sou · GWB358d4 · 2009-01-01 00:00:00 — infördes (prop. 1989/90:74, s. 399 och prop. 2001/02:25, s. 211). Bestämmelsen i skattebetalningslagen har aldrig ändrats (prop. 1996/97:100, s. 599). Den bestämmelse som finns i 3 kap. 17 § TL infördes ursprungligen 1978 (prop. 1977/78:184). Syftet var att undanröja den tvekan som fanns om huruvida begreppet myndighet även innefattade utländska myndigheter. Därefter har Lagrådet påpekat att en svensk myndighet i princip inte har någon skyldighet att lämna ut uppgifter till utländska myndigheter (KU 1982/83:12, s. 36). I vilka fall sekretessbelagda uppgifter får lämnas ut till utländska myndigheter regleras i 2 kap. 3 § tredje stycket sekretess- lagen. I den nya offentlighets- och sekretesslagen finns bestäm- melsen i 8 kap. 3 § (prop. 2008/09:150). Utgångspunkten är att sådana uppgifter inte får röjas för en utländsk myndighet. Från denna regel görs sedan undantag för det fall att uppgiftslämnandet har reglerats särskilt i lag eller förordning. Det är alltså tillräckligt med ett undantag i förordning för att ska få lämna ut sekretessbelagda uppgifter till utländska myndigheter. Föreskrifter om skatt ska dock enligt regeringsformen meddelas i lag. Till föreskrifter om skatt räknas inte bara de materiella reglerna utan också de regler som avser grunderna för taxerings- och uppbördsförfarandet (prop. 1973:90, s. 302). Under vilka förutsättningar får lämna sekretessbelagda uppgifter till utländska myndigheter tillhör dock inte grunderna för skatteförfarandet och regleringen kommer därför att ges i förordning. I 14 kap. 7 a § andra stycket SBL finns en hänvisning till bestämmelserna om revision i 3 kap. 9–14 c §§ TL. Bestämmelser i det här kapitlet som ersätter bestämmelser i 3 kap. 9–14 c §§ TL ersätter alltså också hänvisningen i 14 kap. 7 a § andra stycket SBL. Det upprepas dock inte i varje författningskommentar där så sker utan sägs enbart här. Hänvisningen till 3 kap 9–14 c §§ TL fanns ursprungligen i 14 kap. 7 § SBL men flyttades i samband med punktskatternas infogning i skattekontosystemet till 14 kap. 7 a § samma lag (prop. 1996/97:100, s. 599 och prop. 2001/02:127, s. 176 och 177). Paragrafen inleder kapitlet och anger dess innehåll. Syftet med en revision I första stycket anges för vilka ändamål revision får göras. Detta regleras i 3 kap. 8 § första stycket TL och 14 kap. 7 § första stycket SBL. De allmänna ändamålen i punkterna 1 och 2 fick i allt väsentligt sin nuvarande utformning (prop. 1989/90:74, s. 398 och prop. 1996/97:100, s. 478–480). Då blev det på nytt möjligt att revidera en löpande period, vilket kommer till uttryck i punkten 2. De speciella ändamålen i punkterna 3–5 togs in i skatte- betalningslagen 2003 när punktskatterna infogades i skattekonto- systemet (prop. 2001/02:127, s. 176 och 177). Att revision får göras för att kontrollera den som ansökt om återbetalning av punktskatt hade då gällt (prop. 1998/99:18, s. 28–31). Möjligheten att genom revision kontrollera punktskatteupplag infördes (prop. 2000/01:118, s. 105–107). Punkten 6 ersätter 3 § första stycket torgkontrollagen. En bestämmelse om revision fanns med i den ursprungliga lydelsen av torgkontrollagen (prop. 1997/98:100, s. 172–174 och 214). Punkten 7 är ny. Enligt bestämmelsen kan revision syfta till att kontrollera att den som har omsatt investeringsguld fullgjort skyldigheten att dokumentera identifikationsuppgifter för köparen enligt bestämmelserna i 39 kap. 14 §. En sådan möjlighet finns för att kontrollera den som är dokumentationsskyldig på grund av upplåtelse av plats för torg- och marknadshandel enligt punkten 6. har det inte funnits någon motsvarande möjlighet att kontrollera dokumentationsskyldigheten för den som omsätter investeringsguld. Det är rimligt att även denna dokumentations- skyldighet kan kontrolleras genom revision. En sådan möjlighet införs därför . De allmänna revisionsändamålen som anges i taxeringslagen respektive skattebetalningslagen är identiska. Bestämmelserna har