sou · GXB341 · 2009-05-04 00:00:00 — I paragrafens andra stycke införs ett förtydligande angående på vilket sätt en av förordnad ersättare ska utföra sitt uppdrag. Ändringen i paragrafens andra stycke motsvaras i sak av ändringen i 15 kap. 2 § LBF. Se kommentaren till nämnda bestäm- melse. I övrigt är ändringarna språkliga. Paragrafen är ny. I bestämmelsen ges en rätt att, i stället för att återkalla fondbolagets tillstånd, utse styrelse- ledamöter eller en verkställande direktör då sådana befattningar är vakanta. Bestämmelsens innehåll motsvaras av bl.a. den likaledes nyinförda paragrafen 15 kap 2 a § i lagen om bank- och finansieringsrörelse. Se kommentaren till nämnda bestämmelse. Paragrafen reglerar straffavgifternas nivåer. Ändringarna i bestämmelsen motsvaras i sak av de av ändringar som införts i bl.a. 15 kap. 8 § LBF. Se kommentaren till nämnda bestämmelse. Övriga ändringar är språkliga. 14.10Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:927) om bank- och finansieringsrörelse Paragrafens innehåll är nytt och paragrafens tidigare innehåll flyttas till 5 §. I bestämmelsen införs som ett övergripande krav för kreditinstitutets verksamhet att dess system för hantering av uppgifter om insättare och deras insättningar ska vara sådana att man utan dröjsmål ur systemen ska kunna hämta en fullständig och tillförlitlig förteckning över institutets samtliga insättare och deras insättningar. Tillgängligheten och tillförlitligheten måste alltid garanteras, oavsett i vilken form registret förs, vilket självfallet vanligen kommer att ske i dataform. Det kan dock inte uteslutas att andra former för register- och uppgiftshållande kan förekomma. Även sådana system måste uppfylla kraven på tillgängliga förteckningar och full tillförlitlighet. Närmare föreskrifter om hur kontrollen av dessa system ska ske bör kunna utfärdas i föreskriftsform. Vid inledandet av bolagets verksamhet kommer det rimligen att krävas ett intyg från revisor om att institutets system uppfyller kraven. Detta intyg får ges in till tillsynsmyndigheten. Kontrollen får sedan under verksamheten ske löpande. Motsvarande krav på systemen för att hantera denna typ av information har införts i 2 kap. 17 § lagen om investeringsfonder och 8 kap. 36 § lagen om värdepappers- marknaden. Se kommentaren till nämnda bestämmelser. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 6.3.6. 5–8 §§ Eftersom det i kapitlet införs en ny 4 § förskjuts beteckningarna på tidigare 4–7 §§ till att bli 5–8 §§. Paragraferna har inte ändrats på annat sätt. Det införs i stället gemensamma regler om likvidation i 15 kap. 4 §, med en utökad möjlighet för institutet att driva annan verksamhet, försåvitt det kan ske utan men för insättarnas, de övriga fordringsägarnas eller det allmännas intressen. Se vidare kommentaren till 15 kap. 4 §. I första stycket har hänvisningen till den upphävda 31 § tagits bort och i ett nytt andra stycke hänvisas i stället till likvidations- regleringen i 15 kap. 4 §. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 8.4. I paragrafen har hänvisningen till 10 kap. 31, 33 och 34 §§ tagits bort. 10 kap. 31 § har upphävts. Genom ändringen görs även 33 § och 34 § tillämplig för kreditmarknadsbolagen. Det innebär att det även för kreditmarknadsbolagen uppkommer en likvidationsplikt efter det att ett beslut att återkalla bolagets tillstånd meddelats och att begränsningar gäller avseende återupptagandet av den tillståndspliktiga verksamheten. Eftersom 10 kap. 33 § också ska gälla för kreditmarknadsbolag öppnas för dessa verksamheter en ventil för att undvika likvidation och i stället driva annan verksamhet, enligt de regler som föreskrivs i 15 kap. 4 §, som 10 kap. 33 § hänvisar till. I övrigt är ändringarna i paragrafen språkliga. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 8.4. I paragrafen införs ett nytt andra stycke, i vilket en hänvisning till de gemensamma likvidationsreglerna i 15 kap. 4 § görs, eftersom kreditmarknadsföreningarna också omfattas av likvidationsplikt efter tillståndsåterkallelse samt den utökade möjligheten till att driva annan verksamhet, under de förutsättningar som anges i 15 kap. 4 §. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 8.4. I första stycket förtydligas att tillsynen av ett kreditinstitut och ett sådant utländskt kreditinstitut som inrättat filial enligt 4 kap. 4 § omfattar även tiden efter det att ett tillstånd återkallats till dess den verksamhet som omfattas av det återkallade tillståndet avvecklats. Förtydligandet innebär att även om tillståndet återkallats och institutet därmed inte längre uppfyller legaldefinitionen för kreditinstitut ska tillsyn kunna utövas av intill dess den tillståndspliktiga verksamheten avvecklas, antingen genom likvidation eller på annat sätt, under de förutsättningar som medges i 15 kap. 4 §. Se vidare kommentaren till nämnda bestämmelse. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 8.6. Liknande förtydliganden om tillsynens omfattning införs för värdepappersföretag, fondbolag, försäkringsbolag och försäkrings- förmedlare. Genom ändringarna i paragrafen införs en möjlighet för att förordna en särskild granskare med uppgift att granska institutet. I första stycket införs möjligheten att förordna en eller flera granskare. Det anges särskilt att granskaren ska ha till uppgift att granska kreditinstitutet i ett visst avseende. Uppgiften måste alltså vara definierad och avgränsad. Som framgår tidigare i betänkandet kommer det att röra sig om sådana uppgifter som inte kan åläggas revisorn i dennes uppdrag och där inte inom sin ordinarie tillsyn har rätt sakkunskap. I andra stycket införs motsvarande rätt till skäligt arvode för den särskilde granskaren som den rätt som tillkommer en förordnad revisor. I tredje stycket anges att liksom vad som gäller för den förordnade revisorn ska den särskilde granskaren följa de av utfärdade instruktionerna. I övrigt är ändringarna språkliga. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 6.4.2. Motsvarande bestämmelser har införts i lagen om under- stödsföreningar, försäkringsrörelselagen, lagen om investerings- fonder, lagen om försäkringsförmedling och lagen om värde- pappersmarknaden. Genom ändringarna i första stycket upphävs skyldighet att vid ett kreditinstituts konkurs tillsätta ett allmänt ombud. Skyldigheten ersätts med en möjlighet att tillsätta ett allmänt ombud. Genom ändringen understryks att det inte alltid kan anses finnas något behov av ett allmänt ombud. I ett nytt andra stycke anges att det allmänna ombudet har rätt att i ett särskilt yttrande i förvaltarberättelsen redogöra för hur det allmännas intressen har beaktats i förvaltningen. Finans- inspektionen får i de fall där inspektionen ansett det föreligga ett behov att förordna ett allmänt ombud precisera ombudets uppdrag. De övriga förändringarna i paragrafen är språkliga och redaktionella och sker delvis till följd av att det införs ett nytt stycke i paragrafen. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 6.8. Bestämmelsen gäller handlingsmöjligheter om styrelseledamöter eller verkställande direktör inte uppfyller kraven i 3 kap. 2 § 4. I andra stycket föreskrivs möjligheten för inspektionen att i stället för att återkalla kreditinstitutets tillstånd förordna en ersättare för en icke lämplig styrelseledamot eller verkställande direktör. Genom den föreslagna ändringen införs i stycket ett förtydligande av ersättarens uppdrag, nämligen att denne ska utföra sitt uppdrag oberoende av inspektionen och för institutets bästa. Som ett sätt att närmare uttolka vad som kan förstås som bolagets bästa kan nämnas möjligheten att ta vägledning av 6 kap. LBF. I kapitlet ställs upp ett allmänt krav på sundhet i verksamheten, med särskilt angivande av parametrar som soliditet och likviditet, riskhantering, intern kontroll, system för uppgifter om insättare och deras insättningar, samt genomlysning. För andra typer av rörelser finns motsvarande regleringar. Ersättarens uppdrag gäller till dess institutet har utsett en ny styrelseledamot eller verkställande direktör. De övriga ändringarna i paragrafen är språkliga. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 6.7.3 och 6.7.4. Paragrafen är ny. Genom bestämmelsens första stycke förtydligas skyldigheten för att återkalla ett kreditinstituts tillstånd vid vakanser i styrelsen eller då verkställande direktör saknas och då kreditinstitutet trots påtalande från inspektionen inte åtgärdat bristen inom en viss bestämd tid. I andra stycket anges en möjlighet för att i stället för att återkalla tillståndet enligt första stycket, utse styrelseledamöter eller verkställande direktör. I stycket anges vidare att dessa ska utföra sina uppdrag oberoende av inspektionen och för kreditinstitutets bästa. Liksom vad gäller ersättare enligt 2 § gäller förordnandet till dess institutet har utsett nya ledamöter eller en ny verkställande direktör. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 6.7.3 och 6.7.4. I första stycket införs en likvidationsplikt för kreditinstitut som fått sitt verksamhetstillstånd återkallas. Likvidationsplikten gäller kreditinstitut. Enda undantaget är sparbanker, enligt bestämmelsens sista stycke. I andra stycket införs ett undantag från den i första stycket angivna huvudregeln, nämligen att låta avveckling av den tillståndspliktiga verksamheten ske utan att kreditinstitutet försätts i likvidation. Regeln innebär att undantag från likvidation ska kunna bli aktuellt i fler situationer än vad som är möjligt i fråga om bankaktiebolag, vilka enbart kan övergå till att bedriva annan tillståndspliktig verksamhet. Undantag ska få medges om verksamheten för vilken tillståndet återkallats kan avvecklas utanför likvidation utan men för insättares och andra fordringsägares eller det allmännas intresse – och härmed även menat insättares – intressen. Det är som avgör om undantag ska medges. Vid övervägandet ska göra en helhetsbedömning av företagets finansiella ställning, organisatoriska struktur samt andra omständigheter som bedömer kan vara relevanta för möjligheterna att genomföra en avveckling som kan ske utan problem. Likvidationsplikt gäller för sparbanker. För dessa kan något undantag inte medges, utan för sådana banker gäller reglerna i sparbankslagen. I lagen om medlemsbanker införs en hänvisning till denna paragraf, vilket möjliggör en fortsatt verksamhet i större utsträckning än vad som varit möjligt. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 8.4. I paragrafen regleras straffavgifter. Redaktionellt har innehållet i första och andra stycket bytt plats. Förändringen i sak innebär att taket för straffavgiften höjs och den procentuella begränsningen sänks, som det alltid sätts en miniminivå för utdömda straffavgifter. I första stycket anges att straffavgiften ska fastställas till högst av försäkringsbolagets genomsnittliga omsättning de tre närmast föregående räkenskapsåren, med en specialregel för yngre verksamheter. I beslutet ska straffavgiften anges med ett nominellt belopp. I andra stycket anges de nominella begränsningarna för avgiften. Straffavgiftens storlek kan uppgå till mellan och . Även om företagets omsättning är så liten att man med en tillämpning av procentregeln inte kommer upp i minimibeloppet ska ändå dömas ut om en sådan avgift inte innebär att företaget därefter inte uppfyller kraven i 1 kap. 1 a § första stycket. Detta skulle kunna innebära att miniminivån i sällsynta undantagsfall skulle kunna understiga . I försäkringsrörelselagen, lagen om investeringsfonder, lagen om försäkringsförmedlare och lagen om värdepappersmarknaden införs motsvarande ändringar. Bestämmelsen behandlas i betänk- andets avsnitt 6.5.3 och 6.5.4. I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter. Bestämmelsen ändras i tredje punkten, som får tillägget att föreskrifter också kan meddelas avseende vilka åtgärder som ska vidtas för att uppfylla kraven på hur uppgifter om insättare och deras insättningar samt hur dessa kan verifieras, enligt den nya 6 kap. 4 §. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 6.3.6. 14.11Förslag till lag om ändring i lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet I paragrafen införs ett nytt andra stycke. De tidigare andra och tredje styckena förskjuts således och blir i stället tredje och fjärde styckena. Den ändring som införs i andra stycket innebär att en verksamhet kan komma att försättas i likvidation, om sådan inlåningsverksamhet som avses i lagen bedrivs utan att vara registrerad och den som förelagts upphöra med verksamheten inte följer föreläggandet. I föreläggandet måste anges att likvidation kan bli konsekvensen om föreläggandet inte följs. Ändringen motsvarar likvidationsregeln i 15 kap. 19 § LBF. Övriga ändringar i paragrafen är språkliga. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 6.6. 14.12Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:405) om försäkringsförmedling I paragrafen införs ett nytt andra stycke som tydliggör att tillsyn av försäkringsförmedlaren fortsätter till dess verksamheten avslutas. Det saknas möjlighet att undvika likvidation och driva annan verksamhet. Bestämmelsen behandlas i betänkandets avsnitt 8.5. ges genom ändringarna rätt att utse en särskild granskare hos försäkringsförmedlaren. Ändringarna motsvarar de ändringar som införts i bl.a. 13 kap. 9 § LBF. Se kommentaren till nämnda bestämmelse. I bestämmelsen behandlas straffavgifter. I sak är ändringarna desamma som gjorts i 15 kap. 8 § LBF. Se kommentaren till nämnda bestämmelse. 14.13Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar I paragrafens första stycke första punkt ändras en paragrafhänvisning till följd av att en bestämmelse i LBF fått ändrad beteckning. I stället för att hänvisa till 6 kap. 5 § LBF sker nu i stället en hänvisning till 6 kap. 6 § LBF. I första punkten ändras en paragrafhänvisning till följd av att en bestämmelse i LBF fått ändrad beteckning. I stället för att hänvisa till 6 kap. 5 § LBF sker nu i stället en hänvisning till 6 kap. 6 § LBF. I andra punkten ändras en paragrafhänvisning till följd av att en bestämmelse i LBF fått ändrad beteckning. I stället för att hänvisa till 6 kap. 5 § LBF sker nu i stället en hänvisning till 6 kap. 6 § LBF. I första punkten ändras en paragrafhänvisning till följd av att en bestämmelse i LBF fått ändrad beteckning. I stället för att hänvisa till 6 kap. 5 § LBF sker nu i stället en hänvisning till 6 kap. 6 § LBF. 14.14Förslaget till lag om ändring i lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden Ändringar införs i första stycket. Bestämmelsen behandlar hanteringsregler för sådana inlånade medel på konto som tas emot av värdepappersbolag och utländska företag. Ändringen innebär att det även för dessa medel införs ett krav på det system som hanterar kunderna och deras insättningar på motsvarande sätt som krävs enligt 6 kap. 4 § LBF. De inlånade medlen omfattas av insättningsgarantin och uppgifterna måste därför vara tillgängliga för garantimyndigheten på samma sätt som gäller för andra typer av institut och bolag som driver verksamhet som omfattas av insättningsgarantin. I 8 kap. 42 § 21 finns ett bemyndigande avseende hanteringen av medel på konto, som kan utnyttjas för att meddela närmare föreskrifter. Se vidare kommentaren till 6 kap. 4 § LBF. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.3.6. I paragrafen har ändringar gjorts i första stycket som tydliggör att tillsyn även omfattar sådana bolag och institut som fått tillståndet återkallat. Liknande ändringar har införts i bl.a. 13 kap. 2 § LBF. Se vidare kommentaren till nämnda bestämmelse. I bestämmelsen ges rätt att utöver att förordna revisorer också förordna särskilda granskare. Ändringarna motsvarar i sak de ändringar som införts bl.a. i 13 kap. 9 § LBF. Se kommentaren till nämnda bestämmelse. I paragrafens andra stycke införs ett förtydligande angående på vilket sätt en av förordnad ersättare ska utföra sitt uppdrag. Ändringen i paragrafens andra stycke motsvaras i sak