sou · GXB365 · 2009-06-30 00:00:00 — Ändamålet skulle finansieras genom försäljning av brevmärken och vykort utan nämnvärt kommersiellt värde, men även genom medlemsavgifter och gåvor. Insamlingsverksamheten bedrevs per telefon dels av egen anställd personal, dels via ett telemarketingföretag. Regeringsrätten konstaterade att föreningens verksamhet i allt väsentligt bestått i att presumtiva bidragsgivare kontaktats per telefon och tillfrågats om de ville stödja föreningen och dess verksamhet genom att lämna ett kontant bidrag, ofta . Givaren erbjöds som motprestation en karta med brevmärken eller en knappnål, med en inköpskostnad om ca . Vidare konstaterades att verksamheten bedrivits genom anställd personal och i samarbete med ett s.k. telemarketingbolag. Regeringsrättens bedömning var att det rådde en uppenbar diskrepans mellan vad som betalades av givaren och vad som erhölls från föreningen i form av främst brevmärken. Det som tillhandahölls av föreningen kunde i realiteten sägas helt sakna värde för mottagaren. Den verksamhet föreningen bedrev kunde inte anses konkurrera med någon på marknadsmässiga villkor bedriven verksamhet. Inte heller ansågs att föreningens kostnader, bl.a. i form av löner till medlemmar som var verksamma, var av sådan art att föreningen genom sin verksamhet i praktiken endast kommit att tillgodose vissa medlemmars eller andra personers intressen i stället för det stadgeenliga allmännyttiga ändamålet. Regeringsrätten fann att den verksamhet föreningen bedrev inte var att bedöma som rörelse. Någon beskattning av insamlingsverksamheten skulle därför inte ske. RÅ 2004 ref. 131 – mottagare i utlandet. Stiftelsen hade grundats för att förstärka de vänskapliga förbindelserna mellan de skandinaviska länderna och och i syfte att främja den fredliga utvecklingen mellan folken i dessa länder, öka den internationella förståelsen och bidra till fred i världen. Ändamålet skulle uppfyllas genom bidrag till vetenskaplig forskning och utveckling på vissa särskilt angivna områden inom dessa länder samt genom lämnande av understöd för beredande av undervisning och utbildning inom dessa områden. Regeringsrätten ansåg att det var ostridigt att stiftelsens ändamål var kvalificerade samt att större delen av de utdelade medlen lämnats till mottagare utanför . När det gäller betydelsen av det sistnämnda förhållandet konstaterade att det visserligen finns ett uttalande i förarbetena som skulle kunna tyda på att den inskränkta skattskyldigheten verkligen anknutits till det allmännas gagn och att sådana stiftelser skulle omfattas av reglerna som verkade på områden inom vilka positiva insatser från det allmännas sida ansågs ofrånkomliga i den mån de inte tack vare enskildas initiativ befanns överflödiga. Men Regeringsrätten konstaterade att de i lagtexten utförda bestämmelserna hade utformats som endast allmänt hållna beskrivningar av de kvalificerade ändamålen och inte lämnade något utrymme för en begränsning som endast gagnar det svenska samhället. Stiftelsen var alltså inskränkt skattskyldig. RÅ 2004 not. – Stiftelsen ansågs inte bedriva hjälpverksamhet bland behövande. Stiftelsen hade till ändamål att bereda tillgång till bostad med reducerad hyra för personer (pauvres honteux) boende på viss ort, företrädesvis från viss församling. Under utredningen angav stiftelsen att de boende på är äldre ensamma damer som lever under knappa förhållanden. Vidare uppgav man att de boende i de allra flesta fall är kända inom församlingen före inflyttningen. Genom den nära anknytningen till församlingen har stiftelsen ofta en ingående kännedom om en presumtiv hyresgästs levnadsförhållanden, varför antagningen kunnat ske på ett smidigt och okomplicerat sätt. Stiftelsen uppgav vidare att, för att hjälpbehovet skulle kunna dokumenteras, man infört skriftlig ansökan om boende med angivande av inkomst- och förmögenhetsförhållanden. Den hyra som dessa boende betalade motsvarade i princip uppvärmningskostnaderna. Regeringsrätten hänvisade i