sou · GWB358d4 · 2009-01-01 00:00:00 — Två slags skattsedlar ska finnas (F- skattsedel och A-skattsedel). Enligt 4 kap. 12 § SBL ska för den som får en F- skattsedel också utfärda ett F-skattebevis. I 4 kap. 16 § SBL sägs att en A-skattsedel ska utfärdas på begäran för en skattskyldig som inte har en F-skattsedel och en skattskyldig som har en F-skattsedel med villkor. Först bör konstateras att en A-skattsedel inte har någon betydelse för skyldigheten att göra skatteavdrag. Det är avsaknaden av en F-skattsedel som är avgörande för den frågan. A-skattsedelns funktion är i stället att informera om hur skatteavdraget ska beräknas. Enligt vårt förslag ska rättsverkningarna av ett godkännande för F-skatt vara knutna till godkännandet som sådant och inte till en särskild handling. I fortsättningen ska därför inga F-skattsedlar utfärdas (se avsnitt 4.3). ska enligt bestämmelserna i 55 kap. 6 § i ett beslut om preliminär A-skatt besluta om tillämplig skattetabell eller särskild beräkningsgrund för fysiska personer. För juridiska personer fattas beslut om preliminär A-skatt enligt 55 kap. 7 § endast om särskild beräkningsgrund ska fastställas. Det som framgår av en A-skattsedel kommer alltså att framgå av ett beslut om preliminär A-skatt. Enligt vår bedömning finns det ingen anledning att hålla fast vid begreppet skattsedel. I stället bör utforma besluts- Författningskommentar – skatteförfarandelagen SOU 2009:58 meddelanden eller registerutdrag som kan fylla informa- tionsbehovet. Bestämmelser om underrättelse om beslut finns i 21 § förvaltningslagen (1986:223, FL). Enligt den paragrafen ska en part underrättas om innehållet i ett beslut som gäller myndighets- utövning mot någon enskild. Underrättelse behöver inte lämnas om det är uppenbart obehövligt. Ett exempel på fall då det kan vara uppenbart obehövligt att underrätta om beslutet är rutinbeslut i icke kontroversiella ärenden, såsom beslut om folkbokföring i enlighet med de uppgifter som parten har lämnat (: Förvaltningslagen med kommentarer, 2 u., s. 246). Beslut om preliminär A-skatt som endast gäller tillämplig skattetabell fattas automatiskt på grundval av uppgift i folkbok- föringsregistret och bör falla in under undantaget i 21 § FL. Gäller ett beslut om preliminär A-skatt en särskild beräkningsgrund ska givetvis meddela den skattskyldige om beslutet. Någon bestämmelse som gör undantag från 21 § FL behövs enligt vår bedömning inte. Det finns inte heller av andra skäl anledning att i lagen reglera när beslutsmeddelande ska lämnas eller hur dessa ska utformas. Bestämmelserna i 4 kap. 6, 12 och 16 §§ SBL kommer alltså inte att få några motsvarigheter i den nya lagen. 4 kap. 8 § SBL – årlig förnyelse Enligt 4 kap. 8 § SBL ska en F-skattsedel utan ansökan utfärdas för den som vid utgången av närmast föregående inkomstår hade en sådan skattsedel. Eftersom ett godkännande för F-skatt ska gälla tills vidare behövs ingen bestämmelse om årlig förnyelse, se avsnitt 4.3. 4 kap. 15 § SBL – åtgärder efter återkallelse I 4 kap. 15 § första meningen SBL finns en bestämmelse som ger rätt att förelägga den som fått sin F-skattsedel återkallad att återlämna sedeln och F-skattebeviset. Vidare får lämna uppgift om återkallelsen till berörda uppdragsgivare. Eftersom inga F-skattsedlar eller liknande handlingar ska utfärdas behövs inte föreläggandebestämmelsen. 8 kap. 18 § SBL – drickspengar 8 kap. 18 § SBL reglerar skatteavdrag på drickspengar. Vi föreslår i avsnitt 4.5.1 att bestämmelsen ska slopas. 