prot · GW0989 · 2009-03-23 00:00:00 — Först vill jag säga att jag är väldigt glad över att kunna konstatera att de förbättringar och skärpningar av den nu gällande lagstiftningen som regeringen har arbetat fram kan träda i kraft lagom till fotbollspremiären. använde uttrycket först nu eller någonting sådant. Men faktum är att det har gått lite fortare än vad vi från början trodde skulle vara möjligt. Det är hur som helst bra att det blir gjort, att vi rättar till det faktum att den lagstiftning vi har haft inte har kunnat användas, vilket naturligtvis har ställt till en hel del bekymmer. Jag tycker också att det är viktigt att påpeka att det både när det gäller regeln om planinvasion och när det gäller att man kastar in föremål finns undantag för ringa förseelser. Det är ingen som kommer att bli dömd för att man kastar in en blomma till en trevlig fotbollsspelare eller för att man gratulerar sitt eget lag efter en fantastisk match. Det finns regler som jag tycker täcker in detta. Sedan kan man säga: Vi borde ha en anmälningsplikt i stället. Det borde vara enkelt, tycker . Jag är möjligen inte jurist, men så mycket kan jag i alla fall att jag är väl medveten om att den typ av anmälningsplikt som det handlar om tangerar och berör våra grundlagar och grundläggande rättigheter för medborgarna och är mer komplicerad rent juridiskt än vad man kan tänka sig. Vi har i lagstiftningen två tillfällen när vi använder oss av anmälningsplikt. I det ena fallet handlar det om när någon är dömd för att ha begått ett allvarligt brott och när man misstänker att den här personen kan försvinna eller begå nya brott i väntan på att avtjäna påföljden. Då kan man på olika sätt kontrollera. Då är anmälningsplikt ett verktyg. I det andra fallet handlar det om lagen om särskild utlänningskontroll. När man har beslutat om en utvisning men av något skäl inte kan genomföra den kan man begära att en sådan person ska anmäla sig. När det gäller anmälningsplikt för personer i anslutning till idrottsevenemang säger att det är en lätt sak att fixa en lag om att någon som inte ens har begått ett brott ska ha anmälningsplikt man misstänker att personen i fråga kanske skulle kunna göra det. Det är klart att det är ett väldigt stort steg att ta, att någon som inte är dömd, som man misstänker skulle kunna bete sig illa, ska åläggas att anmäla sig på en polisstation. Om det ska fungera i anslutning till en idrottsaktivitet kan man tänka sig att det här måste ske ganska ofta också. Man kanske till och med måste be dem stanna . Det där väcker många frågor. Och hade vi satt i gång ett arbete med det hade vi inte kunnat rätta till bristerna i dagens lagstiftning på det sätt som vi har gjort , och det tror jag hade varit till men. Sedan är det otroligt att en del tror att de redan nu vet att det här inte kommer att fungera. Om det är någonting som har begärts i diskussionerna med idrottsrörelsen och andra vad gäller arbetet mot den här typen av ordningsstörningar är det att polisen också ska kunna ansöka om tillträdesförbud och besluta om det. Vi har också det interimistiska beslutet. Det finns naturligtvis problem i detaljerna kring detta. Men det handlar om att det ska vara praktiskt användbart, så att man faktiskt någorlunda snabbt kan besluta om att någon ska ha ett tillträdesförbud. Så jag tycker ändå att vi har väldigt bra regler på plats när detta kommer till stånd. Dessutom måste vi naturligtvis se till att arbetet i klubbarna och med det övriga omgivande samhället fortsätter. Det finns mycket att göra när det gäller att förlägga matcher och att öka säkerheten i anslutning till arenorna. 