sitt avgörande till rättsfallet RÅ81 1:28 i vilket domstolen uttalat bl.a. följande. Med behövande måste såvitt nu är i fråga förstås person som är i behov av ekonomisk hjälp. För att vara behövande i denna mening kan inte krävas att vederbörande lider nöd eller annars är i trängande behov av hjälp, men det får dock förutsättas att den som är föremål för verksamheten är mindre bemedlad och att det föreligger ett angeläget hjälpbehov. Innebörden härav får bedömas i förhållande till de trygghets- och standardkrav som är gällande i samhället. Det är därför av avgörande betydelse på vilka grunder en pensionär beviljas intagning på stiftelsens pensionärshem. Regeringsrätten konstaterade att det av vad stiftelsen anfört om proceduren för intagning på pensionärshemmet framgick att verksamheten inte ens i första hand riktade sig till personer som kunde anses som ekonomiskt behövande. Med hänsyn härtill och till vad som upplysts om pensionärernas ekonomiska förhållanden fann Regeringsrätten att stiftelsen verksamhet inte kunde anses huvudsakligen ha tillgodosett ändamålet att utöva hjälpverksamhet bland behövande. Regeringsrätten fann sammanfattningsvis att stiftelsen inte kunde anses huvudsakligen ha utövat hjälpverksamhet bland behövande i enlighet med de krav som ställts upp i lagtexten för att den aktuella fastigheten skulle undantas från skatteplikt. RÅ 2004 not. X - Anskaffningsvärdet för tillgångar utgörs av marknadsvärdet vid beskattningsinträde vid övergång till skatteplikt. Föreningen var en inskränkt skattskyldig allmännyttig ideell förening med ändamål att bedriva golfsport. I samband med att föreningen bildade ett aktiebolag, där all verksamhet utom medlemsverksamheten skulle bedrivas, kom föreningen att bli oinskränkt skattskyldig på grund av uthyrningen av tillgångarna till det egna bolaget. Den fråga som ställdes var om föreningen fick använda marknadsvärdet för beskattningsinträdet som anskaffningsvärde för sina tillgångar. konstaterade i sitt av Regeringsrätten fastställda förhandsbesked att reglerna i 20 a kap. inkomstskattelagen inte var tillämpliga på verksamhet som undantagits från beskattning enligt 7 kap. inkomstskattelagen. Därför skulle de allmänna principer som legat till grund för avgörandet i rättsfallet RÅ 1999 ref. 19 tillämpas. Anskaffningsvärdena för tillgångarna skulle utgöras av deras marknadsvärden vid beskattningsinträdet såväl vid den löpande beskattningen som vid en framtida försäljning. RÅ 2005 ref. 4 - Omvandling av medlemmarnas reverslån till överlåtbara spelrätter innebar inte att föreningen ansågs gynna medlemmarnas ekonomiska intressen. Föreningen, där enbart fysiska personer kunde bli medlemmar, anordnade golfspel. Verksamheten finansierades med medlemsavgifter och särskilda kapitalinsatser från medlemmarna i form av räntefria reverslån med rätt till återbetalning vid utträde ur föreningen. Föreningen övervägde att ersätta kapitalinsatserna med utgivande av överlåtbara spelrätter. I samband härmed förutsattes medlemmarna avstå från sin rätt till återbetalning mot erhållande av en spelrätt. För rätten att spela på föreningens bana skulle fortsättningsvis krävas dels medlemskap, dels innehav av spelrätt. Dessa spelrätter skulle vara överlåtbara till marknadspris med hembudsrätt för föreningen, men berättigade inte automatiskt till medlemskap i föreningen. Föreningen ville veta om denna förändring skulle innebära att föreningen inte längre betraktades som en allmännyttig ideell förening enligt 7 kap. 7 § inkomstskattelagen. Regeringsrätten konstaterade att frågan i första hand var om omvandlingen skulle komma att innebära att föreningen faktiskt skulle komma att tillgodose medlemmarnas ekonomiska intressen. Dessutom uppkom frågan om öppenhetskravet skulle åsidosättas genom systemet med spelrätter. Den omedelbara effekten av omvandlingen ansågs vara att medlemmarna avsade sig alla anspråk på föreningen om återbetalning av lånen, något som inte var ägnat att tillgodose medlemmarnas direkta