sou · GXB389 · 2009-11-06 00:00:00 — Härigenom förskrivs att 3 § andra punkten ska ha följande lydelse. får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för verkställigheten av 2. lagen (1988:1465) om ersätt- ning och ledighet för när- ståendevård, Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i tjänstledighetsförordningen (1984:111) Härigenom föreskrivs att 2 § tionde avsnittet samt 20 § ska ha följande lydelse. En arbetstagares rätt till tjänstledighet regleras i bland annat följande föreskrifter. Lagen (1988:1465) om ersätt- ning och ledighet för när- ståendevård. Lagen (1988:1465) om ersätt- ning och ledighet för när- ståendevård samt i anslutning till nära anhörigs död. Denna förordning träder i kraft . lag om ändring i lagen (1993:332) om avgiftsfria sjukvårdsförmåner m.m. för vissa hiv-smittade Härigenom föreskrivs att 5 § ska ha följande lydelse. I lagen (1988:1465) om ersätt- ning och ledighet för när- ståendevård finns bestämmelser om rätt till ersättning och ledighet för en närstående som vårdar en smittad person. I lagen (1988:1465) om ersätt- ning och ledighet för när- ståendevård samt i anslutning till nära anhörigs död finns be- stämmelser om rätt till ersätt- ning och ledighet för en när- stående som vårdar en smittad person. Denna lag träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (1995:938) om utbildningsbidrag för doktorander Härigenom föreskrivs att 12 § andra och fjärde punkterna ska ha följande lydelse. Doktoranden har rätt att behålla utbildningsbidraget vid 2. ledighet i samma omfatt- ning som enligt 4 kap. lagen omfattning som enligt 4 kap. (1962:381) om allmän försäk- ring gäller för rätt till föräldra- försäkring gäller för rätt till 4. ledighet för vård av när- 4. ledighet för vård av när- stående i samma omfattning stående samt vid ledighet i som doktoranden har rätt till anslutning till nära anhörigs död ersättning enligt 4, 6 och 10 §§ i samma omfattning som dokto- lagen (1988:1465) om ersättning randen har rätt till ersättning och ledighet för närståendevård, 4, 6 och (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård samt i anslutning till nära anhörigs död, Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (1996:1100) om aktivitetsstöd Härigenom föreskrivs att 8 § sjätte punkten och 12 § ska ha följande lydelse. utvecklingsersättning lämnas även vid frånvaro från aktiviteter, om frånvaron beror på 6. vård av närstående i samma 6. vård av närstående i samma omfattning som deltagaren har omfattning som deltagaren har rätt till ersättning enligt 4, 6 och rätt till ersättning enligt 4, 6 och 10 §§ lagen (1988:1465) om er- 10 §§ lagen (1988:1465) om er- sättning och ledighet för när- sättning och ledighet för när- ståendevård samt i anslutning till nära anhörigs död, Aktivitetsstödet minskas också för den som får - föräldrapenning eller reha- graviditetspenning, särskild gravidi- (1962:381) om allmän försäk- penning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, eller - lön eller andra anställningsförmåner från en arbetsgivare, dock inte löneutfyllnad som lämnas på grund av aktiviteten. dessa fall med de belopp som dessa fall med de belopp som penning, lön eller anställnings- ning, särskild graviditetspenning eller rehabiliteringspenning, lön Denna förordning träder i kraft . lag om ändring i lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension Härigenom föreskrivs att 2 kap. 5 § andra och tredje punkterna ska ha följande lydelse. 