sou · GWB3113 · 2009-01-01 00:00:00 — 10.3.1FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning Regeringen föreslår i proposition 2008/09:28 att tillträder FN:s internationella konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Vidare föreslås att ska tillträda ett fakultativt (frivilligt) protokoll till konventionen, som innebär att den som anser att hans eller hennes rättigheter har kränkts har möjlighet att klaga till en övervakningskommitté. Den nya kon- ventionen trädde i kraft sedan den ratificerats av 20 stater. Konventionen tillhör de centrala konventionerna om mänskliga rättigheter men skapar inte i sig några nya rättigheter. Dess syfte är att undanröja hinder för personer med funktionsned- sättning att åtnjuta sina mänskliga rättigheter. Tillträdet till kon- ventionen och det fakultativa protokollet anses inte behöva för- anleda ändringar i gällande lagstiftning. Konventionens artikel 9 – Tillgänglighet För att göra det möjligt för personer med funktionsnedsättning att leva oberoende och att fullt ut delta i alla livets områden, ska kon- ventionsstaterna vidta ändamålsenliga åtgärder för att säkerställa att personer med funktionsnedsättning får tillgång på samma villkor som andra till den fysiska miljön, till transporter, till information och kommunikation, innefattande informations- och kommunika- tionsteknik (IT) och system samt till andra anläggningar och tjänster som är tillgängliga för eller erbjuds allmänheten både i städerna och på landsbygden. Dessa åtgärder, som ska innefatta identifiering och undanröjande av hinder och barriärer mot till- gänglighet, ska bl.a. gälla byggnader, vägar, transportmedel och andra inom- och utomhusanläggningar däribland skolor, bostäder, vårdinrättningar och arbetsplatser. Krav på tillgänglighet m.m. utan lagändringar kan ställa sig bakom de krav på tillgänglighet som artikel 9 ställer. () anser att tillgänglighet på samma sätt som rätten till icke-diskriminering måste ses som en grundläggande princip som ska genomsyra hela konventionen. Om yttre miljö, lokaler, verksamhet och information inte är tillgängliga för personer med funktionsnedsättning riskerar det att utestänga många från grundläggande rättigheter såsom utbildning, arbete, att kunna delta i det politiska livet, rösta, ta del av kultur m.m. HO får in många anmälningar om bristande tillgänglighet, t.ex. otillgäng- liga lokaler och bristande stöd i skolan. Artikel 19 Rätt att leva självständigt och att delta i samhället Konventionsstaterna erkänner lika rätt för alla personer med funk- tionsnedsättning att leva i samhället med lika valmöjligheter som andra personer. Konventionsstaterna ska vidta effektiva och ända- målsenliga åtgärder för att underlätta för personer med funktions- nedsättning att fullt åtnjuta denna rätt och deras fulla inkludering och deltagande i samhället. Detta ska bl.a. ske genom att säkerställa att samhällsservice och anläggningar avsedda för allmänheten är tillgängliga på lika villkor för personer med funktionsnedsättning och svarar mot deras behov. Regeringen bedömer att utan lagändringar kan ställa sig bakom kraven i artikel 19. Handikapp- förbundens samarbetsorgan påpekar att det behövs ett ökat statligt stöd för att öka tillgängligheten för äldre och personer med funk- tionsnedsättning i de äldre delarna av bostadsbeståndet och hän- visar till bedömning. framhåller också att kom- munernas förutsättningar för att tackla de ökade krav som ställs på bostadsförsörjning och stadsförnyelse behöver ses över. 10.4Fysisk utformning som stöd för äldres aktivitet och livskvalitet Insatser för att öka tillgänglighet m.m. inom ramen för handikapp- politiken har självfallet betydelse för människor med funktionsned- sättning oavsett ålder. Men samspelet mellan människa och miljö är komplicerat och inte särskilt utforskat. Resultaten från studier som är specifikt inriktade på samspelet mellan den åldrande människan Krav på tillgänglighet m.m. och boendemiljön är spretiga, delvis