42 (): Nej, , så fungerar inte juridiken, att man bara kan säga: Så kommer det inte att tolkas. Oklara preciseringar leder till problem och brist i rättssäkerhet. Det går inte bara att säga att det här kommer att bedömas som ringa därför att detta är någonting som sedan ska bedömas av ett oberoende rättsväsende. Då spelar det ingen roll vad man kan ha sagt i om att det inte kommer att bli så. Man kastar in en blomma, och nästa gång är det kanske någonting annat. Det är inte så juridiken fungerar, utan man måste vara väldigt klar och tydlig, och det är man inte här. Jag tror säkert att vi menar samma sak och att vi kan tänka oss de olika fallen. Där tror jag att vi är helt överens. Men problemet är att det är för dåligt preciserat och skrivet. Det borde ha rättats till. Sedan säger : Nej, det här går inte. Det är en alldeles för stor sak att göra, eftersom det är personer som inte har begått brott. Och så nämner man två saker som finns , som jag menar gör att det här är en ganska lätt sak. I det ena fallet har personen dömts för brott. Men personen får en anmälningsplikt i stället för utvisning. I det andra fallet handlar det om lagen om särskild utlänningskontroll. Du säger så här: Ja, men det går inte i det här fallet eftersom det är personer som inte har begått brott. Men det är precis som det är i lagen om särskild utlänningskontroll. Det är precis samma sak. Det är risk att personer ska begå brott, och därför får de inte stanna kvar i . Det är det jag menar. Vi har ett identiskt läge. Det är personer som riskerar att begå brott i , och därför ska de inte få vara kvar, och det är personer som riskerar att begå brott inne på fotbollsarenan, och därför ska inte de heller få vara där, och därför ska de ha en anmälningsplikt. Det är det jag menar, att vi har en parallell till det. Kan det vara personer som misstänks kunna begå brott när det gäller lagen om särskild utlänningskontroll är det självklart att det också kan gälla personer som riskerar att ha som syfte att begå brott inne på fotbollsarenan. Det är det jag menar. Här är det samma sak. Men låt oss säga att du ändå har rätt, att det är en komplicerad sak! Låt oss säga det! Låt oss inte fastna i om det är en lätt eller en svår sak! Men då finns det inget som hindrar att man gör en ordentlig utredning. Och det är det som jag och idrottsrörelsen har sagt , sedan det presenterades, , att det skulle bli en förändring. Låt oss då få se att vi, som säger att det här är en lätt sak, har haft fel! Låt någon person, en domare eller någon annan eller man kanske skulle kunna göra det på departementet göra en ordentlig utvärdering och jämföra med och jämföra med lagen om särskild utlänningskontroll! I så fall kanske man kan få en analys och säga: Nej, det går inte. Då hade vi varit nöjda. Men det som hände var att man redan från början sade: Nej, det här ska vi inte göra. Och så fastnade man i den prestigen i stället för att driva det vidare. Om man nu tyckte det här var så svårt och komplicerat, genomför då den här lagen, och fortsätt i stället analysen och utredningsarbetet med det andra så kan man lägga till den, låt oss säga eller . Det som har hänt är att en i stort sett enig idrottsrörelse och en enig opposition har talat om att man för att kunna hålla de personer som bråkar och riskerar att förstöra för så många andra ska utreda möjligheten att de ska ha en anmälningsplikt. Skulle det fungera, skulle det lyckas, skulle du vara den person som faktiskt har gjort väldigt mycket för att bekämpa fotbollshuliganismen. blir det tyvärr ett slag i luften. De personer som man verkligen inte vill ha inne på arenorna kommer att fortsätta att ta sig in, och det är det som är det stora bekymret. Därför vill jag nu ställa en sista fråga. När den här lagen nu har trätt i kraft har ni gjort klart det här arbetet. Varför då inte sätta i gång en extern utredning om anmälningsskyldigheten? Det kan ju ändå vara så att vi har rätt, idrottsrörelsen och vi socialdemokrater, och då skulle det vara förödande om ni i alla fall inte har en utredning på gång. Leder den fram till något annat är jag den förste att böja mig, men se till att vi får svaret på den frågan! 