prot · GW09105 · 2009-04-23 00:00:00 — Med det här, fru talman, yrkar också jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 19 HANS () replik: säger att det är naturligt att man som motionär är otålig och att det är regeringssidans roll att vilja utreda och grundligt bereda saker och ting, och det kan jag delvis hålla med om. Vi har olika roller i opposition och i regeringsställning. Det är inget nytt. Det som är nytt är faktiskt något som jag inte har sett här i utskottet tidigare på de jag har suttit i , nämligen den totala undfallenheten mot regeringen från majoritetens sida. Vi vet att fungerar trögt. Det finns väldigt många bromsande krafter där. Det är faktiskt nödvändigt att då och då sätter ned foten och säger ifrån att vi inte accepterar att frågor dras i långbänk längre. Men tyvärr ser vi aldrig det numera. Efter regeringsskiftet har vi inte haft ett enda tillkännagivande till regeringen. Jag tycker att det visar någonting. Jag tycker faktiskt i slutändan att det här är farligt för demokratin. förvandlas till något slags transportkompani. Man säger ja och amen till vad regeringen än föreslår. När det gäller tömningscentraler för taxi finns det inte några bärande argument för att inte genomföra det en enig riksdag begärde av regeringen , det envetet tjatar om att få genomfört. Resonemanget om att man vill slå vakt om näringslivet håller inte när näringslivets egna organisationer kräver att få en förändring genomförd. Gå dem till mötes, så får vi en bättre ordning på våra gator! 20 () replik: Jag kan överraska med att delvis hålla med honom om att det är ett bekymmer från demokratisk synpunkt att tenderar att bli ett transportkompani, oavsett vilken typ av regering som sitter. En skillnad som vi har jämfört med förra perioden är att det här är en majoritetsregering. Förra perioden var det en minoritetsregering som regerade på nåder av och . Det ger naturligtvis ett visst ökat utrymme för en självständig riksdag att knäppa regeringen på näsan och göra tillkännagivanden. Vi vet också dessvärre att regeringar hanterar tillkännagivanden på lite olika sätt. Vi hade i trafikutskottet en redovisning av riksdagsskrivelser, som det heter när säger någonting till regeringen, eller någonting i den stilen, som fortfarande inte var fullt ut hanterade. Så även om vi från höjer våra röster och säger ifrån ibland är det inte alltid som det biter, till exempel på den tidigare socialdemokratiska regeringen, som lämnade efter sig ett stort antal tillkännagivanden som inte var åtgärdade till den här regeringen. Jag skulle välkomna om vi oavsett regering kunde luckra upp den väldigt hårda blockpolitiska låsning som finns i något. Jag tittar ibland med avund på i det avseendet, för där finns det ett betydligt större utrymme för dynamik och handlingskraft hos enskilda ledamöter. Det skulle den svenska må bra av också. När det gäller den andra frågan som tar upp, tömningscentraler, tyckte jag att väldigt utförligt har redovisat varför det dröjer. Jag delar otåligheten, och jag är övertygad om att många av mina kamrater i trafikutskottet på allianssidan delar otåligheten över att det här inte kommer fram som man skulle önska. Men det är också i hög grad ett storstadsproblem. Jag får återkomma i nästa replik till detta. 21 HANS () replik: Det finns faktiskt en skillnad här. Det handlar ju inte om de tillkännagivanden som gjordes förra mandatperioden. En del av dem gjordes naturligtvis därför att eller valde att slå följe med den borgerliga majoriteten, men en del av de här tillkännagivandena gjordes också av oss socialdemokrater, och vi var till och med drivande för att genomföra tillkännagivanden, till exempel när det gäller taxifrågorna, som vi nu diskuterar. Det gällde också böter för utländska fordon och att man skulle kunna kräva in dem på plats. Det är en skillnad nu när man aldrig upp till bevis! har haft ett enda exempel i det här utskottet i varje fall. Det skulle vara intressant att titta på det. tog upp det här