motsägelsefulla och ofta rela- tivt gamla (2008). Men några aktuella, internationellt publicerade forskningsresultat från olika länder visar tämligen entydigt att den fysiska utformningen av olika boendemiljöer påverkar äldres aktivitet och delaktighet, främst när det gäller bero- ende av hjälp i dagliga aktiviteter. Mer tillgängliga bostäder stödjer självständighet och kan minska hjälpberoendet. I diskussioner och bedömningar av äldres bostäder har lagts och läggs alltjämt störst vikt vid det som objektivt kan mätas; dörrarnas bredd, badrummets storlek, antal trösklar osv. Om man däremot ser till den äldres livsmiljö har också hennes eller hans egen upp- fattning (subjektiva skattning) om bostadens användbarhet bety- delse. Sambandet mellan objektiva och subjektiva faktorer och äldres upplevelse av hälsa har studerats i ett projekt stött av EU10. Resultaten tyder på att tillgänglighetsproblem har betydelse för hur äldre som är oberoende i dagliga aktiviteter upplever sin hälsa, medan subjektiva boendeaspekter har betydelse bland dem som är beroende av hjälp. Dessutom påverkar upplevelsen av extern kon- troll i förhållande till boendefrågor också beroendet av hjälp. Det är alltså inte enbart objektiva boendefaktorer som har betydelse för äldres hälsa och livskvalitet utan i hög grad även subjektiva (2008). Ett annat resultat från nämnda projekt är att forskarna tagit fram en lista på de 61 allvarligaste miljöhindren för äldre i och omkring hemmet. Listan bygger på systematiskt kartlagda funk- tionsnedsättningar och miljöhinder i boendet bland fler än 2 000 personer i fem europeiska länder. Eftersom tillgänglighet är en för- utsättning för ett boende som stödjer aktivitet, delaktighet, hälsa och livskvalitet bland äldre är det viktigt att de vanligaste tillgäng- lighetsproblemen i bostadsbeståndet och dess omgivning undan- röjs. När det gäller hur olika boendemiljöer bör utformas för att erbjuda god vård och omvårdnad, god omsorg och ett socialt inne- håll i vardagen är det vetenskapliga kunskapsläget svagt. I studier som rör omvårdnadsaspekter i olika boendeformer är det främst andra miljöfaktorer än fysisk utformning som lyfts fram. Inga aktuella vetenskapliga studier som fokuserar på utformningen av fysisk miljö i förhållande till vård, omsorg och socialt innehåll har hittats varken i eller i andra länder (2008). 10 – ett europeiskt, tvärvetenskapligt projekt –2004 med som koordinator. Krav på tillgänglighet m.m. Personer är överrepresenterade i nästan alla slags olyckor, bl.a. fall-, trafik- och brandolyckor (& 2007). Förutom stort personligt lidande för den enskilde, leder skadorna ofta till stora kostnader för samhället. Men förekomsten av olyckor kan förebyggas. Livsstilen, t.ex. kost, motion, stress, rökning och alkoholkonsumtion, är faktorer som individen själv kan påverka, medan omgivningsfaktorer såsom trafikmiljö och byggnader är ett samhällsansvar. Omkring 90 personer omkommer i bränder, oftast i bostadsbränder. Av dessa är äldre personer och män klart över- representerade. Män i åldersgruppen löper mer än sju gånger högre risk att omkomma i bränder än män i åldersgrup- pen 15–. Fysiska och psykiska sjukdomar eller funktionsned- sättningar av olika slag är ofta orsaken. Men rökning är den i sär- klass mest frekventa anledningen till brand som leder till dödsfall. Även alkoholkonsumtion och läkemedel har stor inverkan. I särskilda boendeformer och andra slags vårdbyggnader om- kommer i genomsnitt fem personer i samband med brand. De kommunala räddningstjänsterna rycker ut till omkring 400 bränder i sådana boendeformer och ca 40–70 personer brand- skadas i samband med dessa bränder. Om personalen har fått utbildning om olika riskfaktorer för brand och har övat sig i att hantera en brand minskar risken för att bränder ska starta och utvecklas till allvarliga incidenter. Viss brandsäkerhet kan byggas in i bostadshus och andra bygg- nader (& 2007). finns flera inbyggda barriärer i en byggnad som kan hindra