prot · GW0995 · 2009-04-01 00:00:00 — Dagens system med en äktenskapslag för heterosexuella par och en partnerskapslag för samkönade par skapar olikheter på en rad områden. Det skapar också problem, och större delen av de här problemen skulle kunna undanröjas när blir gemensam för alla par. Med en sådan lösning försvinner också behovet av en särskild lag om registrerat partnerskap. I samband med införandet av en gemensam äktenskapsbalk bör man därför avskaffa partnerskapslagen, och det är också det utskottet föreslår. Jag tillhör dem som helst skulle se ett obligatoriskt civiläktenskap för alla oavsett kön. Men det handlar om äktenskap, inte om en civil registrering av samlevnad. Det är inte kyrkor och samfund som ska ges monopol på att definiera det viktiga begreppet äktenskap och bestämma vem som har rätt att ingå äktenskap. Min man och jag, som har gift oss borgerligt, har vi inte ett äktenskap? Och om vi inte har ett äktenskap, vad har vi då? Jag hävdar ändå att vi har ett äktenskap, utan att vi för den skull har fått det sanktionerat av kyrkan. Jag tror att vi kommer att få ett obligatoriskt civiläktenskap i likhet med vad som gäller i många andra länder. I avvaktan på det yrkar jag bifall till utskottets förslag. 61 (): har vi att ta ställning till frågan om könsneutrala äktenskap och civilutskottets betänkande Könsneutrala äktenskap och vigselfrågor. Jag vill gärna börja med att instämma i samtliga tidigare anföranden från mina partikolleger här i talarstolen under dagens debatt. De har alla på ett utomordentligt tydligt och bra sätt förklarat inställning i den här frågan. Jag skulle naturligtvis ytterligare kunna utveckla och fördjupa mig i en rad detaljer som de redan har berört. Man skulle till exempel kunna tänka sig att hänvisa till tidigare löften från flera partiföreträdare, som i samband med beslutet om partnerskapslagstiftningen tidigare underströk att detta var det sista steget, eftersom likvärdighet inför lagen nu hade uppnåtts. Jag skulle också kunna fördjupa mig i den oacceptabla och unika hantering som utskottet har valt att behandla den här frågan genom. Jag skulle kunna påpeka hur flera av partier har visat en bedövande brist på lyhördhet gentemot sina medlemmar, stora delar av befolkning och våra kyrkor, samfund och religiösa företrädare. Jag skulle kunna hänvisa till den nuvarande lagstiftningen som säkerställer att de juridiska rättigheterna är likställda mellan människor oberoende av om man lever i ett partnerskap eller i ett äktenskap. Jag skulle kunna hänvisa till en rad felaktiga citat och olyckliga uttalanden från högt uppsatta partiföreträdare för flera av partier som visar en avgrund av okunnighet om vad vi egentligen beslutar . Jag skulle också kunna välja att fördjupa mig i frågan om religionsfrihet och det faktum att stat och kyrka numera faktiskt är skilda från varandra. Det borde rimligtvis ha den självklara konsekvensen att vi inte kan styra deras eventuella ringande för olika former av samlevnadsalternativ. Jag skulle kunna lyfta fram det faktum att den nybildade alliansen i civilutskottet har visat prov på minimal lyhördhet inför många av remissinstansernas mycket kritiska synpunkter. Eller så skulle jag kunna hålla en lång utläggning om det återkommande ordet signalverkan som vi har hört vid ett flertal tillfällen i ett flertal inlägg från talarstolen . Det handlar om hur man understryker vikten av positiv signalverkan för vissa. Var finns samma signalverkan mot de religiösa företrädarna som faktiskt är en gigantisk grupp i vårt samhälle ? Var finns lyhördheten för deras önskemål, deras rättigheter, deras oro? Jag skulle också kunna hänvisa till en rad oroande uttalanden från olika partiföreträdare som understryker att det finns fog för oro hos våra religiösa samfund. Inte minst dagens debatt har varit ett utomordentligt tydligt exempel på detta. Där har varit allra tydligast med att man inte har avsikten att fortsättningsvis