prot · GW09133 · 2009-06-16 00:00:00 — Detta är naturligtvis väldigt glädjande, inte minst med tanke på den sjukdom som vi nu diskuterar. finns det mycket att göra. Jag tror att väldigt många av de ungdomar som börjar röka är helt obekanta med den sjukdom som vi nu beskriver och med de problem som man riskerar att grundlägga om man inte upphör med sin rökning. Naturligtvis är arbetet från folkhälsosidan otroligt viktigt för att minska förekomsten av personer som röker. Glädjande nog har inte minst alltmer arbete lagts ned på just det här området, alltså på vården av KOL-patienter. Vi har fått ett bättre underlag för att göra de rätta sakerna. gav ut riktlinjer för vård av astma- och KOL-patienter. Det har naturligtvis en väldigt stor betydelse när det gäller att underlätta enskilda läkares behandling av patienter. kom med nya behandlingsrekommendationer som syftar till att ge en bättre vägledning eller diagnostik när det gäller rökavvänjning, farmakologisk behandling och andra behandlingsmetoder till exempel fysisk träning, utbildning inklusive strategier för en beteendeförändring och mycket annat. får vi på plats, som nämnts, ett nytt nationellt kvalitetsregister för vård vid KOL Riks-KOL, som också Finn nämnde. Syftet med detta är att förbättra kvaliteten på patientvården och att så långt som möjligt säkerställa en god eller likvärdig vård över hela landet och att få en ökad följsamhet när det gäller de nationella riktlinjerna. Det har gjorts undersökningar hos landets vårdcentraler dessa gjordes 2007 för att få en bättre bild av situationen när det gäller omfattningen av teamarbete på vårdcentralerna och vårdprogram för några kroniska och långvariga sjukdomar, bland annat just KOL. En stor andel, , av vårdcentralerna uppgav att de hade dokumenterade eller väletablerade program eller rutiner för att behandla KOL. Alla de här vårdcentralerna med program eller rutiner uppgav också att de hade särskild personal avsatt för att följa upp, utvärdera och uppdatera vårdprogrammen och rutinerna. Det gör att vi nu har kommit en bra bit på vägen, men fortfarande återstår naturligtvis en hel del i arbetet med att hjälpa patienter som har den här sjukdomen. 34 (): Man räknar med att av befolkningen har KOL. Det är ovanligt att barn och ungdomar får KOL, så man skulle kunna säga att det kanske är var tionde vuxen som får KOL. Det är också ovanligt att man får KOL om man inte har rökt. Därför skulle man kunna säga att bland dem som uppnått min eller socialministerns aktningsvärda ålder eller mer har kanske var femte person KOL. Det handlar alltså om enormt många människor. Av dessa är bara hälften diagnostiserade; det är den bedömning som görs. Det betyder att många hundra tusen personer, kanske var tionde person vi möter i vår egen ålder eller äldre, har KOL utan att veta om det. För de människorna kan vi i politiken göra stor skillnad genom att se till att skaffa rutiner så att de här människorna blir diagnostiserade i ett tidigt skede. Vi vet också att man med en tidig diagnostik kan lindra och förhindra oerhört mycket lidande. Eftersom sjukdomen är obotlig men går att bromsa gör en tidig diagnostik att man kan slippa leva med att resten av livet andas genom ett sugrör. Också jag har tittat på undersökningen om hur det ser ut på vårdcentralerna. Jag är inte lika positiv utifrån det utfallet. Det är som säger sig ha dokumenterade rutiner för astma och KOL. Därutöver säger att de har icke dokumenterade rutiner. I samma undersökning säger av vårdcentralerna att de inte alls har några team som arbetar med detta trots att det i riktlinjerna sägs att det är precis det som behövs. Det behövs en specialutbildad KOL-sjuksköterska för att kunna ha en bra mottagning. Bara hälften av vårdcentralerna uppfyller kraven för en godkänd mottagning. Det finns alltså mycket att göra när det gäller vården av patienter som är KOL-diagnostiserade. Jag skulle ändå vilja fokusera på alla som inte är diagnostiserade, för en enormt stor vinst kan göras om