sou · GXB335 · 2009-04-16 00:00:00 — För den hyresgäst som hotas av avhysning kan det vara av yttersta värde att åtagandet kan göras snabbt. Det blir enklare med elektronisk kommunikation. Även för socialnämndernas del kan det vara arbetsbesparande om viss kommunikation kan ske elektroniskt i stället för med rekommenderat brev. 3.2.10Meddelande om ändring av hyresvillkoren Vår bedömning: Formkraven i 12 kap. 54 § jordabalken hindrar inte att ett skriftligt meddelande från den som önskar ändring av hyresvillkoren för en bostadslägenhet skickas i elektronisk form. Någon ändring bör inte göras. Meddelande enligt 12 kap. 54 § jordabalken Om hyresvärden eller hyresgästen vill att hyresvillkoren för en bostadslägenhet ska ändras, ska han eller hon enligt 12 kap. 54 § jordabalken skriftligen meddela motparten detta. Formel-gruppen har gjort bedömningen att bestämmelsens formkrav inte torde hindra elektroniska rutiner, men att elektronisk kommunikation inte är lämplig och att bestämmelsen bör ses över. Liksom vid andra typer av meddelanden finns det en delgivningsproblematik vid användning av elektronisk kommunikation. Den hyresvärd eller hyresgäst som vill få till stånd en ändring av hyresvillkoren har dock ett intresse av att få ett svar från motparten. Det ligger alltså i sakens natur att avsändaren försäkrar sig om att meddelandet nått fram. Tidpunkten då mottagaren fått meddelandet har betydelse för när en ansökan om ändring av hyresvillkoren tidigast kan ges in till hyresnämnden. För det fall det är angeläget att kunna ge in en ansökan får avsändaren försöka förvissa sig om när meddelandet nått motparten. Om någon bekräftelse av mottagandet inte kan fås, finns alltid möjligheten att skicka meddelandet på nytt, i pappersform och i rekommenderat brev. Den som väljer att kommunicera elektroniskt vid en begäran om villkorsändring kan således löpa risken att det dröjer något längre innan frågan kan prövas av hyresnämnden än om meddelandet från Formkrav och elektronisk kommunikation början skickats med rekommenderat brev. Om någon part anser att det är ett lämpligt sätt att kommunicera och är beredd att ta den förhållandevis begränsade risken menar vi inte att det finns skäl att hindra detta. Invändningen kan givetvis göras att avsändaren inte ens är medveten om risken. Men som redan nämnts beträffande andra typer av meddelanden finns det förutsättningar och krav också när meddelandet sänds i pappersform som avsändaren måste ha insikt om. Vi menar alltså att det inte finns tillräckliga skäl att hindra hyresvärden och hyresgästen att kommunicera elektroniskt när det gäller villkorsändringar. Negativ avtalsbindning enligt 12 kap. 54 a § jordabalken Förhållandena är något annorlunda när en hyresvärd vill utnyttja bestämmelsen i 12 kap. 54 a § jordabalken. Enligt den bestämmelsen kan ett meddelande om hyreshöjning under vissa förutsättningar medföra negativ avtalsbindning, dvs. att hyresgästen genom passivitet anses ha ingått avtal om den högre hyran. Den negativa avtalsbindningen förutsätter att hyresgästen med viss säkerhet har nåtts av meddelandet. Det säkerställs genom att man i 12 kap. 63 § jordabalken reglerar vad hyresvärden ska göra för att meddelandet ska anses lämnat. Det som krävs är att hyresvärden skickar meddelandet med rekommenderat brev till hyresgästens vanliga adress eller till den tillfälliga adress som hyresgästen har uppgett. Det har tidigare ifrågasatts om hänsynen till hyresgästens rättssäkerhet inte borde kräva att hyresgästen delges meddelandet. Skälet skulle vara att hyresvärden kan skicka meddelandet under exempelvis semesterperioden, varvid en bortrest hyresgäst kan gå miste om möjligheten att motsätta sig hyreshöjningen. Det har dock ansetts räcka med ett rekommenderat brev, och att det är en fråga för hyresgästen att se till att det finns någon som tar emot meddelanden som sänds till honom eller henne. Detta har man motiverat med att det kan krävas att en hyresgäst som väljer att stå utanför det kollektiva