att en incident utvecklas till en stor brand. I större och moderna byggnader är väggar och tak obrännbara för att förhindra spridning. Lägenheter byggs som egna brandceller för att inte branden ska kunna spridas och hota grannar inom 30 eller . Normalt kan man såle- des stanna i lägenheten om det brinner hos en granne. Vissa dörrar är självstängande och begränsar på så vis rök och eld att spridas. Trapphus, vindar och källare är också egna brandceller med brand- dörrar. Utrymningsvägar ska finnas så att alla snabbt kan ta sig ut, vilket är särskilt angeläget för personer med nedsatt rörlighet. I sär- skilda boendeformer ska två utrymningsvägar finnas oberoende av varandra. I dessa boendeformer är brandskyddet också komplet- Krav på tillgänglighet m.m. terat med automatiska brandlarm, självstängande dörrar till lägen- heter, brandcellsindelning, brandredskap och personal som kan ingripa snabbt (2008). Vid dimensioneringen av brandskyddet är det viktigt att bedöma de boendes förmåga att sätta sig i säkerhet. Enstaka personer med funktionsnedsättningar i ett hus kan bli räddade av brandmän, men det kan vara svårt att rädda flera personer med funktionsnedsättningar i samma hus. Kraven på brandskydd såsom brandceller, utrymningsvägar, ytskikt, avskiljningar av källare och vindar, larm, sprinkler m.m. regleras i bygglagstiftningen11 med förordningar och i byggregler12. När det gäller särskilda boendeformer har Räddnings- verket i olika sammanhang föreslagit att ska följa exempel och utgå från de boendes funktionsförmåga när krav ställs på brandskyddet. I räcker det med brandvarnare om de boende klarar av att uppmärksamma branden själva och ta sig ut utan hjälp inom 2–. Om de boende däremot behöver och kan få hjälp av utbildad personal bör det finnas brandlarm kopplat till personal i boendet. Kan de boende inte få hjälp bör bostaden förses med sprinkler. Regler om ansvaret för brandskyddet finns i lagen (2003:778) om skydd mot olyckor (LSO) som anger att det är de som äger byggnader och anläggningar som har ansvaret. Men särskilda boen- deformer är även föremål för tillsyn. Systema- tiskt brandskyddsarbete ska bedrivas i särskilda boendeformer och då med hänsyn till de boendes egen förmåga att hantera en brand och ta sig ut. En skriftlig redogörelse om detta arbete ska lämnas till kommunens räddningstjänst. framhåller att s.k. mellanboendeformer för äldre, dvs. seniorbostäder och trygghetsbostäder, ska utrustas med förstärkt brandskydd jämfört med andra flerfamiljshus. De boende i dessa bostäder har ofta lätta eller svåra funktionsnedsättningar och ska själva ta sig ut ur lägenheten eller fastigheten vid brand. En stor del av dem som bor i bostäderna kommer att ha svårt att för- flytta sig och reagera snabbt vid en brand. har i en skrivelse till uppmärksammat regeringen på frågan om brandskydd i bostäder för äldre och de särskilda förutsättningar som råder där (Rädd- ningsverket 2007). anser bl.a. att till- 11Plan- och bygglag (1987:10), Lag (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. Krav på tillgänglighet m.m. sammans med ska bemyndigas att ta fram före- skrifter om behovet av brandsäkerhet och krav på möjlig utrym- ning för bostäder anpassade för äldre. föreslår även att det ska införas retroaktiva krav på sprinkler i alla äldre- boenden och kategoriboenden. Detta har myndigheten också framfört i en promemoria till Äldreboendedelegationen (Rädd- ningsverket 2008). inleddes en diskussion mellan Social- departementet och berörda myndigheter om brandskyddet i bostä- der för äldre. Äldreboendedelegationen finner därför inte anledning att närmare pröva frågan om brandskyddet i dessa bostäder. 