sou · GWB313 · 2009-01-01 00:00:00 — Avgiftsbegränsningen gäller endast för den del av den producerade elen som berättigar till elcertifikat. Förslaget i denna paragraf är sammankopplat med utredningens för- slag med i 10 § (se övergångsbestämmelser). Endast om förslaget avseende 10 § genomförs ska även förslaget i 10 a § genomföras. Om däremot beslutar att genomföra förändringar i lag (2003:113) om elcertifikat som innebär att kvotplikten ökar och därmed även ersättningen för förnybar el ökar så mycket att det kom- penserar för nättariffhöjningen, så kan förslaget i 10 § genomföras utan att åtföljas av åtgärden i 10 a §. Observera att de anläggningar som berörs av 10 § kan leverera en effekt om högst medan bestämmelserna i 10 a § gäller även för större anläggningar. Detta förslag är en följd av förslaget i 10 a §. Paragrafen är avsedd att reglera den avgift för överföring av el som elnätsföretaget ska betala gentemot ovanliggande nät för el som har matats in på nätet från en anläggning som åsyftas i 10 a §. Eftersom elnätsföretaget genom 10 a § inte får ta ut avgifter som är större än per kWh för vissa elproducenter så kan de hamna i den situationen att de inte får full täckning för kostnader som den inmatade elen orsakar gent- emot ovanliggande nät. Därför måste även denna avgift begränsas till högst per kWh, dock endast för den del som berättigar till elcertifikat. Begränsningen gäller endast för de elnätsföretag vars ledningar uteslutande används för inmatning av el. Utredningen har valt att föreslå som det datum då lagen träder ikraft. Tidpunkten är satt utifrån det som bedöms vara praktiskt genomförbart. Vissa delar av författningsförslaget skulle om så önskas kunna behandlas mer skyndsamt, detta gäller exempel- vis de förslag till bestämmelser som avser undantag från timvis mät- ning för små elproducenter. När det gäller de förslag som berör nät- koncessionsfrågor bör dessa samordnas med (M2006:03) översyn av bestämmelserna för nätkoncession. Bestämmelserna i 4 kap. 10 § gäller, genom övergångsbestäm- melserna, endast för anläggningar som togs i drift före och upphör att gälla . Detta förslag medför att det undantag som gäller för anläggningar för produktion av förnybar el som kan leverera en effekt om högst , upphör . Dessa anläggningsinnehavare betalar endast den del av avgiften enligt nättariffen som motsvarar den år- liga kostnaden för mätning, beräkning och rapportering på nätkon- cessionshavarens nät. Innehavaren betalar dessutom engångsavgift för anslutning. Anläggningar uppförda efter får inte del av detta undantag. Dessa åtnjuter istället den begränsning av avgiften för överföring av el som anges i 4 kap. 10 a §. avgiftsbegränsning gäller dock även anläggningar för produktion av förnybar el, större än . 6.2Förslag till lag om ändring i lag (2003:113) om elcertifikat Förutsättningar för att tilldelas elcertifikat Genom detta förslag möjliggörs för små anläggningar, med en säkring på högst att, trots att de är undantagna från mätning över tiden (se utredningens förslag under 3 kap. 10 § ellag 1997:857) bli berättigade till att tilldelas elcertifikat. Elproducenten får även svara för den mätning, beräkning och rapportering som krävs för att erhålla elcertifikat. Detta gäller även för anläggningar med en säk- ring större än . 6.3Förslag till lag om elnätsinvesteringsfond I denna paragraf anges ändamålet med lagen. Här definieras vissa begrepp som är centrala i lagen. Skyldighet att betala fondavgift I denna paragraf anges storleken på den avgift som nätföretagen ska betala för finansiering av fonden. Utredningen har angett denna till per kWh. Beloppet bör justeras om behovet av medel kan anses förändrat fram till behandling. Nätföretagen kommer att debitera uttagskunderna för den kostnad som fondavgiften utgör. Denna kommer därmed att momsbeläggas. I paragrafen anges att det är uttaget som ska ligga till grund för avgiftsfördelningen. Med myndighet avses den värdmyndighet som regeringen ska utse för