sou · GXB378 · 2009-09-29 00:00:00 — Utredningen frågade om någon incident hade kunnat undvikas med en permanent säkerhetskontroll (larmbåge) i entrén till domstolen. 7 av svaren () bekräftade att incidenter hade kunnat undvikas (62 svar, eller , hävdade motsatsen). Som exempel nämnde någon domstol att en del åhörare från olika typer av gäng sannolikt inte hade gått in i domstolen. Som stöd för detta anfördes att gängmedlemmar ibland undviker att gå in i rättssalen när särskild säkerhetskontroll arrangeras (varvid de i stället påstods uppträda störande i vänthallen). Ett par domstolar hänvisade till att man under sådana omständigheter hade kunnat undvika kniv- eller annat vapeninnehav (i det senare fallet var det av svaret att döma en civilklädd polisman som avsågs). Länsrätten i anförde att man hade haft två incidenter i vilka part hällt över sig brännbar vätska och med tändare i handen hotat att tända eld på sig. Samma domstol nämnde också att en part i samband med förhandling på ett sjukhus hade dragit fram skarpa knivar som förvarades under en jacka. I ett svar från en ordningsvakt vid framfördes att en man hade kommit in under en förhandling och lämnat en yxa till åklagaren i målet. Händelsen tycks ha inträffat , således inte som frågan avsåg, men har onekligen ett visst intresse. Om säkerhetspersonalens förebyggande effekt Utredningen frågade också om någon incident med inslag av våld och/eller hot hade kunnat undvikas om domstolen hade haft egen säkerhetspersonal (ordningsvakter). 10 av 66 svar () bekräftade att sådana incidenter hade kunnat undvikas. Ett par domstolar kunde peka på att en eventuell ordningsvakt skulle ha kunnat ingripa i ett par situationer med handgemäng mellan åhörare och aktörer respektive vid tumult i väntrum efter att hot framförts mot part/vittne. En tingsrätt framhöll att incidenter inte hade kunnat undvikas men att de möjligen hade kunnat hanteras utan polisens hjälp om ordningsvakt hade varit närvarande. Samma inställning till möjligheten att undvika incidenter uttrycktes i ett annat svar, i vilket dock tryggheten som följer med egen säkerhetspersonal lyftes fram som en positiv faktor. Någon tingsrätt som redan hade tillgång till ordningsvakt upplyste om att denne hade avvärjt 5–10 incidenter efter att ha ingripit på ett tidigt stadium gentemot stökiga personer på förhandlingar och i väntrummet, särskilt i samband med ungdomsmål. Vidare betonades att vittnen i väntrummet känt sig mer trygga med ordningsvakt i närheten. Även andra svar indikerade att befintliga ordningsvakter hade kylt ner situationer, kommit till rätta med ordningsstörande beteenden eller åtminstone haft en förebyggande effekt. Om incidenter som inte hade kunnat undvikas I en särskild fråga ombads domstolarna att ge exempel på incidenter som inte hade kunnat undvikas med en permanent säkerhetskontroll (larmbåge) i entrén till domstolen. frågan nämndes incidenter som innefattade eller utgjordes av bl.a. uppträdande av hotfull person i receptionsluckan, skadegörelse i häkteslokal, brev- och telefonhot mot personalen, brevlådesprängning, handgemäng, knytnävsslag, flyktförsök, stölder, föremål som inte hade kunnat upptäckas i larmbåge samt störande besökare som tilltalar och/eller hotar tilltalade, målsägande eller vittnen i väntrum eller rättssal. Om behovet av ett ändrat regelverk I enkäten ställdes också frågan huruvida det för domstolens del (underförstått den egna) finns ett behov av att utöka möjligheterna att besluta om säkerhetskontroll (och i förekommande fall, på vilket sätt). I 17 av svaren () var svaret att sådana utökade möjligheter behövs. 