10.6Bostäder som arbetsplatser för personal Utformningen av bostäder där äldre personer får vård och omsorg är inte bara beroende av de krav som ställs i bygglagstiftningen utan även av de regler och krav som finns i arbetsmiljölagen (1977:1160), arbetsmiljöförordningen (1977:1166) och i Arbets- miljöverkets föreskrifter. När personal från och/eller hemsjukvården arbetar i den äldres hem träder arbetsmiljölagstift- ningen in och reglerar, i viss mån, omvårdnadsarbetet där. I dessa fall är den enskildes bostad inte längre enbart ett hem utan också en arbetsplats för personal. Arbetsmiljölagens ändamål är att förebygga ohälsa och olycks- fall i arbetet samt att även i övrigt uppnå en god arbetsmiljö. Arbetsgivare och arbetstagare ska samverka i arbetsmiljöarbetet. är den myndighet som utövar tillsyn över att arbetsmiljölagen, arbetsmiljöförordningen och de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen följs. ska verka för en tillfredsställande arbetsmiljö och tillsynen ska inriktas på att bevaka att arbetsgivarna planerar och bedriver sin verksamhet så att arbetsmiljökraven tillgodoses. En helhetsbedömning av arbets- miljön ska eftersträvas. gör inspektionsbesök på arbetsplatser som bedöms vara riskutsatta, men arbetar också i projekt och kampanjer som berör särskilda problem eller branscher. Normalt är inspektio- nerna föranmälda, men enligt lagstiftningen kan de också ske oan- mälda. Krav på tillgänglighet m.m. 10.6.1Omvårdnadsarbete i enskilt hem Att arbeta med omvårdnad i ett enskilt hem kan vara förknippat med svårigheter såsom dåliga arbetsställningar, psykisk press, olycksfalls- och våldsrisker (Arbetarskyddsstyrelsen 1990). Belast- ningsskador är de skador som oftast anmäls och kan medföra långa sjukskrivningsperioder. Det enskilda hemmet är den lägenhet eller fastighet som vård- tagaren förfogar över. Även lägenhet i särskilt boende räknas som enskilt hem om den boende har ett hyreskontrakt. Utrymmen som kommunen direkt disponerar räknas däremot inte som enskilt hem. Arbetsmiljölagen ställer krav på en god arbetsmiljö i både fysiskt och psykiskt avseende. Men möjligheterna att göra arbets- miljöförbättringar när arbetsplatsen är någons hem kan vara begränsade. Sådana förändringar måste ske i samråd med den enskilde. Personliga hjälpmedel och bostadsanpassning är till för att förbättra villkoren för den enskilde, men kan också förbättra arbetsförhållandena. Enligt arbetsmiljölagen ska inspektionsbesök i hemmet endast ske på begäran av den arbetsgivare eller arbetstagare som berörs eller om det finns någon annan särskild anledning. Sär- skild anledning kan vara ett olycksfall som har inträffat och behö- ver utredas. Den enskilde måste dock alltid tillfrågas innan ett inspektionsbesök görs i hemmet. Arbetsmiljöreglerna kan inte styra verksamhetens innehåll eller insatsernas omfattning, däremot arbetets uppläggning och förut- sättningar. Det är således inte som tar ställning till om och i vilken utsträckning en vårdtagare ska få hemtjänst. ställer däremot krav för att säkerställa en sund och säker arbetsmiljö i det enskilda hemmet. I enskilt hem ansvarar arbetsgivaren, som ofta är kommuner och landsting, för att kraven i arbetsmiljölagen är uppfyllda. kan det vara svårt att tillgodose kraven på god arbetsmiljö och kraven på god kvalitet i vård och omsorg. Den som beslutar om bistånd i form av vård och omsorg i ordinärt boende ska väga in arbetsmiljöaspekter. Personal som utför vård- och omsorgsinsatser ska ha grundläggande utbildning för de arbetsuppgifter som utförs och även ha kunskap om hur riskerna i arbetet kan undvikas. Arbetet ska organiseras så att skador så långt det är möjligt kan förebyggas. För att uppfylla kraven på god arbetsmiljö måste bostaden vara utformad på ett visst sätt och ha det utrymme Krav på tillgänglighet m.m. och de mått som krävs för arbetstagare att använda arbetsställ- ningar och arbetsrörelser som är ergonomiskt lämpliga för krop- pen. Den höjda nivån i svensk standard för byggnadsutformning13 anger krav på mått i bostaden som är högre än kraven i bygglag- stiftningen och i byggregler. Dessa mått ökar tillgänglig- heten för många personer med funktionsnedsättning och kan vara till hjälp för dem som projekterar eller beställer bostäder med en högre nivå av tillgänglighet. Men