prot · GW09127 · 2009-06-08 00:00:00 — Jag hoppas att och jag är överens om att den reform som har iscensatts i form av att man bebor en egen bostad och inte en institution är en viktig reform som är värd att bevara. När vi talar om förmånsbelopp är det lätt att separera boendet från gemensamhetsytor och koppla förmånsbelopp till detta, men då talar vi om någonting annat. Jag är angelägen om att vi ska ha kvar tänkandet att man ska ha en egen bostad, en egen värld med möjlighet till gemensamma utrymmen också. Det här är en fråga som inte är alldeles lätt att lösa låt mig säga det. Och har inte mer pengar än jag har avsatta i budgeten till det här ändamålet. Socialdemokraterna har inte några extra vidlyftiga ramar just när det gäller den här delen vad jag har kunnat se. Det är också viktigt att säga. Vi befinner oss dessutom i en finansiell kris där det naturligtvis finns ett begränsat utrymme för reformer av olika slag. Det är den verklighet som både och jag har att fokusera på och se i vitögat. Jag är fullt medveten om komplikationen för många i den här gruppen, personer med funktionsnedsättning, att få ersättningen att räcka till hyreskostnaden och ändå få en god levnadsnivå därutöver. Jag har sett problematiken. Jag har sett exemplen. Jag har mött många människor som har berättat om det här för mig. Det är också anledningen till att har tittat på det här och också lagt fram förslag. De här förslagen är ganska begränsade i sin räckvidd, och det är naturligtvis någon som måste stå för fiolerna där också. Men det är viktigt att säga att frågan kräver att den belyses och att vi hittar en lösning för framtiden. Jag vill tacka för debatten. Beredning pågår som sagt av de förslag som har lagt fram. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2008/09:513 om riskbedömningar i tvister om vårdnad, boende och umgänge 64 Statsrådet (): har frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder med anledning av vad som anförts om riskbedömningar i frågor om vårdnad, boende och umgänge. Bakgrunden till interpellationen är de ändringar i som genomfördes och som bland annat innebär att domstolen inte ska döma till gemensam vårdnad i de fall en förälder utsätter barnet eller någon annan i familjen för övergrepp eller om föräldrarna har allvarliga samarbetssvårigheter. I samband med lagändringen betonades också att socialnämnden och domstolen vid bedömningen av barnets bästa särskilt ska fästa avseende vid risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa. Jag vill betona att det är ett tudelat ansvar att göra riskbedömningar i ärenden om vårdnad, boende och umgänge. har sin viktiga del i ansvaret i samarbetssamtal när den medverkar till avtal mellan föräldrar i frågor om vårdnad, boende och umgänge och inte minst när den genomför utredningar på uppdrag av domstolen att bedöma risken för att barnet på något sätt far illa. Därefter ska domstolen göra en egen självständig riskbedömning. arbete med samarbetssamtal och riskbedömningar i samband med såväl samtal som avtal och utredningar är komplext och kräver kunskap och erfarenhet. arbete ska vila på kunskap, och socialsekreterarna ska ha lämplig kompetens och erfarenhet för sina uppgifter oavsett om de arbetar med familjerättsuppgifter eller utreder barn som far illa. har jag arbetat för att kunskapsutvecklingen inom ska ske mer enhetligt och långsiktigt. Därför läggs grunden till ett framtida gemensamt arbete mellan staten och Kommuner och Landsting som syftar till en plattform för samordnade och långsiktiga insatser till stöd för en evidensbaserad praktik. Avsikten är att ett första avtal ska träda i kraft . Familjerättssekreterares kompetens ingår i uppdraget till som lämnar sitt betänkande . hänvisar i sin interpellation till ett frågesvar jag lämnade (fråga 2008/09:178) i vilket jag redogör för de åtgärder jag vidtagit sedan lagändringarna trädde i kraft för att utveckla arbete. och metoder i socialt arbete, IMS, hade 2007 ett uppdrag att sammanställa