därför helt enkelt slagits samman. Det finns dock en liten terminologisk fråga, nämligen om termen taxeringsrevision, skatterevision eller bara revision ska användas. Av alternativen får revision anses vara att föredra bl.a. mot den bakgrunden att revision av t.ex. platsupplåtare (punkten 6) varken är en taxerings- eller skatterevision (prop. 1997/98:100, s. 172 och 173). Enligt andra stycket får även besluta om s.k. tredjemansrevision, dvs. genom revision kontrollera någon annan än den som revideras. Bestämmelsen ersätter 3 kap. 8 § första stycket TL och 14 kap. 7 § andra stycket SBL. Möjligheten till revision av tredje man togs bort 1994 (19993/94:151, s. 80 och 81). Reglerna om tredjemansrevision återinfördes och de har i allt väsentligt fortfarande samma innehåll (prop. 1996/97:100, s. 472– 477). infördes bestämmelser om tredjemansrevision för kontroll av punktskatteupplag och återbetalningar m.m. av energiskatt (prop. 2001/01:118, s. 105–108). När punktskatterna 2003 infogades i skattekontosystemet fördes bestämmelserna över till skattebetalningslagen (prop. 2001/02:127, s. 176 och 177). I likhet med vad som gäller enligt skattebetalningslagen är ändamålen med tredjemansrevision något färre än med vanlig revision. Tredjemansrevision får nämligen inte beslutas för att kontrollera återbetalning av annan punktskatt än energiskatt och inte heller för att kontrollera platsupplåtare eller att den som omsatt investeringsguld har fullgjort sin dokumentationsskyldighet. Bestämmelserna i 3 kap. 8 § första och andra styckena TL ändrades även när LSK infördes och i samband med att skatte- förvaltningen blev en myndighet (prop. 2001/02:127, s. 211 och prop. 2002/03:99). När skatteförvaltningen blev en myndighet ändrades även 14 kap. 7 § SBL. Vem får revideras? Här anges vilka som får revideras. Paragrafen ersätter 3 kap. 8 § tredje stycket TL och 14 kap. 7 a § första stycket SBL. Enligt såväl TL som SBL får revision göras hos den som är eller kan antas vara bokföringsskyldig och hos annan juridisk person än dödsbo. Detta framgår nu av punkterna 1 och 2 (prop. 1989/90:74, s. 398 och prop. 1996/97:100, s. 599). En följdändring gjordes i samband med att bokföringslag beslutades (prop. 1998/99:130). I SBL finns dessutom en del specialfall. Dessa finns nu i punkterna 3–9. Punkterna 3–5 fanns med i den ursprungliga lydelsen av SBL (prop. 1996/97:100, s. 599). ändrades ordet representant för en utländsk företagare till ombud (prop. 2001/02:28, s. 67). Bestämmelserna i punkterna 6–9 fördes över till SBL 2003 i samband med att punktskatterna infogades i skattekontosystemet (prop. 2001/02:127, s. 177). De ursprungliga bestämmelserna infördes i den då gällande förfarandelagen på punktskatte- området (prop. 2001/01:118, s. 105–107). I samband med att beslutade att skatteförvaltningen skulle vara en myndig- het gjordes en korrigering i punkten 6 (bet. 2003/04:SkU:2, s. 19). I lagen om skatt på gödselmedel, lagen (1994:1563) om tobaksskatt och lagen om skatt på energi finns bestämmelser om godkända lagerhållare (prop. 2001/02:127, s. 144–147). För godkända lagerhållare inträder skattskyldighet först vid leverans till en köpare som inte är godkänd lagerhållare. De kan därför in likhet med godkända upplagshavare, som är den EG-rättsliga varianten, tillverka och lagra punktskattepliktiga varor under skatteuppskov. En annan likhet är att endast den som hanterar punktskattepliktiga varor yrkesmässigt och som med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig får godkännas som upplagshavare och lagerhållare. En skillnad är dock att revision enbart får göras hos den som ansöker om godkännande som upplagshavare. Det är en brist och i punkten 10 föreskrivs därför att revision får göras hos den som har ansökt om godkännande som lagerhållare enligt lagen om skatt på gödselmedel, lagen om tobaksskatt eller lagen om skatt på energi. I paragrafen ges bestämmelser om vad ett beslut om revision ska innehålla. Bestämmelserna ersätter 3 kap. 9 § första–tredje styckena. Bestämmelserna i första stycket 1 och 2 tillkom genom lagstiftning 1994 (prop. 1993/94:151, s. 165 och 166). Punkten 3 om att ett beslut om revision ska innehålla förordnande av de tjänstemän som ska verkställa revisionen fanns med när TL infördes (prop. 1989/90:74). Andra stycket infördes genom lagstiftning 1997 (prop. 1996/97:100, s. 467). Enligt dagens bestämmelse behöver ett beslut om s.k. tredjemansrevision, om det finns särskilda skäl, inte innehålla uppgift om vilken person eller rättshandling som ska kontrolleras. Det finns dock inget uttryckligt krav på att dessa uppgifter ska anges i ett beslut om tredjemansrevision utan det anses följa av skyldigheten att i beslutet redovisa ändamålet med revisionen (prop. 1996/97:100, s. 475). För att undantaget i andra stycket ska korrespondera med huvudregeln i första stycket sägs i stället här att det av uppgiften om ändamålet inte behöver framgå vem och vilken rättshandling som ska kontrolleras. Här finns bestämmelser om när den reviderade ska underrättas om ett beslut om revision. Bestämmelserna i första och andra styckena är hämtade från 3 kap. 9 § fjärde stycket TL. Kravet i första stycket på att den reviderade ska underrättas om beslutet innan revisionen verkställs tillkom genom lagstiftning 1994 för att markera att en revision normalt ska bedrivas i samverkan med den reviderade (prop. 1993/94:151, s. 85 och 86). Enligt andra stycket finns det tre fall där underrättelsen får ske i samband med att revisionen verkställs. Bestämmelsen i punkten 1 infördes (prop. 1996/97:100, s. 482 och 483) och bestäm- melsen i punkten 2007 (prop. 2005/06:169, s. 47, 48 och 131). Bakgrunden till punkten 3 är följande. I 5 § andra stycket, 7 § andra stycket och 8 § tvångsåtgärdslagen sägs att om det finns en påtlig risk för att den som ska revideras kommer att sabotera kontrollen får åtgärder enligt nämnda paragrafer genomföras utan att den reviderade underrättas om att revisionen ska ske. Enligt förarbetena innebär det att inte behöver fullgöra underrättelseskyldigheten i första stycket (prop. 1993/94:151, s. 155), dvs. den reviderade behöver inte underrättas om revisionsbeslutet innan revisionen verkställs. Tvångsåtgärdslagen upphävs och ersätts av bestämmelser i 45 kap. Bevissäkring. Enligt 45 kap. 17 § får den som ett beslut om bevissäkring gäller underrättas om beslutet i samband med att åtgärden verkställs om det finns en påtaglig risk för sabotage om personen underrättas i förväg. Detta undantag från att underrättelse ska ske gäller även beslut av granskningsledaren, t.ex. sådana interimistiska beslut enligt 45 kap. 15 §. För att det inte ska uppstå konkurrens mellan bestämmelsen i första stycket och bestämmelsen i 45 kap. 17 § andra stycket föreskrivs här i andra stycket punkten 3 att den reviderade får underrättas om ett revisionsbeslut i samband med att det verkställs om det följer av bestämmelserna om underrättelse om beslut om bevissäkring. I paragrafen finns principen för hur revisioner ska bedrivas, nämligen i samverkan med den reviderade. Där anges också att för de fall där den reviderade inte samverkar finns bestämmelser om vite i 44 kap. och bevissäkring i 45 kap. Paragrafen ersätter 3 kap. 10 § TL första stycket (prop. 1989/90:74, s. 397). Bestämmelserna i första stycket fick i allt väsentligt sitt innehåll genom lagstiftning 1994 (prop. 1993/94:151, s. 85, 86 och 166). I andra stycket anges att kravet på att en revision ska bedrivas i samverkan med den reviderade inte gäller när bevissäkring beslutats på grund av att det finns en påtaglig risk för att den reviderade kommer att sabotera kontrollen. Det rör sig om beslut enligt 45 kap. 3 § 2, 6 § 2 och 7 § 3. Bestämmelsen ersätter delvis 5 § andra stycket, 7 § andra stycket och 8 § sista meningen tvångsåtgärdslagen. Där föreskrivs att om det finns en påtaglig risk för att den reviderade kommer att sabotera kontrollen får åtgärd enligt nämnda paragrafer genomföras utan att den reviderade underrättas om