2 kap. Pensionsgrundande inkomst Som pensionsgrundande inkomst av anställning räknas vidare 2. föräldrapenningförmåner, enligt lagen om allmän försäk- om allmän försäkring, 3. ersättning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård, ledighet för närståendevård samt i anslutning till nära anhörigs Denna lag träder i kraft . lag om ändring i lagen (1998:676) om statlig ålderspensionsavgift Härigenom föreskrivs att 2 § andra och tredje punkterna ska ha följande lydelse. Avgiften utgör av ersättning i form av 2. föräldrapenningförmåner, enligt lagen om allmän försäk- om allmän försäkring, 3. ersättning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård, ledighet för närståendevård samt i anslutning till nära anhörigs Denna lag träder i kraft . lag om ändring i lagen (2000:981) om fördelning av socialavgifter Härigenom föreskrivs att 4 § andra punkten ska ha följande lydelse: Sjukförsäkringsavgifter skall också finansiera 2. kostnader enligt lagen 2. kostnader enligt lagen (1988:1465) om ersättning och (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård, ledighet för närståendevård samt i anslutning till nära anhörigs Denna lag träder i kraft . förordning om ändring i förordningen(1984:908) om vissa statsbidrag och försäkringsersättningar för sjukvård m.m. Härigenom föreskrivs att 11 § tredje punkten ska ha följande lydelse. Patientavgift får inte tas ut 3. för intyg som behövs för att få ut föräldrapenningförmå- ner enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, 3. för intyg som behövs för att få ut föräldrapenningförmå- ner eller särskild graviditetspen- ning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, Denna förordning träder i kraft . lag om ändring i Utsökningsbalken (1981:774) Härigenom föreskrivs att 7 kap. 1 § femte punkten ska ha följande lydelse. Bestämmelserna i detta kapitel gäller i fråga om utmätning av 5. sjukpenning, 5. sjukpenning, penning, ersättning enligt lagen ning, särskild graviditetspenning, ledighet för närståendevård och annan ersättning som lämnas på om ersättning och ledighet för närståendevård samt i anslutning olycksfall, utbildning, arbetslös- till nära anhörigs död och annan het, värnpliktstjänstgöring eller ersättning som lämnas på grund smitta, olycksfall, med samma eller liknande för- ring, allt i den utsträckning er- sättningen inte avser att kom- som värnpliktstjänstgöring, allt i kostnader eller skall återbetalas. inte avser att kompensera för Denna lag träder i kraft . Regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestäm- mer får också meddela föreskrif- ter om studerandes rätt till stu- diehjälp vid ledighet för tillfällig vård av barn, vid ledighet för närståendevård och vid ledighet i anslutning till nära anhörigs död. lag om ändring i Studiestödslagen (1999:1395) Härigenom föreskrivs att 2 kap. 10 § och 3 kap. 24 § ska ha följande lydelse. Regeringen får föreskriva att studiehjälp får lämnas för tid då den studerande är sjuk. Regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestäm- mer får också meddela föreskrif- ter om studerandes rätt till stu- diehjälp vid ledighet för tillfällig vård av barn och vid ledighet för närståendevård. Regeringen får föreskriva att studiemedel får lämnas för tid då den studerande är sjuk. Regeringen eller den myn- Regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestäm- dighet som regeringen bestäm- mer får också meddela föreskrif- mer får också meddela föreskrif- ter om studerandes rätt till stu- ter om studerandes rätt till stu- diemedel vid ledighet för till- diehjälp vid ledighet för tillfällig fällig vård av barn, vid ledighet vård av barn, vid ledighet för för närståendevård och vid närståendevård och vid ledighet i ledighet i anslutning till nära anslutning till nära anhörigs död. Denna lag träder i kraft . förordning om ändring i studiestödsförordningen (2000:655) Härigenom föreskrivs att 2 kap. 21 och 3 kap. 33 §§ ska ha följande lydelse. Centrala studiestödsnämn- den får meddela närmare före- skrifter om studerandes rätt en- ligt 2 kap. 10 § andra stycket studiestödslagen (1999:1395) till studiehjälp vid ledighet för tillfällig vård av barn och vid ledighet för närståendevård. Centrala studiestödsnämn- den får meddela närmare före- skrifter om studerandes rätt en- ligt 2 kap. 10 § andra stycket studiestödslagen (1999:1395) till studiehjälp vid ledighet för tillfällig vård av barn och vid ledighet för närståendevård samt vid ledighet i anslutning till nära anhörigs död. Centrala