58 svar () gav ett nekande besked på frågan. En av de domstolar som ville ha ändringar till stånd framhöll att det är svårt att förutse när behovet finns samt att det finns mål i vilka domstolen inte får några indikationer från polis eller åklagare om behovet av säkerhetskontroll, som det utifrån domstolens egna erfarenheter är känt att ett beslut om säkerhetskontroll behöver tas, t.ex. vid relationsbrottslighet. En liknande inställning uttrycktes av en länsrätt, som framhöll att det vid de flesta förhandlingar inte finns något som tyder på ett behov av säkerhetskontroll, som erfarenheten visar att personer likväl haft med sig brännbara vätskor och knivar; en permanent kontroll skulle krävas för att undanröja riskerna, eftersom domstolen inte kan kräva att ytterkläder och väskor inte tas med in i förhandlingssalen. Ett par domstolar ansåg att det borde förekomma en generell säkerhetskontroll i domstolarna som inte grundade sig på ett faktiskt behov utan på att hantera eller förebygga potentiella risker. En hovrätt lyfte fram fördelarna med den vidgade handlingsfrihet som skulle uppnås, om allmän säkerhetskontroll hade kunnat hållas vid en lägre risknivå än vad som krävs . En annan hovrätt, som uttryckte att det finns ett generellt önskemål om att besökande passerar en larmbåge, pekade på att det då och då råder en spänd stämning vid förhandlingar och att det finns en trygghet i att veta att det inte finns vapen i salen. En på en tingsrätt i en större svensk stad förordade att lagen omformuleras så att endast en form av säkerhetskontroll – allmän säkerhetskontroll – finns att tillgå. Praktiska (lokalmässiga) skäl, anfördes, men också psykologiska: ingen skulle behöva känna sig utpekad om denna form av säkerhetskontroll används. Vidare framställdes önskemål om en uppmjukning av kriterierna för allmän säkerhetskontroll. En annan tingsrätt gav en beskrivning av en vardag i vilken det dyker upp en hel del fall där det föreligger en vag hotbild och där kriminalunderrättelsetjänstens riskbedömning inte ger särskilt mycket ledning. En permanent säkerhetskontroll skulle enligt tingsrätten bidra till att mindre kraft lades på funderingar om behovet av ett formellt beslut men skulle också medverka till en generellt tryggare miljö för domstolsanställda, parter och allmänhet. Tingsrätten framhöll att integritetsaspekterna fick anses väga lätt i sammanhanget men att det troligen skulle finnas ekonomiska problem med en sådan lösning. Ytterligare en variant på lagändring som framfördes i enkätsvaren var att allmän säkerhetskontroll skulle kunna få ske även när det (bara) kan befaras att det kan bli allmänt oroligt i väntrummet i samband med en förhandling (jfr nuvarande lydelse av 1 § andra stycket säkerhetskontrollagen). Bland de domstolar som inte såg något behov av regeländringar betonades att något behov av utökade möjligheter till säkerhetskontroll inte finns så länge samarbetet med polisen fungerar bra eller att säkerheten för personalen skulle kunna bättras genom byggandet av en ny säkerhetssal. En länsrätt som ställde sig tveksam till en utvidgning av möjligheterna att fatta beslut framhöll att det vore viktigare att kunna fatta beslut på ett enklare sätt. Behovet av obligatoriskt samråd med polisen ifrågasattes, dock med en reservation för att ett avskaffande av samrådet skulle förutsätta att domstolens egna ordningsvakter medgavs rätt att på egen hand genomföra säkerhetskontrollen. Möjligheten att genomföra säkerhetskontroller utan polisens medverkan lanserades f.ö. även av ytterligare någon domstol. Om praktiska problem med permanenta säkerhetskontroller Respondenterna tillfrågades också om det kunde finnas några praktiska problem eller nackdelar som kunde vara värda att uppmärksamma för det fall permanenta säkerhetskontroller skulle tillåtas. Många domstolar svarade av naturliga skäl att kostnaderna för ett sådant arrangemang skulle bli ett problem. Inte minst bemanningssituationen betonades. Andra frågor som lyftes fram var att domstolar som består av flera byggnader med förhandlingssalar skulle ställas inför särskilda problem, bl.a. genom att personalen skulle behöva passera larmbågarna . Bland övriga svar framkom att ett ändrat regelverk eventuellt skulle kräva en översyn av lokalernas beskaffenhet. Möjligheten att bygga någon form av inslussningslokal där