förhandlingssystemet ser till att han eller hon som regel kan nås av hyresvärdens meddelanden. En hyresgäst som reser bort än under en sedvanlig semesterledighet får anses skyldig att meddela hyresvärden under Formkrav och elektronisk kommunikation vilken adress han kan nås eller att ordna saken på annat sätt. (Se prop. 1993/04:199 s. Eftersom bestämmelsen tar sikte på den hyresgäst som är passiv, dvs. inte svarar på meddelandet, är det troligt att hyresvärden som regel anser att elektronisk kommunikation inte är ett enkelt och praktiskt alternativ. Vid elektronisk kommunikation krävs nämligen att mottagandet bekräftas. Och det är givetvis möjligt för hyresvärden att göra på det sättet. Men ett rekommenderat brev framstår antagligen som enklare i de flesta fall. Man skulle, med hänvisning till motiveringen i förarbetena, kunna argumentera för att låta ett e-postmeddelande utan krav på bekräftelse av mottagandet binda en passiv hyresgäst till en hyreshöjning. Vi menar dock att det skulle föra för långt. I de fall hyresvärden vill skicka ett meddelande enligt 12 kap. 54 a § jordabalken utan att säkerställa mottagandet med en bekräftelse från hyresgästen får hyresvärden alltså alltjämt skicka meddelandet rekommenderat och i pappersform. 3.2.11Lämnande av meddelanden enligt 12 kap. 63 § jordabalken Vår bedömning: Bestämmelserna i 12 kap. 63 § jordabalken förutsätter, med ett undantag, att meddelandet skickas i pappersform. Det är inte möjligt att med dagens förutsättningar införa en liknande bestämmelse för elektroniska meddelanden. Enligt 12 kap. 63 § jordabalken ska ett meddelande som avses i 10 §, 11 §, 14 §, 18 e §, 24 §, 25 § andra stycket, 33 §, 42 § första stycket 3, 4 eller 6, 44 § 54 § eller 54 a § anses lämnat när det har avsänts i rekommenderat brev till mottagarens vanliga adress. I fall som avses i 12 kap. 24 § är det dock tillräckligt att meddelandet är avsänt på något annat ändamålsenligt sätt. Formel-gruppen ansåg att delgivningsbestämmelsen hindrar elektroniska rutiner då den medför att de flesta sorters meddelanden som anges i kapitlet måste upprättas i pappersformat. Gruppen gjorde vidare bedömningen att bestämmelsen inte bör ändras. Bestämmelserna i 12 kap. 63 § jordabalken är således i de flesta fall sådana att de inte medger elektronisk kommunikation, utan förutsätter pappersform. Undantaget är meddelanden enligt 12 kap. Formkrav och elektronisk kommunikation 24 § jordabalken, dvs. meddelanden till hyresvärden om skador, brister eller ohyra i lägenheten. De meddelandena kan skickas på ett annat ändamålsenligt sätt. Det innebär, enligt vår bedömning, att de kan skickas elektroniskt om detta kan anses ändamålsenligt. Det bör framhållas att det sagda inte innebär att alla andra meddelanden än sådana om avses i 12 kap. 24 § jordabalken, måste upprättas i pappersform eller att elektronisk kommunikation är utesluten. Bestämmelserna i 12 kap. 63 § jordabalken är ett komplement till delgivningsbestämmelserna. Avsändaren kan också välja att delge meddelandet, och även ett elektronisk meddelande kan delges (genom ordinär delgivning). Däremot är det i sådana fall upp till avsändaren att säkra bevisning om att detta har skett. Vi kan alltså inte se att 12 kap. 63 § jordabalken i sig hindrar elektronisk kommunikation. Däremot medger just den bestämmelsen, med ett undantag, inte sådan kommunikation. Vi kan inte se att det finns någon teknisk lösning som medger att den som skickar ett elektroniskt meddelande genom ett visst förfarande ska kunna ha gjort vad som krävs för att meddelandet ska anses lämnat. Bestämmelsen bör således kvarstå oförändrad. 