sou · GXB352 · 2009-06-01 00:00:00 — Även utökade kunskaper i svensk lagstiftning, i synnerhet äktenskapslagstiftning och familjerätt, efterfrågas, i enlighet med vad som också framkommit av enkätresultaten. Många företrädare för organisationer och/eller samfund påpekar att man har svårt att nå ut till de yngre generationerna som en följd av språkbarriärerna. I många fall talar de ungdomar som fötts i eller kommit hit i späd ålder inte imamens språk. Vissa församlingsföreträdare är emellertid mer optimistiska och pekar på att församlingarnas intresse att inte förlora i betydelse bland de yngre generationerna ändå kan bidra till en förändring, genom att man ställer större krav på imamernas språkkunskaper. Eftersom församlingarna oftast inte kan avlöna sina imamer särskilt väl, om ens alls, anser man sig emellertid ha svårt att ställa krav på att imamerna går en specifik utbildning. Bristen på finansiella tillgångar hos landets muslimska församlingar och samfund är delvis också förklaringen till att man i vissa fall har valt att ta emot externt avlönade imamer från bidragsgivare i exempelvis samt från den turkiska statens religionsdepartement Diyanet. På ställer man sig som nämnts även försiktigt positiv till inrättandet av en komplett utbildning till imamer i . Behovet av en sådan utbildning motiveras ofta främst utifrån en rättviseaspekt: eftersom präster och pastorer har tillgång till utbildning inom landets gränser bör också imamer få det, bland annat eftersom islam utgör landets nästa största religion. Frågan är dock om det låter sig göras att enas kring en gemensam utbildning. Det intryck som ges bland muslimska organisationer och samfund är splittrat, och även om den konfessionella påbyggnaden för olika inriktningar anordnas av samfunden själva (shia, sunni, bosniska muslimer med flera) är risken stor att man inte kan enas om en gemensam utbildning där alla, eller inte ens särskilt många av de muslimska samfunden, känner sig delaktiga. Åsiktsskillnaderna manifesteras bland annat genom att vissa grupper inte vill studera tillsammans med andra grupper. Heterogeniteten bland muslimska inriktningar och rörelser framhävs ofta, och det har betonats att man saknar gemensamma religiösa auktoriteter att samlas kring. Ytterligare en återkommande synpunkt är att man vill att undervisningen ska utföras av lärare som själva är muslimer, och inte av icke-muslimska religionsvetare/islamologer. Av denna anledning förordar många tanken på att upprätta ett samarbete med utvalda utländska universitet. Kapitlet visar att islam och muslimer i inte är ett homogent fenomen. arbetskraftsinvandring och 1970-talets anhörighetsinvandring har etnisk mångfald, språklig variation och en mängd olika tolkningar av islam präglat det muslimska landskapet. finns det inte någon etnisk och kulturell grupp som dominerar, och en mängd olika muslimska föreningar gör anspråk på att representera muslimska intressen. människor med muslimsk bakgrund har kommit till har också nya generationer fötts och vuxit upp i landet. Vilken betydelse och funktionen religionen har för människor är bland annat beroende av hur de upplever sin situation i samhället. Vid en migration är det tydligt att religionen kan få en ökad eller minskad betydelse för den invandrade. I en otrygg och utsatt situation kan religionen till exempel ge trygghet, skapa en känsla av tillhörighet och bidra till människors identitet och i denna process kan en imam fylla en viktig funktion. är det viktigt att betona att en invandrare kan uppleva att det sociala trycket på att utöva en religion minskar och att nya möjligheter och sekulära alternativ har tillkommit. Båda processerna är närvarande bland muslimer i och därför är det, som tidigare konstaterats, felaktigt att betrakta dessa som endast en religiös grupp. Kapitlet har gett en översiktlig presentation av vem som kan räknas som imam och hur man blir utbildad till imam. som det finns en omfattande lärdomstradition och flera