att revision ska ske. Enligt förarbetena innebär detta att inte behöver fullgöra den samrådsskyldighet som ligger i kravet på att en revision ska bedrivas i samverkan med den reviderade (prop. 1993/94:151, s. 155). Se även kommentaren till 5 §. I paragrafen anges vad som får granskas vid en revision. Den ersätter 3 kap. 11 § TL första och andra styckena. Den definition av handling som finns i 3 kap. 11 § TL tredje stycket finns inte här utan i 3 kap. 6 §. Möjligheten att granska räkenskapsmaterial, inventarier, lager och att inventera kassan fördes över från gamla taxeringslagen (1956:623, GTL) till taxeringslagen (prop. 1989:90:74, s. 398). tillkom att revisorn får besiktiga lokaler och byggnader som används i verksamheten (prop. 1993/94:151, s. 168). Möjligheten att ta prov på varor, kassaapparatur m.m. lades till 1997 (prop. 1996/97:100, s. 485). I första stycket regleras i vilka fall den reviderade är skyldig att ge revisorn tillträde till verksamhetslokalerna. Vad som avses med verksamhetslokalerna definieras i 3 kap. 15 §. Skyldigheten enligt punkten 2 att lämna tillträde till lokalerna för sådana åtgärder som avses i 7 § 2–6 fanns med i den ursprungliga lydelsen av taxeringslagen (prop. 1989/90:74, s. 399). Denna punkt ersätter nu 3 kap. 12 § första stycket andra meningen TL. Innehållet i punkten 1 är dock nytt. är inte den reviderade skyldig att lämna tillträde till verksamhetslokalerna för granskning av handlingar utan granskningen får bara genomföras där om den reviderade medger det. Detta följer av 3 kap. 10 § andra stycket TL, som är (prop. 1993/94:151, s. 85 och 86). Där föreskrivs att en revision får verkställas hos den reviderade om han eller hon medger det. Trots att den reviderade inte har någon skyldighet att låta granskningen av handlingar äga rum i verksamhetslokalerna kan den som säjer nej till sådan granskning drabbas av tvångs- åtgärder. Enligt 5 § tvångsåtgärdslagen får nämligen en revision genomföras i verksamhetslokalerna även om den reviderade inte lämnat sitt medgivande till det under förutsättning att revisionen inte utan svårighet kan genomföras på annan plats. I förarbetena till tvångsåtgärdslagen uttalades att regleringen av den reviderades och revisorns skyldigheter och befogenheter vid en samverkansrevision var viktig för att dra en gräns mot de fall där det kan bli aktuellt med tvångsåtgärder (prop. 1993/94:151, s. 85, 86 och 166). I ett senare lagstiftningsärende uttalade regeringen att reglerna om ramarna för en revision som sker under samverkan inte kan läsas fristående från bestämmelserna om tvångsåtgärder. Gränserna för den reviderades skyldigheter och rättigheter bestäms nämligen ytterst av förutsättningarna för tvångsåtgärder (prop. 1996/97:100, s. 482). Den rätt som den reviderade har att säga nej till att handlingar granskas i verksamhetslokalerna blir närmast innehålls- lös om man väger in förutsättningarna för tvångsåtgärder (här bevissäkring). I praktiken har ju ett nej bara betydelse i de fall där revisionen utan svårighet kan genomföras på annan plats. I andra fall innebär ett nej att det finns förutsättningar för bevissäkring. Detta gör att sambandet mellan den reviderades skyldigheter och förutsättningarna för bevissäkring blir otydligt. I förtydligande syftet anges därför redan här att den reviderade är skyldig att lämna tillträde till verksamhetslokalerna för granskning av handlingar om granskningen inte utan svårighet kan genomföras på annan plats. Detta påverkar inte förutsättningarna för bevissäkring i nu aktuella fall. Se även kommentaren till 45 kap. 3 §. I andra stycket anges att om den reviderade inte är skyldig att lämna tillträde till verksamhetslokalerna enligt första stycket får en revision bara genomföras där om han eller hon medger det. Genom den disposition som bestämmelserna nu ges försvinner det motsatsförhållande som finns mellan att en revision bara får genomföras i verksamhetslokalerna om den reviderade medger det som han eller hon är skyldig att