med övergivna fordon ganska ordentligt, och jag kan instämma i det mesta av det sade. Egentligen är det samma bekymmer där som när det gäller andra frågor. Vi hade väldigt bra skrivningar i förra årets betänkande. Då skrev majoriteten i utskottet: Med hänsyn till att det är väsentligt att komma till rätta med de problem som övergivna bilar utgör välkomnar utskottet resultatet av utredning och förutsätter att inriktningen för det fortsatta beredningsarbetet är att övergivna bilar tas om hand oavsett vem som är väghållare. Jag håller med om det. Problemet är att det har gått till. Det är klart att det finns anledning att vara otålig. I frågor där vi i grunden är överens tycker jag att det finns stor anledning för den borgerliga majoriteten i trafikutskottet att tuffa till sig väsentligt gentemot regeringen. 22 () replik: Vi får tacka för goda råd i vårt arbete för att fortsätta att komma framåt på det här området. Vi ska naturligtvis begrunda och överväga dem. Ville man vara elak skulle man kunna säga att den här regeringen är mycket skickligare än den tidigare och att den därför inte behöver så många tillkännagivanden. Eller också har vi en så bra dialog mellan oss ledamöter i trafikutskottet och vår minister och vår statssekreterare, som besöker oss i stort sett , att vi är med på vagnen och kan påverka förslagen. Därför slipper vi ta till den skarpa tillkännagivandemodellen, som ni fick göra när ni var missnöjda med den regering ni hade. Precis som sade har den här regeringen suttit , och vi får väl ge den innan vi höjer våra röster. Låt väljarna sätta sitt betyg i valrörelsen och i valet på vad den här regeringen åstadkommit totalt sett. Säkert finns det enskildheter som kunde göras bättre, och vi ska titta på möjligheterna att göra något tillkännagivande så att vi tillfredsställer era krav på att vi ska mopsa upp oss lite grann. Taxis tömningscentraler, en gång till: Vad jag var på väg att säga var att detta i hög grad är ett storstadsproblem. När jag pratar med , som är ordförande i , säger han: Det inte är något större bekymmer hos oss här är alla med i tömningscentralerna. Han är inte särskilt bekymrad över läget. Men visst ska vi komma åt oegentligheter vare sig det är i storstad eller småstad. Det handlar om kostnad, integritet och så vidare. Och ligger ytterligare ett uppdrag, genom den skrivelse från som har skeppats vidare till den utredning som sitter. Det är dags att sätta ned foten jag håller med om detta och vi ska göra det innan den här valperioden är slut. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 10 §.) 7 § Strategisk exportkontroll 2008 krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2008/09:UU14 Strategisk exportkontroll 2008 krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden (skr. 2008/09:114). 23 HANS (): Vi har att debattera utrikesutskottets betänkande Strategisk exportkontroll 2008 krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden. Det är ett betänkande som berör dels regeringens skrivelse om den svenska vapenexporten , dels en rad motioner som tar upp mer framåtsyftande frågor. Och det är väl tur att det finns en framåtsyftande del i detta betänkande, för det är inte speciellt upplyftande, om vi ska vara ärliga, att blicka tillbaka på det gångna årets svenska vapenexport, åtminstone inte om man är vän av fred och nedrustning. exporterade vapen till 60 länder för , vilket innebär att den faktiska svenska krigsmaterielexporten ökade med så mycket som i förhållande innan. Bland dessa 60 länder återfinns en rad krigförande stater, diktaturer och regimer som gör sig skyldiga till omfattande och grova brott mot de mänskliga rättigheterna. Och det är knappast exporten av jaktgevär eller utrustning för lerduveskytte som ökat. Framför allt är det exporten av så kallad krigsmateriel för strid som har ökat, med . Denna kraftiga ökning är tyvärr inte en isolerad svensk utveckling, utan det är en del av en global upprustning vi kunnat se under de gångna tio åren. Det