sou · GXB348 · 2009-05-29 00:00:00 — Om nätmyndigheten beviljar en nät- koncession eller lämnar ett medgivande enligt 2 kap. 5 §, som inne- håller en överenskommelse mellan nätmyndigheten och eller , ska ett sådant beslut överklagas till regeringen. Bestämmelsen i tredje stycket har behandlats i avsnitt 7.6.4. Paragrafens tidigare andra stycke har flyttats till fjärde stycket utan språkliga ändringar eller ändringar i sak. 13 kap. 6 § I bestämmelsen, som är ny, föreskrivs att en sådan ideell förening som avses i 16 kap. 13 § får överklaga nätmyndighetens beslut enligt 2 kap. 1, 5, 14, 14 c–17 §§ samt beslut av nätmyndig- heten att avslå en ansökan enligt 2 kap. 14 a §, om beslutet avser anläggningar för starkströmsluftledningar på minst och en längd av , till regeringen. Bestämmelsen motsvarar regeln i 16 § andra stycket elförordningen som därför ska upp- hävas. Vissa språkliga ändringar har skett i bestämmelsen, men inte några ändringar i sak förutom att bestämmelsen kan tillämpas på vissa av de nya bestämmelserna. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.6.2. I punkten 1 föreskrivs att de föreslagna ändringarna ska träda i kraft . I punkten 2 föreskrivs att bestämmelsen i 2 kap. 17 a § första stycket, avseende nätkoncessioner för linje där beslutet vunnit laga kraft före , ska tillämpas först . Syftet med övergångsbestämmelsen är att ge berörda intressen- ter ytterligare tid att genomföra de krav som 2 kap. 17 a § första stycket uppställer utan att nätmyndigheten kan vidta åtgärder mot intressenterna . Övergångsbestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.3.2. I punkten 3 föreskrivs att en innehavare av en nätkoncession för område som vid ikraftträdandet av denna lag har en eller flera färdigställda ledningar med högre spänning än inom sitt område, ska för dessa ledningar göra en anmälan till nätmyndigheten enligt 2 kap. 10 a § . Syftet med övergångsbestämmelsen är att ge berörda intressen- ter ytterligare tid att genomföra de krav som 2 kap. 10 a § uppställer på dessa intressenter. Övergångsbestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.2 I punkten 4 föreskrivs att vid överklagande av beslut enligt 2 kap. 1, 4, 5, 12 och 14–17 §§ enligt ellagens nuvarande lydelse, som har meddelats före ikraftträdandet av lagen, ska dessa beslut handläggas enligt de äldre instansordningsreglerna, dvs. besluten ska överklagas till regeringen. Övergångbestämmelsen har behandlats i avsnitt 94. I punkten 5 anges att för ansökningar som inkommit till nätmyndigheten före ikraftträdandet, och som avser ansökan om förlängning av giltighetstiden , ska nätkoncessions- havaren inkomma med ett meddelande om att nätkoncessionshavaren önskar få ansökan prövad i sak. Detta gäller oavsett om nätkoncessionens giltighetstid har löpt ut före eller efter ikraftträdandet av lagen. Vid prövning av ansökningar enligt denna punkt ska ärendet handläggas och bedömas enligt äldre bestämmelser. En nätkoncessionshavare som före det att lagen träder i kraft har ansökt om förlängd giltighetstid kan således välja mellan att antingen inte lämna ett meddelande om att de önskar förlängning – eller meddela att de återtar sin ansökan – och därmed få en nätkoncession för linje som gäller tills vidare, eller meddela att de önskar få en prövning i sak av ansökan. I de senare faller kommer således, om förlängd giltighet meddelas, nätkoncessionen att få en giltighetstid och nätkoncessionen går därefter över till att gälla tills vidare. Övergångbestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.3.1. I punkten 6 föreskrivs att i fråga om ansökningar avseende nät- koncessioner för linje som inkommit till nätmyndigheten före ikraftträdandet och som avser ansökan om förlängning av giltig- hetstiden, för en nätkoncession som meddelas för en kortare giltighetstid än , ska ansökan prövas i sak. Vid prövningar av ansökningar enligt denna punkt ska ärendet handläggas och bedömas enligt äldre bestämmelser. Dock får giltighetstiden för nätkoncessionen bestämmas som längst med . Övergångbestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.3.1. 