institutioner för utbildning i teologi finns det inte något vigningssystem för imamer som kan jämföras med det för präster eller pastorer. Istället är det församlingar/föreningar som avgör vilka krav som en imam förväntas att uppfylla. Det är svårt att beräkna antalet imamer, och uppgifterna om hur många imamer som är verksamma i varierar, beroende på vem som tillfrågas och hur man väljer att definiera vem som är imam. Förutom att leda församlingen i bön förrättar imamer begravningar, vigslar och tar hand om själavård och vägledning. Flera besöker också sjukhus, fängelser och andra inrättningar där muslimer behöver andlig vård. I dessa möten är kontakten med myndigheter av stor betydelse och det är inom dessa områden som de flesta imamer vill utveckla sina kompetenser. Enligt enkäten som delades ut till de fem muslimska riksorganisationernas lokala församlingar/föreningar efterfrågade imamer först och främst bättre kunskaper i svenska, svensk lagstiftning och historia/samhällskunskap. som imamer kan spela en roll för integrationen i är det viktigt att inte överdriva deras betydelse för integrationen av människor med muslimsk kulturell bakgrund. Enkätundersökningen visar att nästan hälften av dem som svarat har varit verksamma som imamer i och det stora flertalet har haft möjlighet att läsa kurser i Sfi eller motsvarande. Imamerna i undersökningen har också en omfattande utbildning från , och länder i Mellan- Endast 17 individer () av 121 svarande saknar utbildning och nästan hälften har en utbildning som är . visar undersökningen att många imamer har arbeten vid sidan av sitt yrke som imam och att de lägger ner en omfattande mängd tid på detta. Av totalt 121 svar uppgav 64 individer () att de har något annat arbete vid sidan om sitt jobb som imam, medan 53 individer () uppgav att de inte hade något ytterligare jobb. Majoriteten av de tillfrågade imamerna anser att en svensk utbildning för redan verksamma imamer skulle vara bra, men det handlar inte om en konfessionell eller teologisk utbildning. som merparten är positiv till en utbildning i frågor och ämnen som gör imamerna bättre förberedda att arbeta i det svenska samhället är i stort sett inte någon villig att ta studielån, inte minst eftersom incitamenten i form av karriärutveckling inte alltid finns vid handen. Sammantaget visar kapitlet på att de tillfrågade imamerna inte efterfrågar en teologisk utbildning utan en utbildning i ämnen som gör dem bättre rustade att arbeta i . Slutsatsen av analysen är att Människor i med muslimsk kulturell bakgrund är inte någon kulturellt, språkligt, socialt eller religiöst homogen grupp. Vissa vill behålla sin tro, andra vill slippa att bli definierade som muslimer. De muslimska organisationerna är många och ingen av dem kan sägas representera alla muslimer. Imamer i är liturgiska, andliga och sociala ledare i sina församlingar/föreningar. De flesta verksamma imamer har varit länge i landet, genomgått Sfi och annan svenskundervisning. Många har lång teologisk utbildning och flera arbetar ideellt. Möjligheten att vinna uppslutning kring en gemensam konfessionell utbildning av imamer måste bedömas som så gott som obefintliga. De flesta imamer efterfrågar inte konfessionell utbildning utan utbildning i svenska, samhällskunskap etc. Men incitamenten för att gå en utbildning är svaga, delvis på grund av att legitimiteten i församlingar och föreningar för en utbildning är låg, och att inga nya karriärvägar står till buds efter en utbildning. Antagandet om imamers integrationsbefrämjande roll harmonierar inte självklart med församlingars/föreningars behov och intressen. Det bygger istället på en föreställning som önskar göra imamen till något mer eller annorlunda än vad församlingarna/föreningarna själva åstundar. Förutom att undersöka förutsättningarna för att inrätta en svensk utbildning för imamer har utredningen även fått i uppdrag att se över de befintliga vägar som finns för utbildning av religiösa ledare i . Eftersom de