av ändringen i 15 kap. 2 § LBF. Se kommentaren till nämnda bestämmelse. I övrigt är ändringarna språkliga. Paragrafen är ny. I bestämmelsen ges en rätt att, i stället för att förklara försäkringsbolagets koncession förverkad, utse styrelseledamöter eller en verkställande direktör då sådana befattningar är vakanta. Bestämmelsens innehåll motsvaras av den likaledes nyinförda paragrafen 15 kap 2 a § i lagen om bank- och finansieringsrörelse. Se kommentaren till nämnda bestämmelse. Paragrafen reglerar straffavgifternas nivåer. Ändringarna i bestämmelsen motsvaras i sak av de av ändringar som införts i bl.a. 15 kap. 8 § LBF. Se kommentaren till nämnda bestämmelse. Ersättning från insättningsgarantin, m.m. – en översyn av regelverket Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall se över vilka åtgärder som behöver vidtas för att ytterligare effektivisera regelverket för och tillsynen av institut som tar emot inlåning som omfattas av insättnings- garantisystemet för att målet om ett gott konsumentskydd och stabilitet inom det finansiella systemet bättre skall kunna uppnås. analysera om har det uppdrag och de befogenheter som behövs för att kunna ge information och lämna tillförlitliga förhandsuppgifter till insättare om vilka insättningar som omfattas av garantin och i övrigt kunna administrera garantin på ett ändamålsenligt sätt, analysera om det är dagen för beslut om ett instituts konkurs som är den lämpligaste tidpunkten för när insättningsgarantin skall kunna träda in, analysera om det behöver klarläggas vilka insättningar som omfattas av insättningsgarantin vid återkallelse av ett instituts verksamhetstillstånd, analysera om det finns skäl att ändra eller skärpa tillstånds- kraven för företag som vill bedriva inlåningsverksamhet som omfattas av insättningsgarantin, analysera om Finans- inspektionen har de befogenheter som krävs för att bedriva en fullgod tillsyn av institut som tar emot insättningar som omfattas av insättningsgarantin även när ett sådant institut fått sitt tillstånd återkallat, analysera om det finns skäl att införa ytterligare befogenheter för för att möjliggöra ingripanden i förvaltningen av ett kreditinstitut i ett tidigare skede än då institutet försatts i konkurs, analysera tillämpningen av bestämmelserna om handläggningen i domstol i mål som rör överklaganden av beslut om återkallelse av tillstånd för ett institut som tar emot insättningar som omfattas av insättningsgarantin och vid behov föreslå ändringar, analysera i vilken utsträckning de ändringar som föreslås beträffande insättningsgarantin även bör omfatta investerar- skyddet, utarbeta nödvändiga författningsförslag i de avseenden utre- daren kommer fram till att regelverket behöver ändras. Uppdraget skall redovisas . Insättningsgarantisystemet, som infördes genom lagen (1995:1571) om insättningsgaranti, omfattade inledningsvis kunders insättningar i banker och vissa värdepappersbolag samt, efter ansökan, motsvarande utländska företag med filial i . När lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse trädde i kraft gavs även kreditmarknadsföretag möjlighet att ta emot inlåning från allmänheten. I och med detta utsträcktes insättningsgarantin till att gälla även sådana företag. Målsättningen med insättningsgarantin är att bidra dels till konsumentskyddet genom att garantera allmänhetens insättningar upp till ett visst belopp, dels till stabilitet inom det finansiella systemet. Garantin syftar dock framför allt till att skydda enskilda och företags spar- och transaktionsmedel. Till grund för regleringen ligger och rådets direktiv /19/EG av om system för garanti av insättningar. Huvudkomponenterna i direktivet utgörs av en definition av vad som avses med insättning, regler om lägsta garanterade belopp och informationsbestämmelser. framgår att garantisystemet skall kunna betala ut ersättning till en insättare från den dag då antingen de behöriga myndigheterna eller en rättslig myndighet konstaterat att en insättning hos en bank