förvaltningen av fondens kapital. Paragrafen innehåller även ett bemyndigande till regeringen att utforma de föreskrifter där det anges hur fondens medel ska förvaltas. Den avgift som ska finansiera fonden ska även täcka kostnaden för fondens administration. Paragrafen innehåller även ett bemyndigande till regeringen, eller den myndighet regeringen utser att föreskriva hur fondens medel får användas. Paragrafen innehåller ett bemyndigande till regeringen att utse den myndighet som ska vara värd för fonden. Paragrafen innehåller ett bemyndiganden till regeringen att utse de ledamöter som ska ingå i det särskilda beslutsorganet. Elproducent som är berättigad att ansöka om fondmedel I paragrafen anges vem som kan komma att åtnjuta medel från fon- den. Definitionen följer lag (2003:113) om elcertifikat. Den elpro- ducent som uppfyller förutsättningarna att tilldelas elcertifikat enligt den lagen ska även vara berättigad att ansöka om medel enligt denna lag. Vad som kan ersättas Det är endast nätavgift för anslutning av anläggning till en ledning eller ett ledningsnät som kan bli aktuell för ersättning från fonden. Fonden kan inte delfinansiera elnät inom produktionsanläggningen, utan endast de delar i nätet som blir tillgängliga för övriga nätanvän- dare vilket t.ex. innebär att de ledningar som är koncessionsfria inte kan bli föremål för finansiering från fonden. Fondavgiften är satt som en fast avgift som genomsnittligen över åren beräknas täcka behovet av stöd enligt de prognoser som finns att tillgå. Detta kan ge årsvariationer som innebär att ett projekt som rangordnas som mindre samhällsekonomiskt mycket väl kan vara motiverat ett annat år. I paragrafen anges att tilldelningen sker i mån av medel vilket innebär att en ansökan som får avslag kan återkomma med en förnyad ansökan då färre ansök- ningar föreligger. Det betyder också att det inte är möjligt att få ett avslagsbeslut prövat. Avsikten är att ska ingå i, alternativt höras av, fonden innan beslut fattas. Det be- tyder att om fonden har beviljat ansökan så har inspek- tionen accepterat anslutningsavgiften. Eftersom fonden sedan beviljar medel är det knappast troligt att någon kommer begära prövning av denna anslutningsavgift. I det fall s.k. förtida delning tillämpas, en- ligt liggande förslag från (SOU 2007:99), innebär det att kostnaden för nätbolagets nätförstärkning, förutom kostnaden för själva anslutningsledningen, har godkänts av Energi- marknadsinspektionen. Kostnaden kan då till viss del täckas av fram- tida nya produktionsanläggningar. För dessa kan därmed endast kostnaden för själva anslutningsledningen, inte de tidigare gjorda förstärkningskostnaderna, möjligen ifrågasättas av Energimarknads- inspektionen. 12 och 13 §§ I paragraferna anges hur prioriteringen mellan ansökningarna ska ske. 13 § innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet som regeringen utser att utforma närmare föreskrifter inne- hållande kriterier för tilldelning. Denna paragraf innehåller en möjlighet för regeringen att besluta om en s.k. självfinansiering. Detta belopp ska sättas så att fondens administration blir praktisk och hanterbar. Tanken är att fonden en- dast ska få in ansökningar från anläggningar som ligger över medel- nivån för vad det kostar att ansluta en anläggning för produktion av förnybar el till elnätet. Avsikten är ändock att alla de anläggningar som fonden är avsedd för ska kunna komma ifråga. Paragrafen innehåller en plikt för berörda nätföretag att förse fonden med sådan information som krävs för att kunna behandla ansök- ningar om medel från fonden. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad som sker med fonden när den inte längre behövs. 6.4Förslag till förordning om ändring i elförordning (1994:1250) Utredningens förslag innebär att det i elförordningen införs en be- stämmelse för vilken metod som ska användas när det avser hur för- ändring i energiförluster på regionnätet ska beräknas. Syftet är att det ska bli en mer likartad behandling på stam- respektive region- näten vad gäller denna del av nättariffen. 