sou · GXB372 · 2009-09-01 00:00:00 — Från sistnämnda huvudregel anges dock i 35 kap. 7 § OSL några undantag från att sekretessen upphör hos förundersökningsmyndigheten; undantag som kan få aktualitet när det gäller bilder av döda eller skadade personer i förundersökningsmaterialet. Ett av dessa undantag – som gör att sekretessen kvarstår hos förundersökningsmyndigheten trots att uppgiften lämnas till domstol med anledning av åtal – avser vissa typer av brottmål eller brottsutredningar. Enligt 35 kap. 7 § 1 OSL upphör inte förundersökningssekretessen enligt 35 kap. 1 § OSL, om sekretess gäller för samma uppgift hos domstol enligt bl.a. 35 kap. 12 § OSL. Den sistnämnda paragrafen reglerar sekretessen hos domstol i bl.a. sexualbrottsmål och mål om barnpornografibrott. Integritetskänsliga bilder som exempelvis förekommer i ett sådant mål behåller således normalt sin sekretess enligt 35 kap. 1 § första stycket OSL hos förundersökningsmyndigheten även efter det att bilderna har lämnats till domstol med anledning av åtal, om sekretess gäller hos domstolen för dem enligt 35 kap. Sekretess för vissa bilder i förundersökningsprotokoll 12 § OSL. Detta gäller alldeles oavsett varifrån bilderna härrör, dvs. om de tagits av polisen under förundersökningen eller lämnats till polisen från , från annan hälso- och sjukvårdsmyndighet, från enskild vårdgivare eller från målsäganden själv. Enligt ett annat undantag kvarstår sekretessen hos förundersökningsmyndigheten för uppgifter som finns i en handling som har kommit från en annan myndighet där uppgiften är sekretessreglerad, se 35 kap. 7 § 3 OSL. Observera att bestämmelsen rimligen ska förstås så att med en annan myndighet avses en annan myndighet än en sådan myndighet som anges i 35 kap. 1 § första stycket OSL. Bestämmelsen är alltså inte tillämplig då en handling lämnas från exempelvis polis till åklagare. Undantaget i 35 kap. 7 § 3 OSL är inte på motsvarande sätt som det förut nämnda undantaget begränsat till särskilda brottmålstyper. Det innebär exempelvis att uppgifterna i ett obduktionsprotokoll eller rättsintyg som lämnats av till en förundersökningsmyndighet, behåller sin sekretess enligt 35 kap. 1 § OSL hos förundersökningsmyndigheten även efter det att obduktionsprotokollet har lämnats vidare till domstol med anledning av åtal, och det alldeles oavsett vad för slags brott som är i fråga. Hos gäller nämligen som sagts hälso- och sjukvårdssekretess för uppgifterna enligt 25 kap. 1 § OSL. Detsamma gäller även bilder och andra uppgifter som lämnats från andra myndigheter som bedriver hälso- och sjukvård, t.ex. från den landstingsbedrivna vården. Sekretessen enligt 35 kap. 1 § första stycket OSL upphör emellertid att gälla hos förundersökningsmyndigheten för bilder som förundersökningsmyndigheten fått från läkare i den enskilda hälso- och sjukvården, för bilder som polisen själv tagit under förundersökningen och för bilder som enskilda har gett in till förundersökningsmyndigheten när bilderna lämnas till domstol med anledning av åtal. Det sagda behöver emellertid inte innebära att ingen sekretess gäller för dessa bilder hos förundersökningsmyndigheten (eller domstolen) efter det att åtal är väckt. Sekretess kan nämligen gälla enligt 21 kap. 1 § OSL. Den bestämmelsen – som infördes som en ny 7 kap. 1 § SekrL – ger ett minimiskydd för känsliga uppgifter om enskildas hälsa eller sexualliv inom hela den offentliga förvaltningen, dvs. hos alla myndigheter. I bestämmelsen lämnas en exemplifiering på vad som kan vara uppgifter om hälsa eller sexualliv, nämligen uppgifter om sjukdomar, missbruk, sexuell läggning, könsbyte, sexualbrott eller annan liknande uppgift. SOU 2009:72 Sekretess för vissa bilder i förundersökningsprotokoll Bakgrunden till bestämmelsen är att sekretessregleringens systematik kan innebära att känsliga uppgifter som en enskild lämnar om sig själv till en myndighet blir offentliga hos myndigheten trots att det är uppenbart i det enskilda fallet