dessa människor i ett tidigt skede kan få sin diagnos. Väldigt många vittnar om att spirometrimätningar är ovanliga ovanliga i förhållande till vad de borde vara. Det finns spirometrar ute på vårdcentralerna, men ofta måste man själv be om en lungkapacitetsmätning. Jag skulle vilja föreslå att man säger att alla personer, kanske , som är eller som har varit rökare ska erbjudas en lungkapacitetsmätning på vårdcentralen. Det är en mycket billig och enkel undersökning. Oerhört mycket lidande skulle kunna förhindras. Naturligtvis skulle vi också spara vårdresurser för framtiden genom en sådan tidig diagnostik. Jag skulle därför vilja fråga om socialministern är beredd att ta ett initiativ för att se till att man ute på vårdcentralerna kan få rutiner för en bättre diagnostik, till exempel genom att rutinmässigt erbjuda rökare över en viss ålder en lungkapacitetsmätning på vårdcentralen. 35 FINN (): Jag sade i mitt förra inlägg att jag skulle återkomma till specifika fråga om KOL och KOL-patienternas lidande och ställa en fråga i ett lite större perspektiv: Vad ska politikerna ägna sig åt, och hur mycket ska professionen ta hand om? har en partikamrat som vurmar för en annan lidande befolkningsgrupp, nämligen de kvinnor som har livmoderslemhinnan utanför livmodern. Också det är ett stort problem. Men sett i någon form av rimlighetsperspektiv och givet att vi har fått en förklaring från socialministern om hur många politiska åtgärder man vidtar och följer upp att myndigheterna har på området får vi ändå ställa oss en fråga här. När man går in och politiskt prioriterar och väljer ett område att definiera som särskilt ömmande är det för mig självklart att i främsta rummet ska de individer och grupper av sjuka finnas som har svårt att själva föra sin talan och som lider brist på lobbyorganisationer. Som nämner finns det sjukdomar där det finns en skuldbeläggning hos individerna, som gör det svårt att föra fram det här. Barnperspektivet generellt är någonting som man måste ta hand om, inte minst när det gäller barn- och ungdomspsykiatri, som regeringen har fokuserat på, och psykiatri generellt, liksom när det gäller yngre med demens och svårt multisjuka äldre som har svårt att föra sin talan. I de fall man måste välja och rikta sina politiska insatser tycker jag att det finns en hierarki av intressen från politikernas sida. När nämner att hälften av KOL-patienterna inte blir diagnostiserade kan jag säga att inom psykiatrin är siffrorna för dem som får diagnos tyvärr mycket sämre. Det är därför som den vanligaste dödsorsaken för människor mellan är självmord. När det gäller organisationer har glädjande nog de som har , Hjärt-Lungfonden och Hjärt- och lungsjukas riksförbund bakom ryggen. Det är ett starkt stöd. Den typen av ideell verksamhet ska politikerna stödja men kanske inte själva välja ut vilka grupper man ska tala väl för i kammaren. 36 Socialminister (): Att det här är en angelägen fråga råder det ingen tvekan om. Det här är ett jättestort problem för dem som har drabbats, vare sig de vet om vad de har drabbats av eller inte. Det finns ett väldigt bra stöd för de personer som kommer i kontakt med vården, där man tar hand om dem på bästa möjliga sätt. Det finns fortfarande saker och ting att utveckla. Jag är inte helnöjd med de resultat som har visat sig, men de visar ändå att utvecklingen ganska snabbt har gått i rätt riktning. Det har gjorts en del regionala praxisstudier som bekräftar att man har en relativt god struktur med mottagningar, team och vårdprogram. Men det finns utrymme för förbättringar. Det händer att jag här i kammaren får uppmaningar från ledamöter som har tittat på någon speciell sjukdomsgrupp eller diagnos och som säger att nu är det just det här som svensk hälso- och sjukvård ska ägna sig åt. Men vi har den arbetsfördelningen att politiken har sin roll att spela. Vi har inte som i många andra länder en politik som styr direkt över myndigheterna och där det är ministrar som bestämmer precis vilken