prot · GW0995 · 2009-04-01 00:00:00 — Till alla HBT-familjer, både föräldrar och barn, som följer denna debatt vill jag säga att är dagen då slutar att värdera en sorts kärlek eller en familj som bättre eller sämre än någon annan. Till alla samkönade par som länge väntat på att få gifta sig som maka och maka eller make och make vill jag säga att snart är det ! Börja planeringen av många härliga bröllop, men kom ihåg att det är många inom samfunden som behöver ert stöd för att de ska våga driva den utveckling som vi önskar. Tack till alla riksdagskolleger som ger mig utökad personlig frihet att kunna göra det som ni redan kan. Det betyder faktiskt en hel del. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet i enlighet med utskottsmajoriteten. I detta anförande instämde (). 57 i (fp): Det bör vara allas vår uppgift som folkvalda, som vanliga medborgare och som vigda präster och pastorer att stödja människors vilja till livslånga och trofasta förhållanden. Det tror jag att vi kan vara överens om. Jag vill lyfta fram dagens två perspektiv. För det första handlar det om att homosexuella får samma möjlighet att få sin kärlek bekräftad inom äktenskapets ram, och för det andra menar jag att den juridiska registreringen av äktenskap inte bör skötas av präster i trossamfund. Men det är en annan fråga. Jag vill förtydliga detta. Själv torde jag vara den enda folkvalda ledamoten i denna kammare som har rätt att viga med full civilrättslig verkan, och den rätten fick jag när jag prästvigdes . Härförleden vigde jag ett par i och var före vigseln hemma hos dem för vigselsamtal. Jag kände mig glad och rörd över att få vara deras vigselpräst, för de ville så mycket med sitt äktenskap. De talade väl om vägen fram till detta äktenskap, och de talade fint om vad kärlek och äktenskap betydde för dem. Vigseln blev också en gudstjänst på riktigt. Kalaset och ståhejet fick god plats vid festen efteråt. Det var allvar och glädje sida vid sida, precis som det ska vara i livet. När jag gick därifrån efter festen mindes jag med glädje det äldre par, två män, som jag alltså helt kort efter att partnerskapslagen blivit verklighet välsignade i en kyrka utanför . Jag är stolt och lycklig över det. Det här var två gamla män som hade levt tillsammans . är de båda döda, men de dog som ett par. De hade fått registrera sitt partnerskap. De hade fått del av välsignelsen som var viktig för dem. Jag känner mig än i denna dag oerhört hedrad över att jag var en av de första prästerna i att be för ett ingånget partnerskap. Den första frågan som handlar om ett könsneutralt äktenskap löser vi här i kammaren , för det finns ett färdigt lagförslag som jag kommer att rösta ja till. blir äktenskapet mellan samkönade par likställt med äktenskap för tvåkönade par, och det är jag glad över. Jag tycker att vi alla ska vara stolta och glada över det. När det gäller den andra reformen att befria trossamfunden från myndighetsutövning finns det tyvärr, herr talman, inget beredningsunderlag, inga lagförslag och inga förarbeten. Det beklagar jag, för detta med civilt äktenskap hade löst många problem. Men jag kommer att fortsätta att arbeta för denna mycket viktiga reform. Jag uppfattar det som vigd präst i som en stötesten att detta är resten som lever kvar av den som vi minns den. Det är väldigt tråkigt. Men eftersom det inte finns färdiga förslag, förarbeten och beredningsunderlag kan vi inte komma längre än så här, och det är gott nog. Avsaknaden av ett sådant förslag får ändå inte försena den lagändring som vi ska rösta om, nämligen att göra äktenskapsbegreppet könsneutralt. Det är enligt min mening inte en enda dag för . Att och andra trossamfund har vigselrätt med full civilrättslig verkan handlar och det måste förtydligas i denna kammare har jag hört efter att ha följt dagens debatt noga absolut inte om teologi. Det handlar om historia. Jag känner mig lite uppgiven när jag hör att man upprepar att kyrklig vigsel mellan man och kvinna är hundratals år gammal, och