är i detta ljus vi måste se detta betänkande. Det går inte att stå i kammare och hålla högtidstal om nedrustning som man villigt beväpnar folkrättsförbrytare och auktoritära förtryckarregimer. Vid och sammanbrott föddes en förhoppning om global nedrustning, avspänning och en värld i fred. stärktes den förhoppningen. Långvariga konflikter övergick i mödosamma fredsprocesser i en lång rad länder. Auktoritära regimer som med vapenmakt hållit nere sin befolkning i förtryck ersattes med mer demokratiskt sinnade ledare. Den internationella krigsmaterielproduktionen sjönk drastiskt . För svensk del låg vapenexporten på drygt 3 miljarder . Men världens ledare lät denna i mänsklighetens historia på många sätt unika möjlighet glida dem ur händerna. Förhoppningen om nedrustning och en värld i fred dog till slut helt och hållet ut genom terrorattackerna och genom att inledde sitt så kallade krig mot terrorismen. Vi har kunnat se en markant ökad militär upprustning i region efter region, och har inte varit sent att dra fördel av denna utveckling. har världens militärutgifter ökat dramatiskt: ökade världens militärutgifter enligt Stiftelsen fredsforskningsinstitut, ett institut som den borgerliga regeringen för övrigt smakfullt nog valt att skära ned anslagen till i dessa tider av kapprustning. uppskattas världens militära utgifter ha uppgått till . Det motsvarar per människa på detta jordklot. Som en jämförelse kan vi konstatera att uppskattar det samlade internationella biståndet till , och det är en jämförelse som är relevant att göra. Enligt FN hade det räckt med en tiondel av världens utgifter för vapen och militärupprustning för att samtliga åtta millenniemål skulle kunna uppnås. För del, om vi ska ta ett exempel som ligger närmare vårt land kan vi se att vår vapenexport till ensam är större än Sidas hela bistånd till humanitära insatser och konfliktrelaterade insatser i alla länder i söder om . Det är svårt att inte hålla med förre chef , som sade: Problemet är inte att vi har misslyckats i försöken att utplåna den globala fattigdomen. Problemet är att inget seriöst försök har gjorts. Denna motsättning mellan upprustning och fattigdomsbekämpning blir kanske som tydligast i ett land som är en av främsta kunder, . exporterade vapen till för , en ökning . lägger 47 gånger mer pengar och resurser på sin militär än på vatten och sanitet, som 118 000 människor dör på grund av diarréer i just . En av de stora svenska affärerna med har varit exporten av radarsystemet Erieye. Bara kostnaden för denna affär var tolv gånger högre än landets samlade årsbudget för sanitet och vatten. Som om det inte vore nog att tillåtit och sagt ja till denna affär med , finansierades den dessutom genom krediter på från , . var starkt kritiska motståndare till den svenska vapenexporten till och anser tydligt och klart att statliga krediter inte under några omständigheter ska ges till krigsmaterielindustrin. Om man anser att svensk vapenexport ska styras av mer än exportmaximering och svenska näringsintressen borde det vara uppenbart att det i grunden behövs en ny och annorlunda lagstiftning för krigsmaterielexporten. exporterade vapen bland annat till diktaturerna , , och , länder där det begås grova och omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna. Vi exporterade vapen till en rad krigförande länder. Bland annat exporterade vapen för över 3 miljarder till tolv av de länder som deltog i ockupationen av en export som i sig ökade med tidigare. är det inte bara exporten som är ett problem. har också importerat vapen från en lång rad diktaturer och krigförande stater, bland annat från och . Denna import är i stort oreglerad trots att den innebär att våra gemensamma skattepengar går direkt in i dessa länders krigsindustri. Ingen i denna kammare kan hävda att denna vapenimport från bland annat och skulle gynna en demokratisering av eller fred i . Det finns också flera exempel på att man har kringgått lagstiftningen om krigsmaterielexport