6.5Förslag till förordning om ändring i förordning (2007:215) om undantag från kravet på nätkoncession enligt ellagen (1997:857) Förordningen innehåller ett antal möjligheter till undantag från koncession. Bl.a. när det gäller industrianläggningar, koloniområden, bostadsområden m.m. Utredningens förslag inne- bär att förordningen tillfogas ytterligare ett område som kan beviljas undantag från koncession nämligen anläggningar för elproduktion. På ett sådant nät får i huvudsak endast inmatning av el ske. Uttag får endast göras för uttag som behövs för anläggningens drift. På ett nät som har beviljats undantag från koncession kan överföring av el ske för annans räkning. Denna bestämmelse har tillkommit bl.a. eftersom det i efterhand kan anslutas elproduktionsanläggningar där det är rationellt att dessa matar in på samma interna nät. Vi motsätter oss utredningens förslag att ges i uppdrag att analysera lämpligheten i att genomföra en förändring i ellagen som ger möjlighet att bevilja nätkoncession för enskild linje. Införande av nätkoncession för enskild linje i enlighet med ut- redningens förslag skulle innebära en avvikelse från två av den om- reglerade elmarknadens grundprinciper; tredjepartstillträdet till nätet och kravet på legal åtskillnad mellan nät och produktion. Därtill innebär ett införande av enskilda linjer en risk för att nätutbyggnaden suboptimeras, eftersom ingen utomstående kan dra nytta av denna infrastruktur. Utredningen lägger fram flera förslag till ändringar i befintligt regelverk som, med bibehållet tredjepartstillträde och krav på legal åtskillnad, öppnar upp för ägande av anslutningsledningar och min- skad administration, nämligen föreslagna lydelser av 2 kap. 10 a och 12 a §§ ellagen samt 17 a § förordningen om redovisning av nätverk- samhet. Utredningen presenterar själv färdiga förslag som, med respekt för nämnda grundprinciper, på ett fullgott sätt möter problematiken. Det finns alltså inte anledning att låta en annan statlig offentlig ut- redning utreda alternativ som för övrigt strider mot grundprinciper- na om tredjepartstillträde till nätet och kravet på legal åtskillnad mellan nät och produktion. Vi anser inte att bör föreslås bli värd- myndighet för elnätsinvesteringsfonden. Vårt ställningstagande grundas på det faktum att ska vara en oberoende reglermyndighet i enlighet med EG:s elmarknadsdirektiv /54/EG respektive naturgasmarknadsdirektiv /55/EG. En sådan oberoende reglermyndighet kan inte dels administrera elnäts- investeringsfonden, dels ha ansvaret för prövning av tvister om anslut- ningsavgifter och utformningen av regler för bedömningen i denna prövning. Regeringen har genom inrättandet av som en egen myndighet visat på en tydlig intention att särskilja främjande verksamhet och tillsynsverksamhet. har därtill inlett arbetet med att ta fram det s.k. tredje energimarknadspaketet, vilket om det genom- förs innebär en väsentlig skärpning av kravet på reglermyndigheter- nas oberoende. Mot denna bakgrund anser vi att inte är en lämplig värdmyndighet för elnätsinvesteringsfonden. från och , SERO Sveriges Energiföreningars , , är en rikstäckan- de energi- och miljöorganisation, med syfte att stimulera användning- en av förnybara energikällor och är även en intresseorganisation för förnybar elproduktion företrädesvis i småskalig form. SERO har varit representerad i den expertgrupp som varit knuten till Nät- anslutningsutredningen. Vi får härmed avge särskilt yttrande över utredningens betänkande. Utredningens portalpunkt är enligt kommittédirektivet Dir. 2007:10 att Utvärdera om det nuvarande regelverket för förnybar elproduk- tion skapar hinder för en storskalig utveckling och utbyggnad av den förnybara elproduktionen. Bedöms förändringar av regelverket krävas skall utredaren lämna sådana förslag. SERO har tolkat direktivets rubrik och sammanfattade uppdrags första punkt som att avgränsas till att behandla