prot · GW0955 · 2009-01-13 00:00:00 — Jag tror att det absolut bästa för alla minoriteter i , etniska såväl som religiösa, är en förstärkning av det legala och det konstitutionella. EU-medlemskap och processen mot EU-medlemskap innebär den typen av säkerhet. Därför är det viktigaste inte en politisk diskussion om historien, det är en process mot EU-medlemskap. 11 Utrikesminister (): påpekar med all rätt att jag inte riktigt svarar på hans fråga. Det är av den enkla anledningen att jag har svarat på frågan vid åtskilliga tillfällen tidigare i denna kammare. Jag tycker inte att vi ska uppta alltför mycket tid med att upprepa argument som har förts fram . Regeringens syn har klarlagts, och det som har sagts gäller självfallet fortfarande. Det jag har förklarat i tidigare debatter är ju att historien är betydelsefull, som sade. Det är bra att vi är medvetna om den, men det innebär inte nödvändigtvis att jag tror att det är klokt att fatta politiska beslut om olika delar av historien. Jag fruktar att det ibland kan leda till mer problem än det faktiskt löser. Tragedin för de pontiska grekerna, armenierna och assyrierna är en del av den stora tragedi som vi såg av det upplösning, outsägliga tragedier som vi lever med konsekvenserna av fortfarande. Där gick en kulturell mosaik och mångfald med rötter många i tiden förlorad för dessa folk och för dessa regioner. Bitterheten över detta och, som sade, de öppna såren finns fortfarande. Det gäller i fallet både med de pontiska grekerna och med många andra befolkningsgrupper. Vi ska dessutom inte vara omedvetna om att vi fortfarande sysslar med åtskilliga svårigheter och problem som motsvarar detta i det väldiga område som en gång var det osmanska väldet. , om vi talar om historiska minnespunkter, som var inne på, var det staten bildades, det som av palestinierna beskrivs som nakba, den stora katastrofen. Jag vill inte fatta några politiska beslut om exakt hur beslutet ska tolkas. Jag tror att det skulle ställa till större problem i den försoningsprocess vi behöver i nu än det kanske skulle skapa tillfredsställelse för den ena eller den andra gruppen. Det är grunden för min inställning alls icke ett förnekande av tragedin, snarare en mycket djup medvetenhet om den för både de pontiska grekerna och andra. Det är ett välkomnande av en intensiv, öppen, ibland också känslosam diskussion om dessa frågor, men slutsatserna bör hållas utanför de politiska beslutsprocesserna. Det är inte regeringar och det är inte riksdagar som fastställer historien. Det finns länder och politiska system som har försökt sig på det. Den vägen ska vi inte beträda. 12 (): Utrikesminister och även har betonat att man inte ska fatta historiska beslut i politiken. Det är inte det som det är fråga om. Det är inget politiskt beslut. Det är historia. Men jag kan påpeka, herr talman, att frågan om folkmordet är förknippad med det vi ser . Att inte fullt ut uppfyller mänskliga rättigheter för etniska minoriteter är ett problem som måste uppmärksammas. framtida medlemskap är omdiskuterat av många länder inom EU. För oss socialdemokrater är inställningen att frågan inte gäller om kan bli medlem utan när. Men detta när måste avgöras av hur klarar att uppfylla de kriterier som krävs av ett medlemsland, däribland de så kallade Köpenhamnskriterierna. Det bör också omfatta att öppnar sina statliga arkiv. Ett framtida turkiskt EU-medlemskap är viktigt, inte minst med tanke på hur det kan främja rättigheter för kurder och andra folkgrupper i . Att en regim förnekar folkmord har vi sett flera exempel på. Förintelsen gav oss en ny fras som vi ofta uttalar med eftertryck. Vi säger: Aldrig mer! Men historien upprepar sig om och om igen. För att vi ska kunna blicka framåt det här seklet är det mycket viktigt att vi vågar erkänna de brott som har begåtts. Detta måste också gälla folkmorden . Den oberoende för folkmordsforskare har fastställt en konsensus i fråga om folkmord. I resolutionstexten från står det följande: Förnekande av folkmord anses allmänt som sista steget i ett folkmord och skrinlägger bestraffningen av folkmordets förövare och bereder bevisligen vägen för framtida folkmord. Det betyder att ett förnekande bara riskerar att leda till nya övergrepp. Min fråga till utrikesministern är: Kommer inom ramen för EU:s samarbete och i medlemsförhandlingar om medlemskap i att ställa krav på att ska öppna arkiven för att historiker och forskare ska få tillgång till fakta om folkmorden? 