ekonomiska intressen, utan avsåg att minska föreningens ekonomiska risker. När det gällde spelrätterna, som kunde överlåtas till marknadspris, fann Regeringsrätten att värdet i första hand syntes bero på yttre faktorer och mindre på föreningens egen verksamhet. Inte heller detta förhållande ansågs ge stöd för att spelrätterna skulle gynna medlemmarnas ekonomiska intressen. Utgivandet av spelrätter innebar alltså inte att föreningen inte längre skulle uppfylla ändamåls- och verksamhetsvillkoren. Som villkor för medlemskap skulle inte krävas innehav av någon spelrätt, men om en medlem ville vara aktiv och utnyttja föreningens golfbana krävdes sådant innehav. Detta, konstaterar , var en begränsning, men med hänsyn till arten och omfattningen av föreningens verksamhet ansåg man att det fanns särskilda skäl för att kunna begränsa antalet aktiva medlemmar. Att detta skedde genom överlåtbara spelrätter borde inte medföra någon annan bedömning. Inte heller att överlåtelsen skedde på marknadsmässiga villkor – vilket innebar att de ekonomiska kraven på den som ville bli medlem kunde variera – borde medföra att öppenhetskravet åsidosattes. RÅ 2005 ref. 8 Föreningen - som bedriver förskole- och fritidshemsverksamhet med aktiv föräldramedverkan har inte allmännyttigt ändamål – vård och uppfostran av barn. Föreningen bedrev förskole- och fritidsverksamhet för barn i åldrarna 3- och hade till ändamål att bedriva barnomsorg enligt Montessoripedagogiken. Verksamheten skulle bedrivas med aktiv föräldramedverkan och utan vinstintresse. Samtliga föräldrar med barn i skolan var medlemmar och andra personer kunde endast vara stödjande medlemmar. Regeringsrätten ansåg att med vanligt språkbruk fick föreningens verksamhet hänföras till vård och uppfostran av barn. Att en verksamhet avser vård och uppfostran av barn är, oavsett pedagogisk metod, inte tillräckligt för skattebefrielse. Ett övergripande krav för skattebefrielse är att syftet är att främja ett allmännyttigt ändamål. Regeringsrätten fann inte detta krav uppfyllt i det aktuella fallet. RÅ 2005 ref. 9 Läkare som äger en skattefri specialbyggnad – vårdbyggnad – och bedriver vårdverksamhet där, är skattskyldig för resultatet i vårdverksamheten till den del detta överstiger värdet av användningen av fastigheten. Två läkare som bedrev sjukvårdsverksamhet i en av dem ägd fastighet, taxerad som skattefri specialbyggnad – vårdbyggnad, begärde förhandsbesked i frågan om all inkomst från verksamheten var undantagen från beskattning. Om någon del av inkomsten skulle beskattas önskades svar på frågan till vilken del detta skulle ske och hur inkomsten skulle beräknas. Verksamheten bedrevs gemensamt som enskild näringsverksamhet och all inkomst härrörde från sådan verksamhet inom sjukvården som gjort att fastigheten var taxerad som vårdbyggnad. fann att skattskyldighet förelåg för resultatet i verksamheten till den del det översteg värdet av användningen av den egna fastigheten i verksamheten minskat med faktiska utgifter för användningen. uttalade följande, i det av Regeringsrätten fastställda förhandsbeskedet - I en situation då lagtexten inte är entydig kan ledning sökas i förarbetena. Dessa ger uttryck för en restriktiv tolkning av bestämmelsen. Praxis ger enligt nämndens uppfattning inte heller stöd för att andra inkomster än typiska fastighetsinkomster omfattas av skattefriheten. Med hänsyn härtill finner nämnden att endast inkomst som kan hänföras till själva fastigheten är skattefri med stöd av bestämmelsen. Tillämpat på förevarande fall skall den del av resultatet av vårdverksamheten som uppkommer på grund av att den egna fastigheten hyresfritt kan användas i verksamheten undantas från beskattning. I konsekvens härmed är utgifterna i denna skattefria del av verksamheten inte avdragsgilla. – Vid sådant förhållande måste en uppdelning ske av resultatet i förhållande till vad som är att hänföra till den ena eller andra verksamhetsdelen. Inkomsten i den skattefria delen av verksamheten får anses