flesta nu verksamma imamer i härstammar från andra länder har det ansetts nödvändigt att i den följande översikten över utbildningar för religiösa ledare även inkludera undervisning i svenska för invandrare, Sfi. Härutöver redogörs för den undervisning som tillhandahålls av folkbildningen, i form av folkhögskolor och studieförbund. Därtill kommer religionsvetenskapliga utbildningar vid högskolor och universitet, med tillhörande konfessionell påbyggnad inom respektive samfund, bland annat för utbildning till präst inom och till pastor inom frikyrkorna. för statligt stöd till trossamfund, SST, förekommer även en viss bidragsverksamhet för samfundsmedlemmar som vill utbilda sig utomlands. Vidare görs en europeisk utblick, innefattande bland annat en utbildning inrättad för religiösa ledare med utländsk bakgrund i , samt ett pågående EU-projekt som syftar till att främja religionsdialogen mellan olika trossamfund. 4.1Undervisning i svenska för invandrare, Sfi Svenska för invandrare, Sfi, utgör en egen, frivillig skolform för vuxna invandrare , vilken har utformats som en rättighet för individen och en skyldighet för kommunen (SOU 2008:17, s. 217–218). Utbildning i Sfi har bedrivits , och inrättades för att möta den kraftiga arbetskraftsinvandring som skedde . Till en början anordnades Sfi-utbildningen inom olika studieförbund, men övergick sedan till att bedrivas i offentlig regi inom landets kommuner. årens lopp har Sfi-utbildningen genomgått åtskilliga reformeringar. Sfi regleras dels genom Skollagen (1985:1100, kap 13), dels i förordningen (1994:895) om svenskundervisning för invandrare, samt i regeringens kursplan för Sfi (SKOLFS 2009:2). beslöts att Sfi-utbildningen inte skulle ha någon egen läroplan, utan att den istället skulle utgå från de grundläggande principer som anges i läroplanen för de frivilliga skolformerna (Lpf 94). Den senaste kursplanen för Sfi anger bland annat att Sfi i första hand ska utgöra en språkutbildning, samt att denna ska vara individanpassad (SKOLFS 2009:2). försök att även inkludera samhällsvetenskap inom ramen för Sfi har haft varierande resultat, och har man istället valt att så långt som möjligt sprida samhällsinformation till nyanlända invandrare på deras modersmål, för att därigenom bidra till en snabbare introduktion till samhället och även för att undvika missförstånd vilket tidigare kunde hindra språkinlärningen inom Sfi. Landets kommuner är enligt Skollagen skyldiga att anordna Sfiundervisning. Sfi ska kunna påbörjas från det att man ansökt, såvida inte särskilda skäl föreligger. Enligt Förordningen om kursplan för svenskundervisning av invandrare utgör Sfi: en kvalificerad språkutbildning som syftar till att ge vuxna invandrare grundläggande kunskaper i svenska språket (SKOLFS 2009:2). Förordningen understryker också vikten av att Sfi-undervisningen kan kombineras med praktik eller förvärvsarbete, eftersom detta ofta är en förutsättning för många personer att kunna delta i utbildningen. Sfi-undervisningen måste med andra ord vara flexibel och kunna anpassas till den enskilde individens förutsättningar. Individperspektivet är också något som tydligt lyfts fram i förarbetena (däribland prop. 2000/01:72) som ett medel för att stärka integrationen, samt för att bidra till att så många som möjligt blir självförsörjande. Sfi-utbildningen bestod tidigare av en gemensam utbildning och kurs för samtliga deltagare. har emellertid Sfi-undervisningen indelats i tre olika studievägar, Sfi 1, Sfi 2 och Sfi 3, som kännetecknas av olika snabb studietakt, och som består av två olika kurser vardera. Avsikten med de tre studievägarna är att tillgodose varje individs egna behov och förutsättningar. Sfi 1, innehållande kurs A och B, riktas till de elever som inte kan läsa, men även till elever med mycket kort och/eller bristfällig skolbakgrund. Syftet med Sfi 1 är att den studerande uppnår en grundläggande förmåga att kommunicera på svenska. Studerande inom Sfi 2, kurs B och C, består ofta