kunskap om medverkan till metodutveckling för hur riskbedömningar ska göras i detta slags ärenden. Tyvärr kunde man konstatera att kunskapsunderlaget är bristfälligt, inte bara i utan också i andra delar av världen. IMS fortsätter därför nu på regeringens uppdrag med att utveckla metoder för riskbedömningar i arbete inom familjerätten. Detta slags arbete tar tid och måste få ta tid för att det ska bli långsiktigt och hållbart. Jag svarar också att bör förflyta innan lagändringar följs upp och utvärderas för att man ska kunna få ett väl underbyggt underlag. Jag har ingen annan uppfattning i den frågan . Dock visade, vilket jag också beskrev i mitt frågesvar, en enkät som skickade ut till kommunerna att det redan före lagändringen gjorts riskbedömningar i i samband med utredningar om vårdnad, boende och umgänge. Det arbetet fortsätter givetvis parallellt med utvecklingsarbetet som leds av IMS. har IMS gett ut en rapport, Standardiserade bedömningar i samband med utredningar om vårdnad, boende och umgänge, som redovisar forskningsläget. I övrigt har ett utvecklingsarbete tillsammans med och praktiskt verksamma familjerättshandläggare och forskare inletts. Avslutningsvis vill jag understryka att arbetet med att ta fram metoder för riskbedömningar är mycket angeläget. Jag anser fortfarande att det arbetet måste få ta den tid det tar för att bli evidensbaserat och hållbart. 65 (): Det vi debatterar är angeläget. arbetade mycket hårt för en förändring i , eftersom vi såg att barnets bästa alltför ofta kom i skymundan. Mycket är gjort, men det krävs att vi gör mer och vi kanske ska påskynda det samarbetet. Det har gått lagen blev synlig i de utredningar som har gjorts, bland annat i och i domstolarna. Jag anser att är , och vi borde ha fått ut mer av . Hur utvärderingen har gått är en fråga som vi måste kunna besvara. Det gäller speciellt ministern, eftersom det är ministern och regeringen som har ansvaret för att se till att barnets bästa alltid kommer i första rummet. har det naturligtvis skett en del förbättringar, men det finns alltför många indikationer på att lagstiftningen inte fungerar fullt ut i praktiken. Det är sorgligt att konstatera att inte alltid gör de riskbedömningar som krävs för att skydda ett barn som har varit utsatt för eller riskerar att bli utsatt för övergrepp. Det våld som många kvinnor och barn i vårt samhälle utsätts för måste tas på allvar, inte osynliggöras i utredningar, till exempel familjebråk eller familjekonflikter. Det är upprörande. Vi måste se vad som verkligen händer, nämligen att i vårt samhälle utsätts många kvinnor och barn för misshandel, trakasserier och sexuella övergrepp. Vi måste tala klarspråk. Vi måste skriva i klartext vad som händer. Om myndigheterna inte gör det, hur ska vi då få en förändring i samhället och korrekta domstolsbeslut? Statsrådet tar upp i sitt svar att ansvaret för att göra riskbedömningar i tvister om vårdnad, boende och umgänge är tudelat, det vill säga att gör en riskbedömning i samband med utredningen och domstolen har sedan att göra en självständig riskbedömning. Det är bra om det fungerar fullt ut. Problemet är att domstolarna sällan gör självständiga riskbedömningar. I stället lutar de sig helt på de utredningar som följer genom alla rättsliga instanser. Vi får inte sticka under stol med att många utredningar är undermåliga. Vad leder dessa fel och brister till? De leder naturligtvis till att om inte domstolarna följer vad de själva ska göra, det vill säga en självständig riskbedömning, blir resultatet att domen grundas på felaktiga underlag. Det är inte bara sorgligt att konstatera utan även totalt oacceptabelt att dessa ärenden som berör kvinnor och barn i så stor utsträckning inte tas på allvar. Om dessa ärenden verkligen hade tagits på allvar tror jag att vi hade sett en klart förbättrad situation . Ministern har också i sitt svar redogjort för en del som regeringen har på banan. Det är bra, men det är inte tillräckligt. Det här gäller