motsvara det marknadsmässiga hyresvärdet minskat med de utgifter som belöper på användningen av byggnaden. Kvarvarande del motsvaras av den skattepliktiga delen av vårdverksamheten. RÅ 2005 ref. 37 - Skattskyldighet för inkomst från försäljning av annonsplatser i en medlemstidning – särskild förvärvskälla. är en facklig organisation som har till huvudsakligt syfte att främja medlemmarnas ekonomiska intressen. Föreningen ger som ett led i den fackliga, medlemsrelaterade verksamheten ut . finansieras framförallt med medlemsavgifter och annonsintäkter. En begränsad försäljning av lösnummer förekommer. Annonsplatserna säljs till externa intressenter. Frågan i målet var om försäljningen av annonsplatser utgjorde skattepliktig inkomst av näringsverksamhet samt om bara de kostnader som är kopplade till försäljningen av annonsplatser var avdragsgilla. konstaterade att föreningen, som fackförening, inte uppfyllde förutsättningarna för skattebefrielse enligt 7 kap. 7 § inkomstskattelagen, men att föreningens vanliga föreningsverksamhet – dit utgivningen av medlemstidningen är hänförlig – inte kunde anses uppfylla förutsättningarna för näringsverksamhet vid inkomsttaxeringen. –När det gällde annonsförsäljningen, som syntes ske på samma villkor som för företag i allmänhet, kunde det inte komma i fråga att hänföra den till annat än näringsverksamhet enligt 13 kap. inkomstskattelagen. – konstaterade vidare att denna verksamhet skulle ses som en från tidningsverksamheten i övrigt skild verksamhet. Avdragsrätt förelåg endast för utgifter för att förvärva och bibehålla dessa inkomster. –Regeringsrätten instämde i bedömning och fastställde förhandsbeskedet. RÅ 2005 ref. 67 En idrottsförening har ansetts frikallad från skattskyldighet för inkomst av bingoverksamhet som bedrivits genom en s.k. bingoallians. Föreningen A, som huvudsakligen hade ett idrottsligt syfte, bedrev tillsammans med ett femtiotal andra föreningar genom en alliansförening bingoverksamhet i ett aktiebolag. All verksamhet bedrevs i bolaget, som ägdes av föreningarna, med anställd personal och med tillstånd enligt lotterilagen. De i alliansen ingående föreningarna deltog inte själva i driften av bingoverksamheten. Enligt det ingångna avtalet skulle föreningen erhålla viss bestämd del av resultatet av denna verksamhet. Regeringsrätten konstaterade att föreningen var en allmännyttig ideell förening, som inte var skattskyldig för inkomst från en självständig näringsverksamhet, om inkomsten till huvudsaklig del kom från verksamhet som av hävd utnyttjats som finansieringskälla för ideellt arbete. Regeringsrätten fann att föreningen inte var skattskyldig för inkomsten från bingoverksamheten och uttalade följande. funnit har det i praxis ställts upp ett krav på att den ideella föreningen själv helt eller delvis bedriver verksamheten för att inkomster från en hävdvunnen finansieringskälla inte skall beskattas hos föreningen. Det kravet för skattefrihet kan föreningen inte tillgodose när verksamheten, i enlighet med den reglering som redovisats ovan, bedrivs i en bingoallians bildad av ett stort antal ideella föreningar. I vart fall kan sådan medverkan inte komma till stånd annat än i symbolisk mening och skulle därmed i praktiken sakna betydelse. Det nu aktuella bingospelet bedrivs i former som har fastlagts av olika myndigheter och står under offentlig insyn och kontroll på det sätt som har beskrivits. Att föreningen på detta sätt fått anpassa sig till förändrade förhållanden vad gäller tillstånd till och bedrivande av bingoverksamhet och ta hjälp av annan vad gäller de praktiska arrangemangen för verksamheten kan enligt Regeringsrättens mening inte medföra att skattefriheten går förlorad. RÅ 2005 not. SG 97 - Hockey Online – försäljning av abonnemang till onlinespel är inte undantaget skattskyldighet. SG 97 är en allmännyttig ideell förening med idrottsligt ändamål. Föreningen finansierade en stor del av sin verksamhet med försäljning av bingolotter. I samband med introducerandet