respektera religionsfriheten om inte alla samfund och religiösa företrädare anpassar sig efter riksdagsmajoritetens önskemål i den här frågan. Ord som vigselplikt och tills vidare nöjer vi oss går på tvärs mot vad vi vanligtvis brukar benämna religionsfrihet. Utan att vara spekulativ undrar jag om det inte bara är en tidsfråga innan , möjligtvis tillsammans med eller andra från den nybildade alliansen, kommer att resa krav på att religionsfriheten ska avskaffas eller åtminstone omdefinieras. Jag skulle kunna hävda att vi har för avsikt att lagstifta för att förändra ett semantiskt faktum. Flera talare har ju också redan erkänt att det nu inte handlar om rättigheter i deras faktiska bemärkelse. De är redan tillgodosedda. Det har vi hört gång på gång här från talarstolen. Det handlar om signalverkan och attityder. Vi kommer alltså att lagstifta om signalverkan och attityder. Jag hävdar bestämt att det vore betydligt bättre att bearbeta felaktiga attityder än att lagstifta om en förändring för att sedan få fortsätta att bearbeta attityder. Jag skulle också kunna hävda att det har gått politisk prestige i den här frågan som har hindrat en konstruktiv diskussion. Till det hittar jag stöd hos diverse bloggare, ledarskribenter och politiska kolleger. Jag har själv kunnat läsa det på bloggar hos dem som kommer att rösta för förslaget i den här kammaren. De har i olika sammanhang skrivit att de egentligen är för det kristdemokratiska förslaget, förordar civilrättslig samlevnadsbalk och egentligen tycker som vi. Men de röstar på tvärs. får vi gång på gång höra att det inte är ett riktigt bra förslag. Det är inte färdigbearbetat utan en början. Det bara bekräftar det vi tidigare hört. Förslaget är inte genomarbetat. Det kommer att behöva bearbetas igen. Vi är många som menar att en civilrättslig äktenskapslagstiftning borde vara en självklar konsekvens av att kyrka och stat nu är åtskilda. Något hållbart argument för övriga partiers förslag har knappast framförts. Man har i stället valt en linje som innebär en total avsaknad av känslighet inför den massiva kritik som har riktats mot det hoprafsade förslag som vi har att ta ställning till. Den enda, om än mycket vaga, trösten i det här sammanhanget är att jag är fullständigt övertygad om, vilket också har bekräftats här från talarstolen, att det här förslaget kommer att bli en kort parentes i svensk historia. Med en civilrättslig giftermålsbalk skulle lagstiftningen ha blivit likadan för alla vuxna par som önskar gifta sig som vi visar en tydlig respekt för religionsfriheten. För oss är det obegripligt att inte fler än sagt sig vara villiga att medverka till en så konstruktiv lösning som skulle kunna samla stora delar av svenska folket. Jag har nämnt några tänkbara utgångspunkter som jag hade kunnat stanna upp vid. Jag bara nämnde dem. Jag kommer att ägna de allra sista minuterna av mitt anförande åt en vädjan från djupet av mitt hjärta. Vi har från talarstolen fått en beskrivning från en rad talare som har hävdat att det är sex partier som står eniga mot . Ett sådant uttalande kan man bara tolka på två sätt. Antingen vägrar ni att erkänna att detta är en fråga som gräver ett dike tvärsigenom flera av partierna. Ni borde i varje fall vara så rakryggade att ni erkänner de interna diskussioner som ni har brottats , flera mer, andra något mindre. Men påstå inte att ni står enade i den här frågan! Eller också erkänner ni att det finns en avgrund av synpunkter inom era respektive partier. Men ni väljer att bortse från det. Det politiskt korrekta är viktigare än att lyssna till det som är medlemmarnas önskemål. Det är förödande, och det skapar en avgrund i tilltron till det politiska etablissemanget och till oss som företräder våra väljare. Jag skulle vilja vädja till samtliga riksdagskolleger . Ni är inte överens. Det är inte ni mot oss. Det är en djup splittring i flera av partierna. Var ärliga när ni voterar! Följ det som era väljare förväntar sig av er och våga ha civilkurage. 