att de borde omfattas av sekretess. I undantagsfall kan det också hända att en sekretessbelagd uppgift överlämnas från en myndighet till en annan myndighet trots att uppgiften inte kommer att omfattas av sekretess hos den mottagande myndigheten. Ett verklighetsbaserat exempel som nämndes i bestämmelsens förarbeten var en misshandlad flicka i skolåldern som fotograferades naken av polisen under förundersökningen. Bilderna kom att bli allmänna och offentliga handlingar hos polisen, åklagare och domstolen i samband med att åtal väcktes, eftersom förundersökningssekretessen då upphörde (se SOU 2003:99 s. 163). Bestämmelsens syfte är alltså att kunna ge mycket integritetskänsliga uppgifter ett sekretesskydd också i fall som det nämnda exemplet, nämligen då sekretessen i annat fall skulle upphöra i samband med att åtal väcks (prop. 2005/06:161 s. 38 f.). Mot bakgrund av bestämmelsens lydelse och dess förarbeten anser vi att bilder på levande personer med synliga skador – allvarliga eller inte – får anses utgöra bilder om enskildas hälsa. Detsamma gäller också skriftliga beskrivningar i ord av sådana skador. När det gäller bestämmelsens tillämplighet på bilder av döda personer se nedan. Sekretessbestämmelsen är utformad som en primär sekretessbestämmelse; den är alltså direkt tillämplig hos alla myndigheter, bl.a. hos förundersökningsmyndigheter. Sekretessen avgränsas med ett s.k. rakt kvalificerat skaderekvisit som innebär att sekretess gäller endast om det måste antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde kommer att lida betydande men om uppgiften röjs. Skaderekvisitet är alltså utformat med en särskilt stark offentlighetspresumtion. Finns det en sekretessbestämmelse som ger uppgifter om hälsa eller sexualliv ett starkare sekretesskydd, ska den bestämmelsen tillämpas, se 7 kap. 3 §, 11 kap. 8 § och 43 kap. 2 § andra stycket OSL. Det sagda gäller oavsett om den andra bestämmelsen är en primär eller en sekundär sekretessbestämmelse (se 3 kap. 1 § OSL angående innebörden av begreppen primär och sekundär sekretessbestämmelse). Sekretess för vissa bilder i förundersökningsprotokoll Kan sekretess enligt 21 kap. 1 § OSL gälla bilder på döda personer? Olika uppfattningar tycks förekomma angående huruvida uppgift rörande enskilds hälsa kan innefatta bilder på eller andra uppgifter om döda kroppar efter avlidna människor. Enligt en anförd uppfattning är skälet till att bestämmelsen inte kan vara tillämplig på sådana uppgifter närmast av språklig karaktär; ordet hälsa kan formellt endast röra levande personer. Bestämmelsen i 21 kap. 1 § OSL om sekretess till skydd för enskild för uppgift om hälsa eller sexualliv är en ganska ny bestämmelse och det har inte utbildats någon närmare rättspraxis . Förarbetena ger ingen ledning angående huruvida bestämmelsen kan vara tillämplig i fråga om uppgifter om döda personer och i all synnerhet inte när det gäller bilder på eller andra uppgifter om döda kroppar efter avlidna människor. Klart är att sekretesskyddet för uppgifter om enskilds hälsa avses ge skydd för uppgifter om hälsans motsats, nämligen uppgifter om ohälsa på sätt som framgår av exemplifieringen i paragrafen. Klart är också att enligt sin ordalydelse har bestämmelsen inte begränsats till att enbart skydda personuppgifter som också omfattas av regleringen i PUL, dvs. uppgifter som direkt eller indirekt kan härledas till fysisk person som är i livet (3 § PUL). Någon skillnad i detta avseende gentemot andra bestämmelser i till skydd för enskilda och dessas tillämplighet beträffande uppgifter om avlidna finns således inte. Inte heller gör det, menar vi, någon avgörande skillnad att sekretessens föremål i 21 kap. 1 § OSL avgränsas med att det avser uppgift om enskilds hälsa jämfört med hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden som avgränsar sekretessens föremål i t.ex. 25 kap. 1 § OSL. Enligt vår uppfattning vore det inkonsekvent att anse att 21 kap. 1 § OSL i detta avseende skulle ha