sou · GXB310 · 2009-02-03 00:00:00 — Föredragandena deltar således endast i mindre utsträckning vid beredningen av dessa mål. Vid handläggs miljö- och fastighetsmålen på två enheter. På dessa enheter finns 9 rådmän, 1 tingsfiskal, 4 miljöråd, 3 fastighetsråd, 2 notarier, 6 beredningsjurister och 12 berednings- sekreterare. Vid dessa enheter handläggs också en fjärdedel av överklagade utsökningsärenden för . Fastighets- råden tjänstgör även vid andra domstolar. I tjänstgör vid enheten för fastighetsmål och miljömål 3 rådmän, 2 miljöråd, 1 beredningsjurist och 3 domstols- sekreterare. är placerat vid en annan tingsrätt. Miljödomstolen vid , som också är fastighetsdomstol, leds av en chefsrådman och är indelad i två rotelgrupper. Rotelgrupp 1 består av 2 rådmän, 2 miljöråd, 2 beredningsjurister och 2 domstolssekreterare. Rotelgrupp 2 består förutom av chefsrådmannen av 2 rådmän, 2,5 miljöråd (en miljörådstjänst delas med ), 2 beredningsjurister och 3 domstolssekreterare. Fastighetsmålen är fördelade på båda rotelgrupperna. För fastighetsmålen finns ett fastighetsråd, som också tjänstgör vid andra domstolar. Miljödomstolen vid är indelad i fem rotlar, var och en med en rådman som chef. Vid miljödomstolen tjänstgör fem miljöråd som delar förstainstansmålen mellan sig med utgångs- punkt i respektive miljöråds specialområde (en miljörådstjänst delas med ). För beredning av mål finns 4 beredningsjurister. I miljödomstolen finns 4 domstolssekreterare. Fastighetsmålen är fördelade på fyra rotlar. För fastighetsmålen finns ett fastighetsråd som också tjänstgör i andra fastighets- domstolar. Avdelning 2 vid består av tre rotlar och utgör miljödomstol. Där handläggs även fastighetsmålen och en liten del av tvistemålen samt vissa domstolsärenden. Vid avdel- ningen tjänstgör 1 chefsrådman, 2 rådmän, 4 domstolssekreterare, 3 miljöråd och 1 beredningsjurist. är placerat vid en annan tingsrätt. Hur respektive domstol väljer att prioritera påverkar hand- läggningstiderna för de olika måltyperna. Omloppstiderna skiljer sig åt ganska markant mellan de olika miljödomstolarna, med en differens . Ansökningsmålen utgör i majoriteten av miljödomstolarna av samtliga mål. I utgör ansökningsmålen av samtliga mål. I vissa miljödomstolar tar det vanligtvis dubbelt så att få ett ansökningsmål avgjort jämfört med övriga måltyper medan skillnaderna i andra miljödomstolar är marginella. Mål om miljö- farlig verksamhet tar, oavsett om det är fråga om ansökningsmål eller överklagandemål, i de flesta miljödomstolar normalt betydligt att avgöra än övriga måltyper. Miljödomstolarna fick tillsammans –2007 in i genomsnitt 1 658 mål . avgjorde miljödom- stolarna i genomsnitt 1 652 mål. I samtliga miljödomstolar ökade antalet inkomna mål totalt . I alla miljödomstolar är 1 Se bilaga 4. antalet inkomna s.k. förstainstansmål färre än antalet överklagade mål. Antalet inkomna mål om A-verksamheter som i vid bemärkelse handlat om tillstånds- och villkorsfrågor har varit ungefär 100 (2005–2007) vid miljödomstolarna. Av dessa kan ca 80 mål uppskattas avse fullständiga tillståndsprövningar enligt . Motsvarande siffror för avgjorda mål är 100 respek- tive 75. Vad gäller vattenverksamheter uppgår antalet inkomna mål som i vid bemärkelse handlat om tillstånds- och villkorsfrågor till ungefär 260 vid miljödomstolarna. Av dessa utgör cirka 200 fullständiga tillståndsprövningar enligt . Siffrorna för avgjorda mål är 290 respektive 210. I delbetänkandet Miljödomstolarna – domkretsar – lokalisering – handläggningsregler (SOU 2008:31) har utredningen föreslagit att huvudavrinningsområdena även i fortsättningen ska ligga till grund för miljödomstolarnas domkretsindelning, men har också föreslagit att domkretsarna ändras och anpassas till indelningen av landet i vattendistrikt. En anpassning av miljödomstolarnas domkretsar till landets indelning i vattendistrikt medför bl.a. att vattenmyndigheterna och de myndigheter som prövar frågor om tillstånd och omprövning inom ramen för t.ex. ett