kontrollerna kan genomföras lyftes fram av en domstol. En annan domstol framhöll att installation av larmbågar i kulturbyggnader, såsom t.ex. äldre tingshus, kunde kräva särskilda hänsyn. I vissa svar fästes uppmärksamhet på ett utökat behov av låsbara förvaringsboxar, garderober och eventuell receptionsfunktion (väcktes frågan om hur man undviker risken för bomber i inlåsta väskor). Flera av domstolarna pekade på tidsåtgången för säkerhetskontrollerna. Förhandlingarna påstods kunna ta i anspråk, om permanenta säkerhetskontroller genomförs. I svaren från ett par länsrätter uppmärksammades att det inte endast är parter som uppehåller sig i allmänhetens utrymme i samband med förhandlingar: till förvaltningsdomstolar kommer många för att lämna in skrivelser, för att tala med en handläggare i sitt mål eller för att allmänt fråga om saker, varvid det kunde tyckas vara integritetskränkande att först behöva genomgå en säkerhetskontroll. En av domstolarna betonade att eventuella möjligheter att göra undantag från säkerhetskontrollen för vissa kategorier kunde tänkas vålla problem i sig. Om samråd och informationsutbyte i säkerhetsfrågor Utredningen ville i enkäten slutligen ha svar på huruvida det förekommer någon form av permanent samråd, informationsutbyte eller annan samverkan mellan domstolen och andra inom rättsväsendet (dvs. polisen, och Kriminalvården) när det gäller säkerheten (se angående denna frågeställning även DV:s överväganden rörande samverkansfrågor i DV Rapport 2002:6 s. 64). I 46 av sammanlagt 76 svar () gavs bekräftelse på att ett sådant utbyte förekommer. I många av svaren angavs att det var just domstol (ibland flera lokala domstolar), polis (genom t.ex. länspolismästaren), (genom t.ex. chefsåklagaren) och Kriminalvården (genom person med chefsbefattning) som deltar. På vissa håll var det enbart de tre förstnämnda myndigheterna som hade ett regelbundet utbyte, medan det på andra orter var advokaterna i stället för Kriminalvården som involverades. (Även kriminalunderrättelsetjänsten [KUT], hyresnämnden och Kronofogden nämndes som aktörer i enstaka fall.) På andra ställen föreföll det som om samarbete och informationsutbyte huvudsakligen förekom inbördes mellan lokala domstolar. I hade ovanstående myndigheter, inklusive representanter för advokaterna, deltagit i ett säkerhetsprojekt med inriktning på domstolslokalerna i trakten. I och ingår tingsrätterna i regionala säkerhetsgrupper. Svaret från gav vid handen att det föreligger ett nätverk i vilket representanter för polis, åklagare, hovrätt, kammarrätt, länsrätt, tingsrätt samt Kronofogden ingår. I finns en säkerhetsgrupp med representanter för , Länsrätten i , Hovrätten för , polisen, , , , Kriminalvården, Kronofogden och Fastighetsaktiebolaget . Säkerhetsgruppen sammanträder minst . I andra konstellationer förekom samråd inte lika ofta som i , men av svaren att döma i vart fall en gång . Domstolar i vilka samarbetet uppenbarligen var mindre strukturerat hänvisade endast till att det förekom visst samråd e.d. i bl.a. säkerhetsfrågor. Några reserverade sig för att samrådet var behovsrelaterat och knutet till särskilda mål. I något svar framkom att det finns i förväg utnämnda kontaktpersoner i säkerhetsfrågor. Ett par av de domstolar som besvarat enkäten uttryckte önskemål om en ordning med regelbundet samråd. En äldre översikt över utländsk rätt finns i DV:s rapport tillträdesskydd till domstolslokaler (Rapport 1997:3). När rapporten skrevs saknades särskild lagstiftning om säkerhetskontroll i domstolar i samtliga de undersökta länderna (, , , , och ). Utredningen har inhämtat vissa kompletterande uppgifter. Av särskilt intresse är därvid tillkomsten och tillämpningen av Lag om säkerhetskontroller vid domstolar (1121/1999), som är föremål för en särskild redogörelse i avsnitt 6.2. Beträffande har utredningen från Domstolsstyrelsen fått information om att landet alltjämt saknar särskilda lagregler om säkerhetskontroll i domstol. Av