av en ny spelprodukt, ett online-baserat virtuellt hockeyspel, frågade föreningen om dess intäkter från försäljning av sådana spelabonnemang skulle anses vara en sådan inkomst som avses i 7 kap. 7 § andra stycket 2 inkomstskattelagen. Enligt föreningen borde verksamheten kunna jämställas med skattefri lotteriförsäljning. ansåg att försäljningen av abonnemang till att spela datorspel över Internet inte kunde anses ha en naturlig anknytning till föreningens allmännyttiga ändamål. Inte heller ansåg nämnden att en försäljning av rätter att delta i ett spel via Internet – medlemmarna sålde månadsabonnemang till allmänheten – kunde likställas med ett lotteri och inte heller med annan verksamhet som av hävd utnyttjats som finansieringskälla för ideellt arbete. Regeringsrätten instämde i slutsats att denna inkomst inte var skattefri för föreningen. RÅ 2006 ref. 42 - Förvaltarsmitta kan inte uppkomma för en stiftelse förvaltad av en ideell förening. Stiftelsen hade till ändamål att dela ut av avkastningen till i , och . De utdelade medlen skulle användas för församlingens egen verksamhet. Stiftelsen skulle vara knuten till församlingen och stiftelsens styrelse skulle utses av vid församlingens årsmöte röstberättigade personer. Regeringsrätten uttalade inledningsvis att det i målet var ostridigt att stiftelsen inte hade ett sådant kvalificerat ändamål att den var inskränkt skattskyldig på grund härav. Klart var också att föreningen hade ett sådant ändamål att den som ideell förening omfattades av inskränkt skattskyldighet. Frågan i målet var om stiftelsen hade rätt till begränsning i skattskyldigheten enligt de grunder som gällde för . När det gäller praxis på området konstaterade att gemensamt för de förvaltande subjekt som omfattats av denna praxis är att de varit undantagna från skattskyldighet enligt bestämmelser som inte innehåller något fullföljdskrav. Bl.a. hänvisades till ett uttalande av Stiftelse- och föreningsskattekommittén (SOU 1995:63 s. 156) enligt vilket en utvidgning av denna praxis skulle ställa krav på en fullföljdsbedömning i två led, dvs. beträffande både föreningen och stiftelsen. Regeringsrätten kom fram till att stiftelsen inte omfattades av något undantag i lagtexten och det inte heller fanns stöd i praxis för någon begränsning av skattskyldigheten. RÅ 2006 ref. 52 Ingen återföring av värdeminskningsavdrag vid avyttring av fastighet för katalogsubjekt, som bara är skattskyldigt för innehav av fastighet. X, som är en juridisk person som är skattebefriad enligt 7 kap. 17 § inkomstskattelagen, är skattskyldig bara på grund av innehav av fastighet. Frågan som ställdes var om X vid avyttring av fastigheten skulle ta upp och beskattas för tidigare medgivna värdeminskningsavdrag i enlighet med bestämmelserna om återföring av sådana avdrag i 26 kap. inkomstskattelagen. Regeringsrätten konstaterade att X inte var skattskyldig för kapitalvinst vid avyttring av fastigheten. Frågan var om bestämmelserna i 26 kap. 2 § inkomstskattelagen var tillämpliga vid avyttringen. Regeringsrätten fortsatte: I sak motsvarande bestämmelser infördes i samband med skattereform. skulle värdeminskningsavdrag m.m. återföras som ett led i beräkning av realisationsvinst. För sådana subjekt som var skattskyldiga bara för inkomst av fastighet aktualiserades ingen återföring. Det var uppenbarligen inte avsett att beskattningen av dessa skattskyldiga skulle skärpas (jfr vad gäller stiftelser och ideella föreningar prop. 1989/90:110 del 1 s. 579 och 707). – Vid införandet av inkomstskattelagen togs bestämmelserna om återföring av avdrag vid avyttring av fastigheter in i 26 kap., dvs. i anslutning till bestämmelserna i 25 kap. om kapitalvinster och kapitalförluster. Återföringen av avdragen är kopplad till kapitalvinstberäkningen. Bl.a. är återföringen beroende av hur ersättningen vid avyttringen förhåller sig till omkostnadsbeloppet (26 kap. 5 §). – Mot den här angivna bakgrunden gör Regeringsrätten liksom bedömningen att skyldigheten att återföra