62 () replik: när man har debatter och är upprörd, vilket är, kan man konstatera att man tar i och att det blir mycket övertoner och många superlativer. En gigantisk grupp som är emot, talar om. Var är den där gigantiska gruppen som är emot lagförslaget? Vem är det som skulle förlora på förslaget, och på vilket sätt är det här ett hoprafsat förslag? Det skulle jag vilja veta. Såvitt jag vet har detta följt en ganska traditionell svensk ordning för hur lagförslag kommer till. Nummer ett: Man får ett uttalande från , eller så tar regeringen ett initiativ. I det här fallet var det som ville ha en utredning. Nummer två: Utredningen lägger fram sitt betänkande. Det går ut på remiss. Det ligger eller månader, kanske , på departementet. Sedan kommer det en proposition. Skillnaden med det här var att man inte lyckades få fram någon proposition. Därför lät man det gå till för att behandlas. Det kallar inte jag för hoprafsat, fru talman. Det kallar jag för en ganska traditionell ordning. Det är så man brukar hantera de flesta lagförslag som vi hanterar i vår riksdag. Jag är också intresserad av att veta vem det är som skulle förlora på detta förslag. På vilket sätt urgröper det äktenskapet mellan man och kvinna att även samkönade par får del av detta? Jag har så svårt att förstå det. Förklara det intellektuellt för mig , ! Jag har inte fått någon förklaring till varför äktenskapet skulle bli sämre för en man och en kvinna som är gifta med varandra för att två män eller två kvinnor får gifta sig med varandra. 63 () replik: tror att jag är upprörd. Det är jag inte. Det är länge sedan jag var upprörd. Däremot känner jag ett stort engagemang i frågan. Det kommer jag att fortsätta att göra, och jag är glad för att jag kan behålla engagemanget inte bara i den här frågan utan i mitt politiska uppdrag som helhet. Det tror jag är en tillgång. undrar över den gigantiska grupp som jag beskrev. Jag vet inte hur har läst svaren från remissinstanserna. Jag upplevde inte att majoriteten av remissinstanserna direkt gjorde vågen. Kände inte när han läste svaren att det kanske fanns en och annan synpunkt som man borde ha tagit hänsyn till? Det var ingen liten grupp. Det var tunga remissinstanser. Vilka är förlorarna? Jag kan än en gång hänvisa till de remissinstanser som har haft starka synpunkter på det nuvarande förslaget. Jag skulle vilja ställa en fråga till i stället. Varför kan inte ni stödja vårt förslag? Vad är det för fel på det förslag som vi har och som dessutom redan praktiseras, finns och är beslutat om i väldigt många länder över hela världen där man, precis som i , har skilt kyrkan från staten? Varför, , vill inte ni ta konsekvenserna av det beslut som vi har fattat här i ? 64 () replik: Ursäkta mig, men förstod jag inte vad menar med att vi inte vill ta ansvar för det beslut vi fattar. Vi tar visst ansvar för det beslut vi fattar. Min fråga var vilka som skulle förlora på det här. Enligt tolkning är det tydligen remissinstanserna som förlorar på det. Jag är hemskt ledsen, men jag kan inte förstå vad hon menar med remissinstanserna. Jag tror att jag har läst alla remissvar på utredningen. Jag måste säga att några saker är tydliga. De man kunde förvänta sig har svarat ungefär på det sätt som jag hade föreställt mig att man skulle svara på. Sedan fanns det några, typ domstolar och några myndigheter, som på detaljnivå hade synpunkter på förslagen. Det är som det brukar vara. Jag var inte särskilt förvånad. Jag tyckte inte att det var någonting nytt under solen som framkom. Jag vet inte om man ska värdera vissa remissinstanser högre än andra. Det gäller ju alltid att göra en sammanvägning i slutändan. Det handlar också om vad det är vi har gått till val på. säger också att vi inte är så eniga och att partierna har olika uppfattning. Om jag ska avslöja vad som händer i den socialdemokratiska riksdagsgruppen kan jag berätta att frågan har varit