sjukdom, sjukdomsgrupp eller diagnos som man ska satsa extra på. Vi har myndigheter och expertorgan som utför det arbetet. Jag kommer naturligtvis mycket noggrant att följa vad som händer på det här området och föra diskussioner med myndigheterna om hur man kan förbättra behandlingen av de patienter som har sjukdomen och bättre nå de personer som lider av sjukdomen utan att egentligen veta om orsaken. Men jag tror att det är viktigt att vi har en tydlig rollfördelning i arbetet. Annars tror jag att vi gör vården en otjänst och ytterst de personer som är i behov av att vi har en vård som kan sträcka ut en hand. Det här är ett oerhört viktigt område, och det finns alla skäl att följa utvecklingen noggrant och se till att vi når fler och utvecklar vården för dem som har drabbats. 37 (): Finn försöker ställa olika patientgrupper mot varandra, men jag delar inte hans uppfattning. Det är självklart inte sak att tala om hur man ska bedriva vården i detalj eller göra de prioriteringar som ska göras ute på mottagningar eller på kliniker. Men det finns stora folksjukdomar där riksdag och regering har tagit initiativ och bör göra det. Den socialdemokratiska regeringen gjorde det när det gällde nationella psykiatrisamordnaren, som gjorde ett stort arbete som vi hoppas att den nuvarande regeringen ska fortsätta med och se till att det blir förverkligat. Den nuvarande regeringen har satt i gång ett arbete med en nationell cancerstrategi, och jag hoppas att frågan kommer upp i så att vi kan behandla den. Det finns anledning att ta den sortens stora politiska initiativ när det gäller framför allt stora folksjukdomar, men det är också fråga om hur vi ska använda våra gemensamma resurser på ett bra sätt inom vården . Socialministern pekade tidigare på att KOL, liksom de flesta folksjukdomar, är sådan där livsstil och livsvillkor spelar stor roll. Just därför är det så viktigt med förebyggande arbete och olika insatser för att underlätta för människor att leva under sådana förhållanden att man undviker att bli sjuk. Det är utmärkt att vi får färre rökare. Antalet minskar i mycket snabb takt, och det är tack vare många politiska initiativ som vi har den utvecklingen. Som socialministern säger tror många att den största risken med att röka är risken att få lungcancer, men KOL är vanligare än lungcancer. Det finns mycket att göra när det gäller informationen. Vi delar synen på det förebyggande, men det som är oroväckande är att antalet personer som har varit rökare av sitt liv nu ökar. Det tar väldigt innan vi kommer att få se en minskning av KOL-patienter som ett resultat av färre rökare, vilket förstås är viktigt. Men vi står inför stora utmaningar i sjukvården. Jag skulle igen vilja ge socialministern möjligheten att svara på frågan: Är socialministern beredd att ta något initiativ för att förbättra möjligheten att diagnostisera KOL-patienter? 38 Socialminister (): Jag är väldigt glad att har tagit upp den här viktiga diskussionen om en sjukdom som är väl bekant på vårdcentralerna och tyvärr alltför väl bekant för många personer som har drabbats men som ändå inte diskuteras särskilt mycket eller är bekant för många som haft lyckan att inte drabbas för egen del eller har någon nära omkring sig som har drabbats. Det är otroligt viktigt. Det är också centralt att vi fortsätter arbetet på landstingsnivå för att förbättra vården, inte minst på vårdcentralerna runt om i landet, och blir bättre på bemötandet, bättre på att ställa rätt frågor, bättre på att diskutera rökning, livsstil och andra frågor som har stor betydelse för hälsan. Vi vet att sådana samtal spelar en väldigt stor roll för människor när det gäller att lägga om livsstil. Det är vidare viktigt att våra myndigheter fortsätter arbetet. Jag kommer att fortsätta att lyssna, diskutera och samtala med experter och myndigheter för att se vad som ytterligare kan tillföras. Min principiella ståndpunkt är ändå att det kloka inte är att jag som politiker talar om exakt vad som ska göras inom vården. Det finns de som är mer kunniga. Min roll är att leverera en god organisation och ett bra stöd som politiker. Det finns professionella företrädare som är bättre än jag på att avgöra vilken behandling som är den bästa för att möta patienternas behov. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2008/09:499 om försäljningen av apotek 39 Socialminister (): har frågat mig vilka initiativ jag är beredd att ta för att motverka att det uppstår en oligopolliknande situation när två av de presumtiva köparna av stora delar av apoteken i princip har monopol på distributionen av läkemedel. , som har regeringens uppdrag att leda försäljningen, har fattat beslut om vilka av apotek som ska säljas. Totalt kommer ca 466 apotek att säljas till stora och medelstora köpare. 150 apotek kommer att överföras till ett nyinrättat bolag som ska kunna ha enskilda entreprenörer som delägare. Syftet är att skapa möjlighet för småföretagande inom ramen för en fungerande stödstruktur. De apotek som ska säljas till andra aktörer har delats in i åtta grupper, där antalet apotek i varje grupp varierar mellan ett tiotal och omkring 200 apotek. Målet är att skapa förutsättningar för såväl små och medelstora som stora aktörer att etablera sig på marknaden. Det som sagts innebär att ca 330 apotek kommer att finnas kvar i ägo. När det gäller frågan om apotekstäckningen i landet, som tas upp i interpellationen, bedömde regeringen i propositionen Omreglering av apoteksmarknaden att aktörerna på marknaden borde få ett delat ansvar genom att det i samband med avyttringen knyts villkor om fortsatt ansvar för apotekstäckningen. Genom en sådan lösning kommer apotekstäckningen i landet att bibehållas på minst nuvarande nivå. För del bör åliggandet även fortsättningsvis regleras i verksamhetsavtalet med staten. När det gäller övriga aktörer har regeringen bedömt att särskilda avtal om apotekstäckningen bör slutas och att dessa bör gälla i taget. Regeringen menar att det är angeläget att samtliga öppenvårdsapotek, såväl i storstäder som i glesbygden, får tillgång till en säker och stabil läkemedelsförsörjning. I den nya lagen om handel med läkemedel åläggs partihandlarna därför en skyldighet att leverera läkemedel till alla öppenvårdsapotek i landet. Sammantaget ger den nya regleringen, i kombination med den pågående omstruktureringen av , goda förutsättningar för konkurrens och mångfald på den omreglerade marknaden som kraven på kompetens och säkerhet i läkemedelsförsörjningen tillgodoses. Vid en så omfattande reform är det angeläget att följa upp effekterna på marknaden i olika avseenden. En utvärdering av reformen utifrån de mål som uppställts kommer att göras . Den bör bland annat avse effekterna för konsumenterna när det gäller tillgänglighet till läkemedel och service, prisutveckling på receptfria och receptbelagda läkemedel samt apotekens bidrag till en förbättrad läkemedelsanvändning, men även andra aspekter, såsom småföretagarnas förutsättningar. Utvecklingen på apoteksmarknaden kommer vidare att följas fortlöpande. och har fått i uppdrag av regeringen att följa och analysera utvecklingen på apoteksmarknaden . Myndigheterna ska bland annat följa och analysera åtgärder som aviseras eller vidtas av aktörer på utbudssidan och som kan ha betydelse för målet att skapa en väl fungerande marknad. Myndigheten Tillväxtanalys ska utvärdera hur läkemedelspriserna påverkas av omregleringen. 