avdrag hänför sig till avyttringen av fastigheten och inte till innehavet och att någon återföring därför inte skall ske. RÅ 2006 ref. 79 E. och KG. – förvaltad av ett universitet (staten) fick sin skattskyldighet bedömd med ledning av förvaltarens – förvaltarsmitta. Stiftelsen, som bildades , hade till ändamål att främja naturvetenskaplig och medicinsk forskning genom att lämna understöd i form av stipendier till svenska forskare. Regeringsrätten påpekade till en början att den praxis som gäller förvaltarsmitta i enlighet med grunderna för statens skattebefrielse inte kommit under dess prövning . Varken den skatterättsliga lagstiftning som beslutats eller det förhållandet att civilrättslig lagstiftning i form av stiftelselagen tillkommit hade, enligt Regeringsrätten, förändrat förutsättningarna. gällande praxis skulle därför ligga till grund för prövningen i målet. Regeringsrätten uttalade: Stiftelsens ändamål är att främja naturvetenskaplig och medicinsk forskning genom att lämna understöd i form av stipendier till svenska forskare. Sådan forskning ligger väl inom det område som staten på olika sätt främjar, bl.a. genom universitet och högskolor. använder staten normalt inte stipendieformen för att stödja forskning. Vid tiden för stiftelsens tillblivelse och därefter har dock staten främjat forskning även genom att utge stipendier och så torde fortfarande kunna ske i viss utsträckning. Det står också klart att formerna för statens stöd till vetenskaplig forskning förändras över tiden och att detta i hög grad skett sedan stiftelsen bildades. Till detta kan läggas att den vetenskapliga utvecklingen inom olika områden leder till ökat samarbete och utbyte universitet och högskolor emellan. – Det nu anförda leder enligt Regeringsrättens uppfattning till slutsatsen att det väsentliga för besvarandet av frågan om stiftelsens skattskyldighet är om den – liksom – främjar vetenskaplig forskning. Den form i vilket detta görs, liksom destinatärernas mer eller mindre starka anknytning till ett visst lärosäte, får anses utgöra faktorer av underordnad betydelse. Med hänsyn till att stiftelsens ändamål är att främja vetenskaplig forskning och att den främjat en verksamhet som bedrivs av staten skall skattefrihet medges inkomster. RÅ 2007 ref. 54 ansågs uppfylla kraven på en öppen förening. I föreningens stadgar angavs dess ändamål utförligt, men det saknades andra bestämmelser om antagande av medlem än att denne skulle vara fysisk person samt att styrelsen fattade beslut om antagning. Av de uppgifter föreningen lämnat i målet framgick att det krävdes att den sökande arbetat med kvalificerad finansiell analys. Normalt skulle en medlemssökande ge in en skriftlig ansökan, vilken skulle åtföljas av rekommendationer från två personer som var medlemmar i Dessutom uppgav föreningen att det även förekommit att medlemmar antagits utan detta förfarande. Det gällde dels personer antagna till diplomutbildning vilka antogs utan ytterligare krav, dels personer som inte lämnat rekommendationer men där föreningens kansli gjorde en särskild utredning i syfte att klarlägga om förutsättningarna för medlemskap var uppfyllda. Regeringsrätten konstaterade i domen att ett förfarande med rekommendationer från tidigare medlemmar i föreningen som har personlig kännedom om den sökande utgör en stark presumtion för att det är fråga om ett slutet sällskap som inte uppfyller öppenhetskravet. Men Regeringsrätten konstaterade vidare att förfarandet med rekommendationer inte var obligatoriskt och att nya medlemmar antagits även utan sådana. Med hänsyn härtill fann Regeringsrätten att föreningen fick anses uppfylla kraven på öppenhet i 7 kap. 13 § inkomstskattelagen. RÅ 2008 ref. 74 X AB - Sjukvårdsinrättning med vinstsyfte? Enligt bolagsordningen hade X AB till ändamål att bedriva hälso- och sjukvård samt viss därmed förenlig verksamhet. På en bolagsstämma beslutade aktieägarna att ändra bolagsordningen så att syftet inte längre skulle vara att bereda ägarna vinst.