sou · GWB358d5 · 2009-01-01 00:00:00 — Den som är registrerad för nämnda skatter ska lämna en skattedeklaration för varje redovisningsperiod och det är därför adekvat att föreskriva att beslut ska fattas för varje redovisningsperiod för sig. Däremot saknar innehållet i förevarande paragraf relevans för beslut om F-skatt, särskild A-skatt och preliminär A-skatt samt beslut om slutlig skatt. Genom att termen beskattningsbeslut överges kommer nämnda beslut inte längre att omfattas, vilket ökar tydligheten. I 11 kap. 2 § andra stycket SBL sägs att om ett beslut enligt första stycket ska ändras och ändringen avser mer än en redo- visningsperiod får hänföra ändringen till den senaste redovisningsperiod som berörs av ändringen. Andra stycket i nämnda paragraf innebär att vid omprövning får undantag göras från regeln att beslut fattas för varje redovisningsperiod för sig. Eftersom undantaget gäller vid omprövning och överklagande ges det i 66 kap. 33 §. Beslut om ansvar för den som har betalat ut ersättning utan att göra skatteavdrag fattas enligt skattebetalningslagen som ett omprövningsbeslut enligt 11 kap. 19 § SBL. Vi föreslår av tydlighetsskäl uttryckliga bestämmelser om sådana beslut i 59 kap. 2–6 §§. I andra stycket finns en hänvisning till dessa bestämmelser. Här sägs att om en skattedeklaration har lämnats i rätt tid och på rätt sätt, anses ett beslut om skatten ha fattats i enlighet med deklarationen, s.k. automatiska beslut. Motsvarande bestämmelse finns i 11 kap. 16 § SBL, som aldrig har ändrats (prop. 1996/97:100, s. 586 och 587). Bestämmelsen i andra stycket ersätter 11 kap. 18 a § SBL. Den paragrafen är och har aldrig ändrats (prop. 2001/02:45, s. 33, 34 och 52). Arbetsgivaravgifter och skatteavdrag för en och samma redovisningsperiod kan i vissa fall redovisas i två olika skatte- deklarationer. Så kan vara fallet om en näringsidkare i sin egenskap av privatperson anlitat någon för att utföra t.ex. trädgårdsarbete. Arbetsgivaravgifter och skatteavdrag hänförliga till närings- verksamheten ska redovisas i en arbetsgivardeklaration men näringsidkaren kan välja att lämna en förenklad arbetsgivar- deklaration för ersättningen till trädgårdsarbetaren (26 kap. 4 och 5 §§). Eftersom en förenklad arbetsgivardeklaration ska lämnas för varje betalningsmottagare kan det även förekomma att en privatperson redovisar arbetsgivaravgifter och skatteavdrag för en redovisningsperiod i två eller flera olika deklarationer (26 kap. 5 §). Den nuvarande regleringen i 11 kap. 18 a § SBL innebär att om någon av skattedeklarationerna kommer in för sent ska den skatt som beslutats enligt första stycket ändras automatiskt och beslutas i enlighet med samtliga deklarationer. Utan regleringen hade varit tvunget att ompröva beslutet med anledning av den i rätt tid inkomna deklarationen trots att det inte handlar om att avvika från vad som redovisats i samtliga deklarationer (jfr 4 § andra meningen). Syftet med regleringen är att undvika ett onödigt omprövningsförfarande (prop. 2001/02:45, s. 34). Av andra stycket 1 följer att bestämmelsen om automatisk ändring bara är tillämplig i fall där skatten beslutats i enlighet med en i rätt tid lämnad deklaration. Med andra ord måste det finnas ett beslut enligt första stycket. Däremot kan 4 § tillämpas i fall där ett s.k. nollbeslut fattats på grund av att deklaration inte lämnats eller skatt inte redovisats och den skattskyldige därefter kommer in med en deklaration. Anta t.ex. att arbetsgivaravgifter redovisas men att skatteavdrag redovisas i en för sent inkommen deklaration. I sådana fall anses de oredovisade skatteavdragen ha beslutats till noll kronor. När skatteavdragen sedan redovisas anses ett beslut om skatteavdrag i stället ha bestämts i enlighet med den för sent inkomna deklarationen. Automatisk ändring i fall där beslut fattats i enlighet med en i rätt tid lämnad deklaration regleras alltså här medan automatisk ändring av s.k. nollbeslut som fattats i avsaknad