till och med, har jag hört, gammal. Kom ihåg att det inte var som kyrklig vigsel blev obligatorisk. Äldre än så är det faktiskt inte. gick det uppenbarligen bra ändå. Då hade vi ett religiöst enhetssamhälle i . är vårt land multireligiöst och mångkulturellt, vilket ställer helt andra krav och bör leda till helt andra diskussioner. infördes borgerlig vigsel som ett alternativ till den kyrkliga, och den statliga delegeringen av vigselrätt kan vi konstatera är en historisk sedvana och inget uttryck för teologi. Det är viktigt att lyfta fram det i denna kammare, där så många andra uttryck florerar. Detta är den historiska verkligheten. Inom varje kyrka och samfund pågår just nu diskussionen om en könsneutral äktenskapslagstiftning och hur man ska hantera följderna av den lag vi stiftar . Inom snart sagt varje kyrka finns också djupa motsättningar kring hur man ser på en sådan lag. Vi har följt debatten i medierna. Denna motsättning blir tydlig även här i kammaren . Jag vet att det är många jag skulle säga att jag tror att det är en majoritet av präster som skulle förorda en civil registrering. Jag är en av dem. Redan som mycket ung student stod jag upp och verkligen tog ställning för det och menade att vi från skulle avsäga oss vigselrätten för att markera att staten är stat och kyrkan är kyrka och trossamfund. Så har inte skett, men det här är så långt som vi kommer . Låt mig ändå säga att civil registrering skulle lösa upp motsättningar. I flera andra europeiska länder är det obligatoriskt med en sådan registrering. Man går till borgmästaren eller motsvarande för en ceremonilös akt där man egentligen bara skriver under papperen. Sedan går man till kyrkan för det rituella momentet, en gudstjänst där man ber över ingångna äktenskap, tar emot välsignelsen från och firar med släkt och vänner. Jag har själv motionerat om att införa civiläktenskap i , och det har jag gjort ända , då jag invaldes här i . I behandlingen av min motion konstaterar jag att civilutskottet skriver att man instämmer i regeringens bedömning att inte nu lägga fram något förslag om formerna för ingående av äktenskap. Nej, det finns ju som sagt inget beredningsunderlag, förarbeten eller lagförslag. Men låt mig understryka en sak till. Äktenskapet är viktigt, både individuellt och juridiskt. Mitt förslag om att befria trossamfunden från myndighetsutövning handlar om att vi har religionsfrihet i det här landet och att kyrkans vigslar borde vara just troshandlingar. Men mitt förslag handlar inte om att stryka ordet äktenskap som juridiskt begrepp utan om att tydliggöra att den juridiska delen bör hanteras av myndigheter, inte av vigda präster i kyrkor och samfund. I ett avseende går utskottet min motion till mötes, som jag förstår det, nämligen att man föreslår ett avskaffande av den automatiska vigselrätten för den som vigs till präst i . Det är ett litet steg, men det är ett välkommet steg. Det behöver dock följas av fler. Den automatiska vigselrätten är nämligen en återstående kvarleva av statskyrkans fornstora dagar. kommer jag att rösta ja till en könsneutral äktenskapsbalk som är lika för alla. fortsätter mitt arbete för nästa reform, att den juridiska hanteringen enligt denna könsneutrala äktenskapsbalk ska ske hos myndigheter och inte hos trossamfunden. Frågan om införande av obligatorisk civil registrering kommer tillbaka, enligt min mening ju förr dess bättre. Vad vinner man? Jo, man slipper värderingar av de olika slag av familjebildningar som finns och som alltid har funnits. Det blir neutralt när alla registreras på samma sätt. Heterosexuella och homosexuella par kan stå sida vid sida hos borgmästaren eller lagmannen, och sedan är man välkommen till sin kyrka för religiös rit. Då ställs det samma krav på alla som vill ingå äktenskap, nämligen att man går till tingsrätten eller motsvarande instans för att underteckna ett slags kontrakt om att man är beredda att leva tillsammans. hörs det röster som motsätter sig att homosexuella får samma rätt att