förutsättningar för anslutning och inmatning till elnät och anser att utredaren ägnat för mycket resurser kring elcertifikatmark- naden och elmarknaden. Därav bygger utredaren förslaget till vad utredaren anser förnybar elproduktion kan tåla att betala i stället för att gå till grunden med nätföretagens roll och uppdrag efter el- reformen 1996. Utredaren har i sitt förslag flyttat gränsen för reducerad nät- avgift kW till 63 A, ca 44 kW. Med det uppnår inte ut- redaren de enhetliga principer för elproduktionsanläggningar som uppdragets andra punkt föreskriver. Sammantaget är det SERO:s bedömning att utredaren inte till alla delar har nått målet med att skapa förutsättningar för en stor- skalig utveckling av förnybar elproduktion från stora anläggningar jämte ett stort antal små anläggningar. betalade elanvändare ett paketpris för elenergi och dess uttag från elnät. Det fanns ingen möjlighet för elanvändare att se hur stor del som var energipris från generator respektive avgift för ener- gins överföring i elnät. På samma sätt fick elproducenter ersättning för inmatad elenergi. Elproducenter kunde inte avgöra vad elföretag betalade för energi respektive nätnytta. 1996 genomfördes elreformen som innebar att elföretagens mono- pol luckrades upp med att handeln med elenergi släpptes fri till mark- nadskrafterna, medan det s.k. naturliga monopolet för nätverksam- het lever vidare. Elföretag bildade koncerner eftersom den nya ellagen inte tillåter att elhandel jämte elproduktion och nätverksamhet längre får verka inom samma juridiska enhet. Det ledde till att koncerners olika företag uppmärksammade sina respektive intäkter och kost- nader på ett annat sätt än och elreformen ledde till radikalt sämre betalning till små elproducenter. Nätföretags krav på inmat- ningsavgifter och elhandlares sänkta erbjudanden förvärrade situa- tionen för små elproducenter. har ett stort antal prövningsärenden initierats av elpro- ducenter. Många ärenden är sedan mer fortfarande inte av- gjorda. Oavsett Energimyndighetens beslut har dessa i hög grad överklagats av endera parten genom rättssystemet. Olika uppvakt- ningar från bl.a. SERO hos vår lagstiftande församling har lett till att diverse stödsystem ersatt varandra som 1500 kW gränsen för vissa nätavgifter mm. SERO anser att utredarens förslag leder till nya diffusa gränser mellan elbranschens olika aktörer. Därför föreslår SERO att förnybar el- produktion ska: erlägga engångsavgifter för inmatning till elnät enligt samma tariffer i kr/kW eller kr/A som en begäran av uttag från elnät med motsvarande kapacitet från en elanvändare medför leverera sin elenergi till elhandlare fritt vid anslutningspunkten till elnät ha betalt för överföring av elenergi som krävs till anslutet elnät för att täcka elnätets ledningsförluster betala för mätning, beräkning och rapportering av inmatad energi betala enligt tariffer för elanvändare för eventuell uttagen energi som behövs elproduktionsanläggningens egen drift Skäl till särskilt yttrande Nätföretagen ska ha betalt för sin prestation Enligt ellagen har nät- företagen att överföra energi för annans räkning. SERO anser det viktigt att klargöra inom vilka gränssnitt den prestationen genom- förs och för vem den genomförs. Enligt EU och nationella direktiv ska en distribuerad elproduktion, dvs. mindre och medelstora kraftverk på många platser i elnät, gene- rerad från förnybara energikällor möta en ökad efterfrågan på el. Det är en efterfrågan som väntas bli mycket betydande med anled- ning av det pågående energiomställningsarbetet. Detta leder till att nätföretagen, som i princip arbetat med rutiner för att över- föra energi i en hierarkisk riktning, måste ställa om för att kunna hantera större energiflöden som från till annan flödar i olika riktningar genom elnätens gränspunkter. Därför måste det utvecklas system och rutiner som ger nätföretagen ersättning i den punkt eller de punkter på elnätet där nätföretagens prestation med att överföra energi levereras. Den