uppe , och vi har inte haft någon som har haft några invändningar i något sammanhang när vi har diskuterat denna fråga. För vår del kan jag i alla fall säga att vi från Socialdemokraterna är totalt eniga. Hur andra har det kan jag inte svara för, men vi är i alla fall eniga. Jag tycker fortfarande att det är väldigt konstigt att jag inte kan få svar på min fråga efter alla dessa år som man har diskuterat detta: Vem förlorar på att två personer av samma kön får gifta sig? Förlorar mannen och kvinnan som är gifta med varandra? Det svaret får jag aldrig. Men det kanske är remissinstanserna som är det rätta svaret; jag vet inte. 65 () replik: Då ska jag förklara för vilken fråga och vilket beslut jag menade att man inte har tagit hänsyn till. Det handlar om beslutet att skilja kyrkan från staten. Om man har valt att statskyrkan inte ska vara statskyrka längre utan att kyrka och stat ska vara skilda åt tycker jag att det är en självklar konsekvens att man inte heller har en automatisk överföring av vigselrätten till vår statskyrka. Vi ska skilja på det. Staten är stat och kyrkan är kyrka. Sedan får man utforma sina ceremonier på det sätt man vill. Jag kan gärna sätta mig ned och rita och förklara ännu tydligare om inte riktigt förstår vad jag menar. Men jag hinner inte mer på de jag har . Det är väl trevligt att den socialdemokratiska riksdagsgruppen är enig i frågan. Det är väl härligt om ni kan vara det. Ni har kanske inte av era medlemmar med er i alla fall. Jag träffar åtminstone medlemmar som är förundrade nere på den småländska landsbygden. De har röstat på er, och de undrar vad det är ni håller på med. Det brukar vi inom vårt parti kalla för att tappa kontakten med dem man företräder. Men det är väl härligt att ni i riksdagsgruppen är överens. 66 (): debatterade man i denna kammare kyrkans skiljande från staten. Av många anledningar hade tiden kommit i kapp den svenska ordningen att regering och riksdag skulle ha ett avgörande inflytande i religiösa och kristna värderingsfrågor. I förorden till denna lag nämner man bland annat just att äktenskapsfrågor bör hanteras inom de religiösa samfunden och inte beslutas om i . En av de främsta ståndspunkterna för denna förändring är naturligtvis att är ett mycket mer sekulariserat och mångkulturellt land än . Därför är det omöjligt att ha en homogen statsreligion. Denna ordning finns också i många andra länder, där det är en självklarhet att skilja statliga förordningar, lagar och regler från religiösa ordningar och ceremonier. förde statsrådet , socialdemokrat, fram tanken på en borgerlig registreringsplikt som staten skulle ansvara för. Här skulle staten även ha ett ansvar för kontrollen av att inga äktenskapshinder föreligger, men i övrigt skulle det ligga på de enskilda parterna och kyrkorna om man ville ha något slags bröllopsceremoni. Är allt detta glömt ? Är vi tillbaka på ruta ett och ska återinföra en statskyrka igen? Detta är relevanta frågor när man har läst igenom de motioner som ligger till grund för denna debatt om könsneutrala äktenskap. Bakgrunden till förslaget känner vi till och kan sympatisera med på olika sätt, nämligen att alla människor ska kunna manifestera sin kärlek till varandra och kunna få samhällets bekräftelse och skydd för detta. Denna önskan har jag i all ödmjukhet mycket stor förståelse för. Därför vill jag säga att jag är mycket glad för att den här frågan har debatterats med mycket stor respekt inom mitt parti , även för oss som har en annorlunda uppfattning. Jag anser att majoritetsförslaget som föreslår att ska besluta om hur ett äktenskap ska se ut och vilka regler som de religiösa samfunden får anta eller förkasta är totalt fel väg att gå. Enligt min mening ska självfallet och staten reglera och se till att par, oavsett kön, får en offentlig och legitim registrering i . Detta kan naturligtvis ske på olika sätt men kan till exempel göras i anslutning till hindersprövningen på