sou · GWB358 · 2009-01-01 00:00:00 — Om man ställer följande fråga om kan köra taxi , har hon då rätt till mångåriga studier för att bli läkare eller går jobb och försörjning först? Den som väljer det kortsiktiga perspektivet svarar att ska köra taxi. Hon behöver bara sfi och samhällskunskap, sedan kan hon försörja sig. Men för den som ser det hela på lång sikt är det naturligt att tycka att bör få möjlighet att studera till läkare. Det hindrar inte att hon förväntas köra taxi till dess hon kommit in på utbildningen eller att hon försörjer sig på vanligt studentvis med återbetalnings- pliktiga studielån - och kanske extraknäcker som taxichaufför. Regeringen har lagt fram ett förslag till ändring av reglerna i riktning mot en mer generös arbetskraftsinvandring. Det minskar inte nödvändigtvis antalet asylsökande. Det kan däremot sannolikt bidra till att det blir mer naturligt att alla som befinner sig i arbetar med något för att försörja sig och de sina. Svenskundervisning och planering för framtiden bör emellertid kunna genomföras som individen arbetar. Det har framförts krav på tvång för nyanlända att flytta till anvisade kommuner. Det är enligt min mening principiellt felaktigt att skapa möjligheter till tvång som riktas enbart mot vissa invånare i vårt land. Dessutom så menar jag att ett sådant system aldrig kan bli framgångsrikt. Låt oss i stället försöka öppna upp genom ett gott introduktionsarbete. Nyanlända får flytta vart de vill och göra vad de vill så länge de följer svenska lagar, barnen går i skola osv. Det ska vara samma regler och samma service som gäller för alla som bor i . Mitt förslag till organisation ska göra det tydligt att det lönar sig att vara aktiv. De olika aktörerna måste bli betydligt bättre på att visa vilka möjligheter som finns och vilka krav som ställs. Genom min upp- byggnad av introduktionsarbetet finns det dessutom en kontroll av att den nyanlände är aktiv på rätt sätt under normal arbetstid. Risken att den nyanlände prioriterar svart- arbete blir betydligt mindre. Det krävs mer morötter och nya incitament än nya piskor för att de nyanländas potential ska kunna tillvaratas. Integrationsarbete är ett arbete där man ger och tar. Att prova nya maträtter och dansa nya danser hör till livets nöjen. Man kan välja att ta eller förkasta. Men det finns svårare frågor att fundera över när det gäller integrationsarbete. Den nyanländes kultur är en del av vår samhällskultur. I genomsyras vår lagstiftning av respekt för individen, för demokratiska värden och grundläggande mänskliga rättigheter. Detta kan vi inte göra avkall på. Många har arbetat för jämställdhet mellan män och kvinnor. Strävan efter jämställdhet bör också gälla kvinnor från andra länder. Därför föreslår jag att introduktions- ersättningen ska vara individuell och inte familjerelaterad. I har vi utvecklat en kultur som innefattar att individer kan välja att leva på olika sätt. Detta är vi stolta över. Det innebär emellertid inte att vi ska avstå från att försöka påverka individer t.ex. vad gäller synen på barns rättigheter, jämställdhet och liknande. Rätten för ungdomar att välja sin egen livsväg måste vi skydda. Att respektera människors olikheter är självklart. Här kan det uppstå stora kulturkrockar. I introduktionsarbetet måste kulturfrågor hanteras, såväl inom organisationen som innehållet i vad gäller t.ex. samhälls- kunskapen. 1.1.4Varför ändra organisationsmodell och huvudmannaskap? Man kan välja två spår för förändringsarbete. Det ena är att bygga på det gamla systemet och försöka finna regleringar för att reparera brister. Det andra är att skapa en ny organisation. Jag har valt det senare med flera avsikter dels för att fokusera på den nyanländes behov, dels för att skapa samma system och regler i hela landet samt för att tydliggöra vem som ska göra vad. Nya system föder nya frågor. Alla kan inte besvaras . Men var frågorna ska hanteras blir klart. Det finns ett antal goda exempel i på väl genomförd introduktion av nyanlända. Det