sou · GWB358d6 · 2009-01-01 00:00:00 — Skälet till att lagstiftningstekniken med hänvisningar valdes var att det var oklart vad som avsågs med att skattebetalningslagen gäller vid redovisning och betalning av särskild inkomstskatt för utomlands bosatta. Det som ansågs tveksamt var om ordalydelsen redovisning och betalning omfattade skattebetalningslagens bestämmelser om omprövning och efterbeskattning (prop. 2004/05:19, s. 53). Skatteförfarandelagen ska gälla för skatt med vissa undantag, som t.ex. vägtrafikskatt. Tillämpningsområdet anges genom att de skatter som ska undantas räknas upp. Om SINK inte undantas kommer alltså skatteförfarandelagen att gälla vid uttag av särskild inkomstskatt. En sådan reglering skapar inga oklarheter om huruvida bestämmelserna om omprövning och efterbeskattning i skatteförfarandelagen gäller för beslut om särskild inkomstskatt. Med hänsyn till det nu sagda och till att det inte förefaller finnas några problem med att låta skatteförfarandelagen gälla för särskild inkomstskatt för utomlands bosatta undantas inte SINK från skatteförfarandelagens tillämpningsområde. Eftersom skatteförfarandelagen innehåller bestämmelser om skatteavdrag och ansvar för skatt när skatteavdrag inte har gjorts Författningskommentar – övriga lagar förs motsvarande bestämmelser i över till skatteförfarandelagen. Regelverken hänger nämligen ihop och det finns därför fördelar med att regleringen ges i en lag i stället för två. Beslut om skatt för en fysisk person ska redovisas och betalas enligt bestämmelser för att ta ut skatt enligt SINK ska i fortsättningen fattas enligt skatteförfarandelagen. I likhet med ska den skattskyldige redovisa och betala skatten om utbetalaren är hemmahörande i utlandet. Redovisningen och betalningen ska regleras i skatteförfarandelagen. Bestämmelsen i 17 § SINK ersätts därför av bestämmelser i 26 kap. skatteförfarandelagen om att den som själv ska betala särskild inomskatt ska lämna en särskild inkomstskattedeklaration. Bestämmelsen i 10 kap. 9 § SBL om att den som är skyldig att göra skatteavdrag för särskild inkomstskatt ska lämna skattedeklaration finns i 26 kap. 3 § skatteförfarandelagen. Slutligen förs bestämmelserna om återbetalning över till skatteförfarandelagen. Genom de ändringar som föreslås blir SINK en renodlat materiell lag, dvs. den kommer enbart att innehålla bestämmelser om vem som är skattskyldig, vilka inkomster som är skatteplitiga och skattesatsen. Förfarandet för uttag av särskild inkomstskatt regleras genom hänvisningar till skattebetalningslagen. Skattebetalningslagen ska dock upphävas och ersättas av bestämmelser i skatteförfarandelagen. Särskild inkomstskatt ska i fortsättningen tas ut enligt skatteförfarandelagen. Skatteförfarandelagen kommer till skillnad från skattebetalningsslagen att vara direkt tillämplig på särskild inkomstskatt för utomlands bosatta. sägs att termer och uttryck som används i skattebetalningslagen har samma betydelse och tillämpningsområde i denna lag, om inte annat anges eller framgår av sammanhanget. Termen beskattningsår används i 21 §. De ändringar som görs innebär dock att termen inte längre kommer att användas här. Vad som avses med beskattningsår behöver därför inte anges i förevarande paragraf. I stället anges i 3 kap. 4 § skatteförfarandelagen att med beskattningsår avses det kalenderår då ersättningen betalas ut. Enligt 1 kap. 6 § första stycket SBL avses med arbetsgivare den som betalar ut ersättning för arbete. Den definitionen förs inte Författningskommentar – övriga lagar över till skatteförfarandelagen. Eftersom termen arbetsgivare används i 5 kap. första stycket 12 samt 6 § första stycket 1 och 2 ges definitionen här. Med hänsyn till det nu sagda och till att det inte finns något behov av att ange att termer och uttryck som används i skatteförfarandelagen har samma betydelse i den här lagen ersätts inte den bestämmelse som hänvisar till termer och uttryck i skattebetalningslagen. Upphävandet