8 kap. 21 § SBL – avdrag för avgifter i tjänsten Bestämmelserna i 8 kap. 21 § SBL om att avdrag får göras för vissa avgifter i samband med tjänsten när underlaget för att beräkna skattetillägg fastställs ska slopas, se avsnitt 4.5.2. Avd. V Särskild inkomstskatteredovisning Den som är bosatt utomlands och har inkomst av tjänst från ska beskattas enligt SINK. Med bosatt utomlands avses en fysisk person som är begränsat skattskyldig enligt inkomst- skattelagen. Den särskilda inkomstskatten tas ut och är en definitiv källskatt. Skatten betalas i de flesta fall genom att den som betalar ut ersättningen gör skatteavdrag. Skatt enligt lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta ska i fortsättningen tas ut enligt skatteförfarandelagen. Det följer av att skatten inte finns med bland de skatter som i 2 kap. 1 § undantas från tillämpningsområdet. tas skatten ut enligt skattebetalningslagen, som upphävs och ersätts av bestämmelser i förevarande lag. Skatte- betalningslagen är dock inte direkt tillämplig på särskild inkomst- skatt utan att skatten ska redovisas, beslutas, betalas, omprövas och överklagas enligt bestämmelserna i skattebetalningslagen följer av att 21 § SINK hänvisar till stora delar av skattebetalningslagen. Hänvisningen i 21 § SINK omfattar dock inte skattebetalnings- lagens bestämmelser om skatteavdrag och ansvar för skatt när skattavdrag inte görs, utan här har SINK egna bestämmelser (9– 14 §§). De egna bestämmelserna innehåller dock hänvisningar till skattebetalningslagens bestämmelser om skatteavdrag. Utgångspunkten är att en utbetalare av ersättning för arbete som är hemmahörande i (svensk utbetalare) alltid ska göra ett skatteavdrag. Det innebär att skatteavdrag antingen ska göras för preliminär skatt enligt tabell eller särskild beräkningsgrund (preliminärskatteavdrag) eller för särskild inkomstskatt (SINK- skatteavdrag). Om inget skatteavdrag görs eller om skatteavdrag görs med för lågt belopp får besluta att utbetalaren tillsammans med mottagaren ska betala den skatt som skulle ha dragits av. Bestämmelserna om skatteavdrag och ansvar för skatt när skatteavdrag inte har gjorts hänger ihop på ett sätt som gör att det finns fördelar med att reglera de olika skatteavdragen och ansvaret i en lag i stället för, som , två lagar. Hit förs därför bestämmelserna om skatteavdrag och ansvar för skatt i SINK. I förevarande kapitel finns bestämmelserna om skatteavdrag. Bestämmelser om ansvar för skatt finns i 59 kap. Hit förs även bestämmelsen i 8 kap. SINK om att ska fatta ett beslut om särskild inkomstskatt för dem som omfattas Skälet till det är att besluten tjänar som vägledning för hur skatt ska redovisas och betalas och de är därför en del av förfarandet för uttag av skatt. Beslut om särskild inkomstskatteredovisning Bestämmelsen ersätter 8 § SINK, som endast har ändrats en gång och det var i samband med att ersatte Riksskatte- verket och de tio skattemyndigheterna (prop. 1990/91:107, s. 28och 37 samt prop. 1992/93:99). Genom beslut enligt denna paragraf bestämmer om skatt för en fysisk person ska redovisas och betalas enligt bestämmelserna för att ta ut skatt enligt SINK, s.k. särskild inkomstskatteredovisning. Beslut meddelas på ansökan av den skattskyldige eller den som betalar ut den skattepliktiga ersättningen. kan dock även på eget initiativ bestämma att skatt för en fysisk person ska redovisas och betalas enligt bestämmelserna för att ta ut skatt enligt SINK. En utbetalare har intresse av hur stort skattavdrag som ska göras. För mottagaren handlar det om att få besked om hur skatten ska redovisas och betalas, genom skatteavdrag eller egna inbetalningar. Det bör framhållas att beslut enligt förevarande paragraf förlorar sitt syfte – att ligga till grund för redovisningen och betalningen – om besluten meddelas först i efterhand, dvs. efter det att de aktuella inkomsterna betalats ut. Beslut enligt den här paragrafen ska därför fattas i förväg eller under löpande beskattningsår. Om först i efterhand upptäcker att någon skulle ha betalat särskild inkomstskatt finns det inte anledning att fatta beslut enligt den här paragrafen eftersom utbetalningarna redan har gjorts och ordinarie redovisnings- och betalningstider har passerats. Skatte- verket ska i stället besluta om skatten genom att ompröva det automatiska nollbeslut som fattats enligt 54 kap. 1 § och i andra fall besluta om särskild inkomstskatt enligt 54 kap. 2 §. Enligt 4 § SINK undantas från skattskyldighet den som begär att