11.2Förslag till lag om ändring i naturgaslagen (2005:403) 2 kap. 1 § I andra stycket har en ändring skett angående att koncession inte krävs för en naturgasledning vars huvudsakliga användning är att överföra naturgas till slutförbrukare inom ett avgränsat geografiskt område. I fjärde stycket, som är nytt, regleras att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten i det enskilda fallet får meddela ett bindande besked om huruvida en eller flera naturgas- ledningar omfattas av föreskrifter om undantag från kravet på nät- koncession. möjlighet att meddela bindande besked är beroende av att regeringen i en förordning lämnar ett sådant bemyndigande till nätmyndigheten. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.5.2. I punkten 1 föreskrivs att den föreslagna ändringen ska träda i kraft . I punkten 2 anges att innehavaren av en naturgasledning som vid ikraftträdandet av denna lag används utan stöd av koncession för naturgasledning, även därefter får använda ledningen utan stöd av koncession. Övergångsbestämmelsen är endast tillämplig så länge ledningens sträckning är den samma som den var före det att lagen trädde i kraft. Om ledningssträckan ändras, dvs. att ledning läggs till, ledning tas bort eller ledningen flyttas, ska innehavaren söka koncession för hela ledningssträckan. Undantaget från koncession kvarstår dock om förändringarna inte avser ledningar för att distribuera gas till nya geografiska områden utan ledningar vars huvudsakliga användning är att över- föra naturgas till slutförbrukare inom ett avgränsat geografiskt område. Övergångsbestämmelsen har behandlats närmare i avsnitt 9.5. Särskilt yttrande av experten Omprövning av nätkoncession för linje ställningstagande i frågan om hur det all- männa ska få inflytande över en elledning med nätkoncession för linje har resulterat i en föreslagen lagtext i ellagen § 14, som lyder En nätkoncession för linje som gäller tills vidare får omprövas då har förflutit sedan nätkoncessionen meddelades. Vid en omprövning får beslut fattas om 1.oförändrad nätkoncession avseende ledningssträckning och villkor, 2.att helt eller delvis ändra ledningssträckningen avseende nät- koncessionen, eller 3.att lägga till, ändra eller ta bort villkor för nätkoncessionen. Om nätkoncessionen omprövas ska en ny fyrtioårsperiod enligt första stycket börja löpa som ett nytt beslut meddelas för nät- koncessionen. Det sista stycket är formulerat så att om en omprövning äger rum ska ny fyrtioårig skyddsperiod inledas, oavsett omprövningens faktiska utfall. Det innebär således att själva omprövningsförfarandet i sig är grund för ny skyddsperiod. Detta förhållande är inte rimligt. En ny skyddsperiod ska meddelas endast om objektiva skäl före- ligger för en sådan och det allmänna inte har skäl som väger tyngre och talar mot en ny skyddstid. Skyddstiden för en linjekoncession föreslås bli . Denna tid bygger inte på några objektiva förhållanden, utan är satt i historien som en kompromisslösning. Skälet till att då bedömdes som lämpligt var behovet att stimulera till och skydda en omfattande utbyggnad av det svenska elnätet. Det behovet är uppfyllt och andra principer för att bedöma skyddstidens längd kan därför tas fram. Möjligheten att använda sig av varierande skyddstid beroende av nätägarens skyddsbehov och det allmännas behov av förändring måste utnyttjas i stor utsträckning vid en omprövning där beslutet blir att skydd ska beviljas. Vid en omprövningsprocess måste därför göras en bedömning av hur lång skyddstiden behöver vara. Bedömningen ska göras på objektiva grunder och inte som en schablonlösning. De objektiva grunderna måste byggas på faktiska förhållanden av ekonomisk och/eller teknisk art hos det objekt som omprövas. Skyddstiden ska inte vara längre än vad som objektivt kan motiveras. Grunder för att objektivt fastställa skyddstidens längd efter ett omprövningsförfarande måste därför utarbetas. Reglering av elnätstariffer m.m. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall -lämna förslag till den lagstiftning och det regelverk i övrigt som krävs för att införa en ny ordning där tillsynsmyndigheten skall godkänna eller fastställa nätföretagens överföringstariffer innan de får börja gälla, -lämna förslag till den lagstiftning och det regelverk i övrigt som krävs för att införa en ny ordning där tillsynsmyndig- heten skall godkänna eller fastställa nätföretagens anslutnings- avgifter alternativt där tillsynsmyndigheten skall godkänna eller fastställa nätföretagens metoder för att fastställa anslut- ningsavgifterna, innan anslutningsavgifterna eller metoderna får börja gälla, -analysera om den nuvarande uppdelningen mellan områdes- koncession och linjekoncession samt dess koppling till reg- lerna för tariffsättning och redovisning är lämplig för att åstadkomma ändamålsenliga, driftsäkra och kostnadseffektiva elnät och om så inte är fallet föreslå åtgärder för detta, -avseende naturgasmarknaden beakta de slutsatser som dras vid analysen av den nuvarande uppdelningen mellan områdes- koncession och linjekoncession på elmarknaden och som är relevanta för jämförelse mellan marknaderna, i det förslag till utvidgat koncessionskrav för naturgasmarknaden som lades fram i slutbetänkandet El- och naturgasmarknaderna - energi- marknader i utveckling (SOU 2004:129). I detta ingår även att analysera behov av undantag från koncessionskrav samt, om sådant behov finns, lämna förslag i denna del, -lämna förslag till hur de utlandsförbindelser som är anslutna till det svenska regionnätet kan hanteras så att dessa förbin- delser behandlas enligt samma grunder som de utlands- förbindelser som är anslutna till stamnätet. Utredaren skall redovisa de delar av upp- draget som avser förslag till lagstiftning och det regelverk som krävs för att tillsynsmyndigheten skall göra en förhandsprövning av nätföretagens tariffer och de förslag som avser tillsynsmyndig- hetens prövning av nätföretagens anslutningsavgifter eller metoder för att fastställa anslutningsavgifterna av el samt de förslag som avser utlandsförbindelser som är anslutna till det svenska region- nätet. Övriga frågor skall redovisas . Reglering av tariffer för överföring av el I har prisregleringen av elnätverksamhet och tidigare även elpriset historiskt skett genom kontroll i efterhand. I samband med omregleringen av elmarknaden behölls den svenska traditionen med fri prissättning, där elnätsföretagen sätter sina tariffer efter vissa generella riktlinjer. Tarifferna fastställs såle- des inte av tillsynsmyndigheten i förväg utan myndigheten ges först möjlighet att pröva om dessa är skäliga i efterhand. Om myn- digheten efter denna prövning finner att tarifferna inte är skäliga skall företaget föreläggas att sänka dessa. Orsaken till att denna reglering behölls var bland annat att det var en väl inarbetad modell som passade väl in i den svenska rättstraditionen. I proposition Handel med el i konkurrens (prop. 1993/94:162 s. 59) konstaterades att nättariffer och övriga villkor för nättjänster liksom tidigare borde vara underkastade reglering och att utgångspunkten för fast- ställande av skäliga avgifts- och tariffnivåer för överföring av el borde vara gällande praxis. En bärande princip i ellagen (1997:857) är att den som har nät- koncession är skyldig att på skäliga villkor överföra el för annans räkning. Vid tillsyn av tarifferna skall skälig- hetsbedömningen inrikta sig på nätkoncessionshavarens samlade prestation. Enligt 4 kap. 1 § ellagen skall den prestation som nät- koncessionshavaren utför bedömas. Nätkoncessionshavarens sam- lade intäkter skall vara skäliga i förhållande till både de objektiva förutsättningarna att bedriva nätverksamhet och nätkoncessions- havarens sätt att bedriva verksamheten (subjektiva förutsättningar). De objektiva förutsättningarna är sådana förutsättningar som nät- koncessionshavaren inte kan påverka. De främsta objektiva