40 (): Jag får tacka socialministern för svaret. Dock tycker jag inte att jag direkt fick något svar på mina frågor. Dessutom uppstod en rad nya frågor när jag läste svaret. Det här handlar inte om huruvida vi ska sälja apoteken eller inte det har vi redan beslutat om utan på vilket sätt vi ska göra det. Det som föranledde interpellationen var att jag läste en artikel i . Man kunde där läsa att och har för avsikt att bli en av de ledande aktörerna på den framtida apoteksmarknaden. Det vore väl kanske inte så mycket att säga om det, om det inte vore för att de också i princip kontrollerar av läkemedelsdistributionen i . När det gäller många verksamheter har regeringen kritiserat att statliga myndigheter verkar ha haft en alltför bred och ibland vertikal verksamhet. Om apotek till exempel säljs till läkemedelsbolag är risken stor att det kommer att uppstå en sådan situation igen. Jag vill påminna om att när vi diskuterade och kopparnätet gav regeringen ett uppdrag till att ta fram en ny lag för vertikalseparation av teleoperatörernas accessnät. Det man skulle titta på var framför allt att operatörerna under likvärdiga omständigheter tillämpar likvärdiga villkor mot andra som tillhandahåller likvärdiga tjänster och att de tjänster och den information som operatörerna erbjuder andra tillhandahålls på samma villkor och med samma kvalitet som det som gäller för operatörens egna tjänster eller för dotterbolags eller samarbetspartners tjänster. Det här är en situation och en problematik som mycket väl kan uppstå igen om vi får en oligopolliknande situation. Vi har ofta diskuterat det här också när det gäller elmarknadens funktionssätt och den bristande konkurrensen inom elmarknaden. Från har vi ofta lyft fram frågan om samägande av kärnkraften och vilken betydelse det har för att få bra konkurrens när det gäller elpriser. Jag konstaterar nu att regeringen kanske inte har lyssnat på oss men har lyssnat på andra och att det därför förhoppningsvis kommer ett förslag framöver om en annan ordning när det gäller kärnkraften. När vi nu ska göra en omreglering av apoteksmarknaden och privatisera en stor del är det väldigt viktigt att vi inte bygger in oligopolliknande situationer. Då räcker det inte, menar jag, att man ger eller ett uppdrag. De har redan uppdraget att studera marknaden och fundera på om den fungerar. Där behöver jag få ytterligare försäkringar om att det finns handlingskraft i regeringen, så att detta inte uppstår. Jag har en fråga om en sak i interpellationssvaret som jag inte blir riktigt klok på. Ni skriver att aktörerna på marknaden borde få ett delat ansvar genom att det i samband med avyttringen knyts villkor om fortsatt ansvar för apotekstäckningen. Vad då för villkor? 41 FINN (): Jag får också tacka socialministern för ett uttömmande svar. Helt uppenbart används i den här debatten helt olika sakuppgifter. Det kanske hade varit bättre om hade tittat på de faktiska sakuppgifter som gäller omregleringen av apoteksmarknaden i stället för att föra in diskussionen på elmarknaden, som inte denna interpellation handlar om. Det är nämligen så att socialministern ger entydigt besked om att alla möjliga höjder här är tagna för att låta en marknad som inte är vilken som helst landa så bra som möjligt av monopol. och har gärna ställt sig bakom att vi ska ha ett sådant monopol som en av de sista staterna i världen inte i , för där har vi inget annat land, utan i världen. har äntligen detta monopol brutits. ska man se till att omregleringen sker på ett ansvarsfullt sätt gentemot sjukvården. Då handlar det inte om elmarknaden. Det är också intressant att regeringen till skillnad från socialisterna är ansvarsfull inför sin omreglering och har infört en regel som säger att man förutsättningslöst ska utvärdera hela reformen , så att man verkligen kan se att det hela landar på ett sätt som är optimalt för patientsäkerheten. Man kan återigen fundera lite grann på hur självkritiska socialisterna i det här parlamentet har varit kring de effekter som en monopolsituation har förorsakat patienterna i form av successiva minskningar av antalet apotek och apoteksombud. Inte minst var det minskningar av såväl apotek som apoteksombud, någonting som vi hoppas kunna förbättra. Man blir lite förundrad när plötsligt gör sig till tolk för oron över att det ska utvecklas en oligopolmarknad. Men , det är ett akut läge ! Vi har fortfarande ett monopol! Ett oligopol är en marknad som åtminstone är fri, öppen och konkurrensutsatt. Med de säkerhetsåtgärder som den här regeringen har vidtagit lär vi få en mycket