43 (m): Jag tycker nog ändå att reglerna är ganska tydliga, men vi får väl se om vi får förslag om tydliga förbättringar från Socialdemokraterna när det gäller planinvasion och att kasta in föremål. Det är väl ändå en rätt stor skillnad. Lagen om särskild utlänningskontroll handlar om utländska medborgare som inte har rätt att vara i landet, och de kan åläggas en anmälningsplikt intill dess att man kan avvisa dem. Att införa motsvarande regler för svenska medborgare som inte har begått något brott är naturligtvis ett ganska stort steg. Det behöver man inte fundera så länge på för att inse. Det är alltså ett ganska stort ingrepp. Jag är lite förvånad över att så underskattar betydelsen av de förändringar som görs, som ändå var de som kom fram redan när vi satte i gång diskussionerna med idrottsrörelsen och andra. har på regeringens uppdrag gjort en genomlysning där man har försökt se vad man kan göra för att minska ordningsstörningarna. Rapporten, som kom , innehåller en rad olika åtgärder. Ingen av dem handlar om anmälningsplikt. Det finns kortsiktiga åtgärder och långsiktiga åtgärder. Det handlar om när man ska förlägga matcher. Det handlar om tydlighet när det gäller att inte acceptera påtaglig onykterhet vid insläpp. Det handlar om att utbilda värdar. Det handlar om översyn av arenorna i syfte att öka säkerheten, om specialutbildning för ordningsvakter, polisiära metoder och en rad olika åtgärder. Jag menar inte att den proposition som vi har lagt fram är slutpunkten. Men har vi en ny, tuffare och mer användbar lagstiftning på plats. Och jag förväntar mig också att en del av de andra åtgärderna som föreslås i kunskapsgenomgången av vad man kan vidta för åtgärder kommer på plats. Därför har idrottsministern fortsatt samtalen med idrottsrörelsen och andra. Det är också därför som vi bland annat här i via landshövdingen har en diskussion mellan klubbar, politiker och polis för att diskutera hur man kan samverka, vem som tar vilket ansvar, för att på olika sätt minska ordningsstörningarna för människor i samband med matcher. Jag hyser gott hopp om att det här ska kunna leda till någon typ av resultat och tycker att det är oerhört centralt att stötta det arbetet i stället för att säga att det här blir som ett rö för vinden, att det inte händer någonting och att vi ska tillsätta en utredning i stället. Jag tycker att vi ska se till att man nu använder de verktyg som kommer att finnas och att man också vidtar de andra åtgärderna innan man inskränker rättigheter som är fastslagna i grundlagen, innan man gör stora ingrepp i människors frihet som faktiskt kan ifrågasättas. Att bara lagstiftningsvägen arbeta med den typen av insatser är knappast vad som tjänar en folkrörelse som idrotten, utan jag tror att vi ska arbeta utifrån Brårapporten med att faktiskt sätta en del på plats. Jag förväntar mig att idrottsrörelsen och myndigheter av olika slag kommer att bidra till att förverkliga huvuddelen av förslagen och att polisen kommer att använda de nya möjligheter som de har fått med den lagstiftning som finns på plats. Då tror jag att vi får en väldigt trevlig fotbollssäsong framöver. 44 (): Även om jag aldrig fick uppleva att någon sprang in och hyllade mig för att ha tagit något , eftersom det aldrig skedde, ska jag inte närmare gå in på det. Jag vill bara säga till att det finns förbättringar här. Som jag sagt finns det saker som är klara förbättringar. Och det här är egentligen ingen vänsterhöger-fråga, utan här handlar det bara om att göra förbättringar. Det som jag tycker är synd, när det ändå har gjorts ett ambitiöst arbete från departementet, är att man missar det som kanske är det allra viktigaste. Jag tror att det är enkelt att göra det. Du säger att det är svårt att göra det, men ingen av oss kan komma fram till att det skulle vara omöjligt att göra en ordentlig utvärdering. Jag ska inte försöka göra en feltolkning eller populistiskt försöka använda det emot dig genom att säga att det gäller utlänningar i det ena fallet och svenskar i det andra. Jag vill bara säga att om vi har den här ordningen för personer som vistas här och bedöms av svenska myndigheter, kan vi också ha den i andra sammanhang. Det