av 8 § Den särskilda inkomstskatten ska i fortsättningen tas ut enligt skatteförfarandelagen. beslutar enligt 13 kap. 2 § skatteförfarandelagen om skatt för en fysisk person ska betalas och redovisas enligt bestämmelserna om särskild inkomstskatteredovisning. I beslutet ska anges om skatteavdrag ska göras för särskild inkomstskatt. Beslut om särskild inkomstskatteredovisning ligger alltså till grund för hur skatten ska redovisas och betalas och ersätter i det avseendet beslut enligt förevarande paragraf. Upphävandet av 9 § Bestämmelserna i 9 § första stycket om när en utbetalare ska göra skatteavdrag för särskild inkomstskatt (SINK-skatteavdrag) flyttas till 13 kap. 3 § skatteförfarandelagen. I 9 § andra stycket anges genom en hänvisning till skattebetalningslagen hur förmåner ska värderas vid beräkningen av underlaget för skatteavdrag för särskild inkomstskatt. En motsvarande bestämmelse finns i 13 kap. 4 § 3 skatteförfarandelagen. I fall där förmånernas andel av en ersättning är så stor att den kontanta ersättningen inte räcker för att betala skatten på hela den skattepliktiga ersättningen, ska enligt 9 § tredjes tycket utbetalaren betala skillnaden mellan den skatt som borde ha dragits av och den som har dragits av. Bestämmelsen fanns med i den ursprungliga lydelsen av SINK och har aldrig ändrats (prop. 19990/91:107, s. 37). Ursprungligen gällde att den som betalade ut skattepliktig ersättning var ansvarig för betalningen av särskild inkomstskatt. Den skattskyldig var endast betalningsskyldig om utbetalaren var hemmahörande i utlandet (prop. 1990/91:107, s. 36). Denna ursprungliga fördelning av betalningsskyldigheten är sannolikt skälet till en svensk utbetalare är skyldig att betala skatt som avdrag Författningskommentar – övriga lagar inte har kunnat göras för på grund av att den kontanta ersättningen var för låg. Betalningsskyldigheten för skattskyldiga utvidgades till att även omfatta ersättningar från svenska utbetalare. Som förutsättning för betalningsskyldigheten gäller att utbetalaren inte har gjort skatteavdrag eller inte har varit skyldig att göra skatteavdrag (prop. 2004/05:119, s. 51 och 52). Utbetalares betalningsskyldighet för skatteavdrag som inte har kunnat göras på grund av för låg kontant ersättning lämnades oförändrad. I 13 kap. 3 § skatteförfarandelagen anges under vilka förutsättningar en svensk utbetalare ska göra skatteavdrag för särskild inkomstskatt i stället för preliminär skatt. Som sägs i kommentaren till den paragrafen på verkar inte utbetalarens skyldighet att göra skatteavdrag och ansvar när något skatteavdrag inte görs mottagarens skattskyldighet. Mottagaren har nämligen i egenskap av skattskyldig alltid ett ansvar för att skatten betalas. En annan sak är att om utbetalaren gör ett korrekt skatteavdrag behöver mottagaren aldrig betala in någon skatt. Det innebär att i fall där skatteavdrag inte kan göras är det den skattskyldige som är skyldig att betala skatten. Detsamma gäller om utbetalaren inte gör något skatteavdrag, låt vara att i sådana fall är även utbetalaren skyldig att betala skattskyldig. Mot bakgrund av det nu sagda är det inte längre nödvändigt att utbetalaren är ansvarig för betalningen av skatt när ett fullt skatteavdrag inte kan göras på grund av att den kontanta ersättningen är för låg. Med hänsyn härtill och till att det är rimligare att den skattskyldige betalar skatten i sådana fall slopas bestämmelsen i 9 § tredje stycket. Någon motsvarighet till den tas alltså inte in i skattebetalningslagen. Upphävandet av 9 a och 9 c §§ Särskild inkomstskatt ska tas ut enligt skatteförfarandelagen. I 59 kap. 2–6 §§ skatteförfarandelagen finns bestämmelser om ansvar för skatt när skattavdrag inte har gjorts. Bestämmelserna reglerar inte enbart ansvaret utan även en utbetalares regressrätt och när ett beslut om ansvar senast ska meddelas. Dessutom finns det en bestämmelse om att skatten får uppskattas till vad som är skäligt. I 59 kap. skatteförfarandelagen