punkten eller de punkterna kan vara där nät- företagets slutkunder i form av elanvändare är anslutna till elnätet, angränsande elnät eller i en överliggande nät-, region eller stamnäts- station. Detta kommer naturligtvis att påverka inblandade parters energiflöden och betalflöden på ett nytt föränderligt sätt, men sådana förändringar sker ständigt i delar av företagsvärlden som är utsatt för konkurrens. Ett konkurrensutsatt tänkande i koncessions- trygg värld kan vara stimulerande. SERO anser att det finns i princip ingen skillnad när det gäller att öppna upp ett elnät för ny given kapacitet oavsett flödesriktning. För en given effekt krävs det tekniskt samma ledningsdimensio- nering oavsett vilken riktning energin flödar. Låt oss ta ett exem- pel: En ny bergtäkt behöver 2 MW till kompressorer, stenkrossar och övrig drift. I normal anslutningsavgift betalas 225 kkr/MW vilket ger nätverksamheten 450 kkr oavsett kostnaden för anslut- Överstiger kostnaden 1,5 gånger normal anslutningsavgift, vilket i exemplet blir 675 kkr, tar nätföretagen ut överstigande kostnader i förhöjd anslutningsavgift. När bergtäkten är tömd investerar, kan vi som exempel anta, bergtäktens ägare på platsen ett vindkraftverk på 2 MW. Det krävs ingen ny ledning eftersom effekten är den samma men energiflödet vänder. Hade ledningen från början varit avsedd enbart för vind- kraftverkets inmatning hade elproducenten fått betala hela kostna- den, även om den stannat vid 1,5 gånger normal anslutningsavgift. Vi fortsätter med exemplet om bergtäkten. Bergtäktens tariff består av årlig fast avgift för att täcka bl.a. nätföretagets kostnader för mät- ning, beräkning och rapportering jämte, en abonnemangsavgift i kr/kW, en effektavgift för uttag under nätets höglasttid i kr/kW och rörliga överföringsavgifter i öre/kWh. De tre senaste avgifterna ska täcka nätföretagets kostnader för uttag av effekt och energi från angränsande nät och kostnader för överföring i eget nät. Samman- taget ska tariffen även ge ett rörelseresultat. Antag att fullasttiden i bergtäktens eluttag är 1500 h/år och att nätföretagets pris på rörliga överföringsavgifter från angränsande i snitt är /kWh. Det ger nätföretaget en kostnad på 2000 kW * 1500 h * /kWh vilket ger /år. Ett vindkraftverk kan antas ha en fullasttid på 2300 h. Vindkraftverket minskar uttaget och därmed kostnaderna från angränsande nät. Med antagna värden blir det 2000 kW * 2300 h * /kWh vilket ger /år i lägre kostnader för nätföretaget. Det är inte givet att nätföretagets övriga avgifter till angränsande nät minskar. Däremot ökar de inte. Därför begränsar vi jämförelsen till de rörliga överföringsavgifterna. Med fri inmatning från vindkraftverket kan alltså nätföretaget överföra energi till sina övriga elanvändare i nätet med mindre kost- nader och rörelseresultatet blir bättre. kan aktörerna grupperas i elproducenter, elhandlare, nät- verksamhet och elanvändare. Gränssnitten dem emellan framgår av illustrationen i bilaga . Elproducenter säljer med leve- ransvillkoret FCA (Fritt fraktföraren) all energi till elhandlare enligt innehåll i konton som nätverksamhet lämnat i rapporter, från mät- ning i gränssnitt mellan elproducent och nätverksamhet, till konto- förande myndighet. Efter det gränssnittet har elhandlare ansvar för energin. Elproducenten kan inte påverka till vem eller hur energin överförs. Det är nätverksamhets roll att i enlighet med det naturliga monopolet göra detta. När elhandlare i sin tur säljer energi till elanvändare sker det från kontouppgifter på motsvarande rapporter från gränssnittet mellan nätverksamhet och elanvändare. Det uppstår på grund av ledningsförluster i elnätet en skillnad i antal kWh i inmatningspunkter och uttagspunkter. Den skillnaden säljer elhandlare till nätverksamhet. Elhandlare säljer sin energi med leveransvillkoret EXW (Fritt fabrik) och elanvändare har att betala överföringsavgifter. Se bilaga Leveransvillkor. För den vanlige elanvändaren är gränsen i snittet mellan