den höjda nivån har ingenting med arbetsmiljölagstiftningen att göra även om den förbättrar för- utsättningarna för personalen att ge vårdinsatser i hemmet jämfört med standardens normalnivå. rekommenderar mått som de anser lämpliga i olika situationer för att arbetsmiljökraven ska uppfyllas i de allra flesta fall. Det kan t.ex. handla om mått som behövs i sovrummet och runt sängen när en mobil lyft eller en taklyft används. Arbets- miljöverket rekommenderar också flera specifika mått i hygien- utrymmen. rekommendationer och mått i hygienutrym- men har varit föremål för diskussion. För att få enhetliga krav över landet, oberoende av inspektör, har verket gett ut en vägledning för tillsyn av utrymmen i hygienrum (2006). Även om vägledningen inte innehåller föreskrifter eller allmänna råd ger den exempel på vilka krav man rekommenderar. De fysiska förut- sättningarna skiljer sig åt mellan både vårdtagare och arbetstagare. Även olika hjälpmedel, såsom rullstolar och personlyftar, skiljer sig åt. Det innebär att man i en del fall kan göra andra bedömningar av utrymmesbehov än de mått som anges i vägledningen. I denna skiljer man mellan ordinärt och särskilt boende. I ordinärt boende, där vårdtagaren redan bor när hjälpbehoven uppstår, kan åtgärder för att skapa ergonomiska förhållanden för arbetstagarna anpassas i det enskilda fallet. I särskilda boende- former ska däremot lokalerna vara ändamålsenliga för den verk- samhet som generellt bedrivs. Vid nybyggnation av särskilda boen- deformer är det lämpligt att ta hänsyn till att vårdbehoven kan bli stora och att de som bor där ska bo kvar till livets slut. 13 SS 91 42 21:2006 Krav på tillgänglighet m.m. Enligt föreskrifter14 om arbetsplatsens utformning ska arbets- platser, arbetslokaler och personalutrymmen ha en med hänsyn till verksamheten tillräcklig area och fri höjd samt vara lämpligt för- lagda, utformade och inredda. Detta förtydligas i kommentarerna där det står att det normalt behövs ett fritt utrymme av på båda sidor av säng eller toalettstol vid vård av patient i säng eller förflyttning av patient mellan säng och rullstol eller från rullstol till toalettstol. Ett fritt utrymme krävs för att arbetstagaren ska kunna röra sig ledigt och arbeta med god arbetsteknik. Man ska inte behöva möblera om och flytta föremål varje gång en förflyttning görs för att skapa fritt utrymme. För att kunna hjälpa en vårdtagare med hygienen vid toalettbesök måste arbetstagaren kunna röra sig fritt framför och på båda sidor om vårdtagaren och ha utrymme att hjälpa där det behövs med eventuell tvätt och torkning. I denna situation krävs ingen kraftutövning, varför ett fritt utrymme om anses tillräckligt för detta och för att tillåta passage. För ett tungt arbete som fodrar kraft, t.ex. hjälp vid en förflytt- ning, krävs bättre utrymme för att en god förflyttningsteknik ska kunna användas. Vid sådana tillfällen anges att ett fritt arbets- utrymme om behövs på båda sidor om toalettstolen för att arbetstagaren ska kunna utnyttja sin kroppstyngd och arbeta med tyngdöverföring. Enligt vägledningen är det vanligt att en och samma person behöver hjälp från båda sidor. Arbetstagare ska också kunna använda de hjälpmedel som behövs i hygienutrymmet. Sådana hjälpmedel är t.ex. rollator, mobil hygienstol, stålyft och rullstol. Utrymme ska finnas för arbetstagaren att röra sig runt hjälpmedlet och att manövrera hjälpmedlet utan att hindras av lösa eller fasta föremål. Det behövs också plats mellan handfat och toalettstol om arbetstagare behöver komma förbi när vårdtagaren sitter. rekommendationer leder ofta till stora hygi- enutrymmen, vilket innebär att de också blir relativt dyra att bygga. I andra länder, t.ex. är måtten för att uppfylla arbetsmiljö- kraven, enligt vad delegationen erfarit, inte lika statiska. Hygien- utrymmets funktionalitet är istället ofta i fokus. Arbeidstilsynet i har låtit forskare inom fysioterapi granska ett koncept15 utvecklat av sjukgymnaster, industridesigners, arkitekter, brukare