sou · GXB352 · 2009-06-01 00:00:00 — I dessa delar av landet skulle det med andra ord vara möjligt att öppna en statlig utbildning av imamer vid till exempel högskolor och universitet.32 Ett annat problem i den franska debatten är den stora splittring som finns mellan olika muslimska grupper och som i många andra länder i vill den franska staten hitta en muslimsk organisation som kan föra muslimers talan vilket har visat sig vara mycket svårt. För att utbilda imamer som förstår den franska kontexten har ett antal muslimska organisationer försökt att öppna olika former av seminarier och skolor. Två exempel är LInstitut des Sciences Humaines (IESH) som startades i Château-Chinon, Nièvre, och LInstitut dÉtudes Islamiques som startade kurser i . Även den stora moskén i har öppnat en privat imamutbildning, LInstitut de Théologie de La Mosquée de som också erbjuder distanskurser i islamisk teologi. Denna utbildning motsvarar studier i och på ett islamiskt uni- 30Se till exempel Froman, (2006) , brudar & paljetter. 31Henley, (2004) to train imams in French , . Se även och 2008, s. 222. 32Avsnittet om bygger på information från Oueslati, Firdaous (2008) Non- Formal Islamic Higher Education in the : With Some Comparative Noes on and the , i Drees, . och (eds.) The Study of Religion and the Training of in Europe. Academic and Religious Freedom in the 21st Century. : , s. 403–426. Se även och 2003. Utöver de akademiska/teologiska studierna ska en student också genomgå en praktik vid en moské/muslimsk organisation i . Enligt genomgång har denna utbildning tagit intryck av det Egyptiska al-Azhar universitetet.33 Undervisningen i omfattar: Koranvetenskap (recitation, korantolkning, Fiqh/juridik (profettraditioner/hadith, usul- al-fiqh/juridikens källor, rättsskolorna) Kultur och historia (profetens liv, islams historia, fransk kultur, juridik och institutioner) Källa: , s. 21. Till skillnad från de två första initiativen fick den stora moskén ett visst stöd från franska staten och vid invigningen närvarade till exempel inrikesministern och kulturministern. Deras närvaro var av symbolisk betydelse, men har inte inneburit något ekonomiskt stöd från staten. försökte inrikesministeriet och den muslimska paraplyorganisationen du Culte Musulman (CFCM) att starta en utbildning för imamer. För att tillgodose kravet på Laïcité skulle studenterna läsa halva kursen vid Sorbonneuniversitetet i . Kursen skulle ge en akademisk introduktion till ämnen som filosofi, sociologi, fransk lag och historia som vissa delar skulle ges av en muslimsk institution. Detta skulle ge en tydlig uppdelning mellan akademiska och konfessionella studier. Planen på en sådan utbildning gick dock inte att genomföra eftersom till slut drog sig ur projektet eftersom de ansåg att idén stred mot principen om laïcité. 33 Det har också funnits planer på att sända utbildade teologer från al-Azhar i till . reste (utrikesminister) och Salil Boubakeur, ordförande för den stora moskén i , till för att diskutera möjligheten att sända imamer till . , s. 15. Istället har Institut de startat en påbyggnadsutbildning för muslimska religiösa ledare och utexaminerades den första gruppen av studenter. Av de 25 som läste kursen var flera verksamma inom polisen, militären eller som sjukhusimamer/fängelseimamer. Utbildningen var framför allt fokuserad på att öka deltagarnas kunskaper om samhället och religionens plats i Frankrike.34 I är debatten om imamutbildningar inte ett nytt ämne och de första diskussionerna startade redan för 25 år sedan.35 rekommenderade den så kallade att det fanns ett behov av en utbildning för importerade imamer. är det möjligt att läsa till imam vid Vrije () i , i samt vid Hogeschool Inholland, . Utöver dessa initiativ har även muslimska institutioner försökt att starta utbildningar för imamer vid det Islamische (IUR) och vid det (EIU). Dessa är dock inte erkända av staten och besitter därför ingen formell rätt att utfärda examina. Det samma gäller för Dar al-Ilm (Kunskapens hus) som är ett privat muslimskt initiativ för utbildning. Precis som IUR och EIU saknar denna utbildningsinstitution examensrättigheter och den är inte erkänd av den holländska staten. tillsattes flera kommittéer och utredningar för att undersöka hur imam-frågan skulle lösas på bästa sätt.36 Behovet av att öka samarbetet med muslimska länder som och 34http:///fr/Organismes/Faculte-de-Sciences-Sociales-et-Economiques- FASSE/Formations-et-diplomes/DU-Interculturalite-Laicite-Religions 35Materialet om är främst hämtat från Ghaly, . (2008) The Academic Training of Imams. Recent Dicussions and Initiatives in the , i Drees, . och (eds.) The Study of Religion and the Training of in Europe. Academic and Religious Freedom in the 21st Century. : , ss. 369–402. Utöver denna publikation har jag även använt mig av information från Oueslati, Firdaous (2008) Non-Formal Islamic Higher Education in the : With Some Comparative Noes on and the , i Drees, . och (eds.) The Study of Religion and the Training of in Europe. Academic and Religious Freedom in the 21st Century. : , s. 403–426. Imamuddannelse i – udfordringer og perspektiver innehåller viktig information om . 36Landman, (1996) Imamopleiding in Nederland: Kansen en knelpunkten. – rapportage van een terreinverkenning in opdracht van het , Cultuur en Wetenschap. The : , Cultuur en Wetenschapen. och utveckla introduktions- och påbyggnadskurser för nyanlända imamer betonades i dessa utredningar. måste till exempel alla imamer som anländer till med tillfälligt visum genomgå en obligatorisk inbur– geringscursus. Denna ska ge dem en introduktion till det holländska samhället och det religiösa landskapet. För att ytterligare påvisa behovet av utbildning utlyste särskilda medel till de institutioner i utbildningssystemet som kunde starta en slagkraftig nationell imamutbildning. Det första programmet startade –2006 på Vrije () i och nästföljande år startade ytterligare två utbildningar. Dessa var förlagda till i och till Hogeschool Inholland, . Innan jag går in på dessa utbildningar är det viktigt att belysa det holländska utbildningssystemets syn på relationen mellan stat och religion. I och med separationen mellan kyrka och stat tilläts de statliga universiteten endast att bedriva public theology och inte konfessionell undervisning. Detta innebar att utbildningen skulle vara neutral och autonom från kyrkans lära. Den praktiska teologin (hur man döper, begraver, etcetera) och de konfessionella inslagen skulle istället läras ut vid kyrkans/kyrkornas seminarier. Detta system som kallas för duplex-ordo tillämpas bland annat vid i . Men enligt vissa kyrkor var uppdelningen olycklig eftersom de anser att det är omöjligt att studera religion eller teologi som ett neutralt ämne. Istället var det nödvändigt att kombinera det religionsvetenskapliga studiet med konfessionella inslag. Detta system kallas för simplex-ordo och tillämpas bland annat vid VU i . Både duplex-ordo och simplex-ordo har på olika sätt påverkat hur universiteten i har sett på utbildningen av imamer. Precis som i större delen av kom debatten om imamers funktion och betydelse i samhället att öka i under 2000- talet. Utöver externa händelser som terrordåden påverkades diskussionen av problem och motsättningar som kunde knytas till lokala muslimska grupper. som händelserna i , skapade den marockanske imamen från rubriker när han jämförde homosexualitet med en sjukdom som var farlig för samhället. Bandupptagningar avslöjade också att vissa imamer predikade anti-väster- ländska och anti-amerikanska budskap. kunde journalister påvisa att muslimer inte var integrerade i sam- var det i som sålde böcker som uppmanade till omskärelse av kvinnor och våld mot homosexuella. , , mördades den holländske filmaren av en med bakgrund från Marocko.37 Ovan nämnda händelser har spelat stor roll för debatten om imamutbildningsprogram. förklarade till exempel den andra kammaren att de hade för avsikt att stoppa importen av imamer. Denna åtgärd