av redovisning regleras i 4 §. Det är bara i fall där en skattskyldig väljer att redovisa i en förenklad skattedeklaration som arbetsgivaravgifter och skatte- avdrag för en och samma redovisningsperiod ska redovisas i flera olika skattedeklarationer. Bestämmelsen i andra stycket är bara tillämplig i sådana fall, dvs. en eller flera förenklade arbetsgivar- deklarationer ska ha lämnats, vilket sägs i andra stycket 2. I fall arbetsgivaravgifter och skatteavdrag beslutats i enlighet med en i rätt tid lämnad deklaration och det därefter kommer in en korrigerad arbetsgivardeklaration får skatten inte ändras automatiskt utan beslutet måste omprövas eftersom den korrigerade deklarationen är en begäran om omprövning. För att det ska framgå klart och tydligt undantas i andra stycket 1 inte bara fall där beslutet enligt första stycket har hunnit omprövas utan även fall där omprövning begärts. Om det efter omprövning begärts men innan beslutet omprövats kommer in en förenklad arbetsgivardeklaration får den tas med i omprövning. Paragrafen ersätter 11 kap. 17 § SBL, som har behållit sin ursprungliga lydelse (prop. 1996/97:100, s. 587). Av 26 kap. 4 § andra stycket följer att den som är registrerad ska lämna en arbetsgivardeklaration för varje redovisningsperiod. Om den registrerade upplyser om att det vare sig finns arbetsgivaravgifter eller skatteavdrag att redovisa för en viss redovisningsperiod behöver deklaration dock inte lämnas för den perioden. Föreskriften i förevarande paragraf innebär att i fall upplysts om att det inte finns något att redovisa ska arbetsgivar- avgifter och skatteavdrag beslutas till noll kronor. Beslutet anses fattat den dag då deklaration annars skulle ha lämnats. Denna ordning kan tyckas svårförståelig men behövs i ett system med automatiska beslut för att ska ha något beslut att ompröva i fall det i efterhand visar sig att det fanns skatt att redovisa. I paragrafen sägs att om en skattedeklaration inte lämnas i rätt tid och på rätt sätt ska varje oredovisad skatt bestämmas till noll kronor. Detsamma gäller om någon skatt inte har redovisats i deklarationen. Motsvarande innehåll finns i 11 kap. 18 § SBL. Där finns även bestämmelsen om att i fall skatten redovisas senare ska ett beslut i stället anses ha fattats i enlighet med redovisningen, såvida inte nollbeslutet redan har omprövats. Ordalydelsen i 11 kap. 18 § SBL är densamma som när skattebetalningslagen trädde i kraft (prop. 1996/97:100, s. 587). Paragrafen ersätter 11 kap. 1 § andra stycket 5 och 6 SBL, som tillkom i samband med att punktskatterna infogades i skattekonto- systemet 2003 (prop. 2001/02:127, s. 137–139 och 173–175). Punkten 5 har behållit sin ursprungliga lydelse medan punkten 6 fick sin nuvarande lydelse 2007 (prop. 2006/07:13, s. 133). I 11 kap. 1 § andra stycket 5 och 6 SBL sägs att beslut om åter- betalning, kompensation eller nedsättning enligt några angivna punktskattelagar ska anses som beskattningsbeslut. I lagarna om punktskatt finns bestämmelser om när ansökan om återbetalning senast ska ges in och hur ansökan ska omfatta (se t.ex. 29 och 30 §§ lagen [1994:1564] om alkoholskatt). Beslutet om återbetalning m.m. fattas enligt respektive punktskattelag och inte enligt skattebetalningslagen. Syftet med att ange att beslut om återbetalning av punktskatt ska anses som beskattningsbeslut är att bestämmelserna om betalning, anstånd, ränta, indrivning, särskilda avgifter, omprövning och överklagande ska gälla för besluten om återbetalning av punktskatt (prop. 2001/02:127, s. 173–175). Det ska gälla även i fortsättningen, dvs. förfarandet fram till beslutet om återbetalning m.m. ska regleras i lagarna om punktskatt medan förfarandet därefter ska regleras i skatte- förfarandelagen. För att uppnå det föreskrivs att besluten om återbetalning m.m. enligt respektive punktskattelag ska anses som ett beslut om punktskatt enligt skatteförfarandelagen. 