13 HANS (): Jag tycker att det sade om i inledningen av sitt förra inlägg var väsentligt, nämligen att frågan inte är om ska bli EU-medlem utan när och därmed också hur den processen ser ut. Det här tror jag är väldigt viktigt. Därför är det också oerhört angeläget att titta på de etniska och religiösa folkspillror som finns kvar i . Många av deras förfäder har fördrivits, förföljts och, precis som pekar på, i vissa fall mördats på grund av sin etniska tillhörighet eller sin religion. Då är det rätt angeläget att ställa sig frågan: Vad kan man göra för de etniska och religiösa minoriteter som finns i dagens ? kommer riksdagsstyrelsen att på sitt bord få en reseberättelse från kulturutskottet eftersom några av oss var i just . Entydigt från alla företrädare för etniska och religiösa minoriteter var att EU-processen har inneburit positiva saker för dem. Den har inneburit ökad frihet och ökade möjligheter därför att den har skapat en legal och konstitutionell struktur som har varit till fördel för de etniska och religiösa minoriteterna. Av det skälet tror jag att det i stället för att här i kammaren definiera när, var och hur folkmorden skedde är viktigare att vi funderar på vad vi kan göra för de religiösa och etniska minoriteter som finns i dagens . Då är det otvivelaktigt så att det är processen mot medlemskapet som ska leda till det mål som , utrikesminister och jag säkert är helt överens om. har en utmärkt chans eftersom vi kommer att inneha EU-ordförandeskapet. Vi kan vara initiativtagare i det fortsatta arbetet. har ställt två frågor till utrikesministern. Han kunde ha avslutat med en tredje: Avser utrikesministern att ta några initiativ för att förbättra villkoren för dagens minoriteter, etniska och religiösa, i ? Utrikesministerns svar skulle ha varit: Ja, fortsatt process för EU-medlemskap för . 14 (): Det här är en debatt som är oerhört viktig för många i och för ännu fler i . Det handlar naturligtvis om EU-medlemskapet, som redan har berörts i det tidigare samtalet. Det är oerhört viktigt att vi klarar att hålla medlemskapsperspektivet tydligt för för att vi ska nå en framgång när det gäller minoriteters situation i . Det är med oro jag ser och hör att intresset för EU-medlemskap sviktar, herr talman, när möts av en alltför njugg inställning från omvärlden, inte minst från ett antal EU-medlemsstater. Därför har en viktig uppgift att vara ledande i samtalen för att göra det möjligt för att bli medlem. Det handlar naturligtvis om mänskliga rättigheter, om etniska och religiösa minoriteters ställning, och det finns en lång rad frågor som måste lösas. Det som är så oerhört viktigt är att vi är med och försöker hjälpa till att skapa det öppna samtalet, att göra det som vi ser som så centralt i väst och i EU, nämligen att dialog, samtal, öppenhet och transparens gör det möjligt att läka också svåra konflikter. Här är det centralt. Jag minns med glädje vid besök från de signaler som har givits, nämligen att man har ställt sig positiv till att öppna för forskning. Här är det viktigt att det är fråga om oberoende forskning så att alla kan granska utifrån sina perspektiv och att de kan brytas mot varandra. Jag besökte ett kloster i östra . Klostret hotades av myndigheter och kunde eventuellt bli av med sina marker. I de diskussionerna kom också dessa frågor upp. Men det var märkbart vilken betydelse just vår närvaro hade och att EU, genom ambassaderna, fanns närvarande för att granska och följa upp, inte för att rasera utan för att hjälpa och stötta till en bättre ordning, en starkare rättsstat och mer öppenhet. Det är viktigt att vi från svensk sida fullföljer detta och är aktiva på området. 