vigas som heterosexuella. Man upprepar att äktenskapet är någonting reserverat för man och kvinna och argumenterar för denna sin ståndpunkt genom att säga att det har varit så i hundratals, ja till och med . Jag hoppas, herr talman, att jag har visat med detta att så inte är fallet genom den historiska exposén. Teologiskt kan man inte hävda detta, som jag har sagt bara historiskt. Tillåt mig att ställa en retorisk fråga. Behöver världen mer kärlek eller mindre kärlek? Om svaret är att världen behöver mer kärlek säger jag bara: Låt människor gifta sig med vem de vill! Vem kan sätta sig över andra människors kärlek till varandra? Jag vill sluta mitt anförande med att citera den text som jag har läst när jag har vigt människor, kärlekens höga visa: Kärleken är tålmodig och god. Kärleken är inte stridslysten, inte skrytsam och inte uppblåst. Den är inte utmanande, inte självisk, den brusar inte upp, den vill ingen något ont. Den finner inte glädje i orätten, men gläds med sanningen. Allt bär den, allt tror den, allt hoppas den, allt uthärdar den. Men består tro, hopp och kärlek, dessa tre, och störst av dem är kärleken. 58 (): Ni på läktaren! Ni som följer debatten på tv! Först vill jag tacka för hennes brandtal för en civilrättslig lösning och rekommendera henne och alla ledamöter i som tycker så att inte nu bara säga att man ska vänta på det här som ett nästa steg utan också rösta för den enda hållbara lösningen, nämligen en civilrättslig lösning. avgörs frågan om ska införa en ny könsneutral äktenskapslag. Jag och mitt parti, , kommer tillsammans med ett antal ledamöter från andra partier att rösta nej till detta förslag. Lagarna om samlevnad är så grundläggande för samhället att det är viktigt att de har bredast möjliga acceptans. får vi i stället en lag som splittrar samhället och utesluter. Människors djupt rotade övertygelse om äktenskapet ringaktas och lämnas utanför. Detta hade inte behövt ske, utan genom vårt förslag om en civilrättslig samlevnadsbalk kunde både de som vill bevara äktenskapet och de som vill ha en könsneutral ordning ha fått sina krav tillgodosedda. Extra bekymmersamt är det att beslutet om könsneutrala äktenskap vilar på en så vag grund och att förespråkarna inte tycks vilja ta intryck av fakta. Det känns märkligt när argument som redan utredaren tillbakavisade återfinns i majoritetens texter som om de vore giltiga. Så påstås exempelvis att principen om alla människors lika värde skulle leda till att två män eller två kvinnor måste kunna ingå äktenskap. Utredaren visade tvärtom att det inte är en mänsklig rättighet för samkönade par att ingå just äktenskap. Vidare påstås nuvarande lagstiftning vara diskriminerande. Utredaren visade tvärtom att den nuvarande lösningen med äktenskap för man-kvinna-relationer och partnerskap för samkönade relationer inte är diskriminerande. Det är någonting som utredaren har slagit fast. Varför är det då så viktigt för oss att bevara äktenskapet som en relation mellan en man och en kvinna? Så långt tillbaka i dem mänskliga historien som det finns bevarade dokument har äktenskapet varit ett erkännande av att samhället är beroende av att man och kvinna lever i en enhet för att tillsammans ta emot och vårda sig om sin avkomma. Äktenskapet är i grunden ett erkännande av den mänskliga naturen och de villkor vi har att leva efter. Faktum är att vi i alla fysiska hänseenden är självtillräckliga så att vi var och en till exempel har de organ vi behöver för att syresätta blodet och ta upp näring. Men det finns ett stort undantag där en funktion är delad i två kroppar, nämligen fortplantningen. Det finns bara ett sätt ett barn kan bli till på: genom att arvsanlagen från en man och en kvinna smälter samman. Gentemot den mannen och den kvinnan har barnet sedan rättigheter som bland annat uttrycks i : Barnet ska så långt det är möjligt ha rätt att få vetskap om sina föräldrar och bli omvårdat av dem. Det är denna förunderliga sanning som äktenskapet utgjort ett socialt och