4Några frågor som uppdelningen i särskilda lagar har aktualiserat Som vi har redogjort för i avsnitt 2.4.2 innebär den nuvarande utformningen av 12 kap. jordabalken att både grupper av paragrafer och delar av enstaka paragrafer är tillämpliga för såväl bostadslägenheter som lokaler, medan andra bara är tillämpliga för den ena eller den andra lägenhetstypen. Den uppdelning av de närmare hyresbestämmelserna på en bostadshyreslag och en lokalhyreslag som vi har valt att göra har inneburit att frågor om vissa bestämmelsers tillämpningsområde eller lämplighet för den ena lägenhetstypen har kommit i ljuset. Det handlar främst om bestämmelser som har tillkommit med bostadslägenheter i fokus. I något fall kan frågan ställas huruvida bestämmelsen över huvud taget är tillämplig för lokaler. I andra fall gäller det bestämmelser som visserligen är tillämpliga för båda lägenhetstyperna men som innehåller delar, vars betydelse för lokaler kan ifrågasättas. Man ser t. ex. att det finns bestämmelser som innehåller termer och begrepp som uppenbarligen är avsedda för bostadslägenheter och som när uppdelningen i två lagar görs framstår som direkt främmande för lokaler. Några bestämmelser i 12 kap. jordabalken har därför krävt närmare överväganden inför uppdelningen i två särskilda lagar. I de följande avsnitten redovisar vi våra överväganden beträffande dessa bestämmelser. Några frågor som uppdelningen i särskilda lagar har aktualiserat 4.2Kan tvingande regler för lokaler frångås genom kollektivavtal? Vår bedömning: Möjligheten enligt 12 kap. 67 § jordabalken att avtala bort vissa tvingande regler i 12 kap. jordabalken genom kollektivavtal har inte någon praktisk betydelse för lokaler. Någon bestämmelse med sådant innehåll behövs därför inte i lokalhyreslagen. Hyresavtal genom kollektivavtal när hyresförhållandet beror av anställning Om hyresförhållandet beror av anställning finns det enligt 12 kap. 67 § jordabalken en möjlighet att avtala bort vissa tvingande regler i 12 kap. jordabalken genom kollektivavtal. Vissa av dessa regler gäller bara vid hyra av bostadslägenheter. Till dem hör exempelvis bestämmelserna om hyresgästens besittningsskydd och hyresgästens rätt att under vissa förhållanden överlåta hyresrätten till en närstående. En del andra gäller däremot både för bostadslägenheter och lokaler. Exempel på sådana regler är de som gäller uppsägningstidens längd. Frågan är dock om 12 kap. 67 § jordabalken, alltså möjligheten att avtala bort vissa tvingande regler, över huvud taget gäller beträffande lokaler. Är hyresförhållanden som beror av anställning detsamma som tjänstebostäder? Lägenheter som upplåtits i eller i anslutning till tjänsteavtal omfattades inte av nyttjanderättslag, där hyresreglerna i övrigt fanns. I stället fanns det en särskild reglering för tjänstebostäder, benämnd bostadsordningen. När tjänstebostäder skulle omfattas av samma hyresregler som andra lägenheter blev omfattningen av besittningsskyddet och möjligheten att avtala bort det centrala frågor. En intresseavvägning ledde då till en bestämmelse som innebar att vissa tvingande regler skulle kunna avtalas bort under förutsättning att avtalet hade formen av kollektivavtal. Den nya hyreslag som trädde i kraft innehöll därför en bestämmelse om att lagen omfattade även lägenheter som upplåtits genom tjänsteavtal eller i anslutning till sådant avtal. Vidare fanns en bestämmelse om att vissa tvingande regler kunde frångås genom kollektivavtal. Några frågor som uppdelningen i särskilda lagar har aktualiserat Bestämmelserna hyreslag togs sedan in i jordabalken och de aktuella paragraferna har fortfarande i huvudsak samma lydelse. Bestämmelsen om att lagen gäller för hyresavtal genom tjänsteavtal eller i anslutning till sådant avtal finns i 12 kap. 1 § första stycket andra meningen jordabalken. Bestämmelsen om kollektivavtal finns, som inledningsvis nämndes, i 12 kap. 67 § jordabalken. Av ordalydelsen i 12 kap. 67 § går det inte att utläsa om paragrafen gäller endast bostadslägenheter. Det framgick däremot i det författningsförslag som låg till grund hyreslag, där paragrafen inleddes Har arbetsgivare eller annan för honom upplåtit bostad till arbetstagare i och för dennes anställning. I förslaget angavs således uttryckligen att det handlade om tjänstebostäder. Det kan emellertid inte utläsas om det fanns någon särskild avsikt med den ändrade, slutliga