åtgärdsprogram enligt 5 kap. 4–8 §§ och 6 kap. förordningen (2004:660) om förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön har samma geografiska ansvars- område. Den geografiska enhetligheten bedöms vara en god utgångspunkt även för framtida samordningssträvanden. Efter beredningen i inför ikraftträdandet av miljö- balken kom intentionerna i miljöbalkspropositionen om tillstånds- prövningen vid länsstyrelserna (jämför ovan avsnitt 2.2) att genomföras på följande sätt. Det tillståndsgivande organet inom kom att betecknas miljöprövningsdelegation. I förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion (länsstyrelseinstruktionen) finns före- skrifter om dessa miljöprövningsdelegationer (16–21 §§). Således ska det inom varje länsstyrelse finnas en miljöprövningsdelegation för ärenden som enligt ska prövas av . Det är ärenden om tillstånd till miljöfarlig verksamhet, som har delegerats till enligt 9 kap. 8 § . Vidare är det ärenden enligt 24 kap. 3 och 5 §§ om återkallelse av tillstånd, omprövning av tillstånd samt ändring och upphävande av villkor eller andra bestämmelser i beslut om tillstånd till miljöfarlig verksamhet. Förlängning av igångsättningstid enligt 24 kap. 2 § andra stycket och omprövning av villkor m.m. på begäran av tillståndshavaren enligt 8 § samma kapitel prövas enligt praxis av miljöprövningsdelegationen. Även frågor om tillstånd till täktverksamhet prövas av delegationen. Miljöprövningsdelegationen ska bestå av en ordförande och en miljösakkunnig. För ordföranden ska det finnas en ersättare. Alla är tjänstemän i . Ordföranden i miljöprövnings- delegationen ska vara jurist med domarerfarenhet och ska ha särskild erfarenhet av miljöfrågor och andra frågor som behandlas i . Dessa krav gäller även för ordförandens ersättare. Med domarerfarenhet avses som minst tjänstgöring som notarie vid tingsrätt eller länsrätt. En miljösakkunnig ska ha teknisk eller naturvetenskaplig utbildning och erfarenhet av frågor om skydd för människors hälsa och miljön. Ärenden vid miljöprövningsdelegationen bereds av anställda vid i samråd med ordföranden. Denne får ensam vidta förberedande åtgärder samt meddela beslut om avskrivning. Beslut i övriga frågor fattas av ordföranden och den miljösakkunnige gemensamt. Kan de inte enas gäller den mening som företräds av ordföranden. Andra än ordföranden och den miljösakkunnige har inte rätt att delta i miljöprövningsdelegationens beslut. Den personal som bereder ärendena för miljöprövningsdelegationen har i de allra flesta fall någon form av akademisk utbildning. Hos läns- styrelserna är frågor om tillstånd och tillsyn integrerade såtillvida att samma personer sysslar med båda områdena och på så vis kan utnyttja sin sakkunskap. Vid tjänstgöring utanför miljöprövningsdelegationen får ord- föranden eller ersättare för ordföranden inte besluta i eller delta i handläggningen av ärenden som avser yttranden till miljödomstol i sådana ärenden som anges i länsstyrelseinstruktionen och som i första instans prövas av miljödomstol. Ordföranden eller ersättaren för denne får inte heller besluta eller delta i handläggning av ärenden som avser tillsyn över miljöfarlig verksamhet som är tillståndspliktig enligt vad som följer av 9 kap. 6 § , yttranden i ärenden enligt 17 kap. eller sådan verksam- het som i övrigt kan komma att prövas av miljöprövnings- delegationen. Vid tillämpning av 7 a § förvaltningsprocesslagen och 22 kap. 6 § får ordföranden eller ersättare för ordföranden inte företräda inför miljödomstol som den enskildes motpart. Protokoll ska föras över sammanträde där miljöprövningsdelegationen fattar beslut enligt 16 § länsstyrelse- instruktionen. Ytterligare bestämmelser om förfarandet i miljöprövningsdelegationen finns i 19 kap. . En miljösakkunnig får enligt länsstyrelseinstruktionen inte delta i handläggningen av ett ärende som avser efterlevnaden av ett tillståndsbeslut av miljöprövningsdelegationen om han eller hon har deltagit i tillståndsbeslutet. Om ett beslut av