ett snävare tillämpningsområde än hälso- och sjukvårdssekretessen eller förundersökningssekretessen till skydd för enskild. Vi menar att man kan resonera på samma sätt beträffande sekretess enligt 21 kap. 1 § OSL för bilder på döda kroppar efter avlidna personer som beträffande sekretess för uppgifter i obduktionsprotokoll, se vårt resonemang och redogörelse för rättspraxis i avsnitt 3.3.1. Det ter sig vidare märkligt och ologiskt att sekretessen enligt 21 kap. 1 § OSL, för att ta ett något konstruerat exempel, skulle kunna gälla för en övervakningsfilm som fångat en knivskuren person som förblöder bara fram till själva dödstidpunkten men upp- Sekretess för vissa bilder i förundersökningsprotokoll höra att gälla under den fortsatta filmningen när förblödningen är ett faktum. Vad det emellertid i praktiken handlar om för slags bilder i detta sammanhang är sådana klart känsliga och utlämnande bilder på döda kroppar som tagits av polisen vid en initial brottsplatsundersökning eller när polisen närvarat vid en rättsmedicinsk obduktion eller liknande. På samma sätt som beträffande obduktionsbilder finns det normalt en stark och given koppling mellan en sådan av polisen tagen bild på en död kropp som tagits in i ett förundersökningsprotokoll och den avlidna personen; en koppling som gör att det ter sig rimligt att anse att en sådan bild innehåller uppgift om den avlidnes hälsa eller ohälsa, speciellt när bilden tagits i syfte att i en brottsutredning rörande ett dödsfall berätta något om hur den avlidne kan ha bringats om livet och övriga omständigheter kring dödsfallet. Annorlunda ter det sig självfallet om det handlar om en bild på ett helt eller delvis förmultnat lik eller skelett eller en bild på en enstaka upphittad kroppsdel såsom t.ex. ett finger. Då blir det genast mer onaturligt att tala om att bilden rör uppgift om enskilds hälsa (eller för den delen även hälsotillstånd eller personliga förhållanden). Sammanfattningsvis är det alltså vår uppfattning att sekretessbestämmelsen i 21 kap. 1 § OSL i och för sig kan vara tillämplig på integritetskänsliga bilder på döda brottsoffer som ibland förekommer i förundersökningsprotokoll och som vårt uppdrag bl.a. handlar om. När det gäller sekretess hos förundersökningsmyndigheten till skydd för enskilda såvitt gäller bilder på döda personer eller personer med allvarliga synliga fysiska skador torde sammanfattningsvis följande gälla. Innan bilderna har lämnats till domstol lär normalt sekretess gälla för bilderna enligt 35 kap. 1 § första stycket OSL. När sedan uppgifterna lämnas till domstol med anledning av åtal får man skilja mellan å ena sidan sådana bilder som förundersökningsmyndigheten har fått från eller annan myndighet inom hälso- och sjukvården och å andra sidan bilder som förundersökningsmyndigheten fått från den enskilda hälso- och sjukvården, bilder som polisen själv har tagit och bilder som en enskild har gett in till förundersökningsmyndigheten. För det förstnämnda slaget av bilder fortsätter sekretessen enligt 35 kap. Sekretess för vissa bilder i förundersökningsprotokoll 1 § första stycket OSL att gälla hos förundersökningsmyndigheten. När det gäller det sistnämnda slaget av bilder upphör emellertid denna sekretess att gälla (om det inte rör sig om ett sexualbrottsmål). Den sekretessbestämmelse som då kan bli aktuell för dessa bilder är den nämnda 21 kap. 1 § OSL. Sekretess enligt den bestämmelsen bör kunna gälla, om det rör sig om bilder som är mycket integritetskänsliga (se prop. 2005/06:161 s. 38). Om bilderna inte kan anses vara av den karaktären, gäller dock ingen sekretess enligt paragrafen. Bilder av här aktuellt slag torde dock enligt vår uppfattning inte sällan vara mycket integritetskänsliga för den enskilde eller för dennes närstående. Bilder av här aktuellt slag ges sällan in till domstolen i samband med häktningsframställningar. Om så ändå är fallet, är det i första hand 35 kap. 1 § första stycket 2 och andra stycket OSL