54 kap. Beslut om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta Enligt första stycket ska särskild inkomstskatt som ska redovisas i en särskild inkomstskattedeklaration beslutas på grundval av deklara- tionen och andra tillgängliga uppgifter. Det är samma ordning som gäller för beslut om arbetsgivaravgifter, skatteavdrag, mervärdes- skatt och punktskatt (53 kap. 1 §). Av hänvisningen i andra stycket följer att om en särskild inkomstskattedeklaration lämnas i rätt tid och på rätt sätt anses ett beslut om skatten ha fattats i enlighet med deklarationen, s.k. automatiskt beslut. Lämnas ingen deklaration anses skatten ha bestämts till noll kronor. Dessa beslut får omprövas och överklagas enligt 66 och 67 kap. Den som är hemmahörande i och som betalar ut ersättning som är skattepliktig enligt lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta ska göra skatteavdrag (svensk utbetalare), antingen för preliminär skatt eller för särskild inkomstskatt. Förutsättningarna för att skatteavdrag ska göras för särskild inkomstskatt finns i 13 kap. 3 §. Avdragen ska redovisas i en skattedeklaration och vara inbetalda senast på deklarationsdagen. Om en svensk utbetalare inte gör något skatteavdrag, får enligt 59 kap. 2 § besluta att utbetalaren ska betala det belopp som skulle ha dragits av. Som sägs i kommentaren till 13 kap. 3 § påverkas inte mottagarens skattskyldighet av utbetalarens skyldighet att göra skatteavdrag och ansvar när något skatteavdrag inte görs. Mottagaren har nämligen i egenskap av skattskyldig alltid ett ansvar för att skatten betalas. En annan sak är att om utbetalaren gör ett korrekt skatteavdrag behöver mottagaren aldrig betala in någon skatt. Det nu sagda innebär att om utbetalaren inte gör något skatte- avdrag, är mottagaren skyldig att betala skatten. bör i sådana fall även besluta att utbetalaren ska betala skatten, dvs. göra mottagaren och utbetalaren solidariskt betalningsansvariga. Mottagaren är även betalningsskyldig i fall där den skattepliktiga ersättningen inte motsvaras av någon utbetalning. Ett exempel på en sådan skattepliktig ersättning är återföring av egenavgifter, som är skattepliktig enligt 5 § 11 SINK (SOU 2003:12, s. 185 och prop. 2004/05:19, s. 52). Skatteavdrag kan inte heller göras i fall där avdragen särskild inkomstskatt först har återbetalats men där det senare visar sig att särskild inkomstskatt ska betalas (prop. 2004/05:19, s. 529). I nu nämnda fall och i andra fall där skatten, trots att utbetalaren är svensk, inte kan betalas genom skatteavdrag är mottagaren betalningsskyldig. Det bör även nämnas att skatten inte kan betalas genom skatte- avdrag i fall där förmånernas andel av en ersättning är så stor att den kontanta ersättningen inte räcker för att betala skatten på hela den skattepliktiga ersättningen. I sådana fall ska den skattskyldige betala skillnaden mellan den skatt som borde ha dragits av och den som har dragits av. är utbetalaren betalningsskyldig för mellanskillnaden enligt 9 § tredje stycket SINK. Betalnings- skyldigheten flyttas alltså till mottagaren och skälen härför redovisas i kommentaren till upphävandet av 9 § SINK. Av 13 kap. 3 § framgår att skatteavdrag ska göras från kontant ersättning. Syftet med förevarande paragraf är att ska kunna besluta om särskild inkomstskatt i fall där en svensk utbetalare inte har gjort skatteavdrag eller gjort avdrag med för lågt belopp och i fall där skatten på ersättning från en svensk utbetalare inte kan betalas med skatteavdrag. Det kan förekomma att skatteavdrag för preliminär skatt görs för en fysisk person som ska beskattas enligt SINK. Om det sker har skatteavdrag gjorts med för högt belopp. Kontrolluppgifter i inkomstslaget tjänst ska även lämnas för fysiska personer som är begränsat skattskyldiga, dvs. även för personer som ska beskattas enligt SINK (23 kap. 2 §). En kontrolluppgift ska innehålla uppgift om avdragen skatt (24 kap. 2 §). Om det av kontrolluppgiften och annan utredning framgår att preliminärskatteavdrag har gjorts för en