fakto- rerna är antalet anslutningspunkter, anslutningspunkternas geogra- fiska läge, mängden överförd energi och effekt samt kostnaden för överliggande nät. En viktig subjektiv faktor är det enskilda före- tagets kvalitet på överföringen av el, inbegripet leveranssäkerhet och spänningskvalitet. Lagens skälighetskriterier gäller även region- nätstariffer. Då dessa utformas på annat sätt än tariffer för lokalnät blir dock kriterierna för bedömning av tariffernas skälighet andra än för lokalnät. I propositionen Genomförande av EG:s direktiv om gemensamma regler för de inre marknaderna för el och naturgas, m.m. 2004/05:62) konstaterade regeringen att det s.k. elmarknads- direktivet (och rådets direktiv /54/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv /92/EG, EUT L 176, , s. 37, Celex 32003L0054) drar en klar skiljelinje mellan vilka frågor som tillsynsmyndigheten kan pröva i efterhand respektive vilka som skall prövas på förhand. Huvudregeln är att bl.a. överförings- tariffer skall fastställas eller godkännas på förhand, vilket motiveras med att det skapas en stor osäkerhet på marknaden om de tariffer som tillämpats av företagen kan ändras av en tillsyns- myndighet. Direktivets bestämmelser ger dock medlemsstaterna en möjlig- het att välja mellan att tillämpa huvudregeln eller att endast fast- ställa eller godkänna de metoder som tarifferna är baserade på. har ett system med tillsyn över nätföretagens över- föringstariffer i efterhand. En övergång till en renodlad förhands- tillsyn, dvs. att tillsynsmyndigheten på förhand fastställer eller godkänner företagens överföringstariffer skulle, utöver att med- verka till en ökad europeisk harmonisering, innebära såväl fördelar som nackdelar för svenskt vidkommande. 2004/05:62 fram- höll regeringen att metoden för överföringstariffer borde utformas så att den kompletterar de regler om tariffers utformning som finns i ellagen. Då det saknades underlag för att kunna ta ställning ansåg regeringen att det borde införas en ordning där metoden för tariffsättningen anges direkt i lagstiftningen. Regeringen anmälde i propositionen att man avser utreda frågan och återkomma till med förslag. I elmarknadsdirektivets artikel 23.2 a, anges att tillsynsmyndig- heten skall ansvara för att fastställa eller godkänna metoder som används för att beräkna eller fastställa villkoren för anslutning och tillträde till nationella nät, inklusive överförings- och distribu- tionstariffer, innan dessa träder i kraft. När det gäller engångs- avgifter för anslutning, s.k. anslutningsavgifter, ger bestämmelsen, i likhet med vad som gäller för tariffer för överföring av el, med- lemsstaterna en möjlighet att välja mellan två olika tillsynssystem. Medlemsstaterna kan välja antingen ett system där tillsynsmyndig- heten fastställer eller godkänner anslutningsavgifterna i förväg eller ett system där tillsynsmyndigheten i förväg endast fastställer eller godkänner de metoder som nätföretaget använder för att beräkna eller fastställa anslutningsavgifterna. Anslutningsavgifter skall, i likhet med överföringstariffer, vara skäliga enligt bestämmelserna i 4 kap. 1 § ellagen. I likhet med prissättning på överföringstariffer bygger den nu gällande ordningen i på en fri prissättning där nätföretagen själva bestämmer sina anslutningsavgifter och där tillsynsmyndighet först i efterhand kan pröva om dessa varit skä- liga. Regeringen redovisade i prop. 2004/05:62 att det direkt i lag- stiftningen bör anges mer eller mindre detaljerade parametrar för hur företagen skall utforma sina anslutningsavgifter. Även beträf- fande företagens anslutningsavgifter bör det, , införas en ordning där metodparametrarna anges direkt i lagstiftningen. Denna ordning bör kompletteras med bestämmelser i ellagen där de faktorer som skall beaktas av företagen vid utfor- mandet av anslutningsavgifterna tydligt anges. Propositionen medförde också att en ny bestämmelse infördes i ellagen om tidsfrister för tillsynsmyndighetens prövning av villkor