genom att hyra ut eller låna ut krigsmateriel. När det gäller den svenska uthyrningen, utlåningen och importen av vapen är informationen bristfällig. Men vi vet till exempel att har lånat ut hjälmar och skyddsmasker bland annat till den israeliska armén. vill se en ny krigsmaterielutredning med syfte att ta fram en ny lagstiftning som förbjuder vapenexport till krigförande länder, till länder som begår grova brott mot de mänskliga rättigheterna och till diktaturer. Vi vill se en lagstiftning som omfattar vapenexport såväl som import, uthyrning och utlåning av krigsmateriel. Därför yrkar jag bifall till reservation 15. Vapenexporten är inte längre bara en svensk angelägenhet, om den någonsin har varit det. har vi kunnat se ett fördjupat samarbete inom Europeiska unionen när det kommer till vapenhandel och krigsmaterielproduktion. deltar i EU:s arbete med att utveckla och stärka den europeiska försvarsteknologiska och industriella basen genom vårt medlemskap i . antog kommissionen en strategi för en starkare och mer konkurrenskraftig försvarsindustri i EU, med syfte att bland annat öka marknadsandelarna och lönsamheten för medlemsstaternas vapenindustri. Inte med ett enda ord nämndes fred, nedrustning eller mänskliga rättigheter i kommissionens strategi. Detta är tyvärr bara två steg bland många som tagits i riktning mot ett ökat gemensamt militärt och försvarsindustriellt samarbete inom EU. Det är en utveckling som leder till ett gemensamt militärt försvar i unionen och bort från en svensk alliansfrihet, bort från nedrustning och bort från en mer reglerad vapenhandel. Det är en utveckling som vi i i grunden motsätter oss, och därför yrkar jag bifall till reservation 3. Avslutningsvis får jag tyvärr konstaterar att det ansvariga statsrådet, handelsminister , än en gång valt att inte närvara i kammaren när vi debatterar den svenska vapenexporten. Men och den borgerliga regeringen är tyvärr inte bara frånvarande i denna kammare, de är frånvarande i både den svenska och den internationella debatten om nedrustning och reglering av vapenhandeln. Det är bara att konstatera att med den moderatledda regeringen har varit tre förlorade år i arbetet för fred och nedrustning. I detta anförande instämde (). 24 (): Återigen står vi här och diskuterar regeringens skrivelse om den strategiska exportkontrollen, för . Återigen har den svenska vapenexporten ökat. Den här gången har den ökat till 12,7 miljarder, och det är den största summan . är en av de åtta största vapenexportörerna i världen. Räknar man per capita är vi störst. är alltså ett av de länder som tjänar på den växande otryggheten och upprustningen i världen. Från sida tycker vi att detta är djupt beklagligt. Vi anser att vapenexporten även i bästa fall är ett moraliskt problem. På det sätt som vapenexporten i bedrivs är det oerhört mycket värre än det kunde vara. Jag vill passa på tillfället att fråga representanterna för de partier som inte har reserverat sig : Är ni verkligen nöjda med att exporterar vapen till länder som grovt kränker de mänskliga rättigheterna? Är ni nöjda med att har vapenexport till diktaturer? Ser ni inte problematiken i att vi exporterar vapen och tjänar grova pengar på vapenexport till riktigt fattiga länder som kanske borde använda pengarna till att skydda sin egen befolkning mot fattigdom och sjukdomar men i stället använder dem till att köpa vapen? Det är deras val, men genom att vi exporterar vapen till dem späder vi på rustningsspiralen. Tycker ni verkligen att det är helt oproblematiskt? Vi i tycker att det är ett problem. Vi tycker också att vapenimporten till är ett problem. Det sägs ofta att exporterar vapen för att det är bra för vår egen vapenindustri. Det stärker vår vapenindustri. Det stämmer säkert, men enligt samma logik borde vår import stärka andra länders vapenindustri och regimerna i de länder som exporterar till . Det betyder rimligtvis då att den svenska vapenimporten från stärker ett land som begår grova kränkningar mot de mänskliga rättigheterna. Anser ni i de partier som inte har reserverat sig att detta verkligen inte är ett problem? har reserverat sig i 24 olika reservationer i detta betänkande. Det är många reservationer. De är läsvärda och innehåller en hel del klokt och vettigt, men det vore inte en klok idé om vi skulle begära votering om dem alla, så vi nöjer oss med att yrka bifall till reservationerna 4 och 15. Vi står naturligtvis bakom samtliga våra reservationer, men vi hoppas att vi genom denna gest av god vilja gentemot majoriteten kan få svar på de frågor som vi har ställt här . 