av elever med en mer varierande skolbakgrund, exempelvis relativt studievana elever, som inte behärskar det latinska alfabetet, alternativt elever med bristfällig skolgång men med en stark motivation att studera vidare. Inom studievägen Sfi 3, kurs C och D, slutligen, återfinns studievana elever som kan förväntas lära sig svenska genom teoretiska studier.1 En riktlinje för Sfi-utbildningens totala omfattning är omkring , vilket både får överrespektive underskridas, beroende på den enskildes individuella förutsättningar (SKOLFS 2002:19). ska undervisningstiden inom Sfi omfatta minst i genomsnitt . Detta krav har bland annat ansetts motiverat för att få en gemensam miniminivå bland landets kommuner. Beslutet om en miniminivå har även grundats på de möjligheter som därigenom medges för att kombinera utbildningen med praktik, arbete eller andra studier (prop. 2005/06:148).2 Undantag kan emellertid göras enligt 13 kap 4 a § Skollagen, om eleven begär det och kommunen finner detta rimligt i förhållande till utbildningens syfte.3 Antalet personer som studerar Sfi uppgick /2007 till totalt 65 200, vilket utgjorde det högsta antalet som dittills hade uppmätts inom Sfi-utbildningen. Många av landets kommuner är små och har få invandrare, vilket medför att Sfi utgör en liten verksamhet på många håll. /2007 hade endast en dryg tredjedel av landets kommuner eller kommunalförbund (111 st.) fler än 100 studerande inom Sfi-utbildningen. I 23 av landets kommuner var antalet elever lägre än 25, medan 4 kommuner hade ett elevantal som understeg 10 personer.4 Det finns dock en möjlighet för kommuner att gå samman om att erbjuda Sfi-utbildning, för att därigenom få en mer kostnadseffektiv och individanpassad verksamhet (prop. 2005/06:148, s. 40). I en utvärdering av kursplan konstaterar att landets kommuner har kommit relativt långt i att utveckla Sfiutbildningen mot en ökad individualisering och flexibilitet när det gäller nivåplacering och byte mellan de olika studiegrupperna, 1Skolverket (2004) Sfi – kartläggning och studieplanering, s. 7–9, samt . 2Se även Statskontoret (2009) Sfi – resultat, genomförande och lärarkompetens. En utvärdering av svenska för invandrare, Rapport 2009:2, s. 15. 3Skolverket, Dnr 75-2006:835, s. 5. 4Skolverkets lägesbedömning 2008, Rapport 324, s. 146–147. medan brister kan spåras i andra avseenden, såsom antalet timmar de studerande läser eller kombinationen av Sfi med praktik eller andra studier. Anledningen härtill är bland annat skillnader i kommunernas ekonomiska och praktiska förutsättningar att anordna Sfi-undervisning.5 Statskontorets utvärdering av Sfi-utbildningen i landets kommuner visar att högutbildade ofta får läsa gemensamma kurser med personer med kortare utbildning inom sfi.6 Detta upplevs ofta som otillfredsställande av framför allt de högutbildade deltagarna. Så kallade akademikerspår eller högskolespår inom Sfi-undervisningen erbjuds endast i ett fåtal kommuner, framför allt i storstadsregionerna. Kommunerna anlitar ofta en enskild anordnare för detta ändamål. Det finns dock även mindre kommuner som samverkar kring denna typ av utbildning. En enkätundersökning visar att knappt fyra av tio anordnare erbjuder Sfi-undervisning till studerande med erfarenhet av en viss typ av arbete, eller som saknar arbete men som önskar arbeta inom ett visst område. Yrkesområden som återkommer i detta avseende är inom vård och omsorg, lokalvård, handel och restaurang. Andra exempel som förekommer är bland annat Sfi-undervisning i kombination med bussförarsamt truckförarutbildning. En viktig förklaring till att denna typ av utbildning inte är mer utbredd är att den är relativt resurskrävande. ger yrkesinriktade Sfi-utbildningar mycket goda resultat: Den gängse uppfattning i de kommuner som vi har besökt är att yrkesspår leder till bättre studieresultat. Motivationen ökar hos de studerande och deltagarna får ökade möjligheter att öva språket i autentiska miljöer.7 Statskontorets slutsatser bygger bland annat på en utvärdering av yrkesinriktade Sfi-utbildningar, genomförd av vid , som visar att studiemotivationen och studieresultaten är långt högre på de yrkesinriktade Sfiutbildningarna än inom den traditionella Sfi-undervisningen. Bland de studerande som läser tillsammans med sina yrkeskollegor förstärks såväl studiemotivationen som självkänslan, vilket bidrar till 5Skolverket (2006) Utvärdering av kursplan för Sfi. Effekter på organisation, tillämpning och genomströmning, Rapport , Dnr 75-2006:835, s. 49–55. 