skatteförvaltningen. Men jag vänder mig emot att staten ska reglera äktenskapsceremonin. Då går man verkligen in och styr i de religiösa frågorna. Man säger dessutom till samfunden, enligt det förslag som föreligger: Gör ni inte som vi bestämt så får ni ingen vigselrätt. I utredning framför han på flera ställen att huvudorsaken till att man vill förändra lagen om äktenskapsfrågor inte är av juridisk art. Han betonar faktiskt på flera ställen att det handlar om just äktenskapets högre symbolvärde för alla typer av vigslar och giftermål. Men han säger också, helt riktigt enligt min mening: Ett system med enbart borgerlig vigsel ger i och för sig på ett klarare sätt uttryck för äktenskapet som ett rent civilrättsligt förhållande. Kan det sägas klarare än så? Utredaren anser att den klaraste och renaste modellen som håller för alla påfrestningar framåt är att man renodlar den statliga delen från den kyrkliga ceremonin. Det är ett system som tar hänsyn till alla religioner och samfund. Det är ett system där riksdag och regering beslutar om det som staten har att hantera och därefter släpper alla synpunkter på de religiösa inramningarna och ceremonierna. Varför vill då inte föreslå detta? Vi hörde till exempel att ledamoten har varit med och skrivit uppdragsbeskrivningen. Svaret är ganska enkelt: tror inte att den allmänna opinionen vill ha ett sådant system. Han tror också att det skulle bli praktiska problem och dyrt för staten. Det är vad han säger i sin utredning. Men ändå är det precis så här det fungerar med dopgudstjänsten , fast det har vi inte haft någon riksdagsdebatt om. Barnet registreras hos och får sitt namn efter föräldrarnas förslag. De föräldrar som efter övertygelse vill ge sitt barn en dopgudstjänst gör detta hos eller något annat samfund eller religion. Besvärligare än så behöver det inte vara. Dessutom är det intressant att läsa om vad det förslag som föreligger här tänker erbjuda de människor som har partnerskap . Dessa människor ska få en frivillig rätt att omvandla sina förhållanden till äktenskap med en registrering på . går det tydligen riktigt bra med en sådan modell! En konsekvens av att man nu inför den nya lagen om könsneutrala äktenskap blir att de homosexuella par som vill gifta sig i många fall får vänta åtminstone till . Det blir inte , som någon sade förut, och det blir inte utan faktiskt först . Majoriteten föreslår att de lagvigda domarna ska fråntas sin vigselrätt. Därför kommer det att vara helt avgörande hur många par kommunerna klarar av att viga. En av vigselförrättarna, hörde vi förut, är vänsterpartisten . Det finns många andra i kommunerna. Sedan måste vi också vänta in resultatet av hur på kyrkomötet kommer att besluta i denna fråga . Många antar att den frågan redan är given. Kommer man, som nio biskopar vill, att avstå från sin vigselrätt eller kommer man att säga ja, som fyra andra biskopar vill? Detta kommer självklart att påverka denna lags genomförande och hur det kommer att fungera i praktiken. Nej då är det bättre att gå med på vårt förslag att ha en gemensam offentlig registrering, med eller utan ceremoni, och att staten fråntar kyrkor och samfund myndighetsutövande juridiskt bindande vigslar. Då kunde alla samfund och religioner ha sin ceremoniella utformning utan några synpunkter från riksdag. Då får man, i likhet med många andra länder, ett system som är uthålligt och håller en rågräns mellan stat och religion, allt efter FN:s mål och stadgar. Jag vill därför yrka bifall till vår motion i oppositionsgruppen i , nämligen 2008/09:C7. 