15 Utrikesminister (): Om vi bortser från frågan om huruvida vi ska fatta politiska beslut om historien eller ej där vi har lite olika meningar även om med stor kraft har tagit ställning i den frågan också tror jag att vi har en bred samsyn i frågorna. Den historiska forskningen är viktig, och tillgången till arkiv är viktig. När jag senast informerade mig om den frågan framkom det att de osmanska arkiven är i princip öppna. Det är två problem förknippade med detta. För det första är de enorma och ännu inte fullständigt katalogiserade. För det andra är de delvis avfattade på ett skriftspråk som få längre behärskar. Det innebär att även om de är öppna i svensk formell bemärkelse är de lite svåra att få tillgång till på grund av både den massiva omfattningen de är inte till fullo katalogiserade och problemen med skriftspråket. Det är klart att vi alla har ett intresse av att understödja den forskning som tar sig in i denna materia av inte bara dessa skäl utan också av en lång rad andra skäl. I den mån det finns behov av att understödja detta ska vi självfallet ge stöd. En annan synpunkt är att vi ska vara medvetna om den djupa tragedi som låg i hela denna decennielånga upplösningsprocessen av i , i , i , i . Vi ska icke alls utesluta Palestinafrågan från detta historiska perspektiv. Vi lever fortfarande med de öppna såren efter detta fram till Lausannefreden, som är en formell fred men som innehåller inslag som är oss mänskligt och politiskt främmande. Men även det tillhör den etablerade historien. Den uppgift vi har är att försöka åstadkomma en försoningsprocess genom den integration som vad gäller del handlar om medlemskapet i Europeiska unionen. Det är en långsiktig omvandlingsprocess av hela den turkiska samhällsstrukturen. De har kommit en lång bit på väg i detta. Det handlar om rättigheter . Till exempel var kurdisk television något alldeles otänkbart för . Revisionen av artikel 301 i kriminallagstiftningen var ett oerhört väsentligt steg. Det tas nu steg. Det är nu en öppen historisk diskussion i på ett sätt som var närmast otänkbart och som var både otänkbart och illegalt . Det innebär inte att alla tycker samma sak i den historiska diskussionen. Så ska det vara. Vi har haft en revision av synen på i svensk historiedebatt under . Det är möjligt att vi kommer att revidera synen på igen. Det ligger i sakens natur utan att därför anklaga honom för folkmord. Denna historiska process ska vi försöka bidra till så mycket som möjligt. Jag tycker att vi kan säga att vi under olika regeringar har gjort mer än de flesta andra länder för att aktivt i medverka till denna integrations- och försoningsprocess. Om vi kan göra mer i det hänseendet och utsträcka den till andra delar av detta väldiga område ska vi också göra det. Det gäller , tvåflodslandet, och . Överallt finns de öppna såren. Det är bara den öppna diskussionen som kan bidra till att långsiktigt hela dem, i förening med den europeiska integrationsprocessen. 16 (): Det har diskuterats mycket, och det är positivt att utrikesministern kommer att verka för att minoritetsgrupper i och ska få det lite bättre. Situationen som olika etniska grupper upplever i för mina tankar till . Jag ska citera honom fritt: Jag tycker inte om din åsikt, men jag är beredd att dö för din rätt att yttra den. I har en annan devis gällt, nämligen: Vi tycker inte om din åsikt, och vi är beredda att sätta dig i fängelse och starta offentliga motkampanjer. Du ska till och med dö för att du vågar yttra din åsikt. Utrikesministern har en fantastisk styrka att påverka, och han kan framföra att måste acceptera mänskliga rättigheter och öppna sina arkiv. Det sägs att arkiven är öppna. Kan jag tolka det så, herr utrikesminister, att jag som fri forskare i kan gå in i arkiven och forska? Är det så? Jag håller med utrikesministern