25 (): Vi socialdemokrater ser flera brister med den nuvarande lagstiftningen om export av krigsmateriel. Därför har vi vid upprepade tillfällen motionerat och krävt av regeringen att den ska lägga fram förslag om en samlad ny lagstiftning för denna export. Det har den nuvarande regeringen inte gjort. Den tidigare socialdemokratiska regeringen, , påbörjade arbetet med en ny lagstiftning. En utredning tillsattes, som populärt och putslustigt kallas Krut. Utredningens betänkande, Reformerat regelverk för handel med försvarsmateriel,blev klart . Det har varit ute på remiss, och det som återstår är att regeringen ska lägga fram förslag om ny lagstiftning, men än så länge har det inte kommit något. Vi socialdemokrater anser fortfarande att det är angeläget att regeringen återkommer till med ett lagförslag som ligger i fas med utvecklingen på det här området och som är förenligt med politik för en global utveckling. Hur en ny krigsmaterielexportlagstiftning borde se ut vill vi socialdemokrater återkomma till när regeringen har lagt fram sitt förslag till en samlad politik. Några vägledande principer för oss socialdemokrater är dock att all handel med vapen och krigsmateriel ska kontrolleras genom strikta regler. ska vara ett föregångsland genom sin lagstiftning, och det ska vara en lagstiftning som gäller både svensk export och import av vapen och krigsmateriel. Icke-demokratier och länder som bryter mot de mänskliga rättigheterna kan inte ges samma legitimitet att få köpa vapen. Och vid export ska hänsyn tas till risken för krig och om staten, som vill köpa, begår brott mot de mänskliga rättigheterna. Det ska också tas med i bedömningen. Reglerna för import av krigsmateriel bör utarbetas i enlighet med samma principer som för exporten. I ytterligare ett betänkande utvecklar vi socialdemokrater vår syn på de här frågorna. Det är i utrikesutskottets betänkande nr 11, där vi behandlar vissa säkerhetspolitiska frågor. Där tar vi upp vad vi socialdemokrater tycker om massförstörelsevapen, klustervapen, konventionella vapen och nedrustningsfrågor. 26 (): behandlar vi små ekonomiska ting med stora symbolvärden. Det handlar om den svenska exporten av krigsmateriel. I pengar räknat uppgick den till . Det är en toppnotering och en kraftig uppgång från tidigare, något som också delar av oppositionen påpekat. är förvisso mycket pengar för en enskild person. Det är också mycket pengar för ett ganska stort företag och naturligtvis också för en stor kommun. Men är ett mycket litet belopp i förhållande till den svenska ekonomin. Vi kan få en viss uppfattning om storleksordningen genom att exempelvis relatera den svenska exporten av krigsmateriel till den samlade svenska exportens värde. Då motsvarar exporten av krigsmateriel av den samlade exporten. Men trots krigsmaterielexportens marginella betydelse i ekonomiska termer och för ekonomin som helhet, vill jag understryka, tilldrar den sig stort intresse i den politiska debatten. Den får inte sällan också en hel del kritik. Särskilt inträffar detta förstås om det uppdagas att krigsmateriel som produceras i används i väpnade konflikter. Det är fullt förståeligt att sådant upprör. Svensk krigsmateriel ska inte finnas på sådana platser och i sådana sammanhang. För att undvika detta finns det hos oss ett stramt regelverk för vilka länder som kan komma i fråga för köp av svensk krigsmateriel. Vi har upprättat ett