lämna tillträde till lokalerna för åtgärder som avses i 7 § 2–6. Enligt andra stycket ska, precis som , en revision genomföras i den reviderades verksamhetslokaler om denne begär det och revisionen kan genomföras där utan svårigheter. Bestämmelserna i andra stycket härstammar från 3 kap. 10 § andra stycket TL och fick sitt nuvarande innehåll genom lagstiftning 1994 (prop. 1993/94:151, s. 85, 86 och 166). I bestämmelserna om revision i 3 kap. TL används ordet hos i två olika betydelser, nämligen dels för att ange vem som får revideras, dels för att ange i vilka fall en revision får verkställas i den reviderades verksamhetslokaler. Den senare betydelsen ersätts här med ordalydelsen i verksamhetslokalerna. Den första meningen i paragrafen kommer från 3 kap. 12 § första stycket TL. Skyldigheten att tillhandahålla handlingar fanns med när taxeringslagen infördes (prop. 1989/90:74, s. 399). Den bestämmelse som finns i paragrafens andra mening är hämtad från 3 kap. 10 § tredje stycket TL (prop. 1989/90:74, s. 398 och prop. 1993/94:151, s. 166 och 167). Skyldigheten att lämna över handlingar till revisorn när revisionen inte genomförs i verksamhetslokalerna infördes ursprungligen 1961 för att klargöra att den som tillhandahållit handlingarna i verksamhetslokalerna även var skyldig att på begäran lämna över handlingar för granskning hos (prop. 1961:100, s. 279 och 293). Paragrafen ersätter 3 kap. 12 § andra och tredje styckena TL (prop. 1989/90:74, s. 399). Bestämmelserna fick sitt nuvarande innehåll genom lagstiftning 1994 (prop. 1993/94:151, s. 87–89, 168 och 169). I bestämmelserna görs en del redaktionella ändringar. Bland annat byts ordalydelsen annat tillgängligt tekniskt hjälpmedel ut mot tekniskt hjälpmedel som revisorn har tillgång till. Syftet är att det ska bli tydligare vad som avses. Bestämmelsen förs över från 3 kap. 12 § första stycket TL. Den fick sin nuvarande lydelse genom lagstiftning 1994 (prop. 1993/94:151, s. 86 och 168). Paragrafen ersätter 3 kap. 12 a § första stycket första meningen och tredje stycket TL. Bestämmelsen i första stycket om att en revision inte får pågå än nödvändigt tillkom genom lagstiftning 1994. Detsamma gäller bestämmelsen i andra stycket där det anges att ska lämna besked om resultatet av revisionen (prop. 1993/94:151, s. 169). Bestämmelsen i andra stycket fick sin nuvarande lydelse när skatteförvaltningen blev en myndighet (prop. 2002/03:99). De bestämmelser som ges här finns i 3 kap. 12 a § första stycket andra meningen och andra stycket TL. Bestämmelsen i första stycket om att granskade handlingar ska lämnas tillbaka till den reviderade och senast när revisionen avslutats tillkom genom lagstiftning 1994 (prop. 1993/94:151, s. 169). Den bestämmelse som finns i andra stycket om att granskade handlingar ska återlämnas till konkursförvaltaren om den revi- derade försatts i konkurs infördes (prop. 1996/97:100, s. 652). Sin nuvarande lydelse fick bestämmelsen i samband med att ersatte och de tio skattemyndig- heterna (prop. 2002/03:99). Tillsyn över kassaregister och kontrollbesök Allmänt om de utredningsbefogenheter som regleras i kapitlet I kapitlet regleras ett antal kontrollinstitut som är fristående från revisionsinstitutet. Det gäller tillsyn över kassaregister samt tre olika kontrollbesök (i kontantbranschen, torg- och marknads- handel samt frisör- och restaurangverksamhet). Tillsynen över kassaregister, kontrollbesök i kontantbranschen samt kontroll- besök i frisör- och restaurangverksamhet är direkt kopplade till kontroll av dokumentationsskyldigheter. Syftet med tillsynen och dessa kontrollbesök är att kontrollera att den särskilda dokumenta- tionsskyldighet som gäller för kontantbranschen (kassaregister) samt frisör- och restaurangverksamhet (personalliggare) fullgörs. Det finns en dokumentationsskyldighet även för den som upplåter plats för torg- och marknadshandel. Kontrollen av att den fullgörs sker dock inte vid kontrollbesök utan i form av en begränsad revision. Kontrollbesöket