vara skattskyldig enligt inkomstskattelagen. skyldige begär att inkomstskattelagen ska tillämpas i stället för SINK ska inte fatta något beslut enligt förevarande paragraf. Om redan har fattat ett beslut om särskild inkomstskatteredovisning ska , om inte all skatte- pliktig ersättning redan har betalats ut, ompröva beslutet. Effekten av det är att från resterande utbetalningar ska en svensk utbetalare göra preliminärskatteavdrag och att mottagaren blir deklarations- skyldig för inkomst (29 kap.). Paragrafen ersätter 10 § SINK (prop. 1990/91:107, s. 37 och 38). Bestämmelsen i SINK fick sin nuvarande lydelse 2005 men ändrades två gånger , nämligen dels i samband att skatte- betalningslagen infördes, dels när ersatte Riksskatte- verket och de tio skattemyndigheterna (prop. 1996/97:100 s. 655, prop. 2002/03:99 samt prop. 2004/05:19, s. 50, 51 och 64). sägs att det är den som ska vidkännas skatteavdrag som ska överlämna beslutet till utbetalaren. Om Skatte- verket i ett beslut om särskild inkomstskatteredovisning har angett att en ersättning är undantagen från skatteplikt enligt 6 § SINK bör mottagaren underrätta utbetalaren om det. I sådana fall ska nämligen varken SINK-skatteavdrag eller preliminärskatte- avdrag göras (se kommentaren till 10 kap. 7 §). Med hänsyn härtill sägs här att om i ett beslut om särskild inkomst- skatteredovisning angett att skatteavdrag ska göras för särskild inkomstskatt eller att en inkomst är undantagen från skatteplikt, ska den som beslutet gäller genast visa upp beslutet för utbetalaren. Skatteavdrag för särskild inkomstskatt I paragrafen anges när en svensk utbetalare ska göra skatteavdrag för SINK i stället för preliminär skatt. Det sägs i 9 § första stycket SINK, som ändrats en gång (prop. 1990/91:107, s. 24–28 och 37 samt prop. 2004/05:19, s. 63). SINK-skatteavdrag ska göras om beslutat att särskild inkomstskatteredovisning ska gälla för den fysiska personen. Med det avses att fattat ett beslut enligt 1 § och att det inte anges i beslutet att ersättningen är undantagen från skatteplikt enligt 6 § SINK. det i beslutet att ersättningen är undantagen ska varken SINK-skatteavdrag eller preliminärskatte- avdrag göras (se 10 kap. 7 §). Det räcker inte att beslutat om särskild inkomst- skatteredovisning utan det krävs även att utbetalaren känner till beslutet. Om utbetalaren inte gör det ska preliminärskatteavdrag göras. Här bör noteras att utbetalarens skyldighet att göra SINK- skatteavdrag inte påverkar mottagarens skattskyldighet utan mottagaren har i egenskap av skattskyldig alltid ett ansvar för att skatten betalas. En annan sak är att om utbetalaren gör ett korrekt skatteavdrag behöver mottagaren aldrig betala in någon skatt. Det nu sagda innebär att i fall där skatteavdrag inte kan göras är det den skattskyldige som är skyldig att betala skatten. Exempel på sådana fall är när egenavgifter återförs till beskattning (5 § 11 SINK) eller när avdragen särskild inkomstskatt först betalas tillbaka men det senare visar sig att särskild inkomstskatt ska betalas. Skatteavdrag kan inte heller göras i fall där förmånernas andel av en ersättning är så stor att den kontanta ersättningen inte räcker för att betala skatten på hela den skattepliktiga ersättningen. I sådana fall ska den skattskyldige betala skillnaden mellan den skatt som belöper på hela den skattepliktiga ersättningen och den skatt som har dragits av. är utbetalaren betalningsskyldig för mellanskillnaden enligt 9 § tredje stycket SINK. Betalnings- skyldigheten flyttas alltså till mottagaren och skälen härför redovisas i kommentaren till upphävandet av 9 § SINK. markeras här att skatteavdrag ska göras från kontant ersättning. Vidare är den skattskyldige skyldig att betala skatten om utbetalaren inte gör något skatteavdrag överhuvudtaget eller gör avdrag med för lågt belopp. Av 59 kap. 2 § följer dock att i sådana fall får besluta att utbetalaren ska betala det belopp som skulle ha dragits av. Om verket beslutar att utbetalaren ska vara