovisningen. En oredovisad skatt ger upphov till onödig administration på samma sätt som en utebliven deklaration gör. Det är därför rimligt att en förseningsavgift tas ut av den som inte lämnar båda deklarationerna . Den som är sen med redovisningen av såväl arbetsgivar- avgifter, avdragen skatt och mervärdesskatt som punktskatt vid samma redovisningstillfälle får två förseningsavgifter, en för skatte- deklarationen och en för punktskattedeklarationen. I fortsätt- ningen ska bara en förseningsavgift tas ut i en sådan situation. Förseningsavgiftens storlek regleras i paragrafen. Av första stycket framgår att förseningsavgiften är för ett aktiebolag eller en ekonomisk förening som inte deklarerar inkomst i rätt tid. Av övriga som inte deklarerar inkomst i rätt tid tas förseningsavgift Förseningsavgiften gäller även den som är för sen med att lämna särskilda uppgifter eller periodisk sammanställning. Förseningsavgift för särskilda uppgifter kan enligt 1 § bara komma i fråga för vissa särskilda uppgifter, nämligen särskilda uppgifter som ska lämnas av stiftelser, ideella föreningar, registrerade trossamfund, handelsbolag, europeiska ekonomiska intressegrupperingar och ägare till ersättningsbostad i utlandet med uppskovsbelopp. Det är således bara sådana särskilda uppgifter som avses i nu aktuell paragraf. Av den som inte lämnar skattedeklaration i rätt tid tas normalt förseningsavgift ut med . Förseningsavgiften är dock enligt andra stycket i stället om det är fråga om en skattedeklaration som ska lämnas efter föreläggande. Enligt 15 kap. 8 § SBL gäller detsamma om den deklarationsskyldige har varit försenad med skattedeklaration för minst en av de tre närmast föregående redovisningsperioderna. Vi föreslår ingen förhöjd avgift vid upprepad försening. En förseningsavgift på bör nämligen vara ett tillräckligt påtryckningsmedel för företag som ska redovisa en låg skatt eller ingen alls. För den som ska redovisa större belopp finns det andra påtryckningsmedel vid sidan av förseningsavgiften. Den som inte lämnar skattedeklaration kommer att få ett nollbeslut som omprövas skönsmässigt. Hög kostnadsränta löper från den ursprungliga förfallodagen och skattetillägg påförs. Skattetillägget kan den deklarationsskyldige bli av med genom att lämna deklarationen efter beslutet om skattetillägg. Kostnadsräntan justeras bara i den mån sköns- beskattningen visar sig vara för hög. Det finns alltså starka skäl för att lämna deklarationen som förseningen får bestående ekonomiska konsekvenser i form av hög kostnadsränta. Av 7 § framgår att flera förseningsavgifter i vissa fall kan tas ut av den som ska deklarera inkomst eller lämna särskilda uppgifter. Paragrafen motsvarar 15 kap. 8 § andra stycket SBL om skatte- deklarationer och periodiska sammanställningar samt 5 kap. 10 § TL om självdeklarationer. Att taxeringslagens bestämmelser om förseningsavgift också gäller särskilda uppgifter som ska lämnas av stiftelser, ideella föreningar och registrerade trossamfund (5 kap. 1 § LSK), handelsbolag och europeiska ekonomiska intressegrupp- eringar (5 kap. 2 § LSK) samt ägare till ersättningsbostad i utlandet med uppskovsbelopp (5 kap. 2 a § LSK) sägs i 5 kap. 13 § TL. Skattebetalningslagens bestämmelser om förseningsavgiftens storlek fanns ursprungligen i 15 kap. 6 § första stycket SBL (prop. 1996/97:100, s. 602). Stycket har ändrats 2000 och 2002 med anledning av att regler om förenklad skattedeklaration först infördes och därefter justerades lagtekniskt (prop. 2000/01:7, s. 32 och prop. 2001/02:127, s. 224). Förseningsavgiften var ursprung- ligen för såväl periodiska sammanställningar som skattedeklarationer. Genom lagstiftning