är därför vi ska göra en ordentlig utvärdering och utredning av det här. Sedan finns det naturligtvis mycket mer att göra. Idrottsklubbarna har sitt ansvar och polisen har naturligtvis sitt ansvar, och jag som har följt det här noga och nära och själv går och tittar på matcher väldigt ofta vet att det har gjorts stora förbättringar. Men det behövs en lagstiftning som skjuter fram positionerna, och här har man bara kommit halvvägs. Jag tror att det är väldigt klokt, eller rättare sagt kräver jag att man fortsätter det här arbetet. Låt det vara en anhalt. Vi tog det första steget, och det var inte fulländat. Det sade vi redan då. har det andra steget tagits, och det är dags att ta det tredje steget, därför att det är så få människor som förstör för så många andra människor. Och det är just dessa få människor som vi vill komma åt, så att alla andra kan gå på med en mazarin och en kaffe och se AIK vinna fotbollsguld 2009. 45 (m): Jag vill göra ett kort tillägg. Det gäller frågan om anmälningsplikt, vad den innebär, och om att göra en jämförelse. När det gäller anmälningsplikten för utlänningar som inte har rätt att vistas i räcker det att man anmäler sig hos polisen. Jag har svårt att tänka mig att det inför en fotbollsmatch räcker med att någon anmäler sig på poliskontoret i och att det sedan är bra med det, utan då kanske det är nödvändigt att ha en lite mer beständig eller återkommande kontroll av den personen. Det är klart att det är väldigt resurskrävande. Jag har väldigt svårt att se detta som lösningen lösningen. Det är lite grann så i den här diskussionen att i stället för att ta ett samlat ansvar där många agerar, vilket jag tror är helt nödvändigt, vill man gärna prata om något annat än det som finns och det som görs just . Jag menar att det nu finns en möjlighet för polis och idrottsarrangörer att få ett beslut om tillträdesförbud för personer som misstänks för eller som har gjort sig skyldiga till allvarliga ordningsstörningar. Det finns tydliga regler när det gäller planinvasion och föremål som kastas in, och det är inte tillåtet att ta in pyroteknik och annat. Vi har alltså fått ett antal regler och verktyg på plats som går att använda. Därtill måste det finnas ett arbete mellan klubbar, arrangörer och andra som går ut på att öka säkerheten och utbilda personal och volontärer så att de arbetar generellt. Det finns mycket mer som man kan göra, också sådant som finns i andra länder men som inte är genomfört här. Jag tror att vi får fortsätta att arbeta med det, men den diskussionen får idrottsministern ta med klubbar och engagerade människor som har med de här verksamheterna att göra. Sedan får vi se vilka erfarenheterna blir av den nya lagstiftningen. Den som vi har haft har som sagt inte kunnat användas eftersom den inte var användbar. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2008/09:395 om reformeringen av processen i de allmänna domstolarna 46 (m): har frågat mig när jag avser att ta initiativ till en utvärdering av reformen En modernare rättegång. En modernare rättegång är en mycket omfattande reformering av de processuella reglerna i allmän domstol. Det övergripande syftet med reformen är att skapa en modernare rättegång som uppfyller kraven på en rättssäker, effektiv och ändamålsenlig handläggning av mål och ärenden. Min förhoppning är att förändringarna kommer att leda till att handläggningstiderna förkortas, att risken för inställda förhandlingar minskar och att pressen på dem som deltar i rättegångar minskar. Lagstiftningen har börjat tillämpas i domstolarna. På vilket sätt de nya processuella verktygen närmare kommer att tillämpas kommer att visa sig vartefter en praxis utvecklas. Departementet följer denna utveckling noga. Såväl dåvarande regering som riksdag har uttalat att reformen bör utvärderas när den har varit i kraft . Jag anser att en utvärdering är en viktig del i arbetet med att förbättra det processrättsliga regelverket för domstolarna, och en sådan kommer också