sou · GWB348 · 2009-01-01 00:00:00 — Det tredje miljöhandlingsprogrammet hade särskilt lyft fram detta miljöproblem som en akut angelägen- het. Den tredje internationella i var också en bidragande orsak till att denna förordning antogs. Förordningen upprättar ett handlingsprogram benämnt the Norspa Action för skyddet av kustområden i norra , men havsområden runt , och inkluderas också. Huvudsyftet med denna förordning är att finansiera projekt som kan bidra till ett bättre skydd av miljön mot de faktorer som huvudsakligen ligger bakom föroreningen av kustområden. Ett antal prioriterade problemområden har nämnts i bilagan. Bidragen går i första hand till dessa områden. Den totala budgeten för detta program bestämdes till 16,5 miljoner ECU. Förordningen har en relativt låg miljöambition och dess effekt har varit kortvarig. En annan rättsakt i samma kategori är direktiv /676/EEG om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket.TPF64FPT Direk- tivet är i första hand av stor betydelse för dricksvattnet, men är viktigt även för den miljön. Syftet är att förhindra eller begränsa vattenföroreningar som orsakas av nitrater som här- rör från jordbruket. Direktivets tillämpning i medlemsstaterna har inte varit enhetlig. Detta beror på att det inte är möjligt för med- lemsstaterna att med all säkerhet fastställa hur stor del av nitratför- oreningarna i vatten som härrör från jordbruket. Direktivet har varit föremål för avgöranden. Förebyggandet och begränsningen av föroreningar från diffusa källor har reglerats i ett annat direktiv som har direkt relevans för den miljön. Direktiv /61/EG om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (IPPC)TPF65FPT syftar till att förebygga och minska föroreningar som härrör från storskaliga industriella verksamheter och undvika eller minska utsläppen till 63TP PT EGT L 370, 1991, s. 28. 64TP PT EGT L 375, 31.12.1991, s. 1. 65TP PT EGT L 257, 10.10.1996, s. 26. luft, vatten och mark från dessa verksamheter. De listade verksam- heterna är tillståndpliktiga och tillstånd ska ges med beaktande av principen om bästa tillgängliga teknik. Direktivet ska ligga till grund för bedömningen av verksamheters skadliga inverkan på den miljön genom utsläpp till vatten, luft och mark. Genomförandet av direktivet på nationell nivå har inte varit enhetligt. Det har funnits olika tolkningar av direktivets räckvidd och den exakta innebörden av vissa av dess bestämmelser. EG- domstolen har inte fått tillfälle att uttala sig om direktivets materiella innehåll. Direktiv /337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (MKB)TPF66FPT är ett annat exempel på rättsakter utan uttryckliga begränsningar vad gäller det geografiska tillämpningsområdet. Det ska tillämpas på en del listade projekt som kan förväntas ha negativ inverkan på miljön. Det är upp till den nationella myndigheten att bedöma verksamhetens eventuella effekter på alla de områden som är under statens jurisdiktion. Den miljön innefattande territorialvattnet och den ekonomiska zonen ingår således i direktivets tillämpningsområde. Den tredje perioden i gemenskapens lagstiftningsarbete inom detta område började med antagandet av ramdirektivet för vat- ten. Det sektoriella och inskränkta förhållningssättet, som präglade miljölagstiftningen under den första och även en större del av den andra perioden, verkar ha ersatts av ett samordnat och allsidigt per- spektiv, en helhetsvision där lagstiftaren tar hänsyn till ekosyste- met som helhet. Vad gäller den miljön är direktivet viktigt framför allt för kampen mot landbaserade föroreningar genom utsläpp av farliga ämnen. Direktivets diverse syften har samman- fattats i skäl 27, som lyder Det slutgiltiga målet med detta direktiv är att uppnå att all förorening av prioriterade farliga ämnen upphör fullständigt och att bidra till att uppnå koncentrationer i den miljön som ligger nära bakgrundsnivåer av naturligt före- kommande