finns dessvärre också mindre bra exempel. Det tydligaste tecknet är att det för de allra flesta nyanlända tar att etablera sig på arbets- marknaden. En förklaring tror jag beror på att det är oklart vem som egentligen ansvarar för vilka uppgifter. Konsekvensen har blivit att kommunerna har burit huvudbördan. Vi har 290 olika system och även den som gillar mångfald kan se att bristen på tydlighet är problematisk. Vissa kommuner lär av andras goda eller dåliga exempel men det finns en oförmåga i många kommuner att ta till sig och tillämpa erfarenheterna. Det i andra sammanhang kallade stuprörsperspektivet blir tydligt. Det gäller inte bara mellan olika myndigheter utan också mellan olika kommuner. som man i några kommuner uttalar att vi skriker efter arbetskraft så förefaller informationen om detta vara obefintlig eller anses oanvändbar i andra hårt ansträngda kommuner. Ett problem är att verksamheterna är uppbyggda ur ett producentperspektiv. De nyanlända blir ett kollektiv som hanteras som ett problem. För att lösa problemet skapas verksamheter. I stället för att se den nyanlände som en irakier eller somalier som kräver en massa ansträngningar från tjänstemän bör vi förändra perspektivet och se de nyanlända som individer med individuella resurser och behov, inklusive individuella yrkeserfarenheter såsom t.ex. snickare och sjuksköterska. Fokus flyttas till den nyanlände, som möts av krav på aktivitet för att skapa sig en ny framtid i . Jag föreslår införandet av en ny introduktionslag. Staten får det ekonomiska huvudansvaret och därmed ansvaret för utbetalning av introduktionsersättningen till de nyanlända , liksom för ersättning till kommuner och lotsar. Det ger lika ekonomiska villkor för de nyanlända över hela landet och det ger alla rätt till lotsstöd. Ersättningssystemet till är utformat så att det kommunala försörjningsstödet knappast blir aktuellt mer än i enstaka undantagsfall. Det skapar möjligheter för kommunerna att koncentrera sig på sina kärnuppgifter i stället för att sköta de nyanländas försörjning. Den nya organisation som jag föreslår har till syfte att tydliggöra allas ansvar. Därmed blir det lättare att följa upp och utveckla introduktionen av nyanlända. Varje aktör har ett ansvar för sin löpande verksamhet och för att utveckla sin verk- samhet. Ett syfte med organisationen är att undvika tidsspillan. Koncentrationen av arbetsuppgifter för enskilda aktörer, lotsens individfokuserade arbete, sfi-peng m.m. bidrar till bättre tempo i aktörernas agerande. Användandet av ett nationellt system för uppföljning och utvärdering sparar utredningsarbete för olika aktö- rer och ger en bättre och samlad information om den nyanlände. Möjligheten att förbereda introduktionstiden ger effektivitet och tidsbesparingar. Ett syfte är att varje nyanländ, varje individ, ska få stöd utifrån sina egna förutsättningar. Målet är etablering på arbetsmarknaden men det kommer också i fortsättningen att finnas personer som inte kan arbeta på grund av sjukdom eller skada. Dessa ska också få introduktion efter sin förmåga. Ett syfte är att ska leva under normala omständigheter. Hennes introduktionsersättning ska vara så lönelik som det någonsin är möjligt och ses som ersättning för arbete. Hon ska söka hjälp och service hos olika aktörer på samma villkor som andra. När introduktionen är avslutad ska vara införstådd med vilka skyldigheter och rättigheter hon har som boende i . Hon ska kunna kommunicera på sitt nya språk och förstå sitt nya land. 1.1.5Hur tänker du försörja dig? Min modell tar sin utgångspunkt i individens ansvar för sin situation, sin utveckling och sina behov. har rätt till ett introduktionsprogram enligt den föreslagna introduktionslagen. Det innebär att hon för sin försörjning kan ansöka om introduktions- ersättning och att hon ska följa en utvecklingsplan. För att få ersättning är skyldig att arbeta på heltid för sin egen framtid. Hon ska t.ex. delta i sfi-undervisning och samhällskunskap, hon ska vara aktivt