juridiskt erkännande av. I alla kulturer har äktenskapet tjänat som norm och ideal för att knyta barnet till dess mamma och pappa. Det är en stor del av vad äktenskapet har handlat om så långt tillbaka i den mänskliga erfarenheten som det finns historiska dokument. Just denna norm i fråga om äktenskapet är utredaren mycket tydligt med att vilja förändra. Detta förslag har också utskottsmajoriteten nu gjort till sitt. Äktenskapet ska inte alls syfta till att normativt i samhället tillvarata barns likaberättigande till sina naturliga föräldrar. Nej, det kallar man föraktfullt för den heterosexuella mamma, pappa, barn och den ska motarbetas. Att det i vårt land tvärtom finns behov av att stärka exempelvis det första äktenskapet som en man och en kvinna ingår borde vara uppenbart för den som vet att är det land där den näst lägsta andelen barn får växa upp med både sin mamma och sin pappa. Bara har det sämre ställt på det välfärdsområdet. Det är nästan med ett religiöst svärmeri restalliansen då menar jag , och oppositionen blandar ihop korten och lyckas inte hålla lagstiftningsprocessen fri från sina värderingar, trosuppfattningar och känslor. Vi kristdemokrater har tvärtom tydligt deklarerat att vi genom vårt förslag vill göra åtskillnad mellan stat och religion. Inför partnerskapsomröstningen sade Socialdemokraternas representant att detta inte är första steget, utan det är steget. Alla vi som sitter i kammaren vet nu att det inte var sant. Min fråga till dem som förordar könsneutrala äktenskap är: Vilken agenda har ni för nästa steg? Vi vet att från sin kongress har i uppdrag att ta fram förslag på en antalsneutral äktenskapslagstiftning. Jag vill fråga i kammaren: När beräknar ni att förslaget ska presenteras? När kommer ni att börja driva kravet på månggifte? Vi vet att partiledare har sagt att trossamfundens präster inte ska kunna neka att viga homosexuella par. Min fråga till är: När kommer ni att börja driva detta krav på inskränkt religionsfrihet, och tror ni att ni kommer att få med er den övriga oppositionen på detta förslag? Slutligen vill jag vända mig till Socialdemokraterna. Ni sade 1994 att partnerskapet var sista steget. Adoption, insemination, äktenskap inget av detta skulle följa. Vad har ni för planer i nästa steg? Jag måste säga att jag är mycket besviken på det sätt som statsminister , och har hanterat den här frågan. har ju definierat hur formen för allianssamarbetet ska fungera: Alla partier ska bidra, och alla partier ska vinna. Det var utgångspunkten för oss när vi kom överens om energiuppgörelsen, och det var så vi gjorde när vi kom överens om hur regeringen skulle hantera regionfrågan under resten av mandatperioden. Men i denna för oss kristdemokrater, och för stora delar av svenska folket, mycket viktiga fråga har den fastställda för allianssamarbetet inte gällt. Det beklagar jag. , liksom ledarsidorna i de flesta av vårt lands stora dagstidningar, stöder en civilrättslig giftermålsbalk. Också de flesta av biskopar, tillsammans med i princip samtliga samfundsledare, stöder en civilrättslig lösning som föreslagit. Som det sagts tidigare i kammaren är det en lösning som finns i flera länder, bland annat i och . Hur kan det komma sig att , inte alls velat lyssna på det? Allra sist: Jag är inte modfälld. Jag tror att verkligheten kommer att hinna ifatt och att vi inom några årtionden kommer att få se äktenskapet återinföras som ett erkännande av den unika relation en man och en kvinna utgör. Det beslut majoritet ämnar fatta tror vi bara kommer att vara en liten parentes i den stora berättelsen om oss människor. 