finns även gemensamma bestämmelser om indrivning och preskription. Enligt 62 kap. 8 § skatteförfarandelagen ska skatt som ska betalas enligt ett beslut om ansvar betalas senast den förfallodag Författningskommentar – övriga lagar SOU 2009:58 som infaller närmast efter det att har gått från beslutsdagen. Om har beslutat att en fysisk person ska betala särskild inkomstskatt ska den som här i landet betalar ut ersättning till personen göra SINK-skatteavdrag. Detta gäller dock bara om utbetalaren känner till att beslutat att mottagaren ska betala särskild inkomstskatt (13 kap. 3 § skatteförfarandelagen). Gör utbetalaren inte det ska preliminärskatteavdrag göras på vanligt sätt. Ansvaret för utbetalare som inte gör skatteavdrag regleras i två olika lagar, nämligen dels i 9 a § förevarande lag, dels i 12 kap. 1 § SBL. Avgörande för vilken lag som är tillämplig är om ersättningen ska beskattas enligt SINK eller inkomstskattelagen. Om skatteavdrag inte har gjorts från en ersättning som ska beskattas enligt SINK ska också ansvaret beslutas enligt SINK. Det gäller oavsett om utbetalaren var skyldig att göra SINK-skatte- avdrag eller preliminärskatteavdrag. Som redan nämnts ska ju preliminärskatteavdrag göras på vanligt sätt om utbetalaren inte känner till att har beslutat att mottagaren ska beskattas enligt SINK. Bestämmelserna om ansvar för skatt när skatteavdrag inte har gjorts hänger ihop på ett sätt som gör att det finns fördelar med att reglera ansvaret i en lag. Dessutom är det lämpligt att bestämmelserna är gemensamma i fråga om skönsmässiga beslut, regress, preskription, betalning m.m. Bestämmelserna om ansvar för skatt i 9 a § ersätts därför av bestämmelser i skatteförfarandelagen, närmare bestämt 59 kap. 2–6, 29 och 30. Enligt 9 c §, som är och aldrig har ändrats, får betalningsskyldighet för den som ska betala någon annans skatt efterges, om det finns särskild skäl (prop. 2004/05:19, s. 51 och 52). Någon sådan befrielsemöjlighet finns inte i skattebetalningslagen för utbetalare som åläggs ansvar för mottagarens skatt på grund av att skatteavdrag inte har gjorts och kommer inte heller att finns i skatteförfarandelagen. Det är inte rimligt att möjligheterna att få befrielse är olika beroende på enligt vilken lag ersättningen ska beskattas. Bestämmelsen om befrielse i 9 c § slopas därför. Däremot finns det en bestämmelse om befrielse i 59 kap. 1 § skatteförfarandelagen som bl.a. omfattar betalaningsskyldighet för den som inte har gjort skatteavdrag. För befrielse enligt den paragrafen krävs dock synnerliga skäl. Författningskommentar – övriga lagar Upphävandet av 9 b § Bestämmelserna om när särskild inkomstskatt ska betalas genom att utbetalaren gör skatteavdrag ska i fortsättningen finnas i skatteförfarandelagen. I vilka fall den skattskyldige ska redovisa och betala skatten sägs 13 kap. 5 § nämnda lag. Upphävandet av 10 och 12–14 §§ Regleringen av när särskild inkomstskatt ska betalas genom skatteavdrag ska i fortsättningen ges i 13 kap. skatteförfarandelagen. Dit flyttas också bestämmelsen i 10 § om att den som ska vidkännas skatteavdraget genast ska informera utbetalaren om att särskild inkomstskatt ska betalas på ersättningen och bestämmelsen i 12 § första stycket om att utbetalaren vid varje utbetalningstillfälle ska informera mottagaren om skatteavdragets belopp. I 12 § andra stycket sägs att om ersättningen betalas ut i utländsk valuta ska skatteavdragets belopp anges i den utländska valutan. Av 12 a § följer att om beloppet angetts i utländsk valuta ska skatteavdraget räknas om till svenska kronor enligt valutakursen vid utbetalningstillfället. Bestämmelsen i 12 § har ändrats (prop. 1992/93:96, s. 48, prop. 1996/97:100, s. 655, prop. 1999/2000:23, s. 251). Innehållet i 12 a § är och har aldrig ändrats (prop. 1999/2000:23, s. 251). Bestämmelser om att uppgift om skatteavdrag i vissa fall ska anges i utländsk valuta finns även i 5 kap. 12 § och 8 kap. 30 § SBL. I kommentaren