nät- verksamhet och elanvändare. Prestationen nätverksamhet gör, är att överföra energi från gränssnittet elproducent till gränssnittet elanvändare. Nätverksamhet är elanvändare av den energi som åtgår för att täcka sitt elnäts ledningsförluster. Den energin säljs av el- handlare. Nätverksamhet har som elanvändare att betala överföringsavgifter. Gränsen för den överföringen är i snittet mellan elproducent, in- matningspunkt, och nätverksamhet. Skulle ett givet elnät inte ha tillräckligt med elanvändare som tar ut den el som nätets elproducenter matar in, kommer resterande el att flöda över till angränsande nät. I aktuell gränspunkt ska levere- rande nät ha betalt för sin prestation att ha överfört el från sina elproducenter till det angränsande nätet. SERO anser att det är på denna grund utredaren ska dra sina slutsatser. Alla relationer mellan branschens aktörer är mätbara. Det behövs inga komplicerade beräkningsmodeller för att avgöra för- lusternas storlek och eventuell nätnytta eller inte. Varje aktör ersätts för sin verkliga prestation. SERO:s förslag följer leveransvillkor i en logik som är vedertagen för försäljning och leverans av mer påtagliga produkter än el. SERO anser att förslaget även ökar för- ståelsen för elmarknaden som sådan genom att gränssnitten mellan marknadens aktörer blir tydlig. Elanvändare får lättare att välja den typ elproduktion de vill köpa från. Särskilt om 1500 kW gränsen SERO anser att 1500 kW gränsen ska slopas och ersättas med att elanläggningar som har varit, är och kommer att bli berättigade till elcertifikat ska leverera sin energi med villkoret FCA (Fritt frakt- föraren) till elhandlare. Elproducenter har genomfört sin prestation i och med att de ställt sin energi till förfogande och sålt den till elhandlare i gränspunkten mot nätverksamhet. Elhandlare säljer sedan energin vidare till elanvändare som kan visa att de har avtal med nätföretag om överföring av el. Detta är logiskt med de olika roller och gränssnitten mellan dem som elmarknadens aktörer, i form av elproducenter, elhandlare, innehavare av nätkon- cession och elanvändare, har. Med denna princip behövs ingen ny 63 A tariffgräns för små elproduktionsanläggningar. Utredaren ska enligt uppdragets fjärde punkt endast lämna förslag på förenklad mätning. SERO delar förslaget till förenklad mätning. Utredarens förslag till inmatningstariffer strider mot direktiv /77/EG, främjande av elproduktion från förnybara energi- källor på den inre marknaden för el. De medlemsländer i EU som har framgång med att utveckla förnybar elproduktion har inga in- matningsavgifter. SERO anser att begreppet kanaltariff inte är tillämpligt efter el- reformen 1996. Kanaltariffer användes för att öppna en kanal i samtliga ledningar mellan ett utpekat kraftverk och punkten i nätet dit elenergin skulle levereras. rapporteras alla mätvär- den i inmatnings-, gräns- och uttagspunkter till en kontoförande myndighet. För överföring av elenergi på elnäten har vi punkt- tariffer och det finns inget fysiskt samband med leverans av energi från ett utpekat kraftverk och en elanvändares uttagspunkt. De sambanden knyts istället via avtal mellan kraftverk – elhandlare – elanvändare till exempel i form av ursprungsgarantier. Att beräkna elproduktionsanläggnings påverkan på nätförluster är en svår uppgift i ett elnät med ständigt varierande flöden och laster. Förlusterna i ett elnät med erforderlig mätutrustning i varje inmatnings-, gräns- och uttagspunkt kan däremot registreras och med lätthet beräknas. SERO delar utredarens förslag om en nätfond med undantaget och den mycket bestämda uppfattningen att den så kallade egenfinansie- ringen på /MW är satt alldeles för hög. har använts som exempel för vad elproducenter med omvandlig av förnybar energi betalar i anslutningsavgift. På har GVP (VindProducenter) överenskommit med det lokala nätföretaget att betala /kW för att förstärka elnät, för att som det uttrycks från GVP, det överhuvudtaget skulle hända något med vindkraft.