arbetssökande, delta i arbetspraktik m.m. För att stimulera framåtsyftande aktiviteter föreslår jag att introduktionsersättningen ska vara lite högre än den kommunala försörjningsstöd. Om hon inte följer sin utvecklingsplan utan giltiga skäl, såsom sjukdom eller liknande, så minskar introduktionsersättningen. Det finns inget tvång för att vara aktiv eller att bo i en särskild kom- mun. , som kan vara upp till , har hon emellertid sin försörjning under förutsättning att hon följer sin plan. En kommun kan i normalfallet avvisa krav på försörjningsstöd från med hänvisning till att hon har möjlighet att försörja sig genom att delta i planerade aktiviteter. ansvarar för sin egen framtid. För henne gäller samma regler som för övriga invånare i . Finns det ett arbete för henne i annan kommun bör man kräva att hon ska flytta dit och ta arbetet. Väljer hon att bo kvar måste hon, för att få ersättning, ägna sig åt aktiviteterna i utvecklingsplanen så länge denna gäller. Målet med introduktionen är att ska kunna svara tillfredsställande på frågan – hur tänker du försörja dig? Utvecklingsplaner kan ha olika innehåll och längd beroende på Zahras bakgrund och behov. I syfte att motverka passivitet i för- vissning om att försörjningen är fixad för framöver ska planen ha en angiven bortre tidsgräns. Planen kan innehålla en bedömning av behovet av utbildning, rehabilitering, arbetspraktik, validering, bosättning , kartläggning av tidigare arbetslivserfarenhet osv. Arbetslinjen för de äldre kanske tonas ned men kraven på del- tagande i sfi, samhällskunskap och anpassad praktik bör finnas kvar. Planen ska kunna omförhandlas om det finns skäl därtill. Introduktionsersättningen är individuell och inte beräknad på familjens totala ekonomiska situation, som man oftast gör . Detta tror jag kan vara en bra knuff för jämställdheten. Det innebär att båda parterna i en familj behöver vara aktiva under introduk- tionstiden. Makarna bidrar lika mycket till familjens försörjning och det blir mycket kostsamt om en avstår. Det hindrar inte att makarnas introduktionsmål kan vara olika. Jag har satt den övre åldersgränsen för rätt till introduktions- ersättning till . Detta har tre skäl. Ett första är att alla i förväntas vara aktiva upp till pensionsåldern. Detta bör då naturligtvis också gälla . Ett andra skäl är att alla behöver orien- tering om det nya samhället, dvs. deltagande i sfi och samhällskunskap samt arbetspraktik. Ett tredje skäl är att fullfölja linjen att staten har huvudansvaret oberoende av om vad man tror om Zahras möjligheter att komma i reguljärt arbete. Introduktionsersättningen bör betraktas som lön för arbets- insatser. För den individuella introduktionsersättningen görs ingen behovsprövning vilket kan uppmuntra att förbättra sin eko- nomiska situation genom visst extraknäck. Ogiltig frånvaro medför minskad ersättning. Introduktionsersättningen upphör när för- sörjer sig själv, antingen genom arbete eller studier med t.ex. studielån. För bostadsersättning eller barnersättning tas däremot hänsyn till familjens samlade inkomster. I syfte att motarbeta familjers möjligheter att ta till vara uppenbara ekonomiska vinster med att tränga ihop familjen med andra i små lägenheter har jag föreslagit en konstruktion av en särskild bostadsersättning som, utöver den ovan angivna introduktionsersättningen, ska utgå under introduk- tionstiden. Bostadsersättningen har konstruerats så att den ska stimulera ett bra boende. Bostadsersättningen utgår per familje- enhet. 