föranledde att utlysa medel för holländska utbildningar för imamer. Först ut var VU i med att starta ett treårigt kandidatprogram med en möjlighet till en ettårig påbyggnad som leder fram till en mastersexamen. Utbildningen av imamer är en integrerad del av programmet Religion och livsåskådningar (Religie en levensbeschouwing), men istället för kristendom kunde studenterna välja att fokusera på islam. På avancerad nivå () inriktas undervisningen först och främst mot själavård snarare än mot islamisk teologi.38 Trots att kurserna var utformade efter simplex ordi – vilket ger utrymme för konfessionella utgångspunkter – blev programmet omgående kritiserat av muslimska organisationer. Både universitets kompetens ifrågasattes och programmet har från starten haft problem med att bli accepterat av muslimer i . har ingått ett avtal med Diyanet vilket har gjort det möjligt för studenterna att välja en tvåårig påbyggnadskurs i . Trots att denna åtgärd har ökat trovärdigheten bland vissa muslimer är det tydligt att den turkiska dominansen kan skada programmet eftersom flera muslimska grupper är motståndare till Diyanet. På grund av kritik och det svaga förtroende för utbildningen vid VU beslutade den holländska staten att fler universitet skulle ges möjlighet att starta imamutbildningar. fick i sin ansökan beviljad och mottog för att starta en BA och MA i Islamitische theologie.39 Till skillnad 37Se till exempel Vellenga, Sipco (2008) The Dutch and British Public Debate on : Response to the Killing of and the Bombings Compared, and , Vol. 19, No. 4, s. 449–471. 38För en mer detaljerad genomgång se /A5D85F7C-BE58-E67C-C7EF607B5E555D7D (utskrift ) 39För en genomgång av innehållet på BA-kursen i Islamitische theologi se 302(utskrift ). från följer duplex ordo vilket innebär att akademiska studier ska vara separerade från den praktiska teologin (det konfessionella studiet i islam). I skrivande stund har den akademiska delen startat, men har ännu inte lyckats att ingå något avtal med någon muslimsk organisation. Därför är den praktiska och konfessionella delen av undervisningen fortfarande oklar. Undervisningen är öppen för olika teologiska grenar och det finns inte någon betoning av någon specifik lagskola eller religiös tradition. Förutom sitt breda upplägg utmärks undervisningen i av sin långa erfarenhet av studier i arabiska, islamisk teologi och islam i . Ett flertal av lärarna som undervisar inom programmet är utbildade vid både al-Azhar-universitetet i och vid . Ett faktum som ger trovärdighet inom både den muslimska och akademiska världen. Det tredje initiativet som mottog stöd från den holländska staten är Hogeschool Inholland som är en yrkesinriktad utbildning med kurser i och Den Haag.40 Till skillnad från både universiteten i och har Inholland slutit avtal med flera muslimska organisationer.41 Det fyraåriga programmet (imam/Islamitisch Geestelijk Werker) är inriktat mot praktisk teologi, arabiska, religionssociologi samt yrkesrelaterade kurser för blivande imamer.42 studier kan studenterna välja mellan tre inriktningar: (1) imam; (2) Islamisk andlig vägledare eller (3) pedagog. Utbildningen kommer att leda till ett certifikat, men detta innebär inte att studenternas kunskaper blir accepterade av församlingar i . Förutom de utbildningar som har mottagit stöd från den holländska staten har också privata muslimska initiativ tagits för att starta imamutbildningsprogram. startade Islamische i (IUR) och 2001 bildades (IUE) på grund av splittringar och konflikter inom IUR. Dessa utbildningar är inte erkända av 40För mer information om denna kurs se (utskrift ). 41Framför allt med Contactorgan Moslim en Overheid (CMO), som är ett samarbetsorgan mellan muslimska organisationer och staten. 