studiestödsnämn- den får meddela närmare före- skrifter om en studerandes rätt enligt 3 kap. 24 § andra stycket studiestödslagen (1999:1395) till studiemedel vid ledighet för tillfällig vård av barn och vid ledighet för närståendevård. Centrala studiestödsnämn- den får meddela närmare före- skrifter om en studerandes rätt enligt 3 kap. 24 § andra stycket studiestödslagen (1999:1395) till studiemedel vid ledighet för tillfällig vård av barn och vid ledighet för närståendevård samt vid ledighet i anslutning till nära anhörigs död. Denna lag träder i kraft . Arbete befordrar hälsa och välstånd och förhindrar många tillfällen till synd. Gammalt talesätt felaktigt till- skrivet . har (felaktigt) kunnat citeras för att fånga in viktiga delar av varje tids förhållningssätt till människors rätt och skyldighet att arbeta och försörja sig själva. Att arbete är grunden för såväl samhällets samlade som individers och familjers välstånd har alltid varit klart. Arbete har därtill haft en central plats i alla tiders samhällsmoraliska föreställningsvärld. Arbetet har dessutom setts inte bara som en ekonomisk nöd- vändighet utan också som avgörande för folkets moral och fostran. kunde den som inte arbetade bli satt i tvångsarbete för att väcka arbetslusten. Tanken att arbete fostrar goda arbetsamma samhällsmedborgare har även därefter motiverat både tvång och mera positiva insatser för arbete som hjälp till självhjälp. Diskussionen handlar också om individens rättigheter; om rätten till ett arbete, eller rent av rätten till ett gott arbete, och om samhällets skyldigheter att ställa upp med stöd och insatser för att underlätta för individen att få ett arbete som man passar för och trivs med. Arbetets värde utöver ren försörjning har belagts i en mängd undersökningar. Arbete bidrar till oberoende, identitet och känsla av sammanhang, medan arbetslöshet leder till känslor av maktlöshet och förlorade viktiga sociala relationer och, just så som sägs ha påstått, faktiskt också ofta till sjukdom och försämrad hälsa. Spänningen mellan synen på arbete som något gott, eller rent av nödvändigt för frihet och välbefinnande och arbete som något ont, eller med ord en förbannelse, som människor åtminstone enligt de flesta ekonomer, försöker undvika, är evig. Den finns inom varje individ, mellan grupper och med varierande uttryck . kom politiken kring arbete, synen på individens skyldigheter och rättigheter samt det offentligas ansvar att i allt högre grad samlas under den närmast ikoniska beteckningen Arbetslinjen. Arbetslinjens kärna är tämligen oomstridd: -den som kan ska arbeta (åtminstone om man vill ta del av samhällets välfärdsrättigheter), och -aktiva åtgärder är att föredra framför passiva utbetalningar av stöd. I praktiken kommer diskussionerna om de konkreta slutsatserna och politikförslagen att handla om tvång och möjligheter, moral och ekonomi. De har därmed alltid chansen att hamna mitt i den politiska stridslinjen. Från Socialförsäkringsutredningen1 hämtar vi en beskrivning av arbetslinjens olika perspektiv och spänningarna inom vart och ett av perspektiven. Utgångspunkten för var att arbetslinjen är något mer än bara arbetsmarknadspolitiska insatser. Den lånar ur en avhandling2 tre perspektiv, nämligen Kontroll, Uppfostran och Rättighet, men benämner dem något annorlunda för att göra tydligare att det i varje perspektiv kan finnas såväl positiva som negativa uttryck för arbetslinjen. Kontrollperspektivet benämns Arbetsdisciplin, Uppfostran benämns Självhjälp, Rättighetsperspektivet preciseras till Rätten till arbete. Politikperspektivet tillkommer som ett fjärde perspektiv för att särskilt understryka den betydelse som tilltron till, och därmed omfattningen av, politikens egna insatser har. 1SOU 2006:86; se också Samtal om Socialförsäkring nr 4, för en genomgång av arbetslinjens historiska framväxt. 