barn, och då får ministern skynda på arbetet. måste vi på allvar komma till rätta med de fel och brister som fortfarande existerar för riskbedömningar. Vad vill statsrådet göra här och för att ska genomföra de riskprogram som lagen verkligen kräver och domstolen göra sina egna självständiga riskbedömningar? Hur följer statsrådet upp att detta verkligen sker? 66 Statsrådet (): Låt mig först säga att barns möjlighet att själva få komma till tals har varit en av de allra viktigaste frågorna för mig att förändra i positiv riktning. Jag menar att barns rättsskydd och möjlighet att självständigt få uttrycka sin vilja har tidigare haft en alldeles för liten omfattning och varit för dåligt respekterad. Vi har försökt att arbeta in i socialtjänstlagen genom redan gjorda förändringar och förhoppningsvis med hjälp av kommande förändringar ett stärkt skydd och förstärkta rättigheter för barnen. Vi talar mycket om och barnperspektiv i vårt land, men jag menar att vi alltför dåligt lever upp till dem både lagstiftningsmässigt och tillämpningsmässigt. Därför är en förändring en hjärtefråga för mig. Därför genomförde vi förändringar i socialtjänstlagen 2007. De handlade om att barn ska ha rätt att få komma till tals och få sin vilja dokumenterad i samband med utredningar. Detta ska vara en av delarna i beslutsunderlaget för . Det handlar självklart också om att lyssna in barnen i fråga om vårdnad, boende och umgänge. Barnets bästa är inte ett alldeles entydigt och enkelt begrepp. Det handlar naturligtvis också om att ha en bra barnkompetens hos för att göra dessa avvägningar och bedömningar på ett relevant och rimligt sätt. Här kommer de förslag som vi har lagt fram om att ha mer av evidensbaserad praktik inom förhoppningsvis att göra skillnad framöver. Det finns naturligtvis många kompetenta socialtjänstarbetare i vårt land, men det finns också en del som kanske får ta sig an de allra svåraste uppgifterna när de är alldeles nytillträdda på arbetsmarknaden. Vi vet hur svåra uppgifter det kan handla om när enskilda människor har kommit i kläm. Därför är det viktigt att säkra att de som sysslar med barnutredningar tydligt ska ha denna barnkompetens och ha erfarenhet i att göra den typen av riskbedömningar. Den utredning som jag väntar , att stärka barns skydd och rättigheter, är viktig i sammanhanget. Här hoppas jag få ännu fler förslag för att lagstiftningsmässigt kunna göra förändringar framöver. Jag har bett om att utredningen ska ge en helhetssyn när det gäller att stärka barns skydd och rätt. Vi har inte varit overksamma i alla fall. Låt mig säga att vi i regleringsbrevet gav i uppdrag, via IMS, att ta fram kunskap för riskbedömningar. Problemet är att det finns så lite kunskap att tillgå. Ämnet är så lite beforskat både i och i andra länder. Därför handlar det om ett utvecklingsarbete, och utvecklingsarbete tar lite tid. Jag beklagar det, men så är faktiskt verkligheten. gick också ut med en enkät till familjerättssekreterare i sammanhanget, bland annat till medlemmar i för att nå personer som man vet arbetar med familjerättsliga frågor. En del svarade enskilt, och andra svarade gemensamt för en hel arbetsgrupp. Av de svaren kan vi se att många använder sig av ett risktänkande i ärendena. Man bekräftar också att lagändringen har gjort det tydligare att en sådan ska ingå. Det har gjort att man har tänkt en gång till och blivit tydligare i sina formuleringar. En svårighet man lyfter fram är att bedöma olika källors trovärdighet. Vi inser alla att det är där problemen ligger, det vill säga att väga olika berättelser och versioner mot varandra. Familjerättssekreterarna efterlyste i enkätundersökningen mer kunskap, och de ser fram emot metodutveckling på området. I mitt nästa inlägg vill jag berätta om vad vi skrev i regleringsbrevet . 