är i stället till för att kontrollera att de som bedriver torg- och marknadshandel är registrerade och betalar skatt. Bestämmelserna finns i särskilda lagar, nämligen torgkontrollagen, branschkontrollagen och kassaregisterlagen. De här aktuella kontrollbefogenheterna skiljer sig på flera sätt från revisionsinstitutet. Tillsynen och kontrollbesöken får genom- gående göras oanmält och flera besök kan göras hos samma Huvudregeln vid en revision är att den som ska kontrolleras ska underrättas om revisionen innan den verkställs. Underrättelse i samband med verkställigheten får dock ske om det är av betydelse att inventera kassan eller vidta vissa andra åtgärder och kontrollen skulle förlora sin betydelse om den som ska revideras underrättas i förväg (42 kap. 5 §). En revision kan alltså inledas med ett oanmält besök. Därefter ska revisionen ske under samverkan och eventuella ytterligare kassainventeringar eller andra kontroller på plats ska den reviderade informeras om i förväg. En annan skillnad är att tillsynen över kassaregister kan genomföras mot den kontrollerades vilja med biträde av polis om begär det. Om en revision behöver genomföras med tvång krävs ett beslut om bevissäkring som ska fattas av eller underställas domstol. Det är vidare tveksamt om sådana dolda åtgärder som innefattas i kontrollbesök för kontroll av användningen av kassaregister (kundräkning, kontrollköp och kvittokontroll) kan företas inom ramen för en revision. Dolda kontroller ligger nämligen inte i linje med att revisionen ska genomföras i samverkan med den reviderade (42 kap. 6 §). Lagstiftaren har alltså bedömt att de kontroller som det här är fråga om kan ske under andra former än en revision. Avvägningen mellan behovet av effektiva kontrollbefogenheter och närings- idkarnas rätt till personlig integritet och rättssäkerhetsgarantier har fått ett resultat som i viss utsträckning skiljer sig från vad som gäller för revisionsinstitutet. Av rättssäkerhetsskäl bör därför befogenheterna inte användas i andra syften än de avsedda. När vi nu lyfter in bestämmelserna i en gemensam förfarandelag är det viktigt med en tydlig avgränsning mellan dessa kontroll- befogenheter och revisionsinstitutet. Det gäller särskilt i fråga om de kontrollbefogenheter som inte syftar till att kontrollera om skatt redovisats och betalats på rätt sätt, dvs. tillsynen över kassaregister, kontrollbesök i kontantbranschen samt kontrollbesök i frisör- och restaurangverksamhet. De särskilda kontrollbefogenheterna ska endast få användas i syfte att kontrollera om den aktuella dokumentationsskyldigheten har fullgjorts. Om syftet är att kontrollera en uppgiftsskyldighet ska kontrollen i stället ske inom ramen för en revision eller genom föreläggande. Se vidare i kommentarerna till respektive bestäm- melse. Paragrafen inleder kapitlet och anger dess innehåll. I kapitlet har samlats bestämmelser om olika former av kontroll som kan genom- föras utan samband med revision eller visst taxeringsärende. Det är fråga om mer begränsade kontroller av kassaregister i kontant- branschen, av personalen i frisör- och restaurangverksamhet och av personer som bedriver torg- och marknadshandel. Bestämmelserna är hämtade från kassaregisterlagen, branschkontrollagen och torgkontrollagen. I paragrafen definieras journalminne och kontrollremsa. Definitionerna är hämtade från 7 § kassaregisterlagen. Förarbetena finns i prop. 2006/07:105, s. 91. Paragrafen reglerar omfattningen av tillsynsansvar. ska utöva tillsyn över att de näringsidkare som är skyldiga att använda kassaregister har kassaregister och att de kassaregister som används i verksamheten uppfyller föreskrivna krav. Tillsynsbefogenheterna är knutna till skyldigheten att använda kassaregister. Syftet med åtgärder ska alltså vara att kontrollera att denna skyldighet efterlevs, dvs. att det finns kassaregister och att dessa uppfyller föreskrivna krav. Se vidare 39 kap. 7–9 §§ och 7 kap. 3 och 4 §§ samt kommentarerna till dessa paragrafer.