2Junestav (2004). De båda perspektiven Arbetsdisciplin och Självhjälp utgår från individen, medan Rätt till Arbete och Politikperspektivet mera handlar om det omgivande samhället. Vart och ett av de fyra perspektiven Arbetsdisciplin, Självhjälp, Rätt till Arbete och Politikperspektivet har såväl positiva som mera repressiva tolkningar med olika styrka och blandning och hos olika grupper. Diskussionen i varje perspektiv kan hämtas ur historien. Men det finns också en modern och aktuell debatt där alla traditionella begrepp och värderingar har sin plats. Självhjälpsperspektivet är kanske det som framför allt har givit arbetslinjen legitimitet. och fram till nutid har pläderats för hjälp till självhjälp genom insatser för att människor ska kunna försörja sig själva genom arbete och därmed utvecklas till goda arbetsamma medborgare. I sin paternalistiska och mera repressiva form handlar det om uppfostran, där andra anger normer och krav, medan den positiva sidan av saken utgörs av den kontroll över det egna livet och det självbestämmande som den självförsörjande individen själv upplever. Kvinnors krav på eget arbete och försörjning kan vara ett exempel från senare tid (se figur 1.1). Den positiva arbetsdisciplinen upprätthåller individen själv genom sin vilja att arbeta och göra väl ifrån sig. Att sociala ersättningar finns för dem som inte arbetar gör det emellertid också nödvändigt med kontroll och disciplin som byggs in i regelverken. Frågeställningar som vilken sorts arbete och vilken lön individen är tvungen att acceptera och hur självrisker bör se ut som kombinerar god inkomsttrygghet med rimliga drivkrafter t.ex. i sjukförsäkringen är både moderna och klassiska (se figur 1.2). Figur 1.2 Perspektivet Arbetsdisciplin Arbetslinjen innebär samhälleliga krav gentemot individen att arbeta. Men vilka rättigheter har individen? Kraven kan specificeras i offentlig lagstiftning, men är också förankrade i allmänna föreställningar och arbetsmarknadens krav och funktionssätt. Rätten till ett arbete är beroende av såväl offentliga insatser som arbetsmarknadens förmåga i allmänhet att ta tillvara den arbetsförmåga, som ibland kan kräva speciella förutsättningar. Ett gott arbete är när rätt person hamnar på rätt plats. Detta bidrar också bäst till hög och stabil sysselsättning med god produktivitet. Ofta är dock kravet att ta det arbete som överhuvudtaget är möjligt att utföra för individen. Även om ett arbete vilket som helst ofta innebär högre välfärd för individen än inget arbete alls kan individen ibland känna sig repressivt tvingad snarare än som en person med rättigheten att få använda sin förmåga till något man önskar göra (se figur 1.3). Figur 1.3 Perspektivet Rätt till arbete Tilltron till politiken har också växlat. Statens insatser har över tiden gått från tvångsarbete på arbetshus över nödhjälsarbeten till beredskapsarbeten med avtalsenlig lön. En aktiv arbetsmarknads- politik med rådgivning, utbildningsinsatser, lönebidrag och annat sysselsättningsstöd snarare än enbart kontantstöd har i perioder setts som närmast synonymt med arbetslinjen. Politikens själv- förtroende är dock inte alltid högst när insatserna behövs som mest. Med växande arbetslöshet tenderar ofta kraven gentemot individerna att skärpas, liksom kontroll och krav på starkare drivkrafter, trots att det är då som det för individen torde vara svårast att leva upp till en skarp arbetslinje. Tilltron till att samhällsinsatser överhuvudtaget kan bidra till en ökad och bättre fungerande arbetsmarknad har också växlat. Det förefaller dock som om det är när ekonomin är stark som tilltron till politikens möjligheter också ofta växer trots att det då kan vara mindre nödvändigt med insatserna (se figur 1.4). De olika perspektiven är inte oberoende. Goda cirklar ger goda cirklar; onda ger onda. Om de fyra perspektiven illustreras som ett spindelnät som binder samman punkter i de olika dimensionerna som tenderar att dominera blir nätet antingen stort eller litet (se figur 1.5). Den person som, kanske med hjälp av väl utformade aktiva samhällsinsatser, har funnit ett arbete som