42Se OUWING/Imam+- +Islamitisch+Geestelijk+Werker/Imam+Islamitisch+Geestelijk+Werker+%28Amsterda m+voltijd%29/ (utskrift ). den holländska staten och deras trovärdighet och representativitet är omdiskuterade även bland muslimer. Exemplen från visar hur svårt det är att starta en imamutbildning som är accepterade av muslimer (oberoende av etniska, språkliga, politiska och teologiska skillnader). Dessa problem föranleder att dra följande slutsats: The problem with all these programmes lies in the fact that the community in the was not asked to participate in their planning or was only included in some consultations; therefore, the religious legitimacy of the these projects is highly questionable as the outline was drawn mainly by non-Muslims.43 För att lyckas med en utbildning är stödet från lokala muslimska grupper avgörande, men hur ett sådant förtroende skapas är en problematisk fråga. Hos vilken organisation ska en utbildning söka legitimitet? Att välja ut en organisation, en teologisk skola eller en språk-/kulturgrupp innebär alltid att någon annan väljs bort. Sammantaget visar försöken att få tillstånd imamutbildningar i hur svårt det är att starta en utbildning som omfattar alla muslimska grupper, skolbildningar och politiska fraktioner. Det är också intressant att konstatera att det var muslimska grupper som var mest kritiska till utbildningen vid VU i . Oavsett möjligheten att inkludera konfessionella komponenter i kurserna ansåg personer från den holländska muslimska paraplyorganisationen en Overheid att utbildningen var bristfällig. I (se ovan) var det istället som inte ville acceptera någon kompromiss med principen om laïcite medan de muslimska organisationerna vara positiva till statens förslag. har ännu inte uppnått en status som godkänd religion i , ett faktum som påverkar relationen mellan muslimer och staten på ett negativt sätt.44 Bland annat får muslimska organisationer inte tillgång till statligt stöd och tvingas ofta att förlita sig på externt bistånd från den muslimska världen. Ett första steg mot ett 43Fuess, (2007) Islamic Religious education in Western Europe: Models of Integration and the German Approach, , Vol. 27, No. 2, s. 221. 44Musselli, (2002) The Position of the , i Shadid, W.A.R. och (eds.) Religious Freedom and the Neutrality of the State: The Position of in Union. : , s. 29–35. erkännande kom dock 2004 när en grupp av muslimska ledare inledde samtal med den italienska staten. Som ett resultat av denna process bildades ett råd (Consulta per lIslam Italiano) som bestod av 16 muslimska ledare som skulle fungera som samtalspartner mellan muslimer och staten. Tillsammans med inrikesministern undertecknade rådet ett manifest som slog fast att muslimer är lojala mot landet och att de inte stödjer terrorism. Manifestet (Manifesto contro il terrorismo e per la viere della ) som publicerades i den rikstäckande dagstidningen della är inte något unikt för muslimer i Italien.45 Enligt och har ett flertal olika muslimska företrädare bedyrat sin trohet och lojalitet till och dess stater efter terrordåd i , , och för att motverka bilden av muslimer som en slags femtekollonare.46 Precis som i övriga länder i uppstod snart en diskussion om huruvida Consulta per lIslam Italiano kunde representera muslimer i . Till exempel fanns konkurrerande åsikter inom CO.RE.IS. (Comunità Religiosa Islamica) och kampen om vem som skulle bli muslimernas samtalspartner med staten är tydlig. Ur ett utbildningsperspektiv är det intressant att notera att denna organisation redan hade utvecklat en kurs för sina religiösa ledare. Förutom en introduktion till islamisk teologi syftar deras kurs till att ge en inblick i samhället, den italienska juridiken och religionens plats och funktion i . Det finns två grenar att välja mellan för de studenter som läser inom ramen för CO.RE.IS. Antingen kan man läsa till imam och då fokuseras islamisk teologi och det italienska juridiska systemet eller så kan man läsa till teolog. Den sista inriktningen innehåller förutom islamisk teologi också kurser i jämförande religionshistoria, islams historia, västerlandets filosofi och interkulturell utbildning. Enligt Yahya som är vice ordförande för . syftar kurserna till att ge muslimer i en möjlighet