att genomföras. Den bör omfatta de effekter och konsekvenser som förändringarna har fått såväl för enskilda som för det allmänna. Förändringarna har varit i kraft i endast drygt . Det är rimligt att ha åtminstone erfarenhet av reformen innan en allmän översyn sker. 47 (): Det sägs ibland att vi politiker har svårt att erkänna fel. Det stämmer säkert, men i det här fallet vill jag i alla fall säga att det var jag som hade huvudansvaret. Den kritik jag nu för fram är alltså egentligen riktad mot mig själv. Visst hade vi en bred enighet, men det var jag som skrev under propositionen. Det handlar alltså om den nya hovrättsprocessen. Tanken var utomordentligt god. Låt mig redan från början säga att här är det värdefullt att arbeta i praktiken, för då ser man verkligen när teori och praktik krockar. Vi var helt eniga om, och det var hela vår tanke, att det behövdes en förbättring och effektivisering av arbetet i hovrätten. Varför skulle vittnen behöva komma igen? Varför dra ut rättegångarna så att de blev lika långa som i tingsrätten? Varför inte göra arbetet med effektivt? Det var grundtanken. Det är klart att vittnen minns bättre under förhandlingen i tingsrätten än kanske i hovrätten. Det var bra, och det har fungerat bra, vill jag också säga. Man behöver inte göra en reform av hela lagen. Det här har varit i kraft , men det har naturligtvis redan varit en massa rättegångar. , varje timme mellan 9 och 17 pågår det rättegångar i våra sex hovrätter. Man har ganska tydligt kunnat konstatera att det när det gäller allt från videoförhör som spelas upp till vanliga vittnesförhör är jättebra. Med de ändringar som har gjorts av tilltrosreglerna har det blivit effektivare och man sparar mycket tid, vilket jag tror att vi är överens om. Det finns dock ett problem som redan har visat sig. Det gäller den tilltalade. Jag vet hur diskussionerna var; jag kommer ihåg dem väl. Vi tyckte att vi kunde vrida ett varv till och göra det ännu mer effektivt och också ta med de tilltalade. Vi hade många diskussioner om det. Tanken var att detta inte skulle vara någon försämring för den tilltalade. Jag som arbetar som advokat vet att det kan vara så att man tycker att förhöret i tingsrätten gick bra. Man har ingen önskan om att det ska behöva tas om, utan man är nöjd med förhöret. Det var en bra tanke, men praxis av detta har visat sig inte alls vara bra. I rättegång efter rättegång sitter en frustrerad tilltalad, kanske dömd till fängelse, och har inte möjlighet att själv svara på frågor. Den frustrationen innebär också ett minskat förtroende för rättsväsendet och domstolarna. Vi får en situation som är mycket problematisk. Både justitieministern och jag vet att man inte är inne och petar i alla texter i en proposition. Men jag har läst ännu noggrannare efter det att kritiken har kommit, och jag kan bara konstatera att det inte blev som vi hade tänkt oss. Jag tycker att skrivningen är ganska bra, men den praxis som har blivit har inte gett det resultat vi ville. Det var inte meningen att inskränka rättssäkerheten. Det var inte meningen att få en situation där den tilltalade känner frustration vid ett överklagande. Det kan komma in nya vittnen som man vill höra, men det är inte säkert att man får göra det. Det kan komma in nya advokater, men inte ens då får man ställa nya frågor till den tilltalade. Detta är närmast en lapsus som bör rättas till. Det behövs inte någon ny och omfattande utvärdering. Jag vill inte på något sätt lägga på en massa arbete på det som alla verkar nöjda med. Det handlar om denna enda situation, nämligen möjligheten för den tilltalade som har överklagat att få en möjlighet att i större utsträckning kunna välja om det ska vara omförhör, uppspelning av band eller om man själv ska få höras om i hovrätten. Det är det här jag vill ska rättas till. Jag bjuder gärna på att det var jag som hade ansvaret för det. Jag har inget emot att den nya regeringen korrigerar den tidigare regeringens misstag. 