ämnen. Direktivets innehåll och struktur bygger på uppfattningen att skyddet av alla typer av vatten mot alla typer av skadliga verksam- 66TP PT EGT L 175, 1985, s. 40. Direktivet ändrades av direktiv /11/EG, EGT L73, 1997, s. 5. heter och ämnen är relaterade till varandra. Ett sådant förhållnings- sätt skiljer inte mellan skyddet av den miljön, sjöar, inlands- vatten, ytvatten, grundvatten och floder. Grundläggande begrepp i detta direktiv är avrinningsområde, dvs. landområde från vilket all ytvattenavrinning strömmar genom en sekvens av åar, floder och, möjligen, sjöar till havet vid ett enda flodutlopp, och avrin- ningsdistrikt, som innebär land- och havsområde som utgörs av ett eller flera angränsande avrinningsområden. Dessa begrepp och de definitioner som har givits för dem vittnar om direktivets hel- hetsperspektiv. Medlemsstaterna är förpliktade att säkerställa lämpliga administrativa arrangemang för tillämpningen av direkti- vet inom varje avrinningsdistrikt inom deras territorium. Det nya synsättet inom gemenskapen återspeglades , i det sjätte miljöhandlingsprogrammet.TPF67FPT Till skillnad från tidigare program, som fokuserade mest på kända och synbara föroreningskällor i den miljön (t.ex. dumpning av avfall och direkt utsläpp av farliga ämnen) koncentrerar sig det nuvarande programmet mer på diffusa föroreningskällor som inte alltid är direkt marinrelaterade. Det sjätte miljöprogrammet kräver större integrering av miljökrav i gemenskapens fiskepolitik, en tematisk strategi för skydd och bevarande av den miljön, främjande av samordnad förvaltning av kustområden och främjande av skyddsområden i den miljön. Det föreslagna ramdirektivet om en marin strategi har utarbetats enligt förslaget i det sjätte miljöhandlingsprogrammet. Detta direktiv hör också till den tredje perioden och har samma eko- systemsbaserade ansats som ramdirektivet för vatten. Direktivets skäl 40 betonar att medlemsstaternas åtgärdsprogram ska grundas på en ekosystemsbaserad strategi. Enligt skäl 3 bör direktivet utgöra miljöpelaren i Europeiska unionens framtida havspolitik. Skäl 8 är särskilt viktigt eftersom det förklarar att det samman- hållna regelverk som direktivet består av bör bidra till samstäm- mighet mellan olika politikområden och främja integrering av mil- jöfrågor i annan politik, såsom den gemensamma fiskepolitiken, den gemensamma jordbrukspolitiken och annan relevant gemen- skapspolitik. På så sätt blir ett betydligt större antal gemenskaps- regler relevanta för skyddet av den miljön. Ett av huvud- syftena med detta direktiv är att det ska bidra till uppfyllandet av gemenskapens och medlemsstaternas skyldigheter och viktiga åta- 67TP PT EGT L 242, 2002, s. 1. ganden enligt flera tillämpliga internationella avtal om att skydda den miljön från föroreningar. Med tanke på att många av dessa internationella avtal saknar ett effektivt maskineri för genom- förande av rättsliga krav på nationell nivå och en tillsynsmyndighet, kommer direktivet att spela en viktig roll i detta avseende. Det finns fortfarande ett motstånd hos vissa medlemsstater mot direktivet men när det har antagits och trätt ikraft, kommer det kanske att vara en av gemenskapens mest progressiva rättsakter. De rättsakter som har berörts, förutom det föreslagna ram- direktivet om en marin strategi, är antingen tillämpliga både på land och i den miljön eller endast indirekt relevanta för den . Gemenskapen har antagit ett antal rättsakter som endast gäller den miljön. Dessa rätts- akter handlar bl.a. om sjöfartens säkerhet, god förvaltning av sjö- fart, slutande av internationella överenskommelser om den miljön, inrättandet av organ och antagandet av en allmän politik beträffande skyddet av den miljön. I det följande kommer de gällande rättsakternas innehåll och syften att beröras. Gemenskapen har haft ett antal rättsakter om samordning av nationella insatser mot föroreningar, särskilt sådana som