att vara både muslimer och italienare. Fokus ligger på islamisk teologi, men det är lika viktigt att deltagarna lär sig om och förstår det italienska samhället. Alla predikningar ska ske på italienska och det är viktigt att undvika 45Informationen om imamutbildningar i bygger på Pallavicini, Yahya (2008) The Training Programme of Imams in , i Drees, . och van Koningsveld (eds.) The Study of Religion and the Training of in Europe. Academic and Religious Freedom in the 21st Century. : , s. 46Haddad och Balz 2008, s. 221. extremism och fanatism när teologerna gör sina utläggningar av och det samtida samhället. Kurserna omfattar och . Merparten av undervisningen är förlagd till så att deltagarna kan fortsätta med sina andra arbeten eller sysslor utöver studierna. Kurserna får inte något ekonomiskt stöd från staten. Underförstått tycks Pallavicini anse att andra muslimska grupper i står för en mer fundamentalistisk tolkning av islam. Ur statens perspektiv är förmodligen CO.RE.IS presentation och målbeskrivning tilltalande, men ur ett religionsvetenskapligt perspektiv måste retoriken och utsagorna om andra organisationer också analyseras. Det är tydligt att det pågår en teologisk, politisk och ekonomisk kamp mellan olika muslimska organisationer i . Precis som i många andra länder i är det viktigt för enskilda organisationer att vinna statens förtroende och bli dess motpart. Kampen om vem som har legitimitet att företräda majoriteten av muslimer är därför långt ifrån löst. Det är också oklart om frågan kommer att kunna lösas eftersom muslimer inte organiserar sig på ett sätt som är att jämföra med hur kristna kyrkor organiseras. Det finns ingen ärkebiskop, påve eller patriark som har någon legitimitet att tala för muslimer vare sig på det globala eller lokala planet. När (1881–1938) tog över makten och utropade den Turkiska republiken infördes en strikt separa– tion mellan religion och stat. Det moderna införde sekula– rism och det högsta muslimsk ämbetet, kalifatet, avskaffades 1924. Utöver ett bejakande av västerländska principer (bland annat infördes latinska bokstäver) förbjöds de muslimska sufi-ordnarna och alla former av offentlig religionsutövning som konkurrerade med statens ideologi och tolkningsföreträde bekämpades. som staten förespråkade sekularism inrättades religionsministeriet (Diyanet Isleri Baskanlig) med syfte att klargöra hur islam skulle uttolkas och praktiseras i Turkiet.47 Diyanet, som blev den vanliga förkortningen för denna organisation, skulle ersätta den funktion som hade haft under det Osmanska impe- 47 Se till exempel Bardakoglu, (2008) The Structure, Mission and Social Function of the Presidency of Religious Affairs (PRA), The , Vol. 98, April/. riet.48 Enligt organisationens hemsida och i enlighet med den första artikeln i lag 633 som reglerar religionsministeriets verksamhet ska Diyanet sörja för: 1.To be at the same distance from all political views, thoughts and activities in our country and in the World, 2.To embrace the whole society, to play a reconciliatory and integrative role among the members of the society, accepting their differences as the richness of our country, 3.To give service in protecting and strengthening the social stability and peace, and the national unity and solidarity, and to warn them against negative activities of various destructive, harmful and sectarian movements, 4.To guide and enlighten our nation about dangerous, harmful and unethical behaviour and habits which weaken them materially and spiritually, and which lead to social instability, 5.To adopt an attitude which knows, understands and evaluates the traditions, expectations and sensitivities of the society to which we give service, 6.To provide religious services decorated and illuminated by knowledge and good conduct, benefiting from todays technological developments and communicational facilities and our historical experiences, 7.To transform the knowledge that was produced by the 23 Faculties of Theology