miljöprövnings- delegationen överklagas, får en miljösakkunnig som deltagit i beslutet inte företräda inför miljödomstol som den enskildes motpart. Ordföranden och ersättare för ordföranden i en miljöprövnings- delegation utses enligt länsstyrelseinstruktionen av regeringen för bestämd tid efter anmälan av landshövdingen. utser efter samråd med ordföranden miljösakkunniga i det antal som behövs för verksam- heten. Miljöprövningsdelegationernas arbetsformer, m.m. I dagens situation kan personalen vid miljöprövningsdelegationerna i de flesta fall inte arbeta på heltid med tillståndsärenden eftersom antalet ärenden är för litet vid varje delegation. Detta medför att ärendena normalt handläggs av personer som också har andra uppgifter inom , bland annat i fråga om tillsyn över miljöfarliga verksamheter. Ordföranden och den miljösakkunnige kan därför för det mesta inte ägna sig åt tillståndsprövning på heltid. Det förekommer ett samarbete mellan länsstyrelserna så till vida att den som är ordförande för miljöprövningsdelegationen i ett län för det mesta också är ersättare för ordföranden i ett eller flera andra län. Enligt (SOU 2004:38 s. 39) avgjorde de 21 miljöprövningsdelegationerna sammanlagt 360 avgöran- den om B-verksamheter. Då är beslut om villkorsändring och andra begränsade prövningar inte inräknade. I sammanställningar av länsstyrelsernas årsredovisningar för åren 2004–2007 finns uppgifter om delegationernas verksamhet. Av statistikuppgifter i årsredovisningarna kan utläsas det totala antalet ärenden som inkommit och handlagts på respektive miljöpröv- ningsdelegation, se bilaga 5. Antalet inkomna ärenden för de 21 miljöprövningsdelega- tionerna var 817 för , 1 2005, 1 2006 och 1 224 för . Under respektive år avgjordes 838, 1 009, 1 436 och 1 389 ärenden. Av det totala antalet avgjorda ärenden är ungefär hälften tillståndsärenden. De genomsnittliga handläggningstiderna i miljöprövningsdele- gationerna redovisas och varierar avsevärt mellan de olika delegationerna. Beräknar man genomsnittet för åren 2005–2007 blir den ungefärliga genomströmningstiden . Variationerna mellan de olika länsstyrelserna är dock avsevärd. , exempelvis, användes för miljöprövnings- delegationen i att avgöra ett ärende medan delegationen i hade en genomströmningstid per ärende. För miljöprövningsdelegationen vid i , som är den miljöprövningsdelegation som hanterar flest antal ärenden, går det åt sammanlagt ungefär en årsarbetskraft för ordföranden och dennes ersättare. Det finns tre miljösak- kunniga i länet och dessa arbetar ungefär en tredjedel av sin tid för miljöprövningsdelegationen, vilket innebär att det totalt sett blir en årsarbetskraft för en miljösakkunnig i länet. Ärendena handläggs av personal på miljöskyddsenheten som ägnar sig åt både tillsyns- och tillståndsärenden. Det arbetar ca 50 personer på miljöskydds- enheten. Ungefär hälften av dem är involverade i tillståndärenden. ansvarade varje handläggare på miljöskyddsenheten för i genomsnitt fem ärenden hos miljöprövningsdelegationen. Enligt årsredovisningen för var den totala budgeten för miljö- tillsyn , motsvarande 55,68 årsarbetskrafter. i län redovisade en kostnad på , motsvarande 23,54 årsarbetskrafter för verksamhetsgrenen miljö- För tillsynen av vattenverksamhet (Vv) redovisades en kostnad på , motsvarande 2,01 årsarbetskrafter. Mot- svarande siffror för miljöfarlig verksamhet (Mf) var och 5,12 årsarbetskrafter. För redovisades den totala kostnaden för miljötillsynen till , motsvarande 20,9 årsarbetskrafter. Därav åtgick eller 3,4 årsarbets- krafter till tillsyn av miljöfarlig verksamhet och eller 2,3 årsarbetskrafter för tillsyn av vattenverksamhet. Motsvarande siffror för några andra länsstyrelser framgår av följande tabell. Länsstyrelsernas kostnader för miljötillsyn Kostnaderna för miljöprövningsdelegationernas verksamhet kan inte läsas ut ur budgeten. Utredningen har därför genom en enkät till länsstyrelserna inhämtat uppgifter om dessa kostnader, se bilaga 6. Av sammanställningen