formuleringen. Av förarbetena framgår inte något annat än att bestämmelsen huvudsakligen syftade till att ge viss avtalsfrihet när det gällde tjänstebostäder. (Se prop. 1967:141 s. 70 ff..) När det gäller vad som var avsikten när bestämmelsen i nuvarande 12 kap. 67 § kom till råder det alltså inte någon större tvekan om att endast tjänstebostäder avsågs. Frågan är då om något talar för att bestämmelsens tillämpningsområde trots det har blivit bredare. Även 12 kap. 1 § första stycket andra meningen jordabalken, där det anges att 12 kap. jordabalken gäller även om lägenheten upplåtits genom tjänsteavtal eller i anslutning till sådant avtal, tog från början sikte på tjänstebostäder. Naturligtvis är det också beträffande sådana bostäder som den har störst betydelse (se t.ex. och , Hyreslagen. 2006, s. 8) Det råder dock inte någon tvekan om att även andra lägenheter som upplåtits på det sättet omfattas av 12 kap. jordabalken. Man kan alltså inte generellt säga att hyresförhållanden som beror av anställning är detsamma som tjänstebostäder. Om exempelvis en hästbox i ett stall genom tjänsteavtal upplåts till en anställd på en hästgård skulle upplåtelsen kunna omfattas av bestämmelserna i 12 kap. jordabalken. Även om bestämmelserna från början hade ett samband har tillämpningsområdet för 12 kap. 1 § första stycket andra meningen jordabalken emellertid inte någon omedelbar betydelse för tolkningen av 12 kap. 67 § jordabalken. Det finns inte någonting som tyder på att en motsvarande breddning av tillämpningsområdet för 12 kap. 67 § jordabalken skulle ha skett. Kollektivavtal på området är enligt våra erfarenheter ovanliga och tar, i de fall de förekommer, sikte på bostäder. Det kan slutligen påpekas att 12 kap. 67 § jordabalken har samband med 24 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Några frågor som uppdelningen i särskilda lagar har aktualiserat Avser kollektivavtal arbetstagares hyresförhållande, har avtalet i den delen verkan som kollektivavtal endast i den mån det i fråga om partsställning och innehåll är sådant som anges i 12 kap. 67 § jordabalken. Uttrycket arbetstagares hyresförhållande leder närmast tanken till att det rör sig om en bostad, även om inte detta anges uttryckligen. I den arbetsrättsliga litteraturen har det också angetts att uttrycket främst tar sikte på tjänstebostäder (se t.ex. och , Medbestämmandelagen. Lagtext med kommentar. 1986 s. 287 f.). Vi kan inte se att det finns något intresse i praktiken av att teckna kollektivavtal om andra lägenheter än bostadslägenheter. Uttalanden i förarbetena och litteraturen ger också vid handen att 12 kap. 67 § jordabalken har varit avsedd endast för bostadslägenheter och ansetts ha betydelse endast för sådana lägenheter. Någon paragraf med motsvarande innehåll bör därför inte finnas i lokalhyreslagen. Vår bedömning: Begreppet hushåll bör inte tas in i lokalhyreslagen. Hyresgästens ansvar för andra som vistas i lokalen m.m. I förevarande avsitt diskuterar vi om begreppen hushåll, gästar och inrymt bör användas i regleringen för lokaler om vårdplikt m.m., eller om begreppen bör användas endast i bostadshyreslagen. Enligt 12 kap. 24 § jordabalken är hyresgästen skyldig att ersätta skada på lägenheten som uppkommit genom eget vållande eller genom vårdslöshet eller försummelse av någon som hör till hyresgästens hushåll eller gästar honom eller av annan som han inrymt i lägenheten eller som där utför arbete för hans räkning. Ansvaret enligt bestämmelsen är begränsat till den uppräknade personkretsen och omfattar inte tillfälliga besökare eller bud från affärer eller därmed jämförliga personer (och , Hyreslagen. 