betalningsskyldig ska verket med stöd av 54 kap. 2 § besluta att även mottagaren ska betala skatten. Med andra ord ska utbetalaren och mottagaren göras solidariskt betalningsansvariga (se 59 kap. 3 §). Paragrafen ersätter 9 § andra stycket, 12 § första stycket och 14 § första stycket SINK. Enligt 9 § andra stycket SINK ska förmåner vid beräkningen av underlaget för skatteavdrag värderas enligt bestämmelserna i 8 kap. 14–17 §§ SBL. Bestämmelser om värdering av förmåner vid beräkning av preliminärskatteavdrag ska i fortsättningen ges i den här lagen, närmare bestämt i 11 kap. 9–11 §§. Det som sägs där ska genom hänvisningen dit i punkten 3 även gälla i fråga om skatte- avdrag för särskild inkomstskatt. En bestämmelse om att förmåner ska värderas enligt reglerna om beräkning av preliminärskatteavdrag fanns med i den ursprung- liga lydelsen av 9 § andra stycket SINK. Hänvisningen till dessa regler ändrades när skattebetalningslagen infördes (prop. 1990/91:107, s. 37 och prop. 1996/97:100, s. 655). Enligt 12 § första stycket SINK ska en utbetalare vid varje utbetalningstillfälle lämna mottagaren uppgift om skatteavdragets belopp. Det gäller även när avdrag görs för preliminär skatt, vilket framgår av 5 kap. 12 § SBL och av 10 kap. 18 §. I punkten 2 finns därför en hänvisning till 10 kap. 18 §. I 12 § andra stycket SINK sägs att om ersättningen betalas ut i utländsk valuta ska skatteavdragets belopp anges i den utländska valutan. Av 12 a § samma lag följer att om beloppet angetts i utländsk valuta ska skatteavdraget räknas om till svenska kronor enligt valutakursen vid utbetalningstillfället. Bestämmelsen i 12 § SINK har ändrats (prop. 1992/93:96, s. 48, prop. 1996/97:100, s. 655 och prop. 1999/2000:23, s. 251). Innehållet i 12 a § SINK är och har aldrig ändrats (prop. 1999/2000:23, s. 251). Bestämmelser om att uppgift om skatteavdrag i vissa fall ska anges i utländsk valuta finns även i 5 kap. 12 § och 8 kap. 30 § SBL. I kommentaren till 10 kap. 18 § görs bedömningen att bestäm- melserna har karaktären av verkställighetsföreskrifter och de förs därför inte över till skatteförfarandelagen. I linje därmed förs inte heller nu aktuella bestämmelser över till skatteförfarandelagen. I 14 § första stycket SINK finns en bestämmelse om befrielse från skatteavdrag. Bestämmelsen fanns med i den ursprungliga lydelsen av SINK (prop. 1990/91:107, s. 38). Den har ändrats två gånger, nämligen i samband med skattekontoreformen och i samband med att skatteförvaltningen blev en myndighet (prop. 1996/97:100, s. 655 och prop. 2002/03:99). Förutsättningarna för befrielse i 14 § första stycket SINK är desamma som i 5 kap. 11 § första stycket 1 § SBL, som flyttas till 10 kap. 9 § första stycket 2. Dagens bestämmelse ersätts alltså av hänvisningen i punkten 1 till motsvarande bestämmelse om befrielse från skyldigheten att göra skatteavdrag för preliminär skatt. I 14 § första stycket SINK sägs att får, enligt de närmare föreskrifter som meddelas av regeringen, medge befrielse från skatteavdrag. Det finns ingen förordning om särskild inkomst- skatt för utomlands bosatta och regeringen förefaller alltså inte ha meddelat några föreskrifter. Noteras bör också att motsvarande bestämmelse om befrielse från skatteavdrag i skattebetalningslagen inte nämner något om föreskrifter från regeringen och inte heller dess motsvarighet i 10 kap. 9 §. Det gör därför inte heller förevarande paragraf. När ska den skattskyldige redovisa och betala in skatten? Här anges när den skattskyldige ska redovisa och betala skatten. Det framgår av 9 b § SINK, som är (prop. 2004/05:19, s. 51, 52 och 64). Av dagens bestämmelse följer att om utbetalaren är hemma- hörande i utlandet (utländska utbetalare) ska den skattskyldige själv betala skatten. Det hänger ihop med att utländska utbetalare inte är skyldiga att göra skatteavdrag vilket även gäller i fråga om skatteavdrag för preliminär skatt för obegränsat skattskyldiga (handledning för skattebetalning 2008, s. 237). I dagens