skattskyldig som ska Författningskommentar – skatteförfarandelagen SOU 2009:58 beskattas enligt SINK, ska besluta om särskild inkomstskatt enligt den här paragrafen. som beslutar om särskild inkomstskatt ska verket i ett beslut om slutlig skatt enligt 56 kap. 1 § bestämma den slutliga skatten till noll kronor. Av 56 kap. 8 § framgår att från den slutliga skatten ska göra avdrag för skatteavdraget för preliminär skatt. Eftersom den slutliga skatten är noll uppkommer en pluspost som är lika stor som avdragen skatt. Denna pluspost ska enligt 61 kap. 5 § 2 tillgodoräknas den skatt- skyldige, vilket gör att det uppkommer ett överskott på kontot. Hur stort överskottet blir beror på om den särskilda inkomst- skatten har hunnit debiteras. Om den särskilda inkomstskatten inte har debiterats framgår det av 64 kap. 4 § att ett lika stort belopp ska spärras från återbetalning. När den särskilda inkomstskatten debiteras används det spärrade beloppet för att betala skatten. I fall den särskilda inkomstskatten redan har debiterats kommer tillgodoräknandet av plusposten från slutskatteberäkningen enligt 61 kap. 10 § att avräknas från den skattskyldiges sammanlagda skatteskuld, där den särskilda inkomstskatten ingår. Den nu sagda gäller när avdrag för preliminär skatt har gjorts. Om skatteavdrag har gjorts för särskild inkomstskatt med för högt belopp gäller i stället 3 §. Där fattas inget beslut om hur mycket särskild inkomstskatt den skattskyldige ska betala utan ett beslut om att överskjutande särskild inkomstskatt ska tillgodoräknas den skattskyldige. får även besluta enligt den här paragrafen när ett beslut om slutligt skatt har meddelats för den skattskyldige och verket därefter på eget initiativ eller på begäran av den skattskyldige omprövar den slutliga skatten till noll kronor på grund av att den skattskyldige ska beskattas enligt SINK. I samband med att den slutliga skatten undanröjs ska alltså besluta om särskild inkomstskatt enligt den här paragrafen. Beslut enligt förevarande paragraf ska fattas inom den tid och på det sätt som gäller för omprövning enligt 66 kap. Det innebär att beslut som är till nackdel för den som beslutet gäller ska meddelas från utgången av det kalenderår då beskattningsåret har gått ut (66 kap. 18 §). Om kontrolluppgift som ska lämnas utan föreläggande saknats eller varit felaktig är tidsfristen i stället (66 kap. 25 § 3). För beslut som är till fördel för den skattskyldige finns det i princip ingen tidsgräns (66 kap. 17 §). beslut enligt den här paragrafen får omprövas och överklagas enligt bestämmelserna i 66 och 67 kap. Tiden för omprövning och överklagande är räknat från utgången av det kalenderår då beskattningsåret gick ut. Om beslutet meddelas sent gäller bestämmelsen om förlängd tid för omprövning och överklagande (66 kap. 8 § och 67 kap. 14 §), vilket innebär att den som beslutet gäller alltid har på sig från det att han eller hon fick del av beslutet. Om den skattskyldige enligt 4 § SINK begär att inkomst- skattelagen ska tillämpas på skatt som beslutats enligt den här paragrafen, får begäran enligt 66 kap. 11 § komma in från beslutet. Det innebär att den skattskyldige alltid har på sig att lämna in en begäran enligt 4 § SINK. Av 20 § första och andra styckena SINK framgår att om särskild inkomstskatt har betalats in med för högt belopp har den skattskyldige efter ansökan rätt till återbetalning. Bestämmelsen fanns med i den ursprungliga lydelsen av SINK (prop. 1990/91:107, s. 39). Den fick sin nuvarande lydelse 2005 men ändrades även i samband med skattekontoreformen och i samband med att skatteförvaltningen blev en myndighet (prop. 1996/97:100, s. 655, prop. 2002/03:99 och prop. 2004/05:19, s. 64). I förarbetena sägs att återbetalning kan bli aktuell om t.ex. särskild inkomstskatt har betalats för en ersättning som är undantagen från skatteplikt. Särskild inkomstskatt som beslutats enligt 1 och 2 §§ kan omprövas och överklagas enligt 66 och 67 kap. Om beslutet