orsakas av oljekatastrofer. Beslut 81/971/EEG om införande av ett informa- tionssystem för gemenskapen avseende kontroll och minskning av förorening orsakad av utsläpp av kolvätenTPF68FPT var den första viktiga rättsakten i denna grupp. Genom beslutet inrättades ett informa- tionssystem med uppgifter om föroreningar genom utsläpp i havet av kolväten. Systemet skulle hjälpa nationella myndigheter i deras arbete att kontrollera och minska föroreningar genom utsläpp. Detta beslut ersattes av beslut 86/85/EEG om införande av ett informationssystem för gemenskapen avseende kontroll och minskning av förorening orsakad av utsläpp i havet av kolväten och andra skadliga ämnen i stora mängder.TPF69FPT Detta beslut utvidgade till- 68TP PT EGT L 355, 1981, s. 52. 69TP PT EGT L 77, 1986, s. 33. lämpningsområdet till att omfatta både kolväten och andra skadliga ämnen. Beslut /2000/EG om upprättande av en gemenskapsram för samarbete om oavsiktlig eller avsiktlig förorening av havet antogs för att ersätta tidigare beslut. Det var betydligt mer ambi- tiöst och fastslog att det inte var någon skillnad mellan avsiktliga och oavsiktliga utsläpp vad gäller skadan på miljön eller på vilka insatser medlemsstaterna var skyldiga att göra för att minska och kontrollera oönskade konsekvenser av sådana utsläpp. Beslutet inrättade en samarbetsram till stöd för medlemsstaterna i kampen mot oavsiktlig och avsiktlig förorening till havs. Beslutet gällde föroreningar från fartyg och exkluderade landbaserade förore- ningar. Detta beslut förordade, liksom de tidigare, utbyte av infor- mation och erfarenheter mellan medlemsstaterna och praktisk hjälp till de operativa myndigheterna i samband med nödsituationer vid förorening av havet. Beslutet upphörde att gälla . De delar av beslutet som gällde beredskap och förebyggande av föroreningar har uppgått i förordning 1406/2002 om inrättande av en europeisk sjösäkerhetsbyråTPF70FPT (se nedan) och de finansiella aspekterna har uppgått i beslut /162/EG om inrättande av ett finansiellt instrument för civilskydd.TPF71FPT Sjösäkerheten har också varit föremål för särskild reglering. Direktiv /75/EEG om minimikrav för fartyg som anlöper eller avgår från gemenskapens hamnar med farligt eller förorenande gods antogs 1993. Syftet var att genom ett antal minimikrav säkerställa effektiv efterlevnad av de normer som har beslutats av IMO inom ramen för MARPOL eller SOLAS (se ovan, kap. II) angående informationsutbyte om farliga eller förorenande ämnen som transporteras till sjöss. Olyckor med fartyg som transporterar sådana varor är ett ständigt hot mot den miljön. För att minska risken för olyckor och försäkra att befälhavare eller ansvariga för fartyg har nödvändigt beredskap i händelse av olyckor, ställde direktivet minimikrav på de fartyg som anlöpte eller avgick från en gemenskapshamn. Detta skedde genom ett informationssystem för behöriga nationella myndigheter. Direk- tivet erkände rätten för medlemsstaterna att enligt havsrätts- konventionens artikel 221 begränsa ett fartygs rörelser eller dirigera det att följa en viss rutt i händelse av en olycka som hotade landets kust. 70TP PT EGT L 208, 2002, s. 1. 71TP PT EUT L 71, 2007, s. 9. Direktiv /75/EEG har ersatts av direktiv /59 om inrättande av ett övervaknings- och informationssystem för sjö- trafik i gemenskapen.TPF72FPT Bestämmelserna i det tidigare direktivet har skärpts, utvidgats och ändrats genom det nya direktivet. Ambi- tionen är betydligt högre i detta direktiv som har en helhetssyn på frågan om sjösäkerhet. Det handlar inte bara om ett effektivt infor- mationssystem utan även en övervakningsmekanism som ska ha fullständig kontroll över alla transporter av farligt eller förorenande gods till sjöss. Förutom omfattande avdelningar om fartygs- rapportering, fartygsövervakning och förfarandet för anmälan av farligt gods ombord fartyg innehåller direktivet särskilda bestäm- melser om