till 10 kap. 18 § skatteförfarandelagen görs bedömningen att bestämmelserna är verkställighetsföreskrifter och de förs därför inte över till skatteförfarandelagen. I linje därmed förs inte heller nu aktuella bestämmelser över till skatteförfarandelagen utan de kommer i likhet med dagens motsvarigheter i skattebetalningslagen att ges i förordning. Enligt 13 §, som har behållit sin ursprungliga lydelse, ska beskattningsmyndigheten övervaka att den som är ansvarig för betalningen av särskild inkomstskatt fullgör sina skyldigheter. Dessutom ska beskattningsmyndigheten på begäran lämna besked i frågor, som angår skyldigheten att verkställa skatteavdrag, beräknandet av sådant avdrag eller tillämpningen i övrigt av bestämmelserna i 9–12 §§ (prop. 1990/91:107, s. 38). I förarbetena sägs bara att skyldigheterna motsvarar de skyldigheter som dåvarande skattemyndigheter hade enligt 44 § uppbördslagen (1953:272, UBL). Författningskommentar – övriga lagar Uppbördslagen upphävdes i samband med skattekontoreformen. Bestämmelsen i 44 § UBL fördes aldrig över till skattebetalningslagen. Något skäl till det ges inte i förarbetena (prop. 1996/97:100). Det är dock rimligt att anta att det berodde på att det inte behövs lagstöd för att ska få lämna besked i tillämpningsfrågor och att det framgår av andra bestämmelser att ansvarar för kontrollen av att skatteavdrag görs. Bestämmelserna i 13 § slopas därför, dvs. de förs inte över till skatteförfarandelagen. Enligt 14 § första stycket får besluta att skatteavdrag inte behöver göras om den skattskyldige är hemmahörande i en stat som har ingått skatteavtal med och avdrag för skatt på grund av arbetet här görs i den stat där den skattskyldige är hemmahörande. Denna bestämmelse om befrielse flyttas till 13 kap. 4 §. Om beslutar om undantag från skyldigheten att göra skatteavdrag får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer enligt 14 § andra stycket besluta att redan gjorda skatteavdrag ska överföras till den andra staten för att tillgodoräknas den skattskyldige där. Överföring får i fortsättningen beslutas enligt 64 kap. 7 § skatteförfarandelagen. Upphävandet av 17 § Särskild inkomstskatt för utomlands bosatta ska i fortsättningen tas ut enligt skatteförfarandelagen. Förevarande paragraf som reglerar hur särskild inkomstskatt, som ska betalas av den skattskyldige, ska redovisas och betalas ersätts därför av bestämmelser i skatteförfarandelagen. Av 26 kap. 3 § 6 och 10 § skatteförfarandelagen följer att den som är skattskyldig enligt den här lagen och som ska redovisa skatten ska lämna en särskild inkomstskattedeklaration. Enligt 26 kap. 37 § ska deklarationen ha kommit in till senast den 12 efter den månad då inkomsten kom den skattskyldige till del, med undantag för månaderna då deklarationen i stället ska ha kommit in senast den 17. Av 62 kap. 3 § följer att skatten ska vara betalad senast på deklarationsdagen. I stället för bestämmelser om återbetalning lämnas en upplysning om att bestämmelser om förfarandet för uttag av skatt finns i skatteförfarandelagen. Författningskommentar – övriga lagar Bestämmelserna om återbetalning ersätts av 54 kap. 3 och 4 §§ skatteförfarandelagen. Upphävandet av 21 § Paragrafen behövs inte längre eftersom skattebetalningslagen ska upphävas och särskild inkomstskatt i fortsättningen ska tas ut enligt skatteförfarandelagen dit skattebetalningslagens bestämmelser flyttas. En upplysning om att skatten tas ut enligt bestämmelserna i skatteförfarandelagen finns i 20 §. Författningskommentar – övriga lagar 1.10Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. Lagen (1989:479) om ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. (ersättningslagen) upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Bestämmelserna finns därefter i skatteförfarandelagen, som inte gäller för skatt och avgift enligt denna lag. För att ersättning även fortsättningsvis ska kunna beviljas i ärenden och mål enligt förevarande lag hänvisas