i bilagan framgår att den beräknade kostnaden för alla länsstyrelser uppgick till ca 50 milj. kr. Antalet tillsynsobjekt varierar mellan länen. Generellt kan sägas att tillsynen är betydligt vanligare när det gäller den miljöfarliga verksamheten än när det gäller vattenverksamheten. Detta synes bero bl.a. på att tillsynen när det gäller den miljöfarliga verksam- heten i stor utsträckning är uppstyrd genom ett flertal regerings- uppdrag. Tillsynsobjekten är betydligt fler när det gäller vattenverksamheten. En till synes ganska typisk redogörelse för tillsynen när det gäller vattenverksamheter finns i en årsredovisning från : Tillsynsverksamheten gällande vatten- verksamhet/markavvattning är till övervägande delen reaktiv. har haft ca 40 ärenden om tillsyn. Den största andelen gäller olagliga markavvattningar, klagomål på skötsel av dammar samt klagomål på vattenuttag. , som var relativt torr, fick avsätta mycket tid på att besvara telefonsamtal om vattenstånd i sjöar, vattendrag och dammar. deltar även i de s.k. älvgrupperna för , och . har, efter beslut av regeringen, övertagit den operativa tillsynen enligt av en dammanläggning i län eftersom där äger dammanläggningen. har deltagit i två handläggarträffar för handläggare av vattenverksamhet. Länsstyrelserna torde genom sin tillsyn besitta omfattande kunskaper i frågor som gäller prövning av vattenverksamhet. Dock finner man i årsredovisningarna inte några tecken på att länsstyrelserna kommer i kontakt med de civilrättsliga reglerna om ersättning och tvångsrätt. Enligt 15 § länsstyrelseinstruktionen ska det finnas en särskild arbetsordning eller ett särskilt beslut för miljöprövningsdelega- tionens organisation och verksamhet. En undersökning2 visar att det finns arbetsordningar för alla miljöprövningsdelegationer utom den vid i . Många miljöprövningsdelegationer ser enligt under- sökningen sin arbetsordning som en del av arbetsordning. Skillnaderna mellan de olika arbetsordningarna är betydande vad gäller utformning och omfattning. Undersökningen ger en bild av att arbetsordningen är ett av upprättat styrdokument. Graden av styrning av delegationernas arbetsformer varierar avsevärt mellan de olika länsstyrelserna. Beträffande tydliga befogenheter och åligganden är enligt undersökningen ett genom- gående drag att miljösakkunniga har få sådana. Således saknar miljösakkunniga helt arbetsuppgifter i sju av 21 län, vid sidan av den formella rollen att vara beslutsfattare. Den som är handläggare ska uttryckligen i 15 av 21 fall föreslå beslut i ärendet. är det enhetschefen på som har till uppgift att utse vem som ska vara handläggare i ett ärende. I åtskilliga arbetsordningar finns regler om handläggningsrutiner. Dessa regler har i de olika arbetsordningarna varierande innehåll. Enligt arbetsordningen för miljöprövningsdelegationen i svarar handläggaren för beslutets slutliga utformning efter miljöprövningsdelegationens avgörande. Det kan vara antingen ordföranden i miljöprövnings- delegationen eller enhetschefen vid miljöenhet som ska ansvara för uppföljning av handläggningen av ärenden. Det är endast i län som miljöprövningsdelegationens ordförande har ett uttryckligt ansvar för att tilldelade ekonomiska 2 Från kortfattad policy till detaljerat körschema – en kartläggning av arbetsordningarna hos Miljöprövningsdelegationerna, , i , 2007. resurser disponeras ändamålsenligt och svarar för personalfrågor inklusive övergripande kompetensutveckling inom ansvarsområdet. Sammanfattningsvis betonas det i undersökningen att studien trots allt visar på stora likheter mellan länsstyrelsernas miljöpröv- ningsdelegationer. Länsstyrelsernas yttranden till miljöprövningsdelegationerna Miljöprövningsdelegationen är som nämnts en del av , men har en självständig beslutsfunktion. Det innebär att ingen utanför delegationen kan besluta i delegationens ärenden. På det sättet skiljs tillståndsprövningen inom från det tillsynsansvar som också har enligt . Som tidigare nämnts utgick man i