för anslutning. Myndigheten skall normalt pröva sådana ärenden . Myndigheten får förlänga . Om den som anhängiggjort ärendet samtycker får tidsperioden förlängas ytterligare. Regeringen anmälde i propositionen att man avser att utreda denna fråga och återkomma till med ett förslag som innebär att tillsynsmyndigheten skall göra en förhandsprövning av företagens anslutningsavgifter eller av de metoder som de använder för att fastställa anslutningsavgifter. Uppdelningen mellan områdeskoncession och linjekoncession I delas elöverföringen in i olika nivåer beroende på kapa- citet. Det är av tekniska och ekonomiska skäl mindre lämpligt att överföra stora kvantiteter el vid låg spänning ochsmå kvantiteter vid hög spänning. Av bl.a. dessa skäl delas landets nätverksamhet in i stamnät, regionnät och lokalnät. För att göra det möjligt att över- föra el mellan de olika typerna av nät transformeras spänningen upp eller ned. Ju längre avstånd från stamnätet desto mindre kvan- titeter el skall normalt överföras och därför kan allt lägre spän- ningsnivåer användas ju längre ut på nätet som överföring sker. Stamnätet är det nationella nätet för överföring av el genom hela landet samt för import och export. Stamnätet har spänningsnivåer mellan 220 och 400 kilovolt (kV) och täcker i princip hela . Regionnäten ansluter till stamnätet och har vanligen spännings- nivåer på mellan och . Deras väsentliga funktion är att överföra el mellan olika stamnätspunkter och ett stort antal anslut- ningspunkter på lokalnäten. Regionnäten är en länk mellan stam- nätet med sina höga spänningsnivåer och de lägre spänningsnivåer som tillämpas på lokalnäten. En viktig uppgift för regionnäts- företagen är att transformera ned spänningen på stamnätsnivå till de lägre spänningsnivåerna i lokalnäten. Av historiska skäl har regi- onledningar olika spänningsstrukturer i olika delar av landet. I är regionnäten uppbyggda med två väsentligt skilda spän- ningskedjor som utgår från eller från stamnäts- spänning. I västra är den normala högsta spänningen på regionnätet , medan den i östra är . Från nivån sker nedtransformeringen normalt till någon av nivåerna 50, 40, 30 eller . Under regionnäten finns lokalnäten där elle- veranserna sker till flertalet slutkunder. Den högsta spänningen i de lokala näten ligger vanligen på 20, 10 eller , medan den lägsta spänningsnivån är 0,4 kV. Enligt bestämmelserna i 2 kap. ellagen krävs tillstånd (koncession) för att bygga och använda elektriska starkströmsledningar. Det finns två typer av koncessioner, nätkoncession för linje (linje- koncession) som avser en ledning med i huvudsak bestämd sträck- ning respektive nätkoncession för område (områdeskoncession). prövar som huvudregel koncessioner som inte avser utlandsförbindelser. Koncession ges normalt för en period (linjekoncession) eller (områdeskoncession). Linjekoncessionen är avsedd för de högre spänningsnivåerna på stamnätet och regionnätet. Av historiska skäl förekommer det även linjekoncessioner på lägre spänningsnivåer som 20, 10 och i vissa fall ned till . För att de skilda koncessionerna inte skall inkräkta på varandra krävs dock särskilda skäl för att beviljas en linjekoncession avsedd för en spänning som inte överstiger den högsta tillåtna spänningen iett område. Områdeskoncessionen meddelas för lokalnät och innebär en rätt för innehavaren att bygga och använda ett ledningsnät upp till en viss spänningsnivå inom ett geografiskt avgränsat område. I ett beslut om områdeskoncession skall en högsta tillåtna spänning anges. Denna spänningsgräns anger den högsta tillåtna spänning som får finnas på ledningsnätet och markerar också omfattningen av monopolet på ledningsbyggande och anslutningar inom områ- det. Spänningen bestäms individuellt för varje nätkoncession och grundas på sökandens uppgifter och övriga omständigheter. Praxis har utvecklats till att denna gräns i normalfallet bestäms till , men det förekommer stora variationer. Framför allt tillämpas högre spänningsnivåer