infördes de nuvarande två avgiftsnivåerna och (prop. 2001/02:29, s. 17, 18 och 30). I samband med översyn av bestämmelserna om särskilda avgifter fick bestämmelserna sin nuvarande lydelse och placering i 15 kap. 8 § andra stycket SBL (prop. 2002/03:106, s. 247). Taxeringslagens bestämmelser som finns i 5 kap. 10 § TL fanns vid lagens tillkomst i 5 kap. 5 § första stycket (prop. 1989/90:74, s. 410). I det stycket gjordes justeringar 1991 och 1994 (prop. 1991/92:43, s. 112 och 113 samt prop. 1993/94:152, s. 58). Bestämmelserna flyttades till 5 kap. 10 § första stycket TL (prop. 2002/03:106, s. 238 och 239). Förseningsavgiften höjdes i detta sammanhang till de nuvarande nivåerna och . Förseningsavgift som gäller deklarationsskyldighet för inkomst och särskilda uppgifter tas enligt paragrafen ut i tre steg. Denna ordning infördes i 5 kap. 11 § TL genom lagstiftning 2003 och har härefter inte ändrats (prop. 2002/03:106, s. 188–191, 238 och 239). Paragrafen gäller den som direkt enligt lagen är deklarations- skyldig för inkomst. Den som är deklarationsskyldig enligt ett föreläggande omfattas alltså inte. Nuvarande reglering omfattar även den som är deklarations- skyldig efter föreläggande. Så var dock inte fallet enligt tidigare bestämmelse om fyrdubbling av förseningsavgiften; i dåvarande 5 kap. 5 § andra stycket TL begränsades tillämpningsområdet uttryckligen till skattskyldig som utan föreläggande ska lämna självdeklaration. När den nuvarande bestämmelsen tillkom angavs inga skäl för att den även skulle omfatta den som är deklarations- skyldig enligt föreläggande. Avsikten har sannolikt inte varit att förändra rättsläget på den punkten. Ordningen med försenings- avgift i tre steg har tillkommit för att förmå även den som är försenad att deklarera under gransknings- perioden och härigenom göra den masshantering som deklarations- granskningen innebär så effektiv som möjligt. Personer som endast är deklarationsskyldiga på grund av ett föreläggande hanteras separat och här bör det vara fullt tillräckligt med en försenings- avgift. aktuell bestämmelse avser, förutom den som ska deklarera inkomst utan föreläggande, även den som ska lämna särskilda uppgifter. Det är dock givetvis bara den som ska lämna sådana särskilda uppgifter som enligt 1 § kan leda till förseningsavgift som omfattas. Den andra förseningsavgiften tas enligt första stycket ut om skyldigheten att deklarera eller lämna särskilda uppgifter inte fullgjorts från den tidpunkt då skyldigheten skulle ha fullgjorts. För fysiska personer och dödsbon infaller den tidpunkten eftersom sådana personer ska deklarera . För andra juridiska personer ska deklarations- tidpunkten enligt vårt förslag vara beroende av vilket räkenskapsår som tillämpas; sista dag att deklarera är , , eller (32 kap. 2 § första och andra styckena). Den förlängda deklarationsfrist som gäller för andra juridiska personer än dödsbon om de deklarerar elektroniskt, ska inte beaktas i detta sammanhang (32 kap. 2 § tredje stycket). Det framgår av tredje stycket. att deklarera innan två förseningsavgifter ska tas ut är alltså , , respektive . Motsvarande tidpunkter som för deklaration gäller för särskilda uppgifter (33 kap. 8 och 9 §§). ska enligt andra stycket den tredje förseningsavgiften tas ut om den uppgiftsskyldige fortfarande inte har deklarerat eller lämnat särskilda uppgifter. kan ta ut flera förseningsavgifter i samma beslut om mer än en tidsfrist har försuttits (RÅ 2007 ref. 30). En person som inte har deklarerat när har gått från deklarations- tidpunkten kan alltså i ett och samma beslut påföras tre förseningsavgifter. Även för den som har haft anstånd med att deklarera eller lämna