1.1.6Introduktionslots- ett nytt inslag Zahras stöd ska vara en introduktionslots (nedan kallad lots), ett privat lotsföretag, som slussar henne till de aktörer som hon behöver. Lotsens uppgift är att tillsammans med arbeta för att hennes utvecklingsplan fullföljs, att vara behjälplig med kontakter och att samverka med andra för att Zahras introduktion ska gå så snabbt och effektivt som möjligt. En lots måste sätta i centrum. Hon kan själv välja vilken lots hon vill ha. Valfriheten skapar konkurrens mellan lotsar och bra lotsar kan konkurrera ut sämre lotsar. Lotsen är en oberoende professionell aktör och inte en myndighetsrepresentant. Det ger utrymme för att skapa ett större förtroende hos . Lotsen har inga dolda intressen. Om hamnar på rätt plats så har hon vunnit, arbetsgivaren har vunnit och därmed även . Lotsen är Zahras egen lots - inte en lots för nyanlända i största allmänhet. Denna individualisering av arbetet är nödvändig för att introduktionen ska bli långsiktig. Det som görs nu lägger grunden för många aktiva år i . Det som görs nu blir stilbildande för nya generationer nyanlända. Lotsens arbete är särskilt viktigt för rätt information om bostadsläget i andra kommuner kombinerat med möjligheterna att få arbete just för med hennes unika förutsättningar och kompetens. Lotsen har inget intresse av att stannar i kom- munen. Lotsen överskuggande intresse är att flyttar till den region där hon också kan få jobb. Lotsen är ett privat företag eller en organisation som ska full- följa det avtal som slutits med staten. Lotsen ska också fullfölja den utvecklingsplan som arbetats fram tillsammans med . Lots- systemet är en väg att försöka skapa likvärdig hjälp åt alla nyanlända. Med lots är det större sannolikhet för att inte glöms bort hos olika aktörer. Tidsfaktorn är viktig. En asylsökande och nyanländ hinner i möta ett stort antal representanter för olika verksamheter. Vårt samhälle är upp- byggt i sektorer där var och en utför en specificerad uppgift. De som är involverade i den nyanländes liv har alla olika begränsade uppgifter och ingen får en riktig helhetsbild. Även om var och en gör ett bra arbete så kan det vara viktigt, för helheten och för individen, med en lots som arbetar utifrån individens perspektiv och som försöker medverka till att individen ska få bästa möjliga förutsättningar att skapa sig ett bra liv. Lotshjälp blir en metod att arbeta med utgångspunkt i individen och hennes situation. ska inte vara kurator utan bevakare i ett antal specifika frågor som är viktiga för att ska kunna gå vidare, bevakare för att sköter sina åtaganden och bevakare över att hon får sina intressen tillgodosedda. Lotsen ska ge råd och handledning samt vara en kompensation för Zahras bristande nätverk. Det ska vara en juridisk person som arbetar under marknadsmässiga förhållanden. Skälen till att det ska vara ett privat företag är flera. Ett privat företag är i grunden den enda lösning som står till buds om man vill ha en oberoende aktör, såvida man inte vill ha ett nytt lotsverk. Lotsen ska inte styras av en myndighet som också är aktör kring . Ett andra skäl är att en lösning med privata företag dessutom blir billigare. Det privata inslaget, lotsen, skapar möjligheter för en enklare anpassning till migrationsströmmarnas förändring. Ett lotsföretag kan snabbare dimensionera sin arbetsstyrka efter behov än vad en myndighet normalt kan göra. Ett lotsföretag kan därut- över komplettera sitt tjänsteutbud med andra tjänster för att dämpa förändringar i ärendemängden. Ett tredje skäl för en företagslösning är att konkurrensen tvingar fram ett ständigt förbättringsarbete och kvalitetsutvecklingsarbete. Man måste bli vald av i tävlan med andra. Slutligen har ett privat företag mer rörelseutrymme för egna initiativ än en myndighet har. Lämplig kunskap i ett lotsföretag kan vara erfarenhet från arbets- förmedling, flyktigsamordning eller bemanningsbran- schen. En förening kan vara lots liksom en branschorganisation. alltid arbeta utifrån ett individperspektiv, ha god kompetens att snabbt göra en korrekt bedömning och kartläggning av den nyanländes behov för att nå målet och därefter lotsa aktivt mot målet, ha god kunskap om arbetsmarknaden, utbildningsutbud och ha ett nätverk i näringslivet. Lotsen måste arbeta aktivt mot företagen för att hålla sig uppdaterad, ha kunskaper om de rättigheter och skyldigheter som finns för individen gentemot kommunen, staten och det privata närings- livet, ha förmåga att implementera lösningar hos alla berörda parter i syfte att integrera och effektivisera. En förutsättning för att bli lots är att bli godkänd enligt en före- slagen lag om valfrihetssystem. 