och om att vi politiker inte ska fatta politiska beslut om historien, men det är vår uppgift att förhålla oss till historiska fakta. Några minoritetsgrupper i vill att ska verka för att sanningen om folkmorden på pontiska greker, armenier och assyrier/syrianer/kaldéer blir erkända. De väntar på utrikesministerns svar. 17 (): Ja, den öppna debatten och dialogen är naturligtvis central, och att då också våga se vad som hände, kunna göra jämförelser, se de historiska felgrepp som togs, distansera sig till dem och se hur de skulle betraktas. Många säger ju att det skulle vara identiskt med folkmord om det som då hände prövades i domstol. Men låt oss inte tvista om det. Låt oss i stället försöka jobba vidare för den öppna debatten och jobba vidare för implementering av de lagstiftningsförslag som har lagts fram och beslutats om i . Det är väl den svåra delen, att klara att inte bara fatta beslut i parlament utan också genomföra dem i verkligheten. Där är det viktigt att vi är många som är med och granskar och vågar föra en öppen debatt för att hävda mänskliga rättigheter. Det handlar om journalisternas möjligheter att arbeta. Det handlar naturligtvis om olika minoriteter, religiösa och etniska grupper. När jag var i dagarna mötte jag till exempel en borgmästare som hade tagit sig för att trycka informationsmaterial på olika språk eftersom det fanns många olika grupper i området. Men se det hade inte uppskattats, utan borgmästaren hade avsatts. Det är signaler som inte talar om en riktig färdväg när man kommer ned på marken. Där krävs det mycket insatser och att vi är vaksamma men också hjälpsamma. Det är det som är utgångspunkten inte att kritisera eller döma per se utan att försöka stötta för att nå en utveckling. Det handlar om mänskliga rättigheter för människor på marken. 18 Utrikesminister (): Låt mig då bara kort anknyta till det sade. Hon formulerade det så att vi ska vara vaksamma som vi är hjälpsamma. Jag tycker att det är en god sammanfattning. Det är klart att vi ska vara vaksamma det är vi alltid, eller försöker alltid att vara när det gäller mänskliga rättigheter och demokrati. Det är ingen tvekan om att utvecklingen i är på väg åt rätt håll, även om vi ännu inte är där fullt ut. Så är det. är underkastat för mänskliga rättigheter, och en lång rad av de olika frågeställningar som vi diskuterar här prövas de facto av domstol. Det gäller dagsläget, och det gäller framtiden. Det gäller inte historien. Men vad gäller historien är det en mycket öppnare debatt än vad det varit tidigare, och det ska vi också välkomna och hoppas att den kan bli ännu öppnare med historiker, med samhällsdebattörer, med historiska arkiv. Och ibland kan det till och med krävas politiska initiativ, som man diskuterar i en gemensam kommission mellan och nu för att titta på delar av denna fråga. Jag hoppas att det rör sig framåt. Vi ska också vara understödjande i den processen. Vi ska inte det är det som vi egentligen har diskuterat fatta politiska beslut om historien. Men vi kan mycket gärna föra en politisk samhällsdebatt om historien, för den är viktig när det gäller att lägga en grund också för framtiden. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2008/09:205 om nedrustning och icke-spridning 19 Utrikesminister (): har i en interpellation till mig frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att höja röst i frågor om nedrustning och icke-spridning av kärnvapen. Låt mig inledningsvis erinra om det svar på likartade frågor som jag gav och som självfallet fortfarande gäller. Då erinrade jag om att jag regelmässigt angett faran för en ytterligare spridning av massförstörelsevapen som den kanske allra farligaste av de säkerhetspolitiska hot vi står inför. Det är också mot denna bakgrund som frågan om ytterligare reduktioner av existerande arsenaler är så viktig. Framgång i arbetet med att förhindra ytterligare spridning av kärnvapen förutsätter framgång i arbetet med att ytterligare reducera dagens