som är direkt tillämplig hos domstolen. Enligt dessa bestämmelser gäller sekretess hos domstol för uppgift om bl.a. en enskilds personliga förhållanden i angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i brottmål, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs. När åtal sedan väcks och förundersökningsprotokollet ges in till domstolen, kan sekretess gälla hos domstolen till skydd för enskilda för bilder som ingår i protokollet. Dessa förutsättningar korresponderar med de fall då förundersökningssekretessen enligt 35 kap. 1 § och 7 § OSL kan bestå hos förundersökningsmyndigheten trots att bilderna lämnas till domstolen i samband med åtalet därför att de t.ex. har betydelse som bevisning i målet. Hos domstolen kan således gälla sekretess för bilder i sexualbrottsmål och mål om barnpornografibrott m.m. enligt 35 kap. 12 § OSL som är en primär sekretessbestämmelse för domstolen. Enligt 35 kap. 12 § OSL gäller sekretess för bl.a. uppgift om enskilds personliga förhållanden i de i paragrafen närmare angivna måltyperna. Sekretess gäller, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs. Bilder på skador hos målsäganden kan förekomma i både Sekretess för vissa bilder i förundersökningsprotokoll brottmål av här nämnt slag och i mål om ersättning för skada med anledning av sådant brott. Även när det gäller brottmål i allmänhet kan det gälla sekretess för bilder på döda kroppar eller personer med allvarliga synliga skador. Till en början kan det gälla överförd förundersökningssekretess enligt 35 kap. 1 § OSL i de situationer då förundersökningssekretess kvarstår för bilder hos förundersökningsmyndighet därför att de har kommit till förundersökningsmyndigheten från en annan myndighet och där sekretess enligt någon annan sekretessbestämmelse än 35 kap. 1 § OSL gäller för uppgiften. Den förundersökningssekretess som således fortfarande gäller hos polis och åklagare enligt 35 kap. 1 § och 7 § 3 OSL – t.ex. bilder från eller någon landstingsbedriven akutmottagning m.m. – överförs till domstolen enligt 43 kap. 2 § första stycket OSL. Där föreskrivs att om en domstol från en annan domstol eller myndighet får en sekretessreglerad uppgift, så blir bestämmelsen också tillämplig hos den mottagande domstolen. Det handlar alltså här om att 35 kap. 1 § OSL blir en sekundär sekretessbestämmelse hos domstolen (se 3 kap. 1 § OSL). Hos domstolen gäller dock förundersökningssekretessen endast med ett rakt skaderekvisit, inte med ett omvänt som hos förundersökningsmyndigheten, se 43 kap. 3 § andra stycket OSL. Det innebär att förundersökningssekretessen gäller i domstol bara om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs, presumtionen är således för offentlighet. De bilder i förundersökningsprotokoll på brottsoffer med synliga allvarliga skador eller på döda kroppar som vårt uppdrag handlar om torde emellertid till sin karaktär vara så pass känsliga för enskilda och eventuella närstående att sekretess i allmänhet gäller även med ett rakt skaderekvisit. För andra bilder som förundersökningsmyndigheten ger in till domstolen blir det däremot inte någon sådan överföring av sekretessen. När det gäller sådana bilder får domstolen hålla sig till det ovan behandlade minimiskyddet för känsliga uppgifter om hälsa eller sexualliv i 21 kap. 1 § OSL med sitt raka kvalificerade skaderekvisit, se föregående avsnitt. Det är en grundläggande princip att domstolsförhandlingar ska vara offentliga, se 2 kap. 11 § regeringsformen och 5 kap. 1 § RB. Förhandlingsoffentlighetens betydelse framgår också av Sekretess för vissa bilder i förundersökningsprotokoll (se artikel 6:1). Av hänsyn till allmänna eller enskilda intressen är det dock ofrånkomligt att den offentliga insynen beträffande en del uppgifter måste begränsas. I 5 kap. 1 § RB anges undantagen från grundsatsen om förhandlingsoffentlighet. Av den bestämmelsen framgår att domstol får hålla en förhandling inom stängda dörrar, om det kan antas att det vid förhandlingen