6Statskontoret (2009) Sfi – resultat, genomförande och lärarkompetens. En utvärdering av svenska för invandrare, Rapport 2009:2, s. 55–57. 7Statskontoret (2009) a.a. s. 58. en hög studietakt.8 Statskontoret påpekar också att Sfi-undervis- ningen ska uppfylla flera olika syften. Förutom språkutbildning handlar det också om andra mål rörande integration och sysselsättning, vilket innebär att utbildningens måluppfyllelse kan mätas på flera olika sätt. Utifrån en utbildningssynpunkt finns dock åtskilligt att anmärka. Bland annat har mer än var tredje Sfideltagare ännu inte fått något betyg efter kursstart. Bland övriga två tredjedelar har endast hälften av deltagarna uppnått godkänt resultat på den mest avancerade undervisningsnivån (D) studier.9 I rapporten från Statskontoret konstateras därför att det finns åtskilligt utrymme för förbättringar i detta avseende. Ytterligare ett problem som man lyfter fram i rapporten, och som är av specifik relevans för föreliggande utredning, är det faktum att kommunerna ofta prioriterar nyanlända flyktningar framför andra Sfi-deltagare när det gäller praktik, validering och vägledning. 2005/2006:148 (Vissa frågor om vuxnas lärande, m.m.) föreslås att möjligheten för invandrade akademiker att studera språk bör underlättas ytterligare, exempelvis genom ett utökat samarbete mellan högskolor och kommuner. Man konstaterar att det ofta framstår som mer motiverande för invandrade akademiker att studera svenska på högskolenivå. Det står också kommunerna fritt att anordna Sfi-undervisning som de vill, till exempel i samarbete med högskolan (prop. 2005/2006:148, s. 40). I regeringens skrivelse om integrationspolitiken (Skr. 2008/2009:24) anges ett antal strategiska områden som man vill fokusera på . Bland dessa kan märkas åtgärder för kompletterande utbildning och validering av utländska högskoleutbildningar. Man vill också eftersträva att mottagningen och vägledningen för personer med utländsk utbildning och/eller yrkeserfarenhet samordnas, samt avsätta resurser för validering av utrikes förvärvad yrkeskompetens. har regeringen föreslagit inrättandet av en Sfibonus, med syftet att stimulera nyanlända invandrare att snabbare lära sig svenska (prop. 2008/09:156). Ett skäl som anförs för att införa en prestationsbaserad stimulansersättning är att en snabb språkinlärning kan bidra till bättre möjligheter till anställning. Användandet av Sfi-bonus föreslås inrättas som en försöksverksamhet i högst 15 av landets kommuner, och förutsättningen för att beviljas Sfi-bonus är att betyget godkänd ska ha uppnåtts inom 8Höghielm, och (2009) De är ju mina kolleger En metastudie av Sfx, , . 9Statskontoret (2009) a.a. s. 7. från det att erbjuden utbildning startade, dock senast från den dag personen [] folkbokfördes i en kommun (prop. 2008/09:156, s. 5). 4.2Annan svenskundervisning vid högskolor Utöver Sfi-utbildningen finns även andra utbildningsformer att tillgå för den som vill läsa svenska i en sammanhållen utbildning och med ett högre studietempo. Vissa högskolor anordnar svenskundervisning för studenter med utländsk förutbildning, men kräver dock att vissa grundläggande kunskaper i svenska och engelska är uppfyllda. Det finns även en aspirantutbildning omfattande 40 högskolepoäng, inrättad genom förordning 1995:889 för studenter med utländsk högskoleutbildning, inom vilken teori kombineras med praktik på olika arbetsplatser. Ett viktigt skäl för att inrätta aspirantutbildningarna var