stämmer med egna ambitioner har sannolikt inre drivkrafter och arbetslust och känner sig därtill ha kontroll över sitt liv. Rättigheter och skyldigheter är i balans och även en sträng arbetslinje fungerar väl och har goda förutsättningar att brett uppfattas som något positivt. SOU 2009:89 Välfärdspolitik och arbetsförmåga Om däremot något av perspektiven utvecklas mot sin negativa pol dras gärna övriga perspektiv åt samma håll. Om människor utan stöd känner sig tvingade att ta första bästa arbete upplever de sig sannolikt mästrade och kontrollerade, vilket i sin tur kan leda till mindre arbetsglädje och arbetslust och ett ännu större behov av kontroll och en mera negativ allmän inställning till arbetslinjen. Synen på arbetslinjen är av avgörande betydelse för diskussionen om arbetsförmåga resp. oförmåga. Arbetslinjen gäller dem som kan arbeta, de som har förmåga, och frågan om arbetsförmågebegreppet gäller just hur de som kan arbeta ska kunna skiljas från dem som inte kan. Det har en avgörande betydelse i förhållande till de moderna socialförsäkringarna, som övertar försörjningsansvaret om man inte kan arbeta på grund av skada eller sjukdom eller för att man inte får något arbete. Men vem som ska betraktas som arbetsför och vem som inte är det diskuterades flitigt . Den allmänna slutsats som kan dras är att förutsättningar finns för ett brett omfattat stöd för en stark arbetslinje under förut- sättning att rättigheter och skyldigheter är i balans. När individen ser möjligheter att finna ett arbete hon eller han trivs med och kan få stöd från samhället om så krävs är förutsättningarna goda för arbetsvilja och självförsöjande. Men det finns också risker för så stränga och mot individen ensidigt riktade krav att arbetslinjen kan upplevas som uttryck för ett hårt och kontrollerande samhälle som kräver anpassning och omställning av individen utan hänsyn till personligt livsöde eller vilka förutsättningar samhället erbjuder. Sjukförsäkringens och arbetslöshetsförsäkringens regelverk befin- ner sig mitt i skärningspunkten mellan arbetslinjens olika perspek- tiv och begreppet arbetsförmåga är det centrala begreppet i sam- manhanget. Diskussionen om arbetslinjen, arbetsförmåga och –oförmåga, och kraven på individ och samhälle var och förblir en kamp om begreppens innebörd och avvägningar mellan dem. 1.2Arbetslinjen i socialförsäkringarna behöver stärkas Generösa socialförsäkringar som väl fyller sitt syfte att ge inkomst- trygghet förutsätter ett stramt utnyttjande och hög sysselsättning. Kompetens och förmåga måste tas till vara. Den som vill vara försäkrad och kan arbeta ska också göra det. I processen att nå dit kommer definitionen av arbetsförmåge- begreppet att behöva preciseras och kraven på omställning för den individ som kan utföra sitt gamla arbete att behöva förtydligas. I sjukförsäkringens lagstiftning uttrycks närmast absoluta krav gentemot de försäkrade. I lagstiftningen som gällde fram till stod att vid bedömningen av arbetsförmågan ska den försäkrades förmåga att försörja sig själv i ett normalt förekommande arbete utredas innan beslut fattas om sjukersätt- ning. Om det fanns särskilda skäl kunde den försäkrades ålder, bosättningsförhållanden, utbildning, tidigare verksamhet och andra liknande förhållanden vägas in. Den senare formuleringen var i sin tur en skärpning av tidigare formuleringar och tolkades som att särskilda skäl bara kunde spela roll för den som var en bit . I och med den s.k. rehabiliteringskedjan, som infördes , är formuleringen ännu skarpare.3 Efter sex månaders sjukskrivning 3 Rehabiliteringskedjan är inget officiellt namn på den reform som genomfördes med tydliga tidsgränser när bedömningar av rätten till sjukskrivning och andra insatser ska prövning ske om den försäkrade kan försörja sig själv genom förvärvsarbete på den reguljära arbetsmarknaden. Möjligheten att ta hänsyn till särskilda skäl är borta och något krav på att tillståndet p.g.a. sjukdomen ska ha hunnit stabiliseras finns