67 (): Det har sagts så mycket klokt här, så jag ska försöka att inte upprepa alltför mycket. Men jag har några reflexioner, mer eller mindre sammanhängande kanske. Någon har talat här om människovärdet. Ordet människovärde har använts i ett par sammanhang. Jag tycker att det ändå måste få slås fast att människovärdet inte har att göra med sexualitet, vare sig den är heterosexuell eller homosexuell. Människovärdet har inte ens att göra med hat eller kärlek. Människovärdet sitter på varje människas panna, och det här är något som vi måste hålla styvt på: att inte börja kategorisera människovärdet utifrån olika ståndpunkter i frågor, vilka de än är. Det kan heller inte vara väldigt egendomligt för kammarens ledamöter att det finns ett parti bland sju som håller fast vid en kulturell ordning som har gällt inte bara i vårt land, utan i olika kulturer världen över och århundraden vi kan resonera om hur många. Det kan inte vara häpnadsväckande om ett av sju partier fortsätter att tro att de här hävdvunna erfarenheterna inte med en gång ska kastas i väg. Sedan förstår jag ju att om man har sex partier det är inte vardagsmat i den här kammaren så är man stolt över det. Någon sade att det kommer att bli grönt på voteringstavlorna. Jag kan erinra mig en period när jag satt ensam här och hade ett ljus för egen del. Men jag trodde att jag hade rätt, och någon enstaka gång har det visat sig att efteråt fick jag rätt. Om någon är mycket intresserad av vad det handlade om kan jag berätta det efteråt här utanför kammaren. Att det är sex partier är alltså i sig ingen garanti för att man har rätt. Jag förstår att många tycker att då är det klart. Men det är inte absolut säkert om man ser detta i ett historiskt perspektiv med den hållning som har gällt i, som jag säger, kultur efter kultur, århundrade efter århundrade. ser jag, fru talman, att inte är här. Hon gjorde gällande att detta inte hade något med teologi att göra. Då kan jag påstå med bestämdhet att hon inte är alldeles oemotsagd när hon påstår något sådant därmed inte sagt att vi ska börja teologisera från den här talarstolen. För mig är det alltså så, och jag hoppas att man kan få respekt för den hållningen, att det här egentligen inte handlar om ordalydelser i paragrafer, utan det handlar om tilltro till familjens roll, den lilla naturliga gemenskapens roll för samhällsbygget. Och faktiskt också, även om ni nu vill förneka att jag har den ståndpunkten, så hyser jag den i alla fall: Det handlar om barnens situation i samhället. Jag har varit med så länge i politiken, som ni vet och som syns, så jag kommer väldigt väl ihåg 60-talet. Då skulle äktenskapet bort. Här finns företrädare för partier, inte ett utan flera, som kämpade tappert för att äktenskapet var något alldeles förlegat. Bort ur vårt samhälle! Familjen var en förkvävande det är ett direkt citat institution. Så lät det . låter det annorlunda när vi talar om äktenskapet. Jag tycker inte heller att det ska förvåna någon att man definitionsmässigt säger att äktenskap är samlevnad mellan kvinna och man. Äktenskap är inte per definition partnerskap, partnerskap är inte per definition äktenskap och samboförhållande är någonting annat än partnerskap. Därmed har man inte sysslat med någonting som ska kallas diskriminering. Det är just ordet diskriminering, tror jag, som skickligt har använts och fått många att tänka: Nej, diskriminering vill jag absolut inte vara med om. Vem vill det? Och så har man ställt upp på det lagförslag som har tagits fram. Det har varit användbart i opinionsbildandet att tala om att det här är diskriminering. Men om, och detta är alltså för mig helt obegripligt, man nu ska använda ordet diskriminering borde det vara en självklarhet att ställa upp på det förslag som har lagt fram. beslutar jag höll på att säga med berått mod att myndighetsutövare, och det har sagts här tidigare, ska ha rätt att kategorisera par, vägra att vara myndighetsutövare. Är inte det diskriminering? Det är för mig mycket mer diskriminerande än att stå fast vid den definition som har gällt, jag höll på att säga och otid. Sedan kan inte jag tro att moderater, centerpartister, folkpartister och socialdemokrater föreställer sig att det framöver kommer att vara acceptabelt att myndighetsutövare säger: Nej, jag viger inte er. Det har också antytts att det är en övergång, så diskