sou · GXB322 · 2009-03-04 00:00:00 — Medan förutsättningarna för att odla vin av god kvalitet i är begränsade på grund av klimatet är de betydligt bättre för odling av bär och därmed tillverkning av vin på bär och frukter, cider m.m. I vilken utsträckning det förekommer är okänt. Antalet tillverkningstillstånd är litet, men sannolikt förekommer det en hel del husbehovstillverkning. Tillverkarna och LRF har framhållit att är det enda land inom EU som inte tillåter gårdsförsäljning. Som skäl för att tillåta sådan försäljning har man anfört i huvudsak följande. Gårdsförsäljning av vin m.m. skulle kunna bidra till en utveckling av landsbyg- Detaljhandel med starköl, vin och spritdrycker den och tillföra flera arbetstillfällen. Det skulle också kunna vara ett led i lanseringen av som matland. Eftersom tillverkningen är småskalig kan en gårdsförsäljning av alkoholprodukter sällan vara tillräcklig som ensam inkomstkälla, men bidra till inkomsterna främst genom turismen. Turister som besöker vinodlingar kan inte förstå att man inte får köpa en flaska att ta med sig eller ens smaka på vinet. Som framhållits i föregående avsnitt är det enda land inom EU som helt förbjuder försäljning av gårdsproducerade alkoholdrycker direkt till konsumenten. Då förutom är det enda landet inom EU som har ett detaljhandelsmonopol är det finska regelverket liksom landets mellanhavanden med Europeiska Kommissionen i denna fråga av särskilt intresse. Den finska alkohollagen trädde i kraft och innehåller följande regler beträffande detaljhandel. Alkoholbolaget (ALKO) har, med nedan angivna undantag, ensamrätt till detaljhandel med alkoholdrycker. Sådan handel med alkoholdrycker som tillverkats genom jäsning och som innehåller högst 4,7 volymprocent etylalkohol får bedrivas förutom av ALKO även av den som enligt villkor som Social- och hälsovårdsministeriet bestämmer och med tillstånd av tillståndsmyndigheten (Produkttillsynscentralen) har beviljats detaljhandelstillstånd. Detaljhandel med alkoholdrycker som framställts genom jäsning och som innehåller högst 13 volymprocent etylalkohol får utom av ALKO bedrivas av den som enligt villkor som Social- och hälsovårdsministeriet bestämmer och med tillstånd av tillsynsmyndigheten har beviljats tillstånd för framställning av den ifrågavarande produkten. Den som har beviljas tillstånd ska ha förutsättningar för verksamheten och besitta den tillförlitlighet som verksamheten kräver. Försäljningsstället ska ha ett lämpligt läge och effektiv övervakning vara möjlig. Undantaget från detaljhandelsmonopolet innebär att gårdsförsäljning av alkoholdrycker som framställts genom jäsning är tillåten under förutsättning att alkoholvolymen inte överstiger . Ett riksdagsförslag om att tillåta gårdsförsäljning även av produkter som innehåller upp till 22 volymprocent alkohol avstyrktes av Social- och hälsovårdsutskottet och av den ansvariga ministern med motiveringen bl.a. att sprit är billigt att framställa Detaljhandel med starköl, vin och spritdrycker och begärligt för ungdomar samt att en sådan försäljning skulle kunna äventyra monopolbolagets ställning. Gårdsförsäljning av starköl har aldrig aktualiserats beroende på att öl som håller upp till 4,7 volymprocent alkohol får säljas i vanliga livsmedelsbutiker. meddelade Social- och hälsovårdsministeriet ett beslut som innehåller bl.a. en definition på gårdsvin och råämnen. Enligt den ursprungliga formuleringen ska gårdsvin vara fruktvin som framställts enbart genom jäsning och 1.vars alkoholhalt är högst 13 volymprocent, 2.som producerats av tillverkare som i både rättsligt och ekonomiskt hänseende är oberoende av andra företag inom samma bransch och som tillverkar högst fruktvin, upptappat på kärl, 3.i fråga om vilket de bär och frukter som använts vid tillverkningen samt de aromgivande växtdelarna är till inhemsk, 4.vars råämnen till härstammar från tillståndshavarens egna odlingar eller från odlingar som han besitter, 5.vars organoleptiska egenskaper härstammar från de råämnen som använts vid framställningen eller från de smak- och aromämnen som uppstått ur dem vid jäsningen. utfärdade ministeriet ett beslut med anvisningar om försäljningsställen och försäljning. I detta sägs under rubriken allmänna villkor att tillstånd till detaljhandel kan beviljas endast tillverkare av gårdsvin och kvass (en dryck som på finska benämns sahti och som kan jämföras närmast med vårt Gotlandsdricke). Den ovannämnda lagstiftningen togs 1999 upp som ett ärende hos . I skrivelser ifrågasatte kommissionen genom Generaldirektoriatet om regeln om inhemskt råmaterial var förenlig med artikel 28 i EG-fördraget som förbjuder kvantitativa importrestriktioner mellan medlemsländerna samt förklarade att man inte fann något godtagbart skäl för att diskriminera liknande produkter från andra medlemsländer. Till följd av kommissionens invändningar ändrades författningen rörande benämningen gårdsvin 2007 så att definitionen under 3. lyder: Detaljhandel med starköl, vin och spritdrycker // i vars framställning använts bär och frukter samt aromgivande växtdelar vilka härstammar från en växtzon inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, vars karakteristiska drag genereras norr om den sextionde nordliga breddgraden. Allmänna villkor formulerades om enligt följande: tillstånd att bedriva detaljhandel som avses i 14 § 2 mom. alkohollagen kan beviljas endast en sådan tillverkare av gårdsvin eller kvass vars tillverknings- och försäljningsverksamhet kan anses sammanhänga med regionens landsbygdsnäringar. - Den som har tillverkningstillstånd för gårdsvin eller kvass kan ha detaljhandelstillstånd som berättigar till endast ett försäljningsställe. Ärendet är enligt uppgift från de finska myndigheterna ännu () inte avslutat hos kommissionen. fanns cirka 40 vingårdar spridda över landet, men med koncentration till den södra hälften. De produkter som säljs är viner gjorda på frukt - äpplen, päron, plommon - etc. - samt bär av olika slag, mest vinbär, men även t.ex. krusbär och körsbär. Även rabarbervin förekommer, ehuru rabarber varken är frukt eller bär. Däremot förekommer inte vin i vanlig bemärkelse, dvs. tillverkat av vindruvor eller druvsaft. Starkare drycker, som starkvin och likörer, tillverkas också på vissa vingårdar, men får inte säljas där. Däremot är avsmakning tillåten. Förutom på vingårdarna säljs fruktviner på ALKO, som har ett rikt sortiment av sådana. uppgick den totala detaljhandelsförsäljningen av fruktvin till 1 , varav endast var från gårdsförsäljning. Som jämförelse kan nämnas att detaljhandelsförsäljningen av vanliga viner, rött vitt, rosé, mousserande och , uppgick till cirka 50 . Gårdsproduktionen och försäljningen av vin anses vara ett stöd för jordbruket som komplement till annan verksamhet. Tillverkningskostnaderna för småskalig produktion är höga och vinerna blir därför jämförelsevis dyra. Så gott som alla vingårdar bedriver annan jordbruksverksamhet. En del har också servering, konferensanläggningar och liknande. Butikerna inspekteras regelbundet av Produkttillsynscentralen. Några problem med onyktra kunder eller försäljning till ungdomar har man inte haft i anslutning till gårdsförsäljning och inte heller anser man att alkoholkonsumtionen i sin helhet har ökat på grund av denna. Detaljhandel med starköl, vin och spritdrycker Utredningens bedömning: Försäljning av starköl, vin, spritdrycker direkt från tillverkaren bör inte tillåtas då det inte är förenligt med Systembolagets monopolställning. Sådan försäljning av starköl och spritdryck skulle dessutom vara olämpligt från alkoholpolitisk synpunkt. Vad först gäller de alkoholpolitiska kontra de näringspolitiska aspekterna gör utredningen följande överväganden. Att tillåta försäljning av spritdrycker direkt från producenten vore riskabelt från nykterhetssynpunkt. Spritdrycker av enklare slag är jämförelsevis billigt att tillverka och det är möjligt att produkterna prismässigt skulle kunna konkurrera med produkter och den sammanlagda alkoholkonsumtionen öka. Vidare är billiga spritdrycker särskilt begärliga för ungdomar. Åtskilliga i tillverkade spritdrycker, främst välkända brännvinssorter, men även i ett par fall typiskt lokala produkter, saluförs på Systembolaget. Det är tveksamt om gårdsförsäljning av spritdrycker skulle innebära några större vinster för landsbygden, men även om så skulle vara fallet vill utredningen avstyrka detta från alkoholpolitisk synpunkt. Samma synpunkter gör sig delvis gällande beträffande starköl, även om det här handlar om en väsentligt lägre volymprocent alkohol. Uppkomsten av ett stort antal småbryggerier skulle sannolikt kunna bidra till landsbygdens försörjning, men det är troligt att det skulle locka ungdomar i en utsträckning som inte ter sig önskvärd. Försäljningen av s.k. mellanöl i livsmedelsbutikerna, som ägde rum och som ledde till ökat ungdomsfylleri, kan ses om ett avskräckande exempel, även om jämförelsen inte är helt adekvat. Beträffande vin, fruktvin och liknande som har högst 13-15 volymprocent alkohol kan inte samma argument anföras. Den småskaliga produktionen av vin medför att drycken blir så pass dyr att den prismässigt inte kan konkurrera med Systembolagets rikhaltiga utbud av varor. Även viner som görs på bär och frukt blir dyra och har svårt att konkurrera med vanligt vin. Beträffande såväl vin som fruktvin, cider och liknande skulle det vid gårdsförsäljning troligen bara bli fråga om inköp av någon enstaka flaska vid besök av turister. Detaljhandel med starköl, vin och spritdrycker tyder inte heller på det skulle uppstå några nykterhetsproblem eller leda till ökad totalkonsumtion. Däremot har det medfört ett visst tillskott till försörjningen i en jordbruksnäring som har behov av att utöka sin verksamhet för att vara ekonomisk bärkraftig. Detta skulle också, såsom LRF hävdar, kunna gälla för . Utredningen anser sammanfattningsvis att det redan av alkoholpolitiska skäl inte bör tillåtas gårdsförsäljning eller försäljning från annat tillverkningsställe av spritdryck och starköl medan det från denna synpunkt inte finns bärande skäl mot att tillåta gårdsförsäljning av vin, fruktvin, cider och liknande under förutsättning att volymen alkohol uppgår till högst och att det rör sig om småskalig produktion. Fråga är då hur saken ställer sig från EG-rättslig synpunkt. Att tillåta detaljhandelsförsäljning av alkoholdrycker direkt från tillverkningsstället innebär en inskränkning av Systembolagets ensamrätt till sådan försäljning. Detaljhandelsmonopolet är en hörnsten i den svenska alkoholpolitiken som har sanktionerats genom dom i Franzénmålet och det är, som inledningsvis framhållits, inte aktuellt att ifrågasätta detta. Det kan med skäl hävdas, inte minst mot bakgrunden av erfarenheterna från , att en avvikelse från monopolbolagets ensamrätt till försäljning av inhemskt producerade alkoholdrycker strider mot artikel 28 i EG-fördraget, som säger att kvantitativa importrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan ska vara förbjudna mellan medlemsstaterna. Följaktligen kan man, om skulle tillåta gårdsförsäljning utan att avveckla Systembolaget, utgå från att det skulle uppmärksammas av Europeiska Kommissionen och det är mycket osäkert hur man skulle ställa sig. Även om gårdsförsäljning kan accepteras i är de inskränkningar som gäller där sådana att de svårligen skulle kunna tillämpas i på motsvarande sätt. Vinodlingarna i är uteslutande belägna i de södra delarna av landet och detta gäller också en stor del av bär- och fruktodlingarna. Med hänsyn till vikten av att bevara Systembolagets monopolställning och mot bakgrund av de hittillsvarande erfarenheterna i finner utredningen inte att det är lämpligt att nu föreslå införandet av gårdsförsäljning i . Att tillåta provsmakning till allmänheten på tillverkningsställena skulle möjligen kunna bidra till att i någon mån tillgodose odlarnas önskemål. Det vore dock en påtaglig avvikelse från vad som annars Detaljhandel med starköl, vin och spritdrycker gäller och det är tveksamt om det skulle vara till någon större glädje annat än i de fall produkten finns att köpa i en närbelägen systembolagsbutik, vilket långt ifrån alltid är fallet. Utredningen har därför stannat för att inte föreslå att avsmakning ska bli tillåtet. Det förtjänar kanske dock att övervägas ytterligare i den fortsatta beredningen av förslaget. Detaljhandel med starköl, vin och spritdrycker 9 Detaljhandel med s.k. folköl I motsats till vad som gäller för spritdryck, vin och starköl krävs inte särskilt tillstånd för detaljhandel med öl som innehåller mer än 2,25 men högst 3,5 volymprocent alkohol, i dagligt tal kallat folköl. Detaljhandel med öl är tillåten bl.a. under villkor att verksamheten bedrivs i sådana lokaler eller andra utrymmen i byggnader eller transportmedel som är avsedda för stadigvarande verksamhet med livsmedel, är godkänd från hygienisk synpunkt och där det bedrivs försäljning av matvaror. Även detaljhandelsbolaget får sälja öl. Den som bedriver detaljhandel med öl ska senast när verksamheten påbörjas anmäla denna hos den kommun där försäljningen sker. Anmälan ska göras av behörig företrädare för det företag som driver verksamheten. Varje företag som bedriver detaljhandel med öl är skyldigt att utöva särskild tillsyn (egentillsyn) över försäljningen. För denna egentillsyn ska företaget ta fram och tillämpa ett för verksamheten lämpligt program (5 kap. 6 § AL). Vid detaljhandel med öl, får varor inte säljas eller annars lämnas ut till den som inte har fyllt . Den som lämnar ut sådan dryck ska förvissa sig om att mottagaren har uppnått föreskriven ålder. I lagens förarbeten sägs att om det föreligger tveksamhet beträffande en kunds ålder, ska legitimation begäras och försäljning vägras om legitimation inte lämnas (3 kap. 8 § första stycket AL, prop. 1994/95:89, s. 90). Den allmänna bestämmelsen om att försäljning av drycker ska skötas på ett sådant sätt att skador i möjligaste mån förhindras gäller även vid detaljhandelsförsäljning av öl (3 kap. 4 § AL). Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet säljer eller utlämnar alkoholdrycker till någon som inte har uppnått föreskriven ålder döms för olovlig dryckeshantering till böter eller fängelse (10 kap. 7 § AL). Om brottet är ringa ska det inte dömas till straff (10 kap. 8 § AL). Detaljhandel med s.k. folköl Tillsynen över att bestämmelserna om åldersgränsen följs åvilar kommunerna och polismyndigheten. Den löpande tillsynen ankommer i första hand på kommunerna (8 kap. 1 § andra stycket AL). Kommunen får ta ut en avgift för sin tillsyn (7 kap. 13 § AL). Föranleder detaljhandel med öl olägenheter i fråga om ordning och nykterhet eller följs inte bestämmelserna i alkohollagen, får kommunen förbjuda den som bedriver försäljningen att fortsätta verksamheten eller meddela denne varning. Förbud meddelas för av sex eller, vid upprepad eller allvarlig försummelse, . Det kan inskränkas till att avse vissa tider eller vissa närmare angivna omständigheter (7 kap. 21 § AL). Enligt utredningens direktiv ska frågan om förutsättningarna för att bedriva detaljhandel med öl analyseras och utredas. För att få till stånd en bättre ålderskontroll vid försäljning av öl ska utredaren överväga om det bör införas en tillståndsplikt för sådan försäljning med åtföljande sanktionsmöjligheter. var antalet försäljningsställen för folköl cirka 13 000. har antalet minskat och 2007 beräknades antalet till 8 300. En förklaring till den kraftiga minskningen kan vara den nedgång av antalet livsmedelsbutiker som skett från slutet av 1980- talet. Minskningen kan även också delvis bero på att vissa handlare valt att upphöra med försäljning av folköl till följd av de ändringar som gjordes 2001 då anmälningsplikten infördes och kommunerna fick rätt att ta ut en tillsynsavgift direkt av handlaren. fick 2002 regeringens uppdrag att närmare följa utvecklingen av folkölsförsäljning till ungdomar och att utvärdera tillämpningen och effekterna av alkohollagens bestämmelser när det gäller folköl. Uppdraget redovisades i rapporten och ungdomar. FHI anför i sin rapport att följande bör gälla för egentillsynsprogrammet. I ett dokument ska bl.a. beskrivas vilka rutiner som ska tillämpas vid försäljning av folköl för att minimera antalet överträdelser av försäljningsbestämmelserna. Programmet ska utgöra ett instrument för Detaljhandel med s.k. folköl handlaren att säkerställa att försäljningsreglerna följs samt att förhindra att det uppstår olägenheter i samband med ölförsäljningen. Det bör också finnas en beredskap för att vidta åtgärder i det fall bestämmelserna inte följs eller då olägenheter uppstått. Vilka åtgärder det är bör framgå av programmet. Särskild vikt bör läggas på ålderskontrollen och risken för langning. Såväl företagaren som samtliga anställda som har kassaarbete ska ha kunskap om försäljningsreglerna och om varför de finns. Handlaren ska vara medveten om att försäljningsförbud kan meddelas enligt 7 kap. 21 § alkohollagen. Han ska också informera personalen om deras personliga ansvar enligt 3 kap. 8 § och 10 kap. 7 § alkohollagen. I programmet bör företagaren ange hur kunskap om försäljningsreglerna förmedlas till de anställda och hur ofta en repetition av reglerna bör göras. Det kan vara lämpligt att regelbundet och i vart fall ha en genomgång av regelverket. Vad gäller nyanställda bör företagaren informera dessa om reglerna innan de påbörjar kassaarbete. Företagaren bör också dokumentera när nyanställda informerats om försäljningsreglerna samt om butikens rutiner. Det bör finnas minst en försäljningsansvarig i varje butik som bedriver detaljhandel med öl. Denne bör finnas tillgänglig när ölförsäljning bedrivs. Försäljningsansvarig bör ha fyllt och vara mogen och lämpad för uppgiften. Om försäljningsbestämmelserna trots allt inte efterlevs ska handlaren vidta åtgärder för att förbättra rutinerna. Av programmet bör framgå vilka åtgärder denne avser att vidtaga. FHI har i allmänt råd angett att vid detaljhandel med eller servering av alkoholdrycker bör, om en köpares ålder inte är känd och den kan antas understiga , krävas att köparen legitimerar sig med en SIS-godkänd legitimation. , , genomförde en stor folkölskontroll, Fett ölköp, i . Av de 92 butiker som kontrollerades sålde 41 öl till minderåriga. Totalt har 418 kontroller genomförts (UNF, Förbundsstyrelsens verksamhetsberättelse ). De stora livsmedelskedjorna genomför var för sig nationella ålderskontroller vid köp av öl och cigaretter. Provköpen visade att de svenska butikerna trots kritik inte hade blivit bättre på att sköta ålderskontrollerna vid köp av tobak, spel och folköl. av butikerna kontrollerade åldern på ett tillfredsställande sätt (ICA Årsredovisning 2006). Detaljhandel med s.k. folköl SOU 2009:22 I FHI:s länsrapport uppges att i de 162 kommuner som lämnat uppgifter har endast hälften av alla försäljningsställen för folköl fått tillsynsbesök . Detta är en försämring i förhållande till då de svarande kommunerna uppgett att av försäljningsställena besöktes . Uppgifter om antalet besökta detaljhandlare har lämnats av 175 kommuner och uppgifter om egenkontrollprogram hos de detaljhandlare som besökts har lämnats av 162 kommuner. De senare uppgifterna visar att endast drygt hälften av de besökta detaljhandlarna tillämpade program för egenkontroll. utfärdades varning i 60 fall och 5 försäljningsställen meddelades förbud. var motsvarande siffror 90 varningar och knappt 10 förbud. Undersökningar av ungdomars alkoholkonsumtion i visar att bruket av folköl minskat , både mätt i antalet liter och som andel av den totala konsumtionen. , , genomför en undersökning av skolelevers drogvanor (se vidare avsnitt 6.4.3). I den senaste rapporten (CAN:s rapport nr 108, Skolelevers drogvanor 2007) visar undersökningar bl.a. att av eleverna i årskurs 9 konsumerade av pojkarna och av flickorna folköl. Folköl har emellertid stått för en mindre del av den totala alkoholkonsumtionen. Det är enligt undersökningen ytterst ovanligt att man inköpt alkoholdrycken själv, vilket tyder på att kontrollen i detaljhandeln fungerar för dessa ålderskategorier. I särklass vanligast - och det gäller alla former av alkoholdrycker - är man får tag i dem via kompisar eller kompisars syskon. I gymnasiets årskurs 2 hade själva inhandlat folköl. Även i denna grupp fick man vanligen tag i alkohol genom kamrater eller syskon till kamrater. I rapporten uppges vidare att det kan antas att möjligheten att själv köpa folköl är större än att själv köpa starköl, vin eller sprit, trots att eleverna inte uppnått den tillåtna åldern för någotdera. Av eleverna undersökning var det av pojkarna och en procent av flickorna som svarade att de vanligtvis köper folköl själva. Det är en klar minskning jämfört (1995 var siffrorna ). Detaljhandel med s.k. folköl Folkölsförsäljningen har utretts och diskuterats vid ett flertal tillfällen. Enligt lagen (1977:293) om handel med drycker (LHD) fick detaljhandel med folköl endast bedrivas om tillstånd utfärdats. Den viktigaste förutsättningen för tillstånd var att lokalen var godkänd för hantering av livsmedel och att försäljningen till mer än hälften omfattade livsmedel i ett någorlunda brett sortiment. Tillståndsprövningen skedde hos och handläggningen av dessa ärenden beräknades svara för av länsstyrelsernas arbete med LHD. Det var ovanligt att ansökningar om öltillstånd avslogs om lokalen var godkänd för försäljning av livsmedel. Ansökningar om tillstånd för folköl prövades ofta summariskt och tillsyn förekom nästan aldrig. Mot denna bakgrund fann regeringen att meningen med att behålla tillståndsplikten för handel med folköl kunde ifrågasättas och att ett slopande av tillståndsplikten för denna handel inte i sig skulle medföra ordnings- eller nykterhetsproblem (prop. 1994/95:89, s. 73). Anmälningsplikten i 5 kap. 6 § alkohollagen infördes , som kommunerna gavs rätt att ta ut en avgift för tillsynen. Regeringen anförde därvid att kommunen på så sätt skulle få kännedom om de näringsidkare som inom dess gränser säljer eller serverar folköl och därigenom kunna utöva tillsyn (prop. 2000/01:97). Man hade övervägt att återinföra den tidigare gällande tillståndsplikten. Regeringen ställde sig emellertid tveksam till i vad mån ålderskontrollen skulle förbättras om tillståndsplikten återinfördes eftersom det inte fanns något belägg för att åldersgränsen hade respekterats bättre tidigare. Ett återinförande av tillståndsplikten riskerade att bli ett slag i luften och medföra ökad byråkrati ansåg man (bet. 2004/05:SoU9). Det ansvariga statsrådet har i på en fråga angående ålderskontroll vid alkoholinköp i dagligvaruhandeln anfört bl.a. att de åtgärder regeringen övervägde för att få till stånd en bättre fungerande ålderskontroll skulle presenteras i proposition om en ny nationell handlingsplan för att förebygga alkoholskador (Fråga 2004/05:942). Med anledning av ett tjugotal motionsyrkanden tillkännagav socialutskottet som sin mening att regeringen borde återkomma till med förslag i frågan. 2004/05:SoU9). Ärendet har ännu inte föranlett någon åtgärd. Detaljhandel med s.k. folköl 2005/06:30, Nationella alkohol- och narkotikahandlingsplaner s. 48, anförs att insatserna måste skärpas för att upprätthålla åldersgränser för inköp av folköl. I planen sägs bl.a. att folköl som säljs till ungdomar förstärker alkoholproblemen främst bland yngre tonåringar. Kommuner och handlare måste gemensamt vidta skärpta åtgärder mot försäljningen av folköl till minderåriga. anförde i sitt betänkande (SOU 2005:25) att man, vid bedömningen av vilka förslag som kan anses påkallade för att komma till rätta med ungdomars konsumtion av folköl, måste väga dessa mot omfattningen av denna konsumtion och de olika sätt varpå drycken anskaffas. Detta innebar, påpekade utredningen, att man måste beakta att ungdomarna i större utsträckning dricker andra alkoholdrycker än folköl och att förslaget om åtgärder mot butikernas bristande ålderskontroll endast kan påverka en mycket liten del av de underårigas konsumtion.