förarbetena till från att ett yttrande från till prövningsmyndigheten skulle kommuniceras inför myndighetens beslut. I länsstyrelserna har dock olika förfaranden utvecklats. är det sex av 21 länsstyrelser som för det mesta kommunicerar yttrande med förslag till beslut med såväl verksam- hetsutövaren som andra berörda parter och remissinstanser. Det är länsstyrelserna i , , , län, län och . Övriga länsstyrelser kommunicerar aldrig eller endast ibland yttrande och beslutsförslag.3 För att belysa miljöprövningsdelegationernas ställning i för- hållande till länsstyrelserna återges här uppgifter om kommunice- ringen av länsstyrelsernas yttranden till miljöprövningsdelega- tionerna. Vid i får vanligen sökanden ett beslutsförslag som föredraganden har upprättat för eventuella synpunkter. En skrivelse bifogas alltid med meddelande att avsikten med utskicket endast är att kontrollera att uppfattat yrkanden, tekniska beskrivningar och liknande korrekt. har inte fått någon reaktion från miljödomstolen i om att detta skulle vara ett felaktigt förfarande. har uppgett att anledningen till att inte yttrar sig till miljöprövningsdelegationen är att miljöpröv- 3 Avsnittet bygger på en undersökning gjord av i län där samtliga länsstyrelser fått besvara två frågor: 1. Upprättar ett yttrande med förslag till beslut som kommuniceras med verksamhetsutövaren och andra berörda parter och remissinstanser? Vilka fördelar respektive nackdelar ser Ni på detta förfaringssätt? ningsdelegationen är en del av och att inte brukar yttra sig till sig själv. Resonemangen i miljöbalks- propositionen om yttrande mellan och miljöpröv- ningsdelegationen är enligt en följd av att propositionen skrevs innan utformningen av miljöprövningsdelega- tionerna var klar och byggde på ett förslag som lämnades till miljöbalksutredningen. I detta förslag var miljöprövningsdelega- tionen eller miljöprövningsmyndigheten som den då kallades en självständig myndighet som fick sina resurser från , ungefär som länsrätterna och länsskatterätterna i dess ursprungliga form tills de bröts ut ur . Med den konstruk- tionen var beslutsförslaget från en inkommande handling till prövningsmyndigheten som då också skulle kommuniceras med sökanden och andra parter. Förslaget genomfördes emellertid inte utan miljöprövningsdelegationen blev en del av , om än med en speciell ställning genom att den är självständig i sin beslutsroll. i upprättar alltid ett förslag till beslut som kommuniceras eftersom miljödomstolen i med hänvisning till 19 kap. 4 § 4. i ett flertal ärenden återförvisat beslut av miljöprövningsdelegationen om så inte skett. Domstolen har motiverat besluten med att yttrande (förslag till beslut) utgjort en partsinlaga som legat till grund för miljöprövningsdelegationens beslut och därför ska kommuniceras. Vid i har handläggaren av ärendet det yttersta ansvaret för yttrandet medan miljöpröv- ningsdelegationen har det fulla ansvaret för den slutliga formule- ringen av villkoren och skälen för beslutet. Miljöprövnings- delegationen lägger ner det mesta arbetet på att formulera yttrande så, att det utan någon ändring kan skrivas om till beslut. i menar att detta förfaringssätt bäst stämmer med intentionerna i miljöbalks- propositionen. De länsstyrelser som förfar på liknande sätt som i förklarar oftast detta med att missförstånd kan rättas till och mindre ändringar/förtydliganden kan göras så att överklaganden undviks. De flesta länsstyrelser, dvs. även de som kommunicerar beslutsförslaget påpekar att nackdelen är att handläggningstiden blir längre och hela tillståndsprocessen för- dröjs. Vissa länsstyrelser menar dock att det inte rör sig om någon längre fördröjning och att fördelen med att undvika onödiga överklaganden överväger nackdelen med förlängd handläggnings- tid. Regeringen beslutade att tillkalla en parlamentariskt sammansatt kommitté – – med uppdrag att utvärdera tillämpningen av och lämna förslag till nödvändiga reformer (dir. 1999:109). kom fram till att för att kunna renodla