8 uppl., 2006 s. 198). Några frågor som uppdelningen i särskilda lagar har aktualiserat I bestämmelsen regleras dessutom hyresgästens skyldighet att informera hyresvärden om skada eller brist som uppkommit eller visat sig när hyresgästen eller medlemmarna i hyresgästens hushåll varit borta. Enligt 12 kap. 25 § jordabalken ska hyresgästen också hålla noggrann tillsyn över att de personer som han eller hon svarar för enligt 24 § inte utsätter närboende för störningar och att de iakttar allt som krävs för bevarandet av sundhet, ordning och gott skick inom fastigheten. Bestämmelsen om hyresgästens vård av lägenheten och om ansvaret för skador och brister som uppkommer i den fanns med i nyttjanderättslagen innan hyresbestämmelserna togs in i jordabalken. Uppbyggnaden av bestämmelsen var densamma som . Men de personer som hyresgästen ansvarade för enligt den dåvarande lydelsen preciserades till någon som hör till hans husfolk eller gäster eller eljest av honom inrymts i lägenheten eller där utför arbete för hans räkning. När bestämmelsen sedan togs in i jordabalken ändrades ordet husfolk till hushåll. Även med den senare lydelsen omfattar bestämmelsen både familjemedlemmar och tjänstefolk (och , Hyreslagen. 8 uppl., 2006, s. 198). Bestämmelsen har sedan den infördes i 12 kap. jordabalken haft samma språkliga utformning. Den har också varit formellt tillämplig för både bostadslägenheter och lokaler. Slutligen finns det en bestämmelse om kvarlämnad egendom i nuvarande 12 kap. 27 § jordabalken. Där förekommer också ordet hushåll. Kvarlämnad egendom som lämnats av hyresgästen eller någon i hans eller hennes hushåll kan under vissa omständigheter tillfalla hyresvärden. överväganden om tillämpligheten för lokaler Frågan om bestämmelsens innebörd för lokaler aktualiserades i förslag till ny hyreslag (SOU 1991:86). Förslaget reglerade nämligen bostadslägenheter och lokaler i separata bestämmelser. I förslaget fanns för bostadslägenheter en bestämmelse om hyresgästens ansvar för skador på lägenheten som vållats av andra som bor i lägenheten, av hans gäster, av sådana som utför arbete för hans räkning i lägenheten eller av andra som han låter vara där, om de inte bara är där tillfälligt. I förslaget fanns även en bestämmelse Några frågor som uppdelningen i särskilda lagar har aktualiserat som innebar att hyresgästen skulle se till att samma personkrets inte utsatte närboende för störningar och att sundhet och gott skick bevarades. I motsvarande bestämmelser för lokaler hänvisades till vad som gällde för bostadslägenheter. Det angavs dock att det som föreskrevs i fråga om den som bor tillsammans med hyresgästen inte skulle tillämpas för lokaler. Av specialmotiveringen framgår att var av uppfattningen att förslaget i dessa delar inte innebar några sakliga ändringar (SOU 1991:86 s. 223). menade alltså att lokutionen höra till hyresgästens hushåll var detsamma som att bo i lägenheten tillsammans med hyresgästen, och att bestämmelsen i den delen inte var tillämplig för lokaler. Eftersom Hyreslagskommitténs förslag inte ledde till någon omarbetning av 12 kap. jordabalken, kom dock denna uppdelning beträffande bostadslägenheter och lokaler aldrig att genomföras i lagstiftningen. Begreppet hushåll bör inte användas för lokaler Oavsett om man använder det äldre begreppet husfolk eller det nyare hushåll, tar orden sikte på någon som bor eller vistas kontinuerligt i lägenheten och som det är rimligt att hyresgästen har viss tillsyn över. Om hyresgästen och medlemmarna i hans eller hennes hushåll har sin bostad i lägenheten är denna – under förutsättning att hyresgästen inte använder lägenheten i strid med ändamålet för upplåtelsen – i allmänhet inte att se som lokal. Det finns i och för sig en teoretisk möjlighet att någon har sin bostad i en lägenhet utan att den är att anse som en bostadslägenhet. Det ska då vara fråga om en blandad upplåtelse, där upplåtelsen som bostad är att se som en oväsentlig del. Om bostadsinslaget är så omfattande att såväl hyresgästen som medlemmarna av hans eller hennes hushåll har sin bostad där är det inte särskilt sannolikt att lägenheten skulle vara att anse som lokal. Det beror på att en lägenhet är att se som bostadslägenhet så snart den till en inte oväsentlig del används som bostad, 12 kap. 1 § tredje stycket jordabalken. Den nu beskrivna teoretiska möjligheten