1.1.7Hur många lotsar behövs och hur snabbt kan lotsföretag etableras? För att besvara den första frågan om hur många lotsar som behövs så kan man göra följande räkneövning; fick 26 105 personer uppehållstillstånd som flyktingar och anhöriga. Av dessa skulle nästan 17 000 personer har rätt till introduktionsprogram och lots (jag har uppskattat att var och ). Om varje lotsföretag har tre handläggare (kommunerna organiserar ibland flyktingverksamheten på det sättet) som tillsam- mans ansvarar för 90 nyanlända så krävs det nästan 189 lotsföretag för att bistå dessa nyanlända . Så till den andra frågan - hur snabbt kan verksamheten komma igång? Några lotsföretag kommer troligtvis att bildas genom avknopp- ning från befintliga bemanningsföretag. finns det minst 450 bemanningsföretag enligt branschorganisationens medlemsregister. De täcker hela landet. På finns det ett företag och i övriga landet varierar det mellan länen från fyra företag till maximalt 89 (i ). Röda Korset är en trolig lotskandidat. Röda Korset är redan organiserat som juridiska personer och finns över hela landet. Detsamma gäller handikapporganisationerna. Till detta kommer alla arbetsförmedlare och introduktionssekreterare över hela landet som kan tänkas vara intresserade av att bli företagare. 1.1.8Övriga aktörer – vad ska de göra? För alla övriga inblandade aktörer gäller normaliseringsprincipen. Det innebär att varje enskild aktör ska fullgöra sitt ordinarie kärn- uppdrag, dvs. göra det de är bäst på. Detta kommer främst att kräva tydliga instruktioner och regleringsbrev. Sådana möjliggör en noggrann uppföljning och återkoppling av arbetsinsatser och resul- tat. Regeringen måste dessutom formulera sina uppdrag så att målen för de olika myndigheterna blir tydliga, mätbara och inte motverkar målen för andra aktörer. Det faktum att alla aktörers uppdrag renodlas betyder inte att aktörerna inte behöver samverka. Ett delbetänkande har presen- terats av utredningen i Samverkan (SOU 2008:34). Utredningen visar att det finns ett behov av samarbete för service och myndighetsarbete för att effektivisera för alla. Ingen bör dock ta över någon annans ansvar, vilket sker då främst kommuner tar på sig uppdrag som rimligtvis åvilar andra, t.ex. jobbtorg, validering och vårdfrågor. För att arbetslinjen ska kunna fullföljas måste Arbetsförmedlingen, som tyngsta aktör, vara sam- verkanspart i det individuella arbetet med med många aktörer t.ex. och kommunen. Det har i denna anda slutits ett samverkansavtal mellan och Arbetsförmedlingen. Det kommer också att finnas ett behov av brobyggare liksom behov av lokal och regional samverkan i olika frågor och former. Det räcker emellertid inte med att vara överens vid sammanträdesbordet. I det praktiska arbetet med individen måste man vara flexibel. Tjänstemän som representerar olika aktörer och som ska samarbeta för Zahras bästa måste vara överens om tidsperspektivet. En aktör kan inte arbeta utifrån ett treårsperspektiv och en annan utifrån ett 1,5 års per- spektiv som man tycks göra i . Till arbetet hör att alla måste bli bättre på att utnyttja befintliga system, att använda den kunskap som finns bland de nyanlända själva och att samarbeta och informera. Det finns välutvecklade verksamheter som skulle kunna utnyttjas betydligt bättre. Röda Korset har verksamheter över hela landet, Swera, m.fl. organisationer finns på många orter. Man kan inte överskatta värdet för integrationen i dessa organisationers arbete. Staten tar över den administrativa hanteringen av försörjningen för nyanlända . Det blir också en statlig uppgift att fastställa krav för godkännande av lotsar, sluta avtal med lotsar, godkänna utvecklingsplaner och följa verksamheten. Arbetet med bosättningsfrågorna minskar jämfört med genom en före- slagen pliktlagstiftning, dvs. en skyldighet för kommunerna att