övervakning av riskfartyg och ingripande vid olyckor. Utan att hänvisa till havsrättskonventionen bemyndigar direktivet medlemsstaterna att vidta en rad åtgärder i händelse av olyckor som hotar sjösäkerheten, människors säkerhet och havs- och kust- miljön. Dessa åtgärder består bl.a. av att begränsa fartygets rörelser, officiellt anmoda befälhavaren på fartyget att undanröja risken för miljön eller sjösäkerheten, skicka ombord personal för att bedöma risken, hjälpa befälhavaren och hålla den behöriga landcentralen underrättad, och beordra befälhavaren att gå till en skyddad plats vid överhängande fara, eller beordra lotsning eller bogsering av fartyget. Även om det inte nämns i direktivet, är det uppenbart att det är tillämpligt även inom den ekonomiska zonen. Direktiv /21/EG om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemen- skapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten syftar till att minska antalet undermåliga fartyg i de vatten som ligger under medlemsstaternas jurisdiktion. Detta ska göras genom att säkerställa ökad efterlevnad av gällande internationella och gemenskapsrättsliga regler angående sjösäkerhet, skydd av den miljön och boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg från alla flaggstater. Syftet ska uppnås även genom att man fastställer gemensamma kriterier för hamnstatens fartygskontroll. Direktivet har ambitionen att harmonisera tillämpningen av Memorandum of Understanding () angående hamnstatskontroll inom hela gemenskapen. genomför direktivet viktiga krav i en rad internationella konventioner angå- ende sjösäkerhet och arbetsförhållanden på fartyg. 72TP PT EGT L 208, 2002, s. 10. Direktiv /59/EG om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastresterTPF73FPT är en annan relevant gemen- skapsrättsakt mot fartygsgenererade havsföroreningar. Syftet med direktivet är att öka tillgången till och användningen av mottag- ningsanordningar för fartygsgenererat avfall och lastrester. Direkti- vets krav gäller alla fartyg, inbegripet fiskefartyg och fritidsfartyg. Statsfartyg är som vanligt undantagna. Direktivet är tillämpligt på alla hamnar i medlemsstaterna som normalt anlöps av fartyg. Direktivet förpliktar medlemsstaterna att se till att det finns till- gång till mottagningsanordningar. Medlemsstaterna ska utarbeta planer för mottagande och hantering av avfall och se till att kostna- derna för mottagningsanordningarna och avfallshanteringen täcks genom en avgift som tas ut från fartygen. Direktivet genomför en del av de krav som bilagorna till MARPOL ställer på flaggstater och hamnstater. ledde flera uppmärksammade olyckor med oljetankfartyg i europeiska havsområden till ökade krav på stränga säkerhetsåtgärder på sådana fartyg. Krav på dubbelskrov för olje- tankfartyg ansågs som en sådan åtgärd. Förordning 417/2002 om ett påskyndat införande av krav på dubbelskrov eller likvärdig kon- struktion för oljetankfartyg med enkelskrovTPF74FPT syftar till att MARPOL:s krav om införandet av dubbelskrov eller likvärdig kon- struktion tillämpas inom gemenskapen. Förordningen gäller alla oljetankfartyg med död- vikt som för en medlemsstats flagg eller som anlöper en medlems- stats hamn eller terminal till havs. Förordning 1406/2002 om inrättande av en europeisk sjösäker- hetsbyråTPF75FPT är en viktig rättsakt med stor betydelse för en effektiv tillämpning av gemenskapens åtskilliga sjösäkerhetsåtgärder. Den har antagits i första hand som en kompletterande rättsakt till direktiv /59/EG om mottagningsanordningar i hamn för far- tygsgenererat avfall och lastrester. Syftet med förordningen är att inrätta ett tekniskt organ ansvarigt för att skapa en hög, enhetlig och effektiv sjösäkerhetsnivå och en hög nivå på förhindrandet av förorening från fartyg inom gemenskapen. Byrån ska främja samar- bete mellan kuststater i de sjöfartsområden som omfattas av direk- tiv 2000/59/EG och utveckla och sköta de informationssystem som är nödvändiga för att uppnå direktivets syften. 