67 (): Detta är ett väldigt angeläget område som statsrådet själv har tagit upp och som jag skrivit en interpellation om. Men arbetet måste följas upp mycket tydligare, och det måste påskyndas, anser jag. Det gäller ju barn. Hur länge ska utsatta barn få vänta? tvingas många barn det är fakta att umgås och leva med förövaren. Det är totalt oacceptabelt. Barn kan inte, som jag skulle kunna göra, packa sin väska och gå. saknas kriterier för riskbedömningar. Uppföljning och utvärdering av myndigheternas utredningar och domstolsbeslut saknas fortfarande. Det måste göras ett stort arbete på det området. talar inte alltid med de berörda barnen. Detta är under all kritik. Statsrådet känner till att så kan ske i vissa fall. Det betyder att barnets egen vilja absolut inte beaktas. I utredningar och forskningen på området har vi sett exempel på att barnets vilja och inställning alltför ofta negligeras. Det är skrämmande, det gäller barn. Barnets bästa måste naturligtvis vara ledstjärnan för allt utredningsarbete. har tagit upp att vi på allvar måste se över utredningar i mål om vårdnad, boende och umgänge och hur dessa ska kunna kvalitetssäkras. Detta har vi inte fått regeringen med oss på och inte fått gehör för. Många med mig undrar naturligtvis varför. Många föräldrar kontaktar därför att de tror att denna myndighet är den instans som , när alla andra möjligheter är uttömda, har möjlighet att granska om principen om barnets bästa verkligen har efterlevts i utredningsarbetet. Men det är inte uppgift utan i stället JO:s uppgift. Det är till JO som föräldern ska vända sig till. I JO:s uppdrag ingår att övervaka att myndigheter och domstolar avgör alla ärenden och fattar beslut enligt principen om barnets bästa. Men har sett att barnets bästa i JO:s uttalanden hamnat i skymundan. JO tittar ofta inte på innehållet i en utredning utan endast om det har begåtts några formella fel. Just därför anser jag att bör ges befogenhet att granska om ett enskilt ärende behandlas i enlighet med principen om barnets bästa. Inte heller det här har regeringen tagit till sig, och motion avslogs. Jag, och jag tror många med mig, undrar åter varför. Att frågan om att ta fram metoder för riskbedömningar är av största vikt håller jag till fullo med om, men det tar . Jag tycker att arbetet måste påskyndas. Under denna väntan skulle regeringen naturligtvis ha kunnat agera i andra lägen för att förbättra för barns situation. En sak om jag har tagit upp är just roll. Som sagt var fick vi inte gehör för det. Då tolkar jag det som att regeringen anser att man gör sitt bästa i allt vad gäller barns utsatthet. Är denna min tolkning rätt? 68 Statsrådet (): Jag skulle också önska att väldigt mycket hade gjorts mycket tidigare, men det kan jag tyvärr inte ta ansvar för. Det är mer ansvarig för än jag, eftersom parti ingick i det tidigare regeringsunderlaget. Det hade varit bra om vi hade varit mycket längre fram i dessa delar. Vi har gjort otroligt mycket. säger att det saknas kriterier och att man måste göra ett stort arbete där. Det är precis det vi gör. I regleringsbrevet till har vi gett uppdraget, och det kommer att göras via IMS, att utföra ett utvecklingsarbete just när det gäller riskbedömningarna. De här bedömningarna ska inte bara handla om risk för fysisk misshandel utan också för psykisk utsatthet, för omsorgsbrist, för sexuella övergrepp och för bortförande av barn. I det här arbetet involveras både forskare och praktiker. Praktikerna kommer att delta i pilottester av instrument och metoder både som utförare, om det är det som föreslås, och med sina erfarenheter av att möta människor i sitt dagliga arbete. Jag tror att det här är ett väldigt bra sätt att göra ett utvecklingsarbete på. Forskare och praktiker jobbar tillsammans. Det är precis det som vi kallar för evidensbaserad praktik och som är en framkomlig väg när så mycket kunskap fortfarande saknas. Då kan det ske ett metodutvecklingsarbete parallellt med den senaste forskningen. Min ambition är dessutom att på hela område upparbeta öppna jämförelser. Vi har påbörjat det. Vi har en äldreguide på plats när det gäller äldreomsorgen. Men avsikten är att använda sig av benchmarking, att