59 (): Det har varit många, delvis rörande, personliga vittnesmål i debatten , och jag tänkte också börja med ett. Jag gifte mig i med en man efter att vi hade varit förlovade så där lagom . Jag blev alldeles rörd när läste ur lov och kände mig förflyttad ungefär . Jag minns att det regnade och var ganska kallt, ett typiskt svenskt junibröllop kan man säga. Vi fick barn. delar vi lagom rättvist på ansvaret för både dagishämtning och disk. Det kan man tycka är traditionellt, borgerligt, tråkigt, äckligt eller alldeles underbart. Och det får man göra, precis som man vill. Att ha åsikter om hur och med vem man bildar familj ska inte åligga oss politiker. Valet av livspartner måste vara en fråga för individen. Frågan handlar inte om vad som är fint, rätt eller passar sig enligt vissa värderingar eller traditioner, utan den måste handla om trygghet och rättvisa, som så många tagit upp . Det måste handla om den trygghet som familjen innebär för dem som vill leva i en familj. För mig är det självklart att politiken måste hjälpa till med lagar och regler men inte lägga värderingar i enskilda livsval. Alla människor ska vara lika inför lagen. Det genomsyrar de flesta debatter och beslut i kammaren. Det som egentligen vore konstigt skulle vara att inte tillämpa de principerna även på familjepolitiken. Därför är jag glad och stolt över att vi står här , över att majoriteten i civilutskottet varit så stor. Det hoppas jag förstås att den också blir vid voteringen . Två frågor brukar sysselsätta dem som fortfarande tvekar, varav det finns några även inom mitt parti. Den ena frågan gäller barnen och den andra kyrkan. Frågan om barnen brukar handla om det som var inne på, att äktenskapet skulle vara en förutsättning för reproduktionen, eller att reproduktionen skulle vara en förutsättning för äktenskapet. Men då utesluter man, oavsett varför, tusentals familjer enbart i . Många heterosexuella människor gifter sig utan att kunna eller vilja skaffa barn. Många barn föds utan att föräldrarna är gifta, däribland de som föds inom ramen för samkönade relationer, med eller utan ring på fingret. Det kan man tycka vad man vill om, och det har vi hört att många också gör. Det kan man ha privata åsikter om, men vår uppgift som lagstiftare måste vara att få lagen och tryggheten att omfatta så många familjer som möjligt, oavsett hur de ser ut eller hur de kommit till. Frågan om kyrkan och andra samfund är väldigt viktig, till exempel för dem som är aktiva i kyrkorna. och präster ser fram emot att börja viga homosexuella. Andra har rakt motsatt uppfattning. Om man tror på en fri kyrka och religionsfrihet är det naturligt att också låta samfunden och prästerna själva välja. Personligen har jag drivit den linjen, och jag är mycket nöjd med att lagstiftningsförslaget landar just där, det vill säga att det är neutralt i förhållande både till olika människor och, för den delen, till olika gudar. Det har som sagt varit en lång resa, och jag ska inte förlänga debatten alltför mycket. Jag vill dock säga att jag är glad över att den varit så respektfull, med enstaka undantag, både inom vårt parti vi har slitit med frågan väldigt länge och naturligtvis inom alliansen och som helhet. Det påstås ibland att det här skulle vara kontroversiellt eller något som politiskt korrekta politiker, de homosexuella själva eller gayvänliga stockholmare är särskilt intresserade av. En Sifoundersökning som gjordes i början av detta år visar emellertid att det handlar om frågor som har brett stöd hos svenska folket. I den undersökningen sade drygt sju av tio att de stödde en äktenskapslagstiftning som inkluderar alla, även de av samma sort. Det har hänt väldigt mycket med debattklimatet sedan vi började driva den här frågan, många av oss, och sedan debatten om till exempel partnerskap. Då var det mycket ilska, mycket motstånd och mycket tal om vad som var naturligt och inte, äckligt och inte och så vidare. Jag är väldigt glad över att vi har kommit bort från det och kan ta så bred ställning för rättvisa och trygga familjer. Jag hade allra helst, liksom många samkönade par förstås, velat höra de nämnda kyrkklockorna slå . Men det blir inte så . Många präster vill som sagt börja men får nöja sig med att välsigna. Andra skulle nästan hellre dö än göra det här. Då är vi tillbaka i det här med frihet och religionsfrihet. Själv skulle jag aldrig vilja vara med i en förening