kommer att läggas fram uppgift för vilken hos domstolen gäller sekretess som avses i OSL. Den omständigheten att en uppgift är hemlig enligt OSL räcker emellertid normalt inte för att förhandlingen hos domstolen ska få hållas inom stängda dörrar. För det krävs normalt också att det bedöms vara av synnerlig vikt att uppgiften hålls hemlig. I förarbetena framhölls nämligen att ett sekretessintresse normalt bör få väga över offentlighetsintresset bara om det föreligger ett starkt behov av sekretess (prop. 1979/80:2 del A s. 97). I några fall kan emellertid ett förordnande om stängda dörrar grundas enbart på det förhållandet att en viss sekretessbestämmelse är tillämplig; rekvisitet synnerlig vikt behöver alltså inte också vara uppfyllt. Det rör sig då om vissa i 5 kap. 1 § RB särskilt uppräknade sekretessbestämmelser, som är utformade helt eller delvis med tanke på förhållandena vid domstolarna. Bestämmelser som räknas upp av intresse i detta sammanhang är 35 kap. 12 § (sekretess i bl.a. sexualbrottsmål) samt 35 kap. 1 § OSL (förundersökningssekretess till skydd för den enskilde). När det gäller den sist nämnda sekretessbestämmelsen omfattar dock undantaget från kravet på synnerlig vikt bara domstolsförhandling under förundersökning i brottmål, dvs. inte vid t.ex. huvudförhandling. Om bilder av här aktuellt slag förekommer i ett sexualbrottsmål och om uppgifterna omfattas av sekretess hos domstolen, kan förhandlingen hållas inom stängda dörrar då uppgifterna läggs fram. Det fordras alltså inte dessutom att det bedöms vara av synnerlig vikt att bilden hålls hemlig. Detsamma gäller under en häktningsförhandling, om sekretess gäller hos domstolen för uppgifterna enligt 35 kap. 1 § andra stycket OSL (förundersökningssekretess till skydd för den enskilde). Om det däremot är fråga om en huvudförhandling och det inte är ett sexualbrottsmål, kan det i princip bara bli aktuellt med stängda dörrar om sekretess gäller hos domstolen enligt 21 kap. 1 § eller 35 kap. 1 § OSL och det dessutom anses vara av synnerlig vikt att uppgifterna inte röjs. Det snäva rekvisitet synnerlig vikt innebär att utgångspunkten är att uppgifter i rättsintyg, obduktionsprotokoll m.m. ska läggas fram vid offentlig förhandling även om de hos dom- Sekretess för vissa bilder i förundersökningsprotokoll stolen omfattas av sekretess enligt 21 kap. 1 § eller överförd sekretess enligt 35 kap. 1 § OSL. En bedömning av om rekvisitet synnerlig vikt är uppfyllt måste givetvis göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Uppgifter i bild, t.ex. fotograferade skador, upplevs emellertid ofta som generellt sett mycket känsliga för den enskilde eller dennes närstående; ofta betydligt mer känsliga än muntliga eller skriftliga beskrivningar av samma skador. På grund av bilders särskilt integritetskänsliga karaktär anser vi därför att rekvisitet synnerlig vikt så gott som alltid är uppfyllt när det handlar om mycket otäcka eller annars utlämnande bilder på målsägande i ett mål om exempelvis grov misshandel, grov kvinnofridskränkning eller grovt rån och som visar målsägande med synliga och uppenbart allvarliga skador. Vad särskilt gäller bilder på skador på kroppar eller kroppsdelar efter avlidna brottsoffer bör, utöver innehållet i själva bilden, vid bedömningen av om ett sekretessintresse av synnerlig vikt påkallar stängda dörrar beaktas huruvida det finns efterlevande som kan uppfatta ett offentliggörande som särskilt utlämnande för dem. Saknas sådana efterlevande, är det ägnat att minska utrymmet för att finna att rekvisitet synnerlig vikt är uppfyllt. kan ett röjande av vissa bilder vara så pass kränkande för den avlidnes frid eller eftermäle att rekvisitet synnerlig vikt ändå kan vara uppfyllt. Enligt vår uppfattning är det inte inkonsekvent att under en huvudförhandling lägga fram ett i och för sig sekretessbelagt rättsintyg eller ett obduktionsprotokoll i huvudsak vid en öppen förhandling medan däremot bifogade bilder förevisas inom stängda dörrar av hänsyn till den enskilde eller dennes närstående. Slutligen kan nämnas att det åligger domstol att självmant utreda om det finns förutsättningar att förordna om stängda dörrar. Domstolen kan alltså inte invänta initiativ från någon av parterna eller någon annan, se t.ex. JO:s beslut dnr 2516-2007. För bildernas sekretesskydd hos domstolen efter en domstolsförhandling, t.ex. en huvudförhandling i brottmål, är det av avgörande betydelse huruvida bilderna har lagts fram vid förhandlingen och om denna i så fall varit offentlig eller hållits inom stängda dörrar. Läggs bilderna fram under huvudförhandling som hålls inom stängda dörrar, består sekretessbestämmelsens tillämplighet under Sekretess för vissa bilder i förundersökningsprotokoll målets handläggningen såvida inte domstolen förordnar annat. För fortsatt sekretess efter målets avgörande krävs också att domstolen i domen särskilt förordnat om att sekretessbestämmelsen fortfarande ska vara tillämplig, dvs. att bilderna fortfarande ska vara sekretessreglerade, se 43 kap. 5 § andra stycket OSL. En sekretessbestämmelse som gäller för en uppgift i ett mål upphör att vara tillämplig i målet, om uppgiften i stället läggs fram vid en offentlig förhandling, se 43 kap. 5 § första stycket OSL. Regeln innebär att, om bilder åberopas i ett mål och förhandlingen är offentlig, någon sekretessbestämmelse därefter inte är tillämplig på bilderna. Bilderna blir med andra ord offentliga i och med den öppna förhandlingen. Har bilderna getts in till domstolen, blir de därigenom offentliga allmänna handlingar i målet. Från denna regel om s.k. offentlighetsdop efter en öppen förhandling finns dock två undantag. Det ena undantaget avser sådana skildringar (bilder eller filmer) i mål om barnpornografibrott och olaga våldsskildring som regleras i 18 kap. 15 § OSL. Bestämmelsen om sekretess för sådana skildringar infördes som 5 kap. 6 § i gamla SekrL med anledning av ett rättsfall om barnpornografibrott där ett antal personer begärde ut kopior av beslagtagna videor för vilka det då inte fanns någon tillämplig materiell sekretessbestämmelse till skydd för något allmänt eller enskilt intresse. Bestämmelsens syfte är att förebygga olaglig vidarespridning av beslagtaget eller konfiskerat material i mål om barnpornografibrott och olaga våldsskildring. Sekretess gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan fara för att skildringen sprids vidare i strid mot , TF eller yttrandefrihetsgrundlagen. Syftet med bestämmelsen är alltså att förhindra en olaglig spridning av bilder till skydd för det allmänna intresset av att förebygga brott, inte att skydda enskilda (se 9 kap. 16 § SekrL eller 35 kap. 12 § OSL). Skaderekvisitets konstruktion utformades således för att förhindra att allmänheten kan utnyttja sin rätt enligt 2 kap. 13 § TF, se nedan avsnitt 3.3, att få kopia av en allmän handling som sedan kan spridas olagligen, medan det däremot normalt inte skulle finnas något sekretesshinder mot att allmänheten med stöd av offentlighetsprincipen tar del av skildringarna på stället, se 2 kap. 12 § TF. Enligt förarbetena skulle det inte heller finnas några hinder mot att seriösa forskare och journalister kan få förfoga över lånade kopior, eventuellt med förbehåll enligt dåvarande 14 kap. 9 § SekrL (nuvarande 10 kap. 14 § OSL). I samband med tillkomsten av bestämmelsen infördes ett undantag från offentlighetsdopet som syftade till att tillgodose syftet med Sekretess för vissa bilder i förundersökningsprotokoll sekretessbestämmelsen i 5 kap. 6 § SekrL och som innebar att sekretessen – dvs. begränsningen i rätten att kunna få ut kopior av materialet – även kan bestå efter det att materialet har lagts fram vid en offentlig domstolsförhandling. Konstruktionen med det särskilda skaderekvisitet och undantaget från offentlighetsdopet innebar, enligt förarbetena, minsta möjliga inskränkning i handlingsoffentligheten och ett bibehållande av insynen i rättskipningen.