kan emellertid inte sägas ha en sådan praktisk betydelse att den motiverar särskilda bestämmelser om lokalhyresgästens ansvar för hushållsmedlemmar. Man kan därför i det följande bortse från den. Några frågor som uppdelningen i särskilda lagar har aktualiserat Man kan vidare tänka sig situationen att en lokalhyresgäst, utöver lokalen, också hyr en bostadslägenhet av samma eller någon annan hyresvärd. Och i denna bostadslägenhet kan det finnas medlemmar i hushållet. Någon av dem skulle sedan kunna vålla en skada i lokalen. Om den skadevållande hushållsmedlemmen av någon anledning vistas mer stadigvarande i lokalen täcks situationen av bestämmelsens övriga delar, dvs. att skadan vållats av någon som gästar hyresgästen eller som hyresgästen inrymt i lokalen. Frågan är då hur hyresgästens ansvar ser ut om en hushållsmedlem som inte kan anses gästa hyresgästen i lokalen och inte heller inrymts där skulle vålla skada i lokalen. Då skulle situationen alltså inte täckas av en bestämmelse som inte särskilt nämner medlemmar av hushållet. Vi kan emellertid inte se att det i den situationen skulle ha någon självständig betydelse att skadevållaren tillhör hyresgästens hushåll i bostadslägenheten. Det finns ingenting som talar för att hyresgästen enligt gällande rätt skulle ha ett mer vidsträckt skadeståndsansvar av just detta skäl än om skadan vållats av någon annan tillfällig besökare. Med andra ord skulle ordet hushåll om man ser regleringen i förhållande till lokalen inte vidgat ansvaret, utan i själva verket helt saknat betydelse i den beskrivna situationen. Samma resonemang kan föras beträffande hyresgästens skyldighet att se till att närboende inte orsakas störningar och att sundhet, ordning och gott skick bevaras inom fastigheten. Vi kan inte heller se att det är relevant att reglera situationen att medlemmar av hyresgästens hushåll varit bortresta när en skada uppkommit i lokalen. Detsamma gäller situationen i nuvarande 12 kap. 27 § jordabalken att medlemmar av hyresgästens hushåll har lämnat kvar egendom i en lokal som hyresgästen har lämnat. Vi föreslår således att man inte tar in begreppet hushåll i någon av de tidigare angivna bestämmelserna för lokaler, dvs. bestämmelserna om hyresgästens vårdplikt, om skyldigheten att underrätta om skador i lokalen och om kvarlämnad egendom. Det finns inte heller något begrepp som är att jämställa med hushåll för en lokalhyresgäst och som skulle kunna ersätta detta i lagtexten. Begreppen gästar och inrymt Avslutningsvis bör något sägas om begreppen gästar och inrymt. Det är inte helt klart vad dessa begrepp står för när det gäller lokaler. Några frågor som uppdelningen i särskilda lagar har aktualiserat Någon analys av deras innebörd för lokaler har inte gjorts i förarbetena. De kategorier av personer som är av störst praktisk betydelse när det gäller lokaler är anställda samt kunder, klienter och liknande. Emellertid framgår det varken av lagtexten eller av förarbetena hur de kategorierna förhåller sig till begreppen gästar och inrymt. Det finns inte heller någon praxis som klargör gränserna för lokalhyresgästens ansvar för skador i lokalen som vållats av personer som kan hänföras till dessa kategorier. När det gäller lokalhyresgästens vårdplikt och gränserna för skadeståndsansvaret kan det ha betydelse att lokalhyresgästen ibland har mindre möjlighet att råda över vem som vistas i lokalen än vad en bostadshyresgäst har beträffande sin lägenhet. Här kan exempelvis nämnas att affärslokaler, dit allmänheten har fritt tillträde under dess öppethållande, inte skyddas av bestämmelserna om olaga intrång (NJA 1995 s. 84). Uppgiften att närmare bestämma vilka kategorier av personer som lokalhyresgästen ansvarar för eller att precisera lokalhyresgästens skadeståndsansvar får sägas gå utöver det här utredningsuppdraget. Det går inte heller att säga att begreppen gästar och inrymt skulle sakna betydelse för lokaler. Därför menar vi att de tills vidare bör finnas kvar i lagtexten även för lokaler.