som inte respekterar allas lika värde oavsett livsval. Därför är jag heller inte det. Det måste naturligtvis vara mitt fria val. Däremot är jag medlem i . I den egenskapen ser jag fram emot att kyrkan, i alla fall, finner former för att möjliggöra bröllop för så många par som möjligt, för alla par som vill och som har anknytning till kyrkan. Detta tänker jag fortsätta att följa , när vi har haft kyrkoval och så vidare. får alla gifta sig med den de älskar, oavsett vem det är. Då river vi ett av de allra sista hindren för en trygg och rättvis familjelagstiftning som inte gör skillnad på folk och folk. Jag kommer att vara väldigt stolt när jag trycker på ja-knappen . (Applåder) I detta anförande instämde och (båda m). 60 (): När jag fick bevittna en partnerskapsceremoni var det först en omtumlande känsla. Men den känslan förbyttes snart i glädje när jag såg den glädje som de båda männen kände när de fick visa sin kärlek, när de fick visa att de hörde ihop i ett äktenskap. Det handlar naturligtvis i realiteten om ett äktenskap också för dem. Deras känslor, deras omsorg för varandra är inte annorlunda bara för att det handlar om två personer av samma kön. Partnerskapen, som kom , var ett stort steg . Men det är juridiskt sett en återvändsgränd, eftersom den bibehåller den grundläggande uppdelningen mellan lagar för heterosexuella och lagar för homosexuella. Därför bör breddas till att omfatta alla par, både homosexuella och heterosexuella. Trossamfunden ska liksom ha valfrihet att avgöra vilka vigslar de vill förrätta. I juridisk mening innebär äktenskapet ett lagpaket om till exempel arv, försörjningsplikt, namnskick, skatt och socialförsäkringar, det vill säga många av de frågor som dyker upp i ett parförhållande. Att neka samkönade par möjligheten till detta lagpaket skulle bara kunna försvaras om homosexuella och heterosexuella förhållanden såg helt olika ut. Men så är det inte. Kärleken är likadan oavsett könet på den person den riktar sig till. Den känslomässiga och ekonomiska sammanflätning som finns i en parrelation är likadan oavsett om partnerna råkar vara homo-, bi- eller heterosexuella. Man kan då invända att partnerskapslag ger samkönade par tillgång till så gott som alla av äktenskapets effekter. Men det argumentet är inte hållbart. Partnerskapslagen är och förblir en särlagstiftning, och särlagstiftningar utan objektiva skäl kan inte försvaras, lika lite som det vore rimligt att ha en äktenskapslag för gotlänningar och en för fastlandsbor, även om lagarna var lika till innehållet. Den enda objektiva skillnaden mellan samkönade och olikkönade par är att två personer av samma kön aldrig kan skaffa barn tillsammans på ett biologiskt vis. Men i debatten är det bara gentemot homosexuella som denna begränsning används som förevändning för att förbjuda äktenskap, aldrig gentemot ett heterosexuellt par som av olika skäl inte kan eller inte vill skaffa barn. Dessutom är det så att många homo- och bisexuella har barn. Ytterst handlar därför dagens förbud mot samkönade äktenskap inte om juridik eller föräldrafrågor, utan om samhällets syn på kärlek mellan personer av samma kön. Den som påstår att lagen inte har färgats av äldre tiders syn på homosexuell samlevnad tar på sig en omöjlig uppgift. Men äktenskapsbegreppet har förändrats över tiden. Det nuvarande systemet innebär att trossamfunden har vigselrätt, men inte vigseltvång. Det här systemet har fungerat väl, och jag tycker att det ska bibehållas. Så länge staten beviljar vigselrätt åt ett visst trossamfund bör därför samfundets företrädare kunna utöva den här rätten utifrån sin religiösa äktenskapssyn. är bestämt emot varje slags lagstiftning som skulle innebära att fristående organisationer som till exempel trossamfund kunde åläggas ett tvång att viga enskilda par. Däremot ska det enskilda paret alltid kunna gifta sig inför en civil myndighet. För att skapa likhet inför lagen är det alltså angeläget att alla par, oavsett personernas kön, tillåts ingå äktenskap.