ta Staten ansvarar också för att besluta om och betala ut ersättning till kommuner och till lotsar. Det blir en väldig byråkrati och administrativt arbete kan man tycka. Ja, det blir mer administration för staten. Men administra- tionen minskar påtagligt i 290 kommuner. Staten är huvudansvarig i mitt förslag. Det kan vara Migrations- verket och det kan vara Arbetsförmedlingen. Argument för respektive myndighet återfinns i kapitel 2. Jag ser det som mycket angeläget att det verk som får uppdraget också ska vara engagerat i sociala och arbetsrelaterade verksamheter . Övergången mellan asyldelen och introduktionsdelen riskerar annars att bli den stora tids- tjuven i introduktionsprocessen. Samma huvudman kan då utnyttja de effektivitetsvinster som finns i verksamheterna. Oberoende av vilken myndighet som utses tillkommer det nya arbetsuppgifter för myndig- heten. Dessa uppgifter är att ansvara för att introduktionsprogram erbjuds och genomförs besluta om ersättning och ansvara för att utbetalning sker ansvara för uppföljning och utvärdering av introduktionen. får huvudansvaret och man därtill skulle lägga ansvaret för bosättningsfrågorna på förmedlingen skulle förmedlingen överta ansvaret för att ta fram underlag för bosätt- ning av nyanlända samt följande kontakter med länsstyrelserna. Bosättningsfrågan är central i introduktionsverksamheten. I ett antal kommuner utgör de nyanlända en stor andel av befolkningen, vilket ger en arbetsmässig och ekonomiskt besvärlig arbets- situation. De nyanlända samlas dessutom i vissa områden och bor alldeles för många i bostäderna, vilket i sig motverkar möjlig- heterna till integration. ägnar mycket tid åt att skriva avtal med varje enskild kommun om mottagande av nyanlända. Eftersom jag anser att man inte kan arbeta med tvång mot individer så föreslår jag andra åtgärder för att förmå de nyanlända att välja bostäder i andra kommuner, där de kan skapa sig en framtid. I syfte att underlätta och stimulera utflyttning till andra kommuner ska en skyldighet eller pliktlagstiftning införas för kommuner att ta emot nyanlända för bosättning. Enligt den bosättningslag som jag föreslår ska fastställa hur många som ska tas emot inom varje län och kommunerna fördela plikten inom länet på frivillig väg med som samordnare och beslutsfattare. Om kommunerna inte kan komma överens fastställer hur många respektive kommun måste ta emot. Detta är en metod att tvinga kommuner att förbereda bostäder och ta emot nyanlända. Det är också en metod att undvika kategorisk vägran från enskilda kommuner att ta sin del av den samlade uppgiften. Sedan kan naturligtvis kommunerna i ett län göra inbördes överenskommelser och fördela uppgiften så som det passar bäst. Kommunerna behöver i sina bostadsförsörjningsplaner se nyanlända som en naturlig komponent. Det gäller också att försöka skapa incitament för att förmå och hennes familj att, , flytta till ett ordnat boende i en kommun där möjligheterna till arbete är goda. Det är en av lotsens viktigaste uppgifter att visa på möjlig- heter som kan vara svåra att se för en nyanländ. Men jag bygger även in ett ekonomiskt incitament. Förutom den individuella intro- duktionsersättningen som ska ses som ersättning för arbete, utgår det en bostadsersättning. Denna bör vara konstruerad så att bidraget utgår för eget boende enligt norm, dvs. en schablon för en normallägenhet på orten. Det ger visst utrymme för att för- söka spara genom att bo lite mindre. Hon kan dock inte få bostadsersättning om hon och barnen väljer att bo i ett vardagsrum hos släktingar. Jag föreslår slutligen att ska få förlängd betänketid, dvs. från en månad , för att kunna begära hjälp av med anvisning av bostad. Den nya organisationen innebär inte att kommunerna blir utan uppgifter. Arbetet för att främja integrationen är en grundläggande uppgift för att motverka utanförskap. Barn måste få plats i barn- omsorg och skola. Det kommer att finnas familjer med behov av familjestöd, barn i skolan med särskilda behov osv.