bestämmelse sägs också att mottagaren är skyldig att betala skatt som inte ska betalas genom skatteavdrag. Av förarbet- ena framgår att med det avses att mottagaren är skyldig att betala skatt som utbetalaren inte är skyldig att göra skatteavdrag för enligt SINK eller skattebetalningslagen (prop. 2004/05:19, s. 64). gällde att mottagaren inte var betalningsskyldig för skatt på ersättningar från svenska utbetalare. Det innebär i vissa situationer att inte någon var betalningsskyldig, som t.ex. när särskild inkomstskatt beslutades i efterhand. För att lösa det infördes bestämmelsen om att mottagaren är betalningsskyldig om utbetalaren inte är skyldig att göra skatteavdrag och bestämmelsen om ansvar för skatt när skatteavdrag inte har gjorts i 9 a § SINK (numera 59 kap. 2 och 3 §§). Om utbetalaren är hemmahörande i utlandet ska den skatt- skyldige redovisa skatten i en särskild inkomstskattedeklaration (26 kap. 3 § 6). Skatten ska redovisas och betalas senast den 12 efter den månad då inkomsten kom den skattskyldige till del (26 kap. 36 § och 62 kap. 3 §). Denna redovisnings- och betalningsskyldighet gäller oavsett om ett beslut enligt 1 § har fattats eller inte. Skatten bestäms genom s.k. automatiska beslut (54 kap. 1 §). Det innebär att om deklaration lämnas i rätt tid och på rätt sätt anses ett beslut om skatten ha fattats i enlighet med deklarationen. Lämnas ingen deklaration anses skatten ha beslutats till noll kronor. Besluten kan omprövas och överklagas enligt bestäm- melserna i 66 och 67 kap. Av 9 b § SINK följer att den skattskyldige inte enbart är betalningsskyldig när utbetalaren är hemmahörande i utlandet utan även när en svensk utbetalare inte är skyldig att göra skatteavdrag. Någon sådan föreskrift behövs dock inte och skälen till det är följande. En utbetalares skyldighet att göra skatteavdrag och ansvar när skattavdrag inte görs påverkar inte mottagarens skattskyldighet utan mottagaren har i egenskap av skattskyldig enligt SINK alltid ett ansvar för att skatten betalas. En annan sak är att om utbetalaren gör ett korrekt skatteavdrag behöver mottagaren aldrig betala in någon skatt. Det nu sagda innebär att i fall där skatteavdrag inte kan göras är det den skattskyldige som är skyldig att betala skatten. Exempel på sådana fall är när egenavgifter återförs till beskattning (5 § 11 SINK) eller när avdragen särskild inkomstskatt först betalas tillbaka men det senare visar sig att särskild inkomstskatt ska betalas. Skatteavdrag kan inte heller göras i fall där förmånernas andel av en ersättning är så stor att den kontanta ersättningen inte räcker för att betala skatten på hela den skattepliktiga ersättningen. I sådana fall ska den skattskyldige betala skillnaden mellan den skatt som belöper på hela den skattepliktiga ersättningen och den skatt som har dragits av. är utbetalaren betalningsskyldig för mellanskillnaden enligt 9 § tredje stycket. Betalningsskyldigheten flyttas alltså till mottagaren och skälen härför redovisas i kommentaren till upphävandet av 9 § SINK. Vidare är den skattskyldige skyldig att betala skatten om utbetalaren inte gör något skatteavdrag överhuvudtaget eller gör avdrag med för lågt belopp. Av 59 kap. 2 § följer dock att i sådana fall får besluta att utbetalaren ska betala det belopp som skulle ha dragits av. Om verket beslutar att utbetalaren ska vara betalningsskyldig bör verket med stöd av 54 kap. 2 § besluta att även mottagaren ska betala skatten. Med andra ord bör utbetalaren och mottagaren göras solidariskt betalningsansvariga. Mot bakgrund av det nu sagda finns här ingen motsvarighet till bestämmelsen i 9 b § SINK om att den skattskyldige svarar själv för betalning av sådan skatt som inte ska betalas genom skatteavdrag. Skälet är som redan framgått att det gäller utan särskild föreskrift. VI Uppgifts- och dokumentationsskyldighet Paragrafen ersätter 1 kap. 4 § LSK, som har behållit sin ursprung- liga lydelse (prop. 2001/02:25, s. 153 och 154). I paragrafen anges syftet med