och vård- och omsorgspersonal, som utgår ifrån hygienutrymmets 14Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter (AFS 2000:42). Krav på tillgänglighet m.m. funktionalitet, människans normala rörelsemönster och modern förflyttningsteknik. Målet med konceptet är att upprätthålla den äldres och/eller den funktionsnedsatta personens funktionsförmåga . Ett hygienutrymme som är byggt enligt detta koncept har flexibel inredning med bl.a. höj- och sänkbart handfat, toalettstol och duschsits så att dessa kan anpassas till den boendes personliga behov. Stödhandtag är strategiskt placerade i hygien- utrymmet där det faller sig naturligt att ta stöd när den boende rör sig. I hygienutrymmen byggda med detta koncept kan toalettstolen placeras så att handfatet, som då är ordentligt förankrat i väggen, kan nås och stödjas på när man reser sig upp från toalettstolen. De som har utvecklat konceptet, och forskaren som har utvärderat det, är övertygade om att man med modern förflyttningsteknik kan assistera vårdtagaren på ett bättre och säkrare sätt både för vård- tagaren och arbetstagaren. När konceptet används på rätt sätt kan ofta storleken på hygi- enutrymmena minskas till förmån för resten av bostaden. Enligt representant/sakkunnig verksam i kan hygienutrymmena minskas med ca en kvadratmeter (från till ca fem). Detta skulle kunna innebära att hygienutrymmen i befintliga särskilda boendeformer kan uppfylla kriterier för en god arbets- miljö om konceptet används. Ett för stort badrum kan, enligt representanten, till och med verka negativt på vårdtagarens funktionsförmåga eftersom det i ett sådant badrum inte går att stödja sig någonstans när han/hon, antingen självständigt eller med assistans, rör sig där. Konceptet används i flera länder och även på vissa håll i . Utställningsbadrum finns uppförda av (Smartlab) och Micasa fastigheter i (Micasa). 11Äldre personers bostäder och boende 11.1Bostäder och boende ur ett livsperspektiv Människor i åldrarna och däröver är en stor grupp och en grupp som i större utsträckning än någon annan på bostadsmark- naden stannar kvar i sin bostad. Ju äldre man blir desto mer bofast blir man. Men man kan numera se en tendens till att den individu- ella benägenheten att flytta ökar i dessa åldrar. Detta framgår bl.a. av studier som utförts på uppdrag av SENIOR 20051. Trots det är äldres flyttningar totalt sett marginella och har liten inverkan på omfördelningen i befolkningen. Även vid mycket höga åldrar bor de allra flesta äldre personer i ordinärt boende och i de flesta fall utan stöd från . Mer än hälften av alla i åldrarna och däröver har varken insatser från eller bor i särskilda boendeformer. I diskussionen om bostäder för äldre har det varit en kraftig fokusering på antalet platser i särskilt boende, mindre på innehåll och inriktning och ännu mindre på alternativ till det särskilda boendet. Man kan nu skönja en förändring och tillkomsten av senior- bostäder är ett tecken på det. När bostäder av detta slag började byggas i nämnvärd omfattning var det oftast en privat byggherre som här såg en intressant marknad. har de allmännyttiga bostadsföretagen i allt större utsträckning engagerat sig i arbetet med att utveckla delar av det ordinära bostadsbeståndet för att kunna erbjuda seniorbostäder. Alltfler privatpersoner tar också själva initiativ till den form av gemenskap i boendet som seniorbostäder kan erbjuda. Personer som delar en vision om en större delaktighet och socialt nätverk. 1 Borgegård m.fl. i SOU 2002:29, bilagedel D. Äldre personers bostäder och boende En del förverkligar detta genom t.ex. upplåtelseformen kooperativ hyresrätt som väcker ett allt större intresse. Upplåtelseformerna för seniorbostäder av olika slag varierar liksom avvägningen mellan gemensamt – enskilt. Generellt gäller emellertid att man i boendet skapar tillfällen att lära känna sin granne och delar ansvaret för boendet med denna granne för att skapa en så rik social miljö som möjligt.