73TP PT EGT L 332, 2000, s. 81. 74TP PT EGT L 64, 2002, s. 1. 75TP PT EGT L 208, 2002, s. 1. bistå kommissionen med uppdatering, utveckling och effektivt genomförande av gemenskapslagstiftningen när det gäller sjösäker- het och förhindrande av förorening från fartyg. En viktig uppgift för byrån är att den ska förse kommissionen och medlemsstaterna med objektiva, tillförlitliga och jämförbara uppgifter och data om sjösäkerhet och föroreningar från fartyg, så att dessa kan vidta nödvändiga åtgärder för att förbättra sjösäker- heten. Byrån är tänkt som en inflytelserik organisation med möj- lighet att faktiskt påverka skyddsarbetet inom gemenskapen. Dess befogenheter stämmer väl överens med de uppgifter som ett modernt tillsynsorgan inom miljöområdet normalt har. Dess struktur, funktion och mandat bör beaktas vid en eventuell moder- nisering av HELCOM eller PARCOM. Förordning 782/2003 om förbud mot tennorganiska föreningar på fartyg har antagits för att verkställa de krav som följer av konvention om kontroll av skadliga påväxthindrande system på fartyg (). Tennorganiska föroreningar i antifou- lingsystem på fartyg, särskilt från beläggningar innehållande tribu- tyltenn (TBT) anses som ett allvarligt hot mot den miljön. Förordningen totalförbjuder TBT-beläggningar inom gemenska- pen. Förordningen gäller fartyg som för en medlemsstats flagg eller anlöper en medlemsstats hamn. Även fartyg som framförs under en medlemsstats myndighet utan att föra denna stats flagg omfattas av direktivet. Antagandet av förordning 725/2004 om förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar har föranletts av den oro som rådde efter vad gäller terrorismens eventuella inverkan på sjöfartsskyddet. Förordningen ska verkställa de änd- ringar som infördes i SOLAS och en internationell kod för sjöfartsskydd som antogs genom IMO . Syftet med för- ordningen är att inrätta och genomföra gemenskapsåtgärder för att förbättra sjöfartsskyddet på fartyg som används för internationell handel och nationell sjöfart inför hot om avsiktliga olagliga hand- lingar. Förordningen gäller även hamnar som inte används för internationell sjöfart. Den kräver att varje medlemsstat utser en be- hörig sjöfartsmyndighet med ansvar att samordna, genomföra och övervaka tillämpningen av de skyddsåtgärder som förordningen föreskriver. Trots åtskilliga beslut enligt MARPOL och många gemenskaps- rättsakter angående utsläpp av förorenande ämnen i gemenskaps- vatten har ett stort problem varit att överträdelser av dessa regler inte medfört likartade sanktioner i medlemsstaterna. Många fartyg har brutit mot de gällande bestämmelserna utan att några åtgärder har vidtagits. Syftet med direktiv /35/EG om föroreningar för- orsakade av fartyg och införandet av sanktioner för överträdelserTPF76FPT är att de personer som är ansvariga för olagliga utsläpp omfattas av lämpliga sanktioner för att förbättra sjösäkerheten och stärka skyddet av den miljön mot föroreningar orsakade av fartyg. Artikel 9 i detta direktiv understryker att sanktionerna ska vara i enlighet med föreskrifterna i havsrättskonventionens del VII. Det innebär att sanktionerna ska begränsas till böter och avgifter. Stats- praxis har dock pekat mot en annan riktning och flera stater har infört frihetsberövande straff. Gemenskapen kompletterade detta direktiv genom att anta rambeslut /667/RIF om förstärkning av det straffrättsliga regelverket för bekämpande av föroreningar orsakade av fartyg.TPF77FPT Rambeslutets syfte var att harmonisera medlemsstaternas straff- rättsliga lagar genom att ålägga medlemsstaterna skyldigheten att föreskriva gemensamma påföljder för att bekämpa föroreningar som orsakas av fartyg, uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Det innehöll detaljerade bestämmelser om nivån på straffen och före- skrev bl.a. frihetsstraff för grova föroreningar av havsmiljön. I