att invandrade akademikers kompetens inte ansågs tillvaratas i tillräckligt stor utsträckning i samhället. För att försöka komma till rätta med detta problem inrättades därför ett antal aspirantutbildningar på landets universitet och högskolor för arbetslösa akademiker. Främst var det bristyrken som lärare och läkare som prioriterades inom aspirantutbildningen. konstaterar i en utvärdering av aspirantutbildningen vid , och att verksamheten bör utvecklas och fördjupas. Man föreslår också att aspirantutbildningen övergår från att vara av projektkaraktär till att bli en reguljär verksamhet inom högskolan. Ytterligare en slutsats som dras i , och som har särskild relevans för föreliggande utredning, är att invandrade akademiker har störst nytta av utbildningar som anordnas på universitetsnivå: (H)ögskolan är den miljö där effektiv komplettering av akademisk utbildning och integration på den svenska arbetsmarknaden bäst sker.10 10 (2006) Invandrarakademi och aspirantutbildning – erfarenheter av kompletterande utbildning för invandrade akademiker, Rapport 2006:35 R, s. 39. Genom att studenterna får verka i en miljö där de känner sig hemma och tidigare visat sig framgångsrika blir förutsättningarna för effektiva studier bättre. Detta står också i överensstämmelse med Statskontorets utvärdering av Sfi, där man som nämnts förespråkar en åtskillnad i Sfi-undervisningen mellan studenter som är högutbildade och studenter med kortare utbildning, liksom inrättandet av yrkesinriktade Sfi-utbildningar. Utöver de diskussioner som förts kring förutsättningarna för att anordna utbildning för imamer på högskolenivå, finns även initiativ tagna bland landets folkhögskolor och studieförbund, vilka kommer att beröras närmare i det följande. Till att börja med redogörs dock kort för folkbildningens syfte och inriktning i . Folkrörelserna och studieförbunden har traditionellt spelat en viktig roll för att stärka demokratins framväxt i Sverige.11 Studieförbunden växte fram , och är nära förknippade med folkrörelsernas framväxt . Den första folkhögskolan inrättades , och antalet folkhögskolor har därefter ökat till 148, . Folkbildningen bedriver en omfattande verksamhet, och innefattade bland annat omkring 276 000 studiecirklar, med 1,9 miljoner deltagare, samt ca 27 000 deltagare i långa kurser (från en termin till ), och ca 75 000 deltagare i korta kurser på folkhögskolor varje termin.12 Folkbildningen erbjuder både Sfi och andra kurser i svenska. deltog 3 062 invandrade med behov av särskilt stöd på grund av bristande kunskaper i svenska språket, i folkhögskolekurser. Syftet med folkbildningen har ända sedan den initierades varit att stärka människor som befinner sig i en utsatt position i samhället genom fri och frivillig folkbildningsverksamhet. Till en början var det människor på landsbygden som hade detta behov, i takt med en ökande industrialisering och urbanisering; i ett senare skede var det arbetarklassen som behövde stärka sin position i samhället. Inledningsvis finansierade studieförbunden sin verksamhet helt på egen hand, och/eller genom de respektive folkrörelser som de till- 11Rothstein, Bo (2002) . Social Capital in the Social i , . (Ed.) Democracies in Flux. The Evolution of Social Capital in . 12Folkbildningsrådet (2008) Årsredovisning med verksamhetsberättelse 2008. Finansieringen övertogs sedan av staten, då studieförbundens samhällsnytta ansågs vara stor. Genom ett riksdagsbeslut övergick folkbildningen från en relativt omfattande statlig styrning till målstyrd verksamhet, vilket medförde en ökad möjlighet till självbestämmande. Även anslagen ändrades till ett samlat anslag, där staten endast anger anslagets syfte, varefter de olika aktörerna inom folkbildningen själva avgör hur syftet ska uppnås. Genom riksdagsbeslutet angavs också tre prioriterade målgrupper för folkbildningens verksamhet, nämligen utbildningsmässigt, socialt eller kulturellt missgynnade personer, invandrare samt personer med funktionshinder.