specifikt för jordkabel. Exempelvis har spännings- gräns på upp till beviljats för jordkabel inom områdes- koncession i . Vid tillståndsprövning av en områdeskoncession avgörs inte var och hur en ledning skall dras fram. Av detta skäl krävs det inte att någon miljökonsekvensbeskrivning upprättas vid ansökan om områdeskoncession. Regleringen skiljer sig även i övrigt åt mellan linjekoncession och områdeskoncession när det gäller kopplingen till centrala delar av (bl.a. 2 - 4 kap., 5 kap. 3 § och 16 kap. 5 § ). Gemensamt för koncessionerna är att de får meddelas endast om de är lämpliga från allmän synpunkt och endast till den som är lämplig att utöva nätverksamhet (2 kap. 6 och 10 §§ ellagen). Den nuvarande uppdelningen mellan områdeskoncession och linjekoncession har varit i kraft och ändrades endast redaktionellt i samband med elmarknadsreformen . Reglerna i ellagen för utformning av nättariffer skiljer sig åt mellan områdeskoncession och linjekoncession. En linjekoncession kan avse en ledning som ingår i stamnätet eller en ledning som både kan ha en regionnätsfunktion och en lokalnätsfunktion. Konces- sionsbestämmelserna tar dock inte hänsyn till vilken funktion en linjekoncession har. Däremot tillämpas en funktionell uppdelning för linjekoncession när det gäller ellagens bestämmelser om hur nättariffer skall utfor- mas. Denna uppdelning är beroende av om ledningen är en stam- ledning, dvs. en ledning med en spänning om eller däröver, eller en regionledning, dvs. en ledning med en spänning som under- stiger . Detta innebär att samtliga regionledningar med spänningar mellan 6 och omfattas av samma bestämmelser. Vid ekonomisk redovisning av nätverksamhet skall linjekoncession redovisas skilt från områdeskoncession. Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från denna bestämmelse för ledningar som omfattas av linjekoncession och som organisatoriskt och tekniskt ingår i ett nät som omfattas av områdeskoncession. Undantaget återfinns i 11 § förordningen (1995:1145) om redovisning av nät- verksamhet (redovisningsförordningen). I de fall en linje- koncession redovisas tillsammans med en områdeskoncession ingår också ledningen i underlaget för områdets nättariffer. Någon egentlig definition av lokalnät finns inte annat än indi- rekt, eftersom ett lokalnät alltid antas omfattas av en områdes- koncession enligt ellagen. Behovet av en översyn av uppdelningen mellan områdeskoncession och linjekoncession Med elmarknadsreformen förändrades de tidigare eldistri- butionsföretagens verksamhet. Det ställs numera högre krav på att företag som bedriver nätverksamhet skall göra detta kostnads- effektivt och med hög leveranssäkerhet. Utvecklingen har gått mot att lokalnäten slås samman i större, mer ekonomiskt bärkraftiga enheter för att öka ostnadseffektiviteten i nätverksamheten. Genom beslut (prop. 2004/05:62, bet. 2004/05:NU14, rskr. 2004/05:246) har nätföretagets ansvar för att det egna elnätet är säkert, tillförlitligt och effektivt gjorts tydligare. Lagen trädde i kraft . Till följd av propositionen Leveranssäkra elnät (prop. 2005/06:27) har ett funktionskrav införts i ellagen som innebär att oplanerade avbrott i elöverföringen inte får överstiga . Omstruktureringen har inneburit krav från lokalnätföretagens sida på att områdeskoncessioner meddelas för högre spänningsnivå . Eftersom elsystemet har utvecklats är den spänning som bestämts för en områdeskoncession till stor del snarare historiskt betingad än vad som kan betraktas som rationellt med dagens förutsättningar. Liknande historiska förhållanden har bestämt hur regionnäten har byggts upp. Detta får konsekvenser i fråga om skyldigheten att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning. I sitt slutbetänkande Särskild förvaltning och regionnätstariffer (SOU 2001:73) föreslog att det i ellagen skulle införas en möjlighet för nätmyndigheten att i det enskilda fallet medge undantag från kravet på att linjekoncessioner skall redovisas skilt från områdeskoncessioner.