lagstiftningen om rättegångsförfarandet (retsplejeloven) framgår att det är polisen som ska svara för säkerheten. Domstolen har också egen personal med säkerhetsfunktioner som dock inte är föremål för lagreglering. Domstolsstyrelsen arbetar f.n. med att anskaffa metalldetektorer till domstolarna, av samma slag som på flygplatser, att användas vid säkerhetskontroller. Varje enskild domstol ska få ta ställning till hur utrustningen ska användas. Domstolspersonalen ska utbildas för att kunna hantera utrustningen. Vidare ska ett samarbete ske med polisen, något som det dock ankommer på domstolen att ingå överenskommelser om. Det danska har tillsatt en arbetsgrupp som har i uppgift att överväga vilken den generella säkerhetsnivån i domstolarna bör vara. I gruppen ingår representanter för Domstolsstyrelsen, domarkåren, polisen och kriminalvården. Syftet är dock inte att arbetet, som avslutas , ska leda fram till lagstiftning. I arbetar man enligt uppgifter från Domstolsadministrasjonen (den administrativa överbyggnaden till de norska domstolarna) löpande med säkerhetsfrågor, som har fått hög prioritet. Särskilt domstolen (tinghuset) i har kommit långt i säkerhetsarbetet. Det är annars polisen som är bärare av det traditionella säkerhetstänkandet. Domstolsoffentligheten är inte inskriven i grundlag. I stället finns bestämmelserna härom i regelverket för rättegångsförfarandet (se 124 § domstolloven). Någon särskild lagstiftning som gäller säkerhetskontroller i domstol finns ej. Likväl finns förutsättningar att vidta nödvändiga säkerhetsåtgärder i anslutning till domstolsförhandlingar. Det rättsliga stödet är, enligt Domstolsadministrasjonen, det faktum att domstolen själv råder över vilka som släpps in i byggnaden. I denna befogenhet ryms också möjligheten att avvisa besökare. I tillvaratas säkerheten i domstolarna av särskilda säkerhetstjänstemän (Officers, eller CSOs), som inte ingår i poliskåren utan vars befogenheter omgärdas av specifik lagstiftning. har beslut fattats om att de ska vara ett obligatoriskt inslag på samtliga domstolar. Av 2003 framgår bl.a. under vilka omständigheter säkerhetstjänstemännen har rätt att begära att personer lämnar ifrån sig föremål som anses kunna utgöra risker respektive att behålla föremål som överlämnats eller med tvång tagits i beslag från någon. En säkerhetstjänsteman får kroppsvisitera samtliga som befinner sig i, eller vill ta sig in i, domstolsbyggnaden samt undersöka föremål som sådana personer för med sig. Vidare får han eller hon utestänga, avlägsna och hålla tillbaka besökare, allt i syfte att domstolsarbetet ska kunna bedrivas utan störningar eller dröjsmål, att ordningen ska upprätthållas och att säkerheten för dem som vistas där ska värnas. Lagstiftningen medger därvid viss våldsanvändning, om detta visar sig nödvändigt. Särskilda regler finns också för säkerhetstjänstemännens utbildning (Officers [Designation] Regulations 2005). Enligt uppgift från () Security and Safety betonas i utbildningen att tjänstemännen har en viss handlingsfrihet – de behöver inte alltid ha rätt i sina antaganden men de måste ha rimliga skäl att tro att ett visst föremål kan utgöra ett hot för att få vidta åtgärder. Säkerhetstjänstemännen har till uppgift att sköta eventuella larmbågar (archway metal detectors). Larmbågar finns dock inte i alla domstolar; i förekommande fall genomförs kontrollerna i stället med metalldetektorer som säkerhetstjänstemännen bär i handen. Alla som besöker domstolen måste genomgå kontroll, utom domare och domstolspersonal med fotolegitimation samt uniformerad polis med särskilda legitimationshandlingar. I svarar Bundesjustizministerium på förbundsnivå för endast ett fåtal domstolar (Bundesgerichtshof, Bundesverwaltungsgericht, Bundesfinanzgerichtshof och Bundespatentgericht). Säkerheten i de många lokala domstolarna är således en delstatlig angelägenhet. Användningen av särskilda arrangemang vid inpasseringen, inklusive larmbågar (Sicherheitsschleuse), tycks där variera: det är de större domstolarna som uppges vara de i allmänhet bäst utrustade. Det finns domstolar på delstatsnivå där permanenta personkontroller genomförs med för ändamålet särskilt avdelad personal. Så- vitt utredningen har erfarit är det snarare tillgången på resurser än integritetshänsyn som avgör om säkerhetskontroller ska genomföras på regelbunden basis eller inte. inträffade ett flertal allvarliga attentat i tyska domstolar. En uppmärksammad incident ägde rum i en lokal domstol i , då två människor miste livet och ytterligare två skottskadades allvarligt i samband med en förhandling i en arvstvist. Enligt uppgift var larmbåge inte i bruk vid den aktuella domstolen. Delstaten justitieminister uttalade i anslutning till händelsen att det är viktigt att parter, advokater och domstolsmedarbetare känner sig säkra i domstolarna och att konsekvenser måste tas i tider av tilltagande våldsutövning i samhället, exempelvis genom ytterligare satsningar på larmbågar vid domstolsbyggnadernas ingångar. Så sent som blev en gravid målsägande knivmördad i en domstol i . skadades hennes make svårt. Dådet ägde rum mitt under en förhandling i ett mål om ärekränkning i vilket gärningsmannen var tilltalad. Säkerhetspersonal var på plats efter en dryg halvminut sedan domaren i målet utlöst överfallslarmet. Av uttalanden från domstolstjänstemän i media kunde slutsatsen dras att personkontroller i endast genomförs efter påpekanden eller tips om risker, något som inte varit aktuellt i målet i fråga. Utredningen har på plats kunnat konstatera att det i förekommer säkerhetskontroller med larmbågar på permanent basis vid ingången till domstolarna. När det gäller infördes, enligt vad utredningen inhämtat, inpasseringskontroll (larmbåge) i domstolarna i (bl.a. State Criminal Court) . Beslutet, som bereddes under , följde på ett bombattentat i en domstolsbyggnad i samband med en brottmålsrättegång mot de s.k. Weathermen. Erfarenheterna av denna ordning är enbart goda. Lagstiftning om säkerhetskontroller beslutades i (Lag om säkerhetskontroller vid domstolar [1121/1999]). Allmänna säkerhetskontroller hade genomförts på olika håll, utan lagstöd och i princip grundat på frivillighet, i samband med enstaka rättegångar. Vid hade man dock regelmässigt kontrollerat alla som besökt tingsrätten, dvs. i permanenta säkerhetskontroller, med undantag av dem som infunnit sig vid domstolen å tjänstens eller arbetets vägnar. Upprinnelsen var några incidenter , bl.a. en sprängd bomb i domstolen i i anslutning till behandlingen av ett testamentsärende. Vidare utbröt bråk mellan två mc-gäng vid en domstolsbyggnad . Säkerhetskontroller kan enligt lagen ordnas i syfte att sörja för säkerheten och trygga ordningen samt skydda egendom. Beslut om ordnande av säkerhetskontroll fattas av domstolen (i praktiken lagmannen) efter samråd med polisen. Även rättens ordförande kan fatta beslut om ordnande av säkerhetskontroll, om det är nödvändigt på grund av behandlingen av ett enskilt mål. Med andra ord är säkerhetskontroller inte något obligatoriskt inslag i de finländska domstolarna; tvärtom kräver ett sådant beslut i praktiken att justitieministeriet har beviljat anslag för sådana kontroller. är det endast de större domstolarna som har säkerhetskontroller. Vid en säkerhetskontroll kan personer som önskar tillträde till domstolslokalerna och personer som befinner sig där samt saker som de medför kontrolleras. Domstolen eller ordföranden beslutar om säkerhetskontrollens omfattning. För kontrollen gäller en princip om minsta olägenhet, vilket innebär att en säkerhetskontroll måste ordnas så att den inte medför onödig olägenhet för den som kontrolleras och så att den inte skadar egendom. En säkerhetskontroll kan utföras av en polisman eller av en anställd vid domstolen som har fått utbildning för uppgiften. kan även utse någon annan att fungera som säkerhetskontrollör; i det senare fallet är det alltså fråga om inköpta tjänster. En säkerhetskontrollör har rätt att – i första hand – med en metalldetektor eller någon annan liknande teknisk anordning kontrollera en person som önskar tillträde till eller befinner sig i domstolen samt saker som personen medför. Syftet ska vara att säkerställa att föremål eller ämnen inte medförs i den mån dessa kan äventyra säkerheten eller ordningen eller kan användas för att skada egendom. Säkerhetskontrollören har rätt att också på annat sätt än med en metalldetektor kontrollera saker som en person medför. Exempelvis kan genomlysningsapparater eller motsvarande användas för undersökning av medförda föremål. Om det finns grundad anledning att misstänka att en person medför ett sådant föremål eller ämne som avses ovan, enligt förarbetena exempelvis om en person uppträder hotfullt eller våldsamt eller som ett resultat av användningen av en metalldetektor, kan personen kroppsvisiteras för att föremålet eller ämnet skall kunna hittas. Otillåtna föremål eller ämnen som påträffas får fråntas den som fört dem med sig. De ska överlämnas till polisen eller, om det inte finns hinder enligt lag, återlämnas till personen i fråga när han eller hon avlägsnar sig från domstolen. – Om en person vägrar att underkasta sig en säkerhetskontrollåtgärd, kan säkerhetskontrollören avlägsna honom eller henne från domstolen. (En person har i och för sig rätt att vägra att delta i en säkerhetskontroll men en förutsättning för tillträde till en domstol blir ändå i praktiken att personen i fråga underkastar sig säkerhetskontroll.) I förarbetena till lagstiftningen (Regeringens proposition till med förslag till lag om säkerhetskontroller vid domstolar, RP 3/1999 rd) framhöll regeringen att säkerhetskontroller som ordnas vid domstolarna hade anknytning till ett flertal bestämmelser i den gällande regeringsformen, bl.a. sådana som garanterade ett skydd för den personliga integriteten (som i sin tur skyddade mot t.ex. kroppsvisitation) och för den personliga säkerheten samt för privatlivet (häri innefattas individens rätt att bestämma över sig själv och sin kropp). Vidare fanns i 16 § regeringsformen en föreskriven rätt för var och en att på ett tillbörligt sätt få sin sak behandlad av en domstol. Enligt regeringen fick den sistnämnda rättigheten anses förutsätta en skyldighet att sörja för säkerheten i fråga om dem som deltar i en rättegång. Härmed sammanhängde en särskild bestämmelse i regeringsformen om att offentligheten vid handläggningen ska tryggas i lag. Regeringen framhöll att huvud- principen är att rättegångar är offentliga, men bestämmelsen utgjorde inget hinder för att det genom lag föreskrevs om mindre undantag från den – allmänheten har i regel bl.a. rätt att följa behandlingen av ärenden vid en domstol, men rätten till inträde kan begränsas t.ex. av säkerhetsskäl. Regeringen anmärkte också att var och en är berättigad till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i människorättskonvention, vilket förutsätter att det sörjs för säkerheten för dem som deltar i rättegången. – , till vilket propositionen remitterades, anförde att det faktum att en person och de föremål han eller hon medför får kontrolleras med en metalldetektor eller på något annat i förslaget angivet sätt är problemfritt med tanke på skyddet för de grundläggande fri- och rättigheterna, eftersom intrånget i den personliga integriteten är mycket begränsat. Utskottet tillade bl.a. att kroppsvisitationsfullmakterna hänger samman med ambitionen att garantera säkerheten vid rättegångar och därmed bidrar till en större säkerhet för dem som befinner sig vid domstolen men också till att de grundläggande rättigheterna i (den då gällande) 16 § regeringsformen kunde tillgodoses för rättssäkerhetens vidkommande. Kroppsvisitationsbestämmelserna var följaktligen enligt utskottets åsikt förankrade i en acceptabel grund som måste anses särskilt vägande. Det krav på proportionalitet som gäller för begränsningar av grundläggande fri- och rättigheter var enligt utskottet uppfyllt.