särskilda uppgifter gäller de ovan angivna tidsgränserna för den andra och tredje förseningsavgiften. Det framgår genom att tiden ska räknas från den tidpunkt då skyldigheten enligt lagen skulle ha Tiden ska alltså räknas från den lagstadgade deklarations- tidpunkten (eller tidpunkten för att lämna särskilda uppgifter). Av den nuvarande lagtexten framgår inte tydligt vad som gäller i detta avseende. Att deklarationstidpunkten senarelagts genom ett anstånd är enligt utredningens bedömning inte ett tillräckligt skäl för att förskjuta även tidsgränserna då flera förseningsavgifter ska tas ut. Anståndet minskar den tid som har till sitt förfogande för utredning och beslutsfattande. Det är därför särskilt viktigt att den som har fått anstånd deklarerar vid anståndstidens utgång. Om så inte sker bör förseningen i avgiftssammanhang bedömas utan hänsyn till anståndet. Det innebär också att regleringen blir lättare att tillämpa. En fysisk person som vid deklarationstidpunkten är bosatt utomlands eller stadigvarande vistas utomlands slipper enligt 2 § förseningsavgift om han eller hon deklarerar . Den bestämmelsen ändrar inte den lagstadgade deklarations- tidpunkten för dessa personer utan gör endast undantag från förseningsavgiften vid kortare förseningar. Deklarationstidpunkten är alltså även i dessa fall och tidsfristen för beräkning av de efter vilka en andra förseningsavgift tas ut ska alltså räknas . Paragrafen definierar skattetillägg som en särskild avgift och anger kapitlets innehåll. Enligt 2 kap. 1 § är lagen tillämplig på alla skatter utom de som särskilt undantas i den paragrafen. En skatt som lagen är tillämplig på är särskild löneskatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster. Skattetillägg tas inte ut på sådan särskild löneskatt som den enskilde själv ska betala. Undantaget i förevarande paragraf innebär att det ska gälla även fortsättningsvis. För övriga skatter som lagen tillämpas på gäller bestämmelserna om skattetillägg. Det bör också nämnas att det i andra lagar finns hänvisningar till bestämmelserna om skattetillägg i 15 kap. SBL. En sådan hänvisning finns i lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta. Eftersom förevarande lag ska tillämpas på förfarandet vid uttag av sådan skatt blir bestämmelserna om skattetillägg tillämpliga utan hänvisning. I lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. kommer däremot även i fortsättningen en hänvisning till bestämmelserna om skattetillägg att behövas. Hänvisningen till 15 kap. SBL kommer att ersättas av en hänvisning till här aktuellt kapitel. Bestämmelserna om skattetillägg kommer därmed att tillämpas på en skatt som inte framgår av lagens tillämpningsområde. Lagen gäller enligt 2 kap. 2 § för ett antal uppräknade avgifter. Skattetillägg tas emellertid inte ut på alla de avgifter som lagen är tillämplig på. Det anges därför särskilt här i första stycket att bestämmelserna om skattetillägg ska tillämpas på arbetsgivaravgift enligt 2 kap. socialavgiftslagen, sådan avgift enligt 1 och 3 §§ lagen om allmän löneavgift som arbetsgivaren ska betala samt avgift enligt lagen om fastighetsavgift. På övriga avgifter som lagen är tillämplig på tas inget skattetillägg ut. Någon förändring av möjligheterna att ta ut skattetillägg är det inte fråga om utan skillnaderna i regleringen i förhållande till taxeringslagen och skattebetalningslagen har lagtekniska orsaker. I kapitlets övriga bestämmelser anges endast vad som gäller för skattetillägg som tas ut på skatt. Enligt bestämmelser i andra stycket ska det som sägs om skatt i detta kapitel även gälla de avgifter som anges i förevarande paragraf. Skattetillägg vid oriktig uppgift