jämföra hur man lyckats på hela område. Här är ett naturligt kriterium att titta på i vilken utsträckning som barn har fått komma till tals. Det kan vi mäta nu när vi fått ett metodverktyg som heter BBIC när det gäller utredningsförfarandet. Det finns särskilt med som en punkt. Det är ingen risk att det glöms bort därför att metodverktyget finns framme. De som använder den typen av verktyg glömmer ingenting, de låter barnen få komma till tals, de dokumenterar, det är en del av beslutsunderlaget. Det är så vi måste arbeta strukturellt, metodiskt, ta vara på erfarenheter för att få fram bra metoder och sedan se till att de metoderna implementeras överallt. Jag är väldigt glad åt att medarbetare är så öppna och receptiva. När det kommer nya kunskapsunderlag, när det kommer nya metoder deltar man på utbildningar i väldigt stor utsträckning. Man vill ta till sig de nya sätten. Man känner sig säkert begränsad när man inte har haft den tillgång till metodverktyg som jag tycker skulle ha varit på plats långt mycket tidigare. Jag har använt väldigt mycket tid för att komma framåt i den här frågan därför att barns rätt och möjlighet att komma till tals och få bli dokumenterade i alla typer av utredningar inom ram är centralt och viktigt för mig. När det gäller domstolsförfarandet är det som ansvarar för den lagstiftningen och också för en kommande utvärdering av utfallet på det området. 69 (): har aldrig suttit i en regering; däremot var vi väldigt pådrivande i dessa frågor, och det kom ett nytt lagförslag 2006. Det är det vi ska se till efterföljs , och det är regering som bär det ansvaret. Jag vill inte framföra någon kritik mot socialsekreterarna. Jag vet vilket dilemma de sitter i. har vid flertalet tillfällen tagit upp socionomutbildningen. Den utbildningen måste förbättras när det gäller barnperspektivet, riskbedömningar och mäns våld mot kvinnor och dess konsekvenser. Att förbättra grundutbildningen är ett måste. Det är inte sjyst, anser jag, att en nyutexaminerad socialsekreterare ska bära ansvaret för mycket utsatta, för utbildningen är inte heltäckande. Till detta kommer att socialsekreterarna som arbetar med denna typ av utredningar naturligtvis måste ha en kompetensutveckling. De kan ha arbetat med dessa frågor och måste ha tillgång till kompetensutveckling. Jag anser att man måste föra in att de måste ha en kontinuerlig handledning i de här ärendena. Det är inte ofta det förekommer, och det handlar om resurser. Det är av största vikt också. Som sagt måste man tillse att det fortsatta arbetet får denna kontinuitet. Det är angeläget att ta med alla aspekter. Har ministern tillsammans med sina kolleger i regeringen fört samtal om hur socionomutbildningen ska kunna förbättras när det gäller barnperspektivet? Hur ska de nyutexaminerade socialsekreterarna kunna få verktyg i sitt arbete så att de på ett korrekt och för alla parter bra sätt kan få arbetet att flyta på så bra som möjligt? 70 Statsrådet (): Vi har försökt täcka in alla konsekvenser och få alla pusselbitarna på plats därför att vi ser att det här är en så viktig fråga. Barn som lever i en utsatthet och barn som far illa har inte själva så starka röster. Det är en hög angelägenhetsgrad att se till att de får komma till tals och att de, när samhället fattar beslut, blir informerade, är delaktiga och får lämna sina bidrag till att forma en lösning som kan bli till barnets bästa. Om jag tittar bakåt ser jag att detta inte har fungerat väl. Det behöver göras mycket förändringar. Vi har gjort en hel del redan. Just problematiken för socialsekreterarna har vi bett ta upp i sin utredning, som ju egentligen ska titta på om vi behöver en särskild lag för att stärka barnskyddet alltså en särskild barnskyddslag som skulle brytas ut ur den ramlag som socialtjänstlagen utgör. Vi har bett henne att titta på om man på något sätt kan säkra barnkompetensen hos socialsekreterare. Den utredningen kommer . Jag har ännu inte svar på vad hon har kommit fram till, men