eget regelverk för detta. Vi har också underkastat oss internationella regelverk och skrivit under internationella konventioner på området. Det svenska regelverket består av lagar och förordningar och riktlinjer som upprättas av regeringen. Vi har också en fristående myndighet som ska pröva ansökningar om export av krigsmateriel. Kraven är mycket stränga och gäller lite annorlunda beroende på vad för slags krigsmateriel det är fråga om, om det är fråga om krigsmateriel för strid eller krigsmateriel för övrig verksamhet. Reglerna för krigsmateriel i strid innebär bland annat att det icke får föreligga en väpnad internationell konflikt. Det får inte heller finnas risk för att sådant tillstånd ska inträffa. Inre väpnade oroligheter får inte förekomma. Omfattande kränkningar av mänskliga rättigheter får inte heller förekomma i mottagarlandet för att export ska kunna komma i fråga. För övrig krigsmateriel är reglerna i stort sett desamma med undantag för att risktillståndet inte krävs. Det är viktigt, när vi talar om krigsmateriel, att vi också diskuterar och granskar vad det är för slags mottagarländer som det handlar om. får man intryck av att de länder som importerar krigsmateriel från är mer eller mindre av karaktären skurkstater, men så är inte alls fallet. Faktum är att den absolut största andelen av den svenska exporten av krigsmateriel går till EU och . Närmare bestämt av krigsmaterielen går till dessa länder. Så har det också varit tidigare. Detta är förstås ett uttryck för den restriktiva syn vi i har på mottagarlandets egenskaper, men det är också ett uttryck för hur vi rent generellt uppfattar exporten av krigsmateriel. Vår inställning är att krigsmateriel ska ses i ett lite större perspektiv. Det ska ses som ett led i de svenska ansträngningarna och ambitionerna för att hålla ett eget försvar, men det är också en naturlig följd av vårt medlemskap i . Vi deltar i EU:s försvars- och säkerhetssamarbete. Det finns därför både kostnadsskäl och mer legala skäl att vi även låter handeln med krigsmateriel bli en mer naturlig del av vårt förhållande till de andra EU-staterna. Här, fru talman, handlar det också om ekonomiska aspekter. Vill vi ha ett eget försvar med den krigsmateriel det kräver skulle det vara oerhört dyrt om vi utvecklade all materiel på egen hand och enbart producerade för svenskt bruk. Skulle vi fråga skattebetalarna vad de är villiga att betala i nota tror jag att många skulle fråga om det inte fanns billigare sätt att upprätthålla försvaret och att uppnå de gemensamma målen. Det finns det. Vi ser det på det sättet att vi främst inom ramen för EU har ett system där vi utvecklar de komponenter som vi relativt sett är bra på. Vi producerar detta i stor skala och säljer det till våra kolleger i EU. Och så importerar vi de delar som de andra länderna är bättre på att producera. Det är alltså egentligen ingenting annat än en tillämpning av lagen om komparativa fördelar och handel, det som i övrigt också kännetecknar förhållande till andra stater. Men, fru talman, ska man verkligen sälja varor som kan skada och rent av döda människor? Frågan är faktiskt inte så enkel. Den är nästan mer filosofisk än politisk. Det är ju så med krigsmateriel att som den kan skada och döda människor kan den bidra till att rädda människors liv. Så vad är viktigast? Försvar med allt vad det innebär i form av krigsmateriel finns ju ytterst för att värna och skydda ett land med dess invånare. Utan ett försvar gör man sig sårbar och till ett lätt byte för aggressiva krafter. På så vis blir försvaret rätt använt en positiv kraft och något som gynnar människorna. Men krigsmateriel kan också döda oskyldiga. Det inträffar om materielen hamnar hos fel krafter och används på fel sätt. Så den centrala frågan blir: Ska vi sälja något som gynnar människan när det används rätt, eller ska vi avstå från att sälja sådant som kan skada människor när det används fel? Jag kan överföra den här problematiken på en kanske mer jordnära fråga.