domstolarnas roll behövde tillståndsprövningen av A-verksamheter och vattenverksamheter flyttas till förvaltningsmyndigheter, se Alternativ för prövningsorganisation (SOU 2004:38). Vad gäller vattenverksamhet gick förslaget ut på att tillståndsfrågan skulle skiljas från främst frågor om markåtkomst och ersättning för skada och intrång. Dessa frågor borde lämpligen prövas i domstol även fortsättningsvis. Kommittén konstaterade att en sådan förändring av systemet för prövningen av vatten- verksamheter inte bara beredde vägen för en tillståndsprövning i första instans och en renodling av domstolarnas roll. Den skapade också förutsättningar för att minska skillnaderna i reglerna om tillståndsprövning av miljöfarliga verksamheter och vatten- verksamheter. redovisade tre alternativ för tillstånds- prövning av förvaltningsmyndighet i första instans. 1.Tillståndsprövningen av A-verksamheter och vattenverksam- heter i 3-5 miljöprövningsdelegationer vid länsstyrelser och av B-verksamheter vid de nuvarande 21 miljöprövningsdelega- tionerna. 2.Tillståndsprövning av alla miljöfarliga verksamheter och vattenverksamheter vid 3–5 miljöprövningsdelegationer. 3.En fristående myndighet för all tillståndsprövning. Utredningens uppdrag omfattar de av som alternativ 1 och 2 presenterade förslagen. I fråga om valet mellan dessa två alternativ anförde miljö- balkskommittén i huvudsak följande (a. bet. s. 92 ff.). Tillståndsprövning av A-verksamheter och vattenverksamheter vid 3–5 miljöprövningsdelegationer A-verksamheter och vattenverksamheter är i allmänhet tekniskt och miljömässigt komplicerade och kan ofta ge upphov till meningsskiljaktigheter mellan verksamhetsutövare, myndigheter och allmänhet. De ställer därför särskilt höga krav på rättssäkerhet och kompetens hos prövningsmyndigheten. För att kunna hålla den kompetens som behövs för att snabbt och korrekt avgöra tillståndsärendena behövs en tillräckligt stor ärendetillströmning hos myndigheten. Om de ärenden som rör A-verksamheter och vattenverksamheter koncentreras till ett mindre antal myndigheter kan kompetensen höjas, som förutsättningarna för att utjämna svängningar i ärendebelastningen ökar och sårbarheten vid personalförändringar minskar. Ett alternativ skulle då vara att tillståndsprövningen av A-verksamheter och vattenverksamheter koncentreras till 3–5 stora miljöprövningsdelegationer. Var och en av dessa skulle ha ansvaret för prövningen inom ett stort geografiskt område som omfattar flera län. Varje delegation skulle i genomsnitt komma att hantera uppskattningsvis mellan 70 och 120 ärenden om A-verksamheter och vattenverksamheter . B-verksamheterna skulle prövas vid alla de 21 miljöprövningsdelegationerna. För att kunna hantera A-verksamheter och vattenverksamheter på ett kompetent sätt behöver de stora miljöprövningsdelega- tionerna stärkas. Delegationerna skulle verka självständigt i förhållande till . Den sammansättning som miljödom- stolarna har – en lagfaren domare, ett miljöråd och två sakkunniga ledamöter – skulle vara lämplig även för dessa delegationer. Ordförande och miljöråd bör vara fast anställda och enbart ägna sig åt tillståndsuppgifter. För att effektivisera handläggningen och tydliggöra delegationens ställning gentemot skulle delegationen även ha tillgång till en egen beredningsorganisation. De som handlägger tillståndsärendena skulle inte ha några andra uppgifter inom . De stora delegationerna skulle pröva verksamheter som är belägna i andra län än det där delegationen är placerad. Det finns andra exempel på en ansvarsfördelning mellan länsstyrelserna som inte utgår från den ordinarie länsindelningen. Så är fallet med strukturfondsdelegationerna och den nya administrationen för förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. En indelning av det här slaget bör vara möjlig även för de större miljöprövningsdelega- tionerna. Miljöprövningen av flertalet B-verksamheter skulle i det här alternativet fortfarande ske vid de mindre miljöprövningsdelega- tionerna.