kontrolluppgifterna. Kontrolluppgifter lämnas för andra än uppgiftslämnaren till ledning för bestämmande av underlag för skatter och avgifter, registrering av skatteavdrag, beräkning av pensionsgrundande inkomst, beskattning enligt SINK, lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. (A-SINK) och beskattning utomlands. sägs att kontrolluppgifter lämnas till ledning för taxering enligt taxeringslagen. Vilka skatte- och avgiftsunderlag som fastställs genom taxering framgår av 1 kap. 1 § första stycket TL. Termen taxering används inte i förevarande lag och lydelsen taxering enligt taxeringslagen ersätts därför av en uppräkning av de skatter och avgifter som anges i 1 kap. 1 § stycket TL. Uppräkningen av skatter och avgifter i 1 kap. 1 § första stycket TL är (prop. 2007/08:55). Punkten 4 där det sägs att kontrolluppgift lämnas till ledning för skattereduktion är ny. Av 22 kap. 13 § följer att kontrolluppgift ska lämnas om förmån av sådant hushållsarbete som avses i 67 kap. 13 § inkomstskattelagen (1999:1229). Det bör därför framgå av förevarande paragraf att kontrolluppgifter lämnas till ledning för skattereduktion. Det är värt att nämna att av 56 kap. 6 § framgår att i ett beslut om slutlig inkomstskatt ska utöver de skattereduk- tioner som ska göras enligt inkomstskattelagen göra de skatte- reduktioner som enligt andra lagar gäller för beskattningsåret. I 18 § SINK sägs att bestämmelser om kontrolluppgifter finns i 12 kap. 2 § LSK. Att kontrolluppgifter ska lämnas för fysiska personer som är begränsat skattskyldiga följer i fortsättningen av 23 kap. 2 §. Det inkluderar även fysiska personer som är skattskyldiga enligt A-SINK och i den lagen finns också en hänvisning till 12 kap. 2 § LSK. I 1 kap. 4 § LSK sägs dock inte att kontrolluppgifter lämnas till ledning för beskattning enligt lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. Det bör framgå av förevarande paragraf att kontrolluppgifter lämnas till ledning för beskattning enligt lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. och det sägs därför i punkten 6. Hänvisningarna i lagarna om beskattning av utomlands bosatta till 12 kap. 2 § LSK ersätts av hänvisningar till 23 kap. 2 §. 15 kap. Kontrolluppgift om intäkt i inkomstslaget tjänst Paragrafen inleder kapitlet och anger dess innehåll. Skyldighet att lämna kontrolluppgift Första stycket ersätter 6 kap. 1 § LSK, som ändrades 2005 (prop. 2001/02:127, s. 177 och 178 samt prop. 2004/05:113, s. 58). Då förtydligades bestämmelsen för att det klart skulle framgå att kontrolluppgift ska lämnas om alla intäkter som typiskt sett är att hänföra till inkomstslaget tjänst och det oavsett om intäkten är skattepliktig för mottagaren eller inte. I 11 kap. inkomstskattelagen finns bestämmelser om vad som ska tas upp i inkomstslaget tjänst. Bestämmelsen i andra stycket finns i 6 kap. 7 § LSK. Den paragrafen ändrades första gången i samband med att skattelagstiftningen korrigerades på grund av nya regler om tjänste- pensionsinstitut (prop. 2005/06:22, s. 60). Om vissa föreskrivna villkor är uppfyllda tillämpas särskilda skatteregler för pensionssparande. Exempel på sådana regler är att tjänstepensionsförmåner inte beskattas förrän pensionen betalas ut och att avdrag medges inom vissa gränser för privat pensions- sparande. Under vissa förutsättningar ska pensionssparkapitalet tas upp till beskattning i tjänst, dvs. beskattningen sker innan pensionen börjat betalas ut. I sådana fall ges det alltså inte ut någon ersättning varför det här föreskrivs att med utgiven ersättning avses även behållning på pensionssparkonto som utgör intäkt i inkomstslaget tjänst enligt 58 kap. 33 § IL och belopp som utgör tjänsteinkomst och som enligt inkomstskattelagen eller någon annan lag ska anses som utbetalt. I 6 kap. 7 § 2 LSK angavs fram till utgången av att med utgiven ersättning jämställs även kapital hänförligt till pensionsförsäkringar och tjänstepensionsavtal som utgör intäkt i inkomstslaget tjänst enligt 58 kap. 19 eller 19 a § IL.