arsenaler. Det långsiktiga målet förblir en värld utan kärnvapen. I förberedelserna inför det svenska ordförandeskapet i Europeiska unionen detta år spelar dessa frågor en viktig roll. De kommer också att vara en viktig del av den transatlantiska dialogen med den nya amerikanska administrationen. Vi fäster betydande förhoppningar vid att den kommer att vara beredd att ta steg mot en ratificering av fördraget om totalt provstopp (CTBT). Detta är av stor betydelse icke minst när det gäller den utomordentligt viktiga översynskonferensen om NPT-fördraget . Ett ikraftträdande av avtalet om totalt provstopp skulle skapa väsentligt bättre förutsättningar för framsteg i övriga frågor det är ett av skälen till att vi ger den frågan så hög prioritet. Detta gäller också de viktiga frågor som ligger i de så kallade CD-förhandlingarna kanske allra främst dem rörande ett förbud mot produktion av klyvbart material för vapenändamål (FMCT). Målsättningen inför den mycket viktiga översynskonferensen måste vara en kompromiss, där en för alla acceptabel balans uppnås mellan bindande åtaganden om påskyndad kärnvapennedrustning och ett av alla accepterat stärkande av icke-spridningsregimen. Av betydelse i detta sammanhang är också att och är beredda att förhandla om en ersättning för det Start 1-avtal som löper ut med utgången av detta år. Tillsammans svarar dessa två stater för av dagens existerande nukleära arsenaler, och även om mycket betydande reduktioner skett under borde bägge ha ett intresse av ytterligare reduktioner av sina samlade arsenaler . I mitt anförande inför IISS i skisserade jag ett program för att effektivare kunna möta de utmaningar som ligger såväl i risken för ytterligare spridning av känsliga nukleära teknologier som i de åtgärder som kommer att krävas för att klara den globala klimatutmaningen. Det är bakgrunden till de diskussioner som förs om möjligheten av multinationella eller internationellt övervakade anläggningar för kritiska delar av kärnbränslecykeln. Frågan är dock både komplicerad och känslig såtillvida som den berör den i NPT-sammanhang erkända rätten för alla stater att under internationell kontroll utveckla en nationell kärnbränslekapacitet och följaktligen föranleder tveksamhet från vissa länder. Det är dock min förhoppning att frågan ska föras framåt såväl politiskt som praktiskt under den närmaste framtiden. Jag tror att det har stor betydelse. En ytterst oroande möjlighet är att någon eller några ytterligare stater skulle skaffa sig kärnvapen. Det skulle dramatiskt öka risken såväl för ytterligare spridning av dessa vapen som för att de faktiskt kom till användning i lokala eller regionala konflikter. har uppmärksamheten koncentrerats kring och . Det är vår starka förhoppning att fortsatta förhandlingar ska leda till framsteg med att på ett trovärdigt sätt eliminera nukleära kapacitet. De så kallade sexpartssamtalen har överlag varit en framgång även om den aktuella situationen är komplicerad. Med är situationen mer komplex. Landet uppger att dess nukleära aktiviteter ligger inom ramen för existerande internationella avtal. tydliga brott mot dessa åtaganden har dock lett till den brist på förtroende som fört till beslut av om olika sanktioner i syfte att få landet att bland annat temporärt avbryta arbetet med anrikning av uran. EU i synnerhet , och samt den höge representanten spelar en aktiv roll för att söka en av alla accepterad lösning på denna fråga. Även denna fråga förväntar jag mig kommer att vara central i de närmaste månadernas transatlantiska dialog. Jag vill i detta sammanhang inte gå längre än att den tillhör de allra viktigaste och de allra svåraste av frågor under det inledda året. 20 (): Låt mig inleda med att tacka utrikesministern för svaret på min interpellation. Anledningen till att denna interpellation ställdes var att utrikesminister på sin blogg skrev att han i personlig egenskap hade skrivit under , som gärna vill ha en total avveckling av kärnvapnen i världen. Det är