eller annat kreditinstitut är indisponibel för insättaren. Den svenska insättningsgarantin innebär att kunders – såväl fysiska som juridiska personers – insättningar i banker, kreditmarknadsföretag och i vissa värdepappersbolag skyddas vid konkurs. Mot bakgrund av de svenska reglerna om obestånd valdes att endast en domstols beslut om att försätta ett institut i konkurs skall kunna leda till att garantisystemet får tas i anspråk. Enligt 2 § 3 lagen om insättningsgaranti definieras en insättning som omfattas av garantin som ett nominellt bestämt tillgodohavande som är tillgängligt för insättaren med kort varsel. Med uttrycket kort varsel avses insättningar på konton där uppsägningstiden inte överstiger en månad (prop. 1995/96:60 s. 55 f). Om insättaren har rätt att när som helst ta ut pengar mot en avgift, omfattas kontot under vissa förutsättningar också av garantin. Insättningar inom ramen för det individuella pensionssparandet omfattas inte av garantin. Ersättningen per kund och institut är maximalt inklusive upplupen ränta per den dag ersättnings- rätt inträder. Garantin finansieras genom avgifter från de som omfattas av insättningsgarantisystemet. Om ett institut inte fullgör sina skyldigheter enligt insättnings- garantilagen, skall underrätta Finans- inspektionen. Inspektionen kan då förelägga institutet att vidta rättelse och, om rättelse inte vidtagits från föreläggandet, besluta att garantin inte längre skall gälla för insättningar som görs hos institutet. De institut som omfattas av insättningsgarantisystemet är skyldiga att informera bl.a. om huruvida insättningar som görs hos institutet omfattas av garantin eller inte. Åsidosätts informationsplikten kan ingripande- möjligheterna i marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas. har till uppgift att handlägga frågor enligt lagen om insättningsgaranti och lagen (1999:158) om investerarskydd. Detta innebär i huvudsak att nämnden beslutar om de årliga avgifterna för systemet, förvaltar avgiftsmedlen, samarbetar med företrädare för utländska garantisystem samt hanterar ersättningsfall. Instituten är enligt insättningsgarantilagen skyldiga att lämna de uppgifter som behöver för att fastställa de avgifter som skall erläggas till nämnden. överlämnade betänkandet Reformerat system för insättningsgarantin (SOU 2005:16). Utredningen har gjort en bred översyn av insättningsgarantin och investerarskyddet. Översynen tar sikte främst på en framtida utformning av garantisystemet i termer av om systemen kan anpassas till de statliga garantiprinciperna eller om det bör styras av renodlade försäkringsprinciper. Systemets omfattning och utformning samt hur det skall prissättas är andra ämnen som behandlats av utredningen liksom frågor om verksamheternas organisation. för överlämnandet av utredningen hade inga ersättningsfall tagit insättnings- garantisystemet i anspråk. Däremot hanterade ett fall enligt investerarskyddet. Investerarskyddet infördes genom lagen (1999:158) om investerarskydd. Regleringen grundar sig på och rådets direktiv /9/EG av om system för ersättning till investerare. Investerarskyddet omfattar svenska banker, kreditmarknadsföretag och värdepappersbolag som utför investeringstjänster, som är tillståndspliktiga enligt lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, eller som innebär att värdepapper tas emot för förvaring eller att medel med redovisningsskyldighet tas emot. omfattas även fond- bolag som har tillstånd att tillhandahålla investeringstjänster av investerarskyddet. Liksom för insättningsgarantin kan utländska företag motsvarande de nu nämnda, med filial i , efter ansökan ansluta sig till investerarskyddet. Skyddet gäller för investerares finansiella instrument och likvida medel som handhas av ett institut i samband med tjänster som det utför. Skyddet omfattar alla investerare utom de institut som tillhör skyddet. Med investerare avses den som anlitat ett det skall utföra en investeringstjänst eller den för vars räkning tjänsten utförs.