ändras till fördel för den skattskyldige kommer vad som har betalats in för mycket att återbetalas till honom eller henne, såvida inte tillgodo- räknat belopp ska räknas av från den skattskyldiges sammanlagda skatteskuld (62 kap. 10 §) eller beloppet behövs för att betala skatt som ännu inte förfallit till betalning (64 kap. 4 §). I fall där den skattskyldige har möjlighet att begära omprövning eller överklaga den särskilda inkomstskatten behövs inga ytterligare möjligheter till rättelse. Om en svensk utbetalare har gjort ett för högt SINK-skatte- avdrag bör den skattskyldige ha rätt att få tillbaka överskjutande belopp. Det måste även finnas möjlighet till korrigering i fall där SINK-skatteavdrag har gjorts och den skattskyldige därefter enligt 4 § SINK begär att inkomstskattelagen ska tillämpas. särskilda inkomstskatten ska i sådana fall kunna användas för betalning av slutlig skatt. Beslutet om skatteavdrag enligt 53 kap. 1 § avser utbetalarens redovisning av gjorda skatteavdrag. Även om beslutet också kan ses som ett beslut om särskild inkomstskatt för den som har fått vidkännas ett SINK-skatteavdrag är det inte lämpligt att ge honom eller henne rätt att begära omprövning av eller överklaga beslutet om skatteavdrag. I stället föreskrivs här i första stycket att om skatteavdrag har gjorts med för högt belopp, ska på ansökan av den skattskyldige besluta att ett belopp motsvarande vad som har betalats in för mycket ska tillgodoräknas den skattskyldige. Om tillgodoräknandet leder till ett överskott på skattekontot, ska överskjutande belopp återbetalas under förutsättning att det inte finns hinder mot återbetalning (64 kap. 2 och 4 §§). En ansökan om att få tillgodoräkna sig överskjutande särskild inkomstskatt får nämligen normalt anses innefatta en begäran om att ett eventuellt överskott ska betalas tillbaka. Om den som betalat särskild inkomstskatt genom att vidkännas skatteavdrag för sådan skatt enligt 4 § SINK begär att inkomst- skattelagen ska tillämpas, bör han eller hon ansöka om att tillgodoräknas inbetald särskild inkomstskatt. Missar den skatt- skyldige det är det rimligt att anse att begäran enligt 4 § SINK innefattar en sådan ansökan. I de här fallen kommer tillgodoräknat belopp att användas för att betala slutlig skatt. Det som eventuellt blir över kommer dock att återbetalas under förutsättning att det inte finns något annat hinder mot återbetalning än den slutliga skatten. Enligt andra stycket ska ansökan vara skriftlig och ha kommit in till räknat från utgången av det kalenderår då beskattningsåret har gått ut. Det sägs i 20 § andra stycket SINK. Här anpassas dock ordalydelsen till fristerna för omprövning och överklagande i 66 och 67 kap. En begäran enligt 4 § SINK om att inkomstskattelagen ska tillämpas ska hanteras enligt besluts- och omprövningsförfarandet i förevarande lag. I 66 kap. 11 § finns en bestämmelse om förlängd omprövningstid i fall där den som påförts särskild inkomstskatt begär att inkomstskattelagen ska tillämpas. Bestämmelsen innebär att begäran får komma in efter sexårsfristen, dock inte senare än för det beslut som föranlett begäran. Här sägs därför att en ansökan som föranleds av en begäran enligt 4 § lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta får komma in inom den tid som gäller för begäran. Se även kommentaren till 66 kap. 11 §. Det är först när utbetalaren lämnar kontrolluppgift som vet hur mycket särskild inkomstskatt som har betalats in för en skattskyldig. Den som ansöker om återbetalning måste därför visa hur mycket särskild inkomstskatt som har betalats in. I 20 § SINK andra stycket sägs att den skattskyldige till ansökan ska bifoga intyg eller annan utredning om att särskild inkomstskatt har betalats in för honom eller henne. Föreskrifter om ansökningsförfaranden kan regeringen meddela som verkställighetsföreskrifter eller med stöd av den s.k. rest- kompetensen. Bestämmelsen om vilka uppgifter en sökande ska bifoga sin ansökan flyttas