bredare marknad. Man gör sig plötsligt till tolk för oron för ett oligopol när man själv har sett till att under låsa in i ett monopol. Det påminner mig om att när man 1970 beslutade om att införa monopolet, herr talman, var parti för att man även skulle ha monopol på läkemedelstillverkningen. Med historiens spegel kan man naturligtvis fundera lite grann på hur många nya läkemedel vi hade fått om vi hade haft ett statligt läkemedelsmonopol på tillverkningssidan, någonting som har varit en kärnfråga för Vänstern att lyfta från gång till annan. Det finns ytterligare ideologiska problem i interpellation, vid sidan av de rena sakfel som gäller den trygga omreglering som regeringen har föreslagit. Det handlar om tolkningar kring varför det skulle finnas konkurrensneutralitet mellan de nya näringsidkarna på detta område och till exempel offentligdriven verksamhet. Det här är en ideologisk stötesten som vi kommer tillbaka till gång efter annan. Det är nämligen så att offentligdriven verksamhet också knyts till myndighetsutövning. Det är generellt sett olyckligt när man blandar ihop rollerna som myndighetsutövare och som näringslivskonkurrent. Det är två helt olika plattformar. Det är därför de som förstår sig på den fria marknaden också förstår att den typen av sektorer inte är någonting som det vanligtvis är lämpligt för offentligheten att ge sig in i, eftersom risken för maktkoncentration när man ska bedriva myndighetsutövning och kanske komma med regelverk för vad som är lämpligt att bedriva i sig innebär ett konkurrenshinder. Här ser vi hur rätt många olika ideologiska skillnader mynnar ut i att vi ser väldigt olika på omregleringen. Det senkomna bekymret om oligopolsituationen vi har är ingenting mot de när vi haft en monopolsituation att bekymra oss om. 42 Socialminister (): Jag tänkte börja med det som jag uppfattade som tillkommande fråga. Jag tror att det var den här formuleringen som han undrade om: I samband med avyttringen knyts villkor om fortsatt ansvar för apotekstäckningen. Vi har tänkt oss att när företag tar över butiker som tillhör ikläder de sig också ett ansvar för att de apoteken ska finnas kvar. Det är för att ha hängslen, livremmar, flytvästar och precis vad vi vill för att verkligen möta den oro som kan finnas på sina håll. Vi ska veta att i där man har genomfört en omreglering av marknaden har det inte blivit färre, utan det har blivit nya apotek som har tillkommit. En del av dem har förstås kommit i de större orterna. Men också på landsbygden har man fått fler apotek. Apoteken har blivit mer tillgängliga, servicegraden har ökat och människor är väldigt nöjda med den omreglerade situationen. Jag tänkte för övrigt, precis som Finn under inlägg, att här står en monopolentusiast och bekymrar sig över att det inte blir tillräckligt många aktörer på marknaden. Det gläder mig naturligtvis. Det leder mig möjligen också att påminna om komikern, inte marxisten, Groucho som sade ungefär så här: Detta är en princip för mig, men duger inte den så har jag andra. står för en linje där han vill ha ett monopol. Jag står för en ordning där jag tycker att vi kan ha flera aktörer som kan distribuera läkemedel. Vi kommer att få större tillgänglighet, en högre servicegrad, bättre öppettider och så vidare. Det är till nytta för konsumenten. Men precis som Finn sade tidigare är detta inte vilken vara som helst utan potentiellt farliga produkter. Därför måste det finnas en tydlig reglering. När det gäller frågan om riskerna för att det uppstår en oligopolsituation vilket betyder att det finns ett fåtal aktörer som dominerar marknaden och försvårar för andra att komma in är vi väldigt angelägna om att en sådan situation inte ska uppkomma. Just därför genomförs försäljningen på det sätt som jag beskrev i mitt inledande svar. Det görs för att säkerställa att det finns små och stora aktörer och att det finns en möjlighet för den enskilde farmaceuten att driva en verksamhet och också få en trygghet i startandet av ett eget företag.