gott så, men vi undrade naturligtvis varför utrikesministern bara skrev under detta i personlig kapacitet. Har han inte stöd från den borgerliga regeringen för att signera detta väsentliga initiativ som har tagits? Anledningen till att vi är lite fundersamma över detta är att har haft en väldigt tyst och undanglidande roll på den internationella scenen när det gäller nedrustningsfrågor. Vi har till exempel när det handlar om klusterbomberna sett hur har dragit fötterna efter sig, och när det väl ska signeras i är inte utrikesministern där. Då väljer han att vara någon annanstans, när faktiskt slutgiltigt får många länders utrikesministrar att komma för att signera detta. Vi har också sett detta i diskussionen om att ge möjlighet att ha kärnteknik trots att man inte är medlem av icke-spridningsregimen. Vi har också sagt att detta är en mycket komplicerad fråga, men vi har efterfrågat en debatt. Regeringen har valt att vara väldigt tyst och låta detta gå igenom i utan någon som helst diskussion. Detta är alltså bakgrunden till att vi ställer en fråga. Varför tycker vi då att det är väsentligt att regeringen hottar upp sig när det gäller nedrustningsfrågorna? Jo, tar ledningen i Europeiska unionen i när kärnvapenfrågan mer och mer kommer upp på den internationella dagordningen. Vi tycker att det är väsentligt att bibehåller den position vi har när det gäller nedrustningsarbetet. har alltid varit en stark röst i arbetet med kärnvapennedrustning, och så bör det förbli. Vi tycker att regeringen brister här. Därför kommer vi till de synpunkter som vi har lagt fram tidigare. I utrikesdebatten presenterade vi socialdemokrater ett tolvpunktsprogram, ett konkret åtgärdsprogram som vi tycker att den skulle föreslå i den internationella debatten. Jag redovisade ett förslag som jag faktiskt tycker att det är konstigt att utrikesministern inte har nappat på: och andra i har skrivit mängder av artiklar där man framhåller att nästa steg måste vara att världen gör sig av med kärnvapnen. Det är faktiskt och som har ansvaret för detta. presenterades en rapport från en kommission som den amerikanska kongressen har tagit beslut om att tillsätta en kommission med representanter från både republikaner och demokrater som också föreslår att och måste ta steg framåt. Varför utnyttjar inte sin personliga relation till Kissinger och andra i denna krets, bjuder in dem till och ser till att är en scen för en debatt om en total kärnvapennedrustning? Ingenting har hänt. I interpellationssvaret är det intressanta det som inte nämns. Interpellationssvaret är bara kommenterande. Utrikesministern säger att detta är en viktig sak, att vi ska ha det med oss i en dialog och att det spelar en roll, men det finns inte ett enda konkret förslag som redovisas. Jag tycker att det är konstigt. Låt mig ge några kommentarer till svaret. Utrikesministern berömmer sig av att han är bakgrunden till att det nu förs en internationell diskussion om kärnbränslecykeln. Så står det i interpellationssvaret: att ditt tal i utgör bakgrunden. Det är nog att förhäva sig en aning. Den debatten skedde . Jag vill där också visa på betydelsen av , det fredsforskningsinstitut som finns i , som har varit väldigt engagerat i diskussionen om kärnbränslecykeln och internationaliseringen av den. Då rimmar det illa när utrikesministern i budget efter budget försöker göra neddragningar på en av världens mest välrenommerade tankesmedjor, som är etablerad i . Det hänger liksom inte ihop. Regeringen är för tyst på nedrustningens område. 21 Utrikesminister (): Det gläder mig att tillhör min bloggs läsekrets. Det innebär ju att han uppmärksammar den utrikespolitik som vi för också på detta område, inklusive och det var tydligen det som föranledde interpellationen att jag undertecknade uppropet Global Zero i, som man säger, personlig kapacitet. Det stämmer att det inte var den som undertecknade Global Zero av den enkla anledningen att man inte har bett några regeringar att göra det.