här till 40 kap. skatteförfarandelagen. I nuvarande lydelse av andra stycket finns en hänvisning till bestämmelser om beräkning av förmånsvärdet i 8 kap. 14–17 §§ skattebetalningslagen (1997:483, SBL). Skattebetalningslagen upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Hänvisningarna i förevarande paragraf ändras därför till motsvarande reglering i skatteförfarandelagen. Bestämmelserna i 8 kap. 14 § första och andra styckena SBL slopas emellertid och förs alltså inte över till skatteförfarandelagen. Ändringen är föranledd av att skattebetalningslagen upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Upphävandet av 22 § I 23 § finns en hänvisning till bestämmelserna om överklagande i 67 kap. skatteförfarandelagen. Dessa bestämmelser ersätter bestämmelserna om överklagande i 6 kap. taxeringslagen (1990:324). Termen taxeringsår används inte skatteförfarandelagen. I 23 § andra stycket sägs dock vad som om avses med beskattningsår vid tillämpningen av bestämmelserna i skatteförfarandelagen. Det nu sagda är skälen till att förevarande paragraf, som hänvisar till 6 kap. TL och anger vad som då ska avses med taxeringsår, upphävs. Ändringen är föranledd av att skattebetalningslagen och lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter (LSK) Författningskommentar – övriga lagar upphävas och ersättas av bestämmelser i skatteförfarandelagen. Nuvarande hänvisningar till skattebetalningslagen och LSK ersätts därför med hänvisningar till motsvarande bestämmelser i skatteförfarandelagen. Bestämmelser om bevissäkring och betalningssäkring finns i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet (tvångsåtgärdslagen) respektive lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter (betalningssäkringslagen). Dessa lagar upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. Bestämmelser om bevissäkring och betalningssäkring finns därefter i skatteförfarandelagen, som inte gäller för skatt och avgift enligt denna lag. För att dessa åtgärder även fortsättningsvis ska gälla i fråga om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. hänvisas här till 45 och 46 kap. skatteförfarandelagen. Termerna arbetsgivare och taxeringsår används inte i skatteförfarandelagen. I stället för arbetsgivare används den som betalar ut ersättning, utbetalare eller utgivare. Det behövs därför inte någon bestämmelse om vad som ska avses med arbetsgivare vid tillämpningen av första stycket. Däremot sägs vad som ska avses med beskattningsår vid tillämpningen av skatteförfarandelagens bestämmelser. I likhet med anges också att med skattedeklaration avses redovisning enligt 14 §. Lagen träder i kraft och tillämpas på inkomst som uppbärs efter utgången av 2010. Betalningssäkringslagen och tvångsåtgärdslagen upphävs i samband med att skatteförfarandelagen träder i kraft. I punkterna 14 och 17 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser sägs att nämnda lagar fortfarande ska gälla för skattepliktiga händelser som har inträffat före utgången av 2010. Det innebär att nämnda lagar alltjämt gäller i fråga om inkomst som har uppburits före ikraftträdandet. Författningskommentar – övriga lagar Ersättning för biträdeskostnader regleras fr.o.m. i skatteförfarandelagen. De nya bestämmelserna om ersättning i skatteförfarandelagen ska tillämpas första gången på kostnader i ärenden och mål som inleds efter utgången av 2010. Detsamma ska gälla hänvisningen i nya 2 a § nämnda bestämmelser om ersättning. Den upphävda ersättningslagen ska enligt punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser fortfarande gälla för kostnader i ärenden och mål som har inletts före utgången av 2010. Om inkomsten har uppburits före eller efter utgången av 2010 spelar alltså ingen roll utan avgörande för om den upphävda ersättningslagen eller den nya 2 a § ska tillämpas är när ärendet eller målet inleddes. Se vidare kommentaren till punkten 15 i skatteförfarandelagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser. Skatteförfarandelagens