inte. En orsak till de senaste skärpningarna är att någon prövning mot hela arbetsmarknaden sällan gjordes, åtminstone inte inom den tid när förutsättningar att återkomma i annat arbete fortfarande var någorlunda goda. Resultatet var en tillämpning som i praktiken sällan ställt kravet på yrkesbyte, flytt eller ett lägre betalt arbete, vilket bidragit till den höga nivån på långtidssjukskrivning och förtidspensionering. Man kan fundera över hur det kommer sig att lagstiftningens krav inte genomdrivits särskilt konsekvent. Möjligen kan det ha bidragit att en ensidig och absolut anpassningsbörda för individen har upplevts som oförenlig med förväntningarna på trygghetsför- säkringarna, särskilt om den inte balanseras mot motsvarande krav gentemot arbetsmarknaden och politiska insatser. Om rehabiliteringskedjans skärpta krav på prövningen av för- måga mot andra arbeten på arbetsmarknaden blir verklighet kom- mer beroendet mellan arbetslinjens olika perspektiv att framträda tydligare. Finns överhuvudtaget arbetsmarknadsberedskap att ta emot tidigare sjukskrivna med vissa funktionsnedsättningar och aktivitetsbegränsningar? Finns de stödjande samhällsinsatser som individen kan vara beroende av för att i praktiken kunna ta tillvara sin arbetsförmåga i ett nytt arbete? Vi kommer i det här betänkandet att undersöka hur arbetslinjen i sjukförsäkringen kan stärkas genom väl avvägda insatser på arbetsmarknad och i relation till individen. Vi gör det i över- tygelsen att arbetslinjen inte bara är en moralfråga för individen, utan också för individens omgivning. När individen ges reella möjligheter att försörja sig själv växer också individens ansvar att försörja sig själv. Socialförsäkringarnas trygghetsskapande uppgift kan bara fullföljas om de krav på omställning som ställs gentemot individen upplevs som rimliga. Vad som anses vara rimliga och rättvisa krav är i sin tur beroende av det omgivande samhället, hur dess arbetsmarknad fungerar och politikens instrument. En egenskap hos arbetsmarknaden är att den kräver tillräcklig produktivitet i förhållande till kostnaderna för att anställa någon. Det har emellertid kommit att bli den etablerade benämningen och vi kommer i fortsättningen att flitigt använda den. Det är rimligt och kan förutsätta utbildningsinsatser, lönebidrag eller annat för att en resterande arbetsförmåga ska nå upp till tillräckligt utbyte för arbetsgivaren. Men därtill kommer också andra förhållanden som mera har att göra med kultur och etik, eller i värsta fall, med brist på fantasi, fördomar eller rädsla för besväret att behöva anpassa sin organisation till förutsättningar som skulle öppna den för produktiva insatser från människor med speciella begränsningar. Alla kan drabbas av sjukdom, skada eller medfödda funktions- nedsättningar som leder till allvarliga problem för försörjningsför- mågan. Välfärdspolitikens mål är att alla ska kunna känna sig trygga i förvissningen om att om de drabbas är de skyddade åtminstone för drastiska ekonomiska konsekvenser. Arbetsförmåga uppstår i individens möte med bestämda upp- gifter i en speciell miljö. Så gott som alla människor, även de med grava funktionsnedsättningar, har någon arbetsförmåga om de hittar de uppgifter och den miljö som passar just dem. Frågan blir vad som är rimligt att kräva; hur stora hinder ska människor behöva försöka överkomma? Var går gränsen mellan det egna ansvaret för den egna försörjningen och det offentligas ansvar för att stödja den som inte klarar sig själv. är på sitt sätt något av kärnan i en vidare politisk och filosofisk diskus- sion kring offentligt och privat och kring statens räckvidd och ansvar. Arbetsförmågebegreppet inom sjukförsäkring och arbets- marknadspolitik är en del av en större politisk fråga. Givet den sorts välfärdspolitik vi har valt i och givet de värderingar och vägval som präglar den politiken; hur bör vi förstå frågan om det egna ansvaret för den egna försörjningen? Våra liv påverkas av en rad av olika faktorer.