hon har fått ett särskilt uppdrag att titta just på den här delen. Vi ser att den är en viktig pusselbit att få på plats. Som socialsekreterare ska man ha verktygslådan full med användbara verktyg, och då handlar det om ett långsiktigt metodutvecklingsarbete att titta på vad forskningen säger och att ta till sig inte bara den nationella utan också den internationella forskningen för att få största möjliga kunskap. Detta har varit lite beforskat. Vi har inte tillgång till så mycket. Jag hoppas att det ska ske en väldig utveckling av forskning på det här området, därför att vi är betjänta av det, inte bara i utan också i andra länder. Jag tackar för visat intresse i en mycket viktig fråga en viktig fråga för mig och för den sittande regeringen. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2008/09:532 om ungdomars alkoholvanor 71 Statsrådet (): har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att motverka ungdomars höga alkoholkonsumtion. Jag delar uppfattning om de sociala skadeverkningar som ungdomars höga alkoholkonsumtion ger upphov till. Vi har mot denna bakgrund också prioriterat frågor som rör ungdomar och alkohol. Ett långsiktigt arbete genomförs i enlighet med den nationella alkoholhandlingsplanen med delmålen att åstadkomma en alkoholfri uppväxt samt skjuta upp alkoholdebuten. Detta arbete har börjat ge resultat. Den nationella trenden bland 1516-åriga pojkar och flickor följer till stora delar den allmänna trenden i hela befolkningen. Det skedde en ökning av den självrapporterade konsumtionen fram , följt av en minskning . Vidare visar studier att andelen 1516-åringar som rapporterar intensivkonsumtion i är lägre än genomsnittet i . Även om vi ser positiva tendenser är de problem som kan förknippas med ungdomars alkoholkonsumtion omfattande vilket ställer krav på ett fortsatt aktivt, brett och evidensbaserat folkhälsoarbete. I detta arbete har bland annat föräldrar, skolan, de brottsbekämpande myndigheterna och Systembolaget viktiga roller. Föräldrar är de viktigaste personerna i varje barns liv. Regeringen har beslutat om en nationell föräldrastödsstrategi som bland annat syftar till att förbättra samverkan samt skapa fler hälsofrämjande arenor och mötesplatser för föräldrar. Dessa arenor ska möjliggöra dialog kring angelägna frågor såsom hur man som förälder kan förebygga att underåriga brukar alkohol. I detta sammanhang vill jag framhålla preventionsprogram, som vänder sig till föräldrar med ungdomar på högstadiet. Programmet syftar till att förebygga tidig alkoholdebut, berusningsdrickande och normbrott bland ungdomar genom att påverka föräldrars förhållningssätt. Programmet går ut på att få föräldrarna att behålla ett restriktivt förhållningssätt till sina barns alkoholkonsumtion . Skolan är en viktig arena för att nå barn och unga. Skolans breda hälsouppdrag, skolhälsovårdens ansvar för förebyggande insatser för sunda levnadsvanor och läroplanernas betoning av rektorns ansvar för att eleverna ska få kunskaper om riskerna med alkohol ger en bra grund för skolans insatser på området. För att stödja skolan i detta viktiga arbete har regeringen gett i uppdrag att aktivt sprida metoder som i grund- och gymnasieskolan kan förebygga och reducera elevers bruk av alkohol, narkotika, dopningspreparat och tobak. Flera aktörer ska medverka i detta arbete, bland annat , , , och Kommuner och Landsting. Inom ramen för de brottsbekämpande myndigheternas arbete görs viktiga insatser för att begränsa tillgängligheten till alkohol. I detta sammanhang vill jag lyfta fram Kronobergsmodellen som bygger på nolltolerans när det gäller ungdomar och alkohol. Berusade ungdomar och ungdomar som bär på alkohol stoppas, föräldrarna kontaktas och uppmanas att komma och hämta sina barn. inbjuds föräldrarna att tillsammans med sina barn delta i ett möte om alkohol och ungdomar. Av Brottsförebyggande rådets utvärdering framgår att erfarenheterna från de polisområden som arbetat enligt metoden är mycket positiva.