bestämmelser om anstånd med betalning av skatter och avgifter är något generösare än skattebetalningslagens bestämmelser och bör få genomslag direkt. Det uppnås genom förevarande punkt. Ansökningar om anstånd som görs från ikraftträdandet ska alltså utan undantag bedömas enligt de nya och något generösare bestämmelserna i 23 § och det oavsett om ansökan avser skatt på en inkomst som har uppburits före ikraftträdandet. Av punkten 1 framgår att äldre föreskrifter fortfarande ska gälla för inkomst som har uppburits före ikraftträdandet. Det innebär inte enbart att skatten eller avgiften ska redovisas och betalas enligt äldre bestämmelser utan även att skattetillägg avseende sådana inkomster ska följa äldre regler. För att de lindringar av sanktionssystemet som föreslås ska få genomslag sägs här att vissa av hänvisningarna till skatteförfarandelagens bestämmelser om skattetillägg ska börja tillämpas tidigare än vad som följer av punkten 1. Det gäller undantaget från skattetillägg för oriktig uppgift som kan rättas med ledning av normalt tillgängligt kontrollmaterial (49 kap. 10 § 1), beaktande av normalt tillgängligt kontrollmaterial vid beräkning av skattetillägg som tas ut för att deklaration inte lämnats (49 kap. Författningskommentar – övriga lagar 15 § första stycket 2 b) och möjligheten till delvis befrielse på annat sätt än till hälften eller en fjärdedel (51 kap. 1 §). Se vidare kommentaren till punkten 10 i skatteförfarandelagens ikraftträdande- och övergångsbestämmelser. För att rätten att överklaga vitesförelägganden ska få genomslag direkt sägs här att den nya lydelsen av 23 § ska tillämpas på vitesförelägganden som meddelas efter utgången av 2010. Sådana vitesförelägganden för alltså överklagas även om de skulle avse en inkomst som har uppburits före ikraftträdandet. Författningskommentar – övriga lagar 1.11Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) Skattebetalningslagen (1997:483, SBL) upphävs när skatteförfarandelagen lagen träder i kraft. Bestämmelserna i 9 kap. 2 § SBL förs dock inte över till skatteförfarandelagen utan till socialavgiftslagen (2000:980), närmare bestämt till 2 kap. 10 a–10 c §§. Det är bakgrunden till den ändring som görs. Se vidare kommentaren till förslaget till lag om ändring i socialavgiftslagen. Innehållet i paragraferna kommer från 14 kap. 2 a och 2 b §§ SBL. Bestämmelserna infördes för att genomföra delar av rådets direktiv /115/EG om ändring av direktiv /388/EEG (prop. 2003/04:26, s. 125). Bestämmelserna har aldrig ändrats. Paragraferna innehåller bestämmelser om bevarande av sådana fakturor som ska utfärdas enligt förevarande kapitel. Eftersom skattebetalningslagen ska upphävas placeras bestämmelserna här i stället för i den nya skatteförfarandelagen. 15 a och 23 a §§ I 1 kap. 7 § SBL, som förevarande paragrafer hänvisar till, sägs att uppgifter om belopp ska anges i svenska kronor. Bestämmelser om att uppgifter om belopp ska anges i svenska kronor kommer i fortsättningen att ges som verkställighetsföreskrifter. Se kommentaren till 10 kap. 18 § skatteförfarandelagen. Andra stycket slopas. Skälet till det är att det följer av 26 kap. 8 § första stycket skatteförfarandelagen att den som är betalningsskyldig bara på grund av felaktig debiterad mervärdesskatt enligt 1 kap. 2 e § ska redovisa betalningen i en särskild skattedeklaration. Något skäl att säga det även här finns inte utan det är tvärtom bara förvirrande varför andra stycket utgår. Författningskommentar – övriga lagar I paragrafen anges att en ansökan om återbetalning enligt 10 kap. 9–13 §§ ska göras i den form som föreskrivs i 10 kap. 17 eller 31 § SBL. Denna hänvisning ändras eftersom skattebetalningslagen upphävs och ersättas med bestämmelser i skatteförfarandelagen. Möjligheten att redovisa mervärdesskatt i självdeklaration slopas i samband med att bestämmelserna om redovisning av mervärdesskatt förs över till skatteförfarandelagen (avsnitt 5.3.4).