48 (m): Det ligger i sakens natur när man gör en stor förändring att man inte förutser alla delar. Det har jag stor förståelse för. Det är en omfattande modernisering och förändring av processerna som vi har anledning att följa mycket noggrant. Poängen i mitt svar är att det är rimligt att se hur praxis och regler utvecklas innan man gör en rejäl utvärdering. Den kritik som har kommit gäller precis det som tog upp. Några var snabba med att komma med den kritiken innan det ens hade påbörjats. Det finns möjlighet för den tilltalade att kräva att en huvudförhandling hålls och att man får argumentera för sin sak även om bevisningen ligger som den ligger. Men att tillåta att den tilltalade hörs i hovrätten skulle ställa krav på det motsatta. Då är vi lätt tillbaka i det gamla. Det är därför man kan hesitera lite inför kravet. Jag har ingen förutfattad mening om hur det ska vara, men jag tycker ändå att man rimligen bör ha ungefär så att man använder detta ordentligt och har ett underlag för utvärderingen av reformen. Det finns en otrolig ambition från alla parter att få detta nya moderna att fungera väl. Jag tror att alla är angelägna om att rättssäkerheten inte på något sätt får naggas i kanten genom de nya reglerna. Det är centralt. Jag är inte beredd att säga att vi ska tillsätta en utvärdering , utan jag tycker att man får vänta något. Vi är dock helt överens om saken. När besluten togs om reformeringen var jag snabb med att kräva en utvärdering och en skyndsam sådan. Det är en uppfattning som jag inte har ändrat. Jag har dock gjort en bedömning av vad som kan vara rimligt för att göra en bra utvärdering. Det är som sagt mycket intressant att följa förnyelsen och förändringen som fattade beslut om. Jag tror att den i nästan alla delar kommer att motsvara de förväntningar som vi har haft. Möjligheter att göra sin röst hörd finns som sagt, men de är begränsade. Det får man noga studera. 49 (): Om man får göra sin röst hörd eller inte beror på vilken hovrätt man är i. Så illa har det blivit. Och återigen: Det är vi politiker som har ansvaret. Nej, det var inte så många kritiska röster. Inte ens hade invändningar mot detta. Jag har talat med dem efteråt om att det handlar om tolkningen. har vi en situation där tolkar det mycket restriktivt, medan Hovrätten för har en helt annan inställning. Så illa har det alltså blivit att man har en mycket bättre situation om man överklagar ett mål i Hovrätten för än om det görs i . Så får det inte vara. Att vänta med att starta en utvärdering är alldeles för . Tusentals människor kan dömas . Det blir ingen skillnad om man har målsägande och tilltalade det är klart att det kan vara fler målsägande för det luckrar inte upp det. Det är framför allt detta med vittnena med mera som har gjort det så mycket bättre och mer effektivt. Det här handlar om den enskildes rättssäkerhet. Då får det inte vara så att det blir olika tolkningar. Jag tror att vi är överens om att det här inte var tanken. Detta är mer ett misstag i lagstiftningen, en tolkning som man inte kan veta tidigare, som jag sade förut. Jag vill egentligen inte kritisera hovrätterna. Det kan vara förarbetena som inte är tillräckligt tydliga så att man kommer fram till den här tolkningen. Bara det faktum att två hovrätter kommer fram till olika tolkningar visar att det inte är riktigt bra. Därför anser jag att man visst ska göra den här utvärderingen och göra det här arbetet det behövs en ordentlig utvärdering men vänta inte när det gäller den enskilde. Det kan man göra separat. Det behövs ingen stor utvärdering. Vi har ju redan en utredning på detta. Det räcker med en kompetent tjänsteman på som följer upp detta. Det kan man göra väldigt snabbt och det vidgar möjligheterna för den tilltalade. Det skulle inte innebära någon försämring av effektiviteten. Det handlar om att en person ska höras i förhör i stället för att man spelar upp förhöret. Det kommer inte ens att vara mer tidskrävande i de flesta fall. Det handlar bara om den enskildes rättssäkerhet.