därför till förordning. Beslut om tillgodoräknande av överskjutande särskild inkomst- skatt får omprövas och överklagas enligt 66 och 67 kap. Paragrafen ersätter 20 § fjärde stycket SINK. Den bestämmelsen har behållit sin ursprungliga lydelse (prop. 1990/91:107, s. 39). Däremot har 20 § ändrats vid ett flertal tillfällen, vilket framgår av kommentaren till 3 §. Om beslutar att den skattskyldige ska tillgodo- räknas skatt på grund av att enligt skatteavtal är skyldigt att medge avräkning för skatt som har betalats i den avtalsslutande staten och tillgodoräknandet leder till ett överskott på skatte- kontot, ska överskjutande belopp återbetalas under förutsättning att det inte finns hinder mot återbetalning (63 kap. 2 och 4 §§). En ansökan om att få tillgodoräkna sig inbetald särskild inkomstskatt får nämligen normalt anses innefatta en begäran om att ett eventuellt överkott ska betalas tillbaka. I 20 § fjärde stycket sägs att den skattskyldige till ansökan ska bifoga intyg eller annan utredning om att särskild inkomstskatt har betalats in för honom eller henne. Föreskrifter om ansöknings- förfaranden kan regeringen meddela som verkställighetsföreskrifter eller med stöd av den s.k. restkompetensen. Bestämmelsen om vilka uppgifter en sökande ska bifoga sin ansökan flyttas därför till förordning. Beslut enligt den här paragrafen får omprövas och överklagas enligt 65 och 66 kap. 55 kap. Beslut om preliminär skatt Paragrafen upplyser om kapitlets innehåll. Beslut om debitering av preliminär skatt I paragrafen regleras när beslut om debitering av preliminär skatt ska fattas. Ett sådant beslut kan avse F-skatt eller särskild A-skatt. Paragrafen ersätter 11 kap. 3 § första stycket och 4 § SBL som inte har ändrats sedan skattebetalningslagen kom till (prop. 1996/97:100, s. 580). Beslut om debitering av preliminär skatt ska enligt första stycket normalt fattas senast den 20 i beskattningsårets första månad. Enligt 11 kap. 3 § SBL ska beslutet fattas . Preliminär skatt ska i fortsättningen följa beskattningsåret i stället för inkomståret (se avsnitt 5.2.5)15. Beslut ska därför inte fattas utan i beskattningsårets första månad. Den 18 ersätts med den 20 för att bestämmelsen ska överensstämma med vad som gäller vid betalning av F-skatt och särskild A-skatt. För beslut som fattas senast den 20 i beskattningsårets första månad gäller enligt 62 kap. 4 § att den första betalningen ska göras . Om den skattskyldige inte har ett beslut om särskild A-skatt eller är godkänd för F-skatt den 20 i beskattningsårets första månad, men senare får ett sådant beslut eller godkännande ska debiteringsbeslutet enligt andra stycket fattas . Vilken beräkningsmetod – schablon eller beräknade inkomster – som ska användas framgår av 3 och 4 §§. Av tredje stycket framgår att F-skatt och särskild A-skatt debi- teras i en post och att det lägsta beloppet som debiteras är . Beslut som fattas enligt paragrafen kan omprövas enligt bestämmelserna i 66 kap. Några särskilda förutsättningar för omprövning motsvarande de som finns i 6 kap. 5 § andra stycket och 21 kap. 2 § SBL ställs inte upp för ändrad beräkning av den debiterade preliminära skatten. Det finns däremot särskilda tidsfrister för sådan omprövning, se 66 kap. 12 §. 15 För fysiska personer är dock enligt 3 kap. 4 § andra stycket kalenderåret alltid beskattningsår för preliminär skatt. SOU 2009:58 Författningskommentar –skatteförfarandelagen Paragrafen reglerar när och hur schablonberäkning av F-skatt och särskild A-skatt ska ske. Motsvarande bestämmelser för F-skatt finns i 6 kap. 1 § SBL som behållit sin ursprungliga lydelse enligt skattebetalningslagen (prop. 1996/97:100, s. 547 och 548). Av 7 kap. 1 § SBL framgår att bestämmelserna om beräkning av F- skatt gäller även särskild A-skatt. Preliminär skatt ska enligt vårt förslag betalas och beräknas för beskattningsår i stället för inkomstår (se kommentaren till 8 kap. 1 §). I lagen används inte heller uttrycket årlig taxering.