in our country and in the world into service, 8.To have religious officers with high levels of education and culture, who will lead society, who will understand the people they address and find religious solutions to their problems and who will live an exemplary life and implement good through their deeds and words.49 I enlighet med dessa principer ska Diyanet bland annat sörja för utbildningen av imamer och andra religiösa ledare. Förutom denna uppgift ska Diyanet också övervaka och tillgodose folkets behov av 48Se Erdem, Gazi (2008) in : From the Office of Seyhülislam to the Diyanet, The , Vol. 49http:///english/tanitim.asp?id=13 (utskrift ). religiösa ledare och därför är den som är anställd som imam också betraktad som en statstjänsteman. har Diyanet startat en avdelning som ska tillmötesgå de andliga behov som exil-turkar har i . Denna organisation heter für Religion (Diyanet Islerinin Türk Islâm Birligi, vanligtvis förkortad som DITIB).50 Diyanets verksamhet är dock inte endast begränsad till , organisationen har en omfattande verksamhet i merparten av länder.51 För de turkar som sympatiserar med den Turkiska staten och Diyanet är behovet av imamutbildningar och islamlärarutbildningar utanför mycket små. Ett flertal muslimska organisationer och nationalistiska separatiströrelser med rötter i motsätter sig dock Diyanets och den Turkiska statens tolkningsföreträde och förespråkar andra lösningar och alternativa synsätt på både religion och stat. Diskussionen i har först och främst handlat om behovet av att ta fram pedagogiska program för utbildningen av islamlärare till den offentliga skolan.52 Dessa ska undervisa elever som efterfrågar kunskap om islam i den statliga tyska skolan. Precis som i ett flertal andra europeiska länder har tyska elever rätt att få undervisning i både sitt modersmål och sin religion (Grundgesetz art 7.3). har denna rättighet blivit omdebatterad i medier och flera röster har betonat att undervisningen i islam måste vara moderat och förespråka integration. Dels för att tillmötesgå muslimers önskan om religionsundervisning, dels för att garantera att islamlärare håller en god kvalitet har behovet av högre pedagogiska utbildningar aktualiserats.53 För att kunna erbjuda de cirka 700 000 elever som har en muslimsk kulturell bakgrund undervisning i islam behövs cirka 4 500 nya islamlärare.54 Den tyska staten ger sitt stöd till konfessionell religionsundervisning, men den är neutral inför religiösa frågor vilket innebär att 50http:/// 51Landman, (1997) Sustaining Turkish-Islamic Loyalties: The Diyanet in Western Europe, I Poulton, och (eds.) : , s. 214–231. 52Se till exempel Mohr, (2002) Self-Positioning and Islamic Instruction in , ISIM Newsletter, No. 9/02, s. 29. 53Informationen om är bland annat hämtad från , s. 32–38. 54Fuess 2007, s. 232. den inte tar ställning i teologiska debatter. är det möjligt för religiösa organisationer att ansöka om att bli erkända av de tyska delstaterna (körperschaften des öffentlichen rechts). Ett erkännande innebär ekonomiska fördelar och möjlighet till inflytande över frågor som rör religion och stat (till exempel i utformningen av skolplaner och dylikt). Som för många minoritetsreligioner är muslimer i splittrade i språkliga, etniska och politiska fraktioner och därför har det varit svårt att skapa en muslimsk paraplyorganisation som kan representera alla muslimer. Av denna anledning har staten inte accepterat någon av de organisationer som har ansökt om erkännande eftersom dessa inte anses vara representativa för alla muslimer i . För att kringgå dessa problem har muslimska organisationer sökt lokala lösningar och möjligheten att få konfessionell religionsundervisningen ser därför olika ut i olika delstater.55 Diskussionen om islam i är framför allt påverkad av den stora invandringen från och den Turkiska statens attityd till religion. Uppskattningsvis lever 3,2 miljoner turkar i . För att ombesörja denna grupps behov startade den Turkiska staten organisationen