ett mål mellan kommission och rådet, som avgjordes av , ogiltigförklarades detta rambeslut på grund av att vissa delar i beslutet ligger utanför gemenskapens kompetens.TPF78FPT Under denna rubrik kommer några rättsakter som reglerar för- farandet för tillsyn av sjösäkerhet att behandlas. Som ett led i arbetet för att utarbeta och genomföra säkerhets- krav för skrov, maskineri samt el- och kontrollinstallationer på fartyg som omfattas av internationella konventioner, antogs 1994 direktiv /57/EG om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse där- med.TPF79FPT Syftet är att försäkra att när medlemsstaterna tar på sig 76TP PT EUT L 255, 2005, s.11. 77TP PT EUT L 255, 2005, s. 164. 78TP PT Mål C-440/05, kommissionen mot rådet. 79TP PT EGT L 319, 1994, s. 20. ansvar inom ramen för de relevanta internationella konventionerna, ska de säkerställa att deras behöriga administrationer kan garantera att konventionernas bestämmelser tillämpas effektivt, särskilt avseende inspektion och besiktning av fartyg samt utfärdandet av certifikat. Varje medlemsstat erkänner de organisationer som upp- fyller ett antal av direktivet fastställda kriterier. Inspektioner och besiktningar utförs av erkända organisationer. Det är samma orga- nisationer som utfärdar certifikat till fartyg. Organisationers exakta funktioner har i detalj beskrivits i direktivet. Gemenskapen har ett särskilt direktiv för inspektion av hög- hastighetspassagerarfartyg (direktiv /35/EG om ett system med obligatoriska besiktningar för en säker drift av ro-ro-passa- gerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg i reguljär trafikTPF80FPT). Antagandet av detta direktiv föranleddes av ett antal allvarliga olyckor med ro-ro-passagerarfartyg som resulterade i omfattande förluster av människoliv. Direktivet ställer krav på alla medlems- stater både i egenskap av flaggstat och hamnstat att kontrollera att ro-ro-passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg som be- driver trafik till och från gemenskapshamnar uppfyller alla säker- hetsnormer, klassificeringsnormer för konstruktion och underhåll av skrov och krav på certifiering och besiktning. Direktivet gäller huvudsakligen människors säkerhet och är inte direkt relevant för skyddet av den miljön. Direktiv /6/EG om rapporteringsformaliteter för fartyg som ankommer till och/eller avgår från hamnar i gemenskapens medlemsstater antogs för att harmonisera medlemsstaternas förfarande för sjöfartsdokumentation. Direktivet syftar till att på ett enhetligt och effektivt sätt tillämpa de standardiserade för- enklingsformulären som IMO har tagit fram enligt konventionen om förenkling av formaliteterna i internationell sjöfart (IMO:s ) för att underlätta uppfyllandet av staters rapporteringsskyldighet. Detta direktiv har endast indirekt relevans för skyddet av den miljön. Vad gäller det nödvändiga maskineriet på gemenskapsnivå, inrättade kommissionen 1980 en särskild kommitté för att specifikt syssla med frågor kring havsföroreningar. Detta skedde genom kommissionens beslut 80/686/EEG om inrättandet av en råd- givande kommitté för minskning av förorening orsakad av utsläpp av kolväten i havet.TPF81FPT Kommitténs uppgift var att få del av befintliga 80TP PT EGT L 138, 1999, s. 1. 81TP PT EGT L 188, 1980, s.11. kunskaper och erfarenheter inom medlemsstaterna angående kon- troll och minskning av förorening orsakad av utsläpp av kolväten i havet och att ge råd till kommissionen angående genomförandet av gemenskapens åtgärder för kontroll och minskning av sådana för- oreningar. Denna kommittés uppgift var inte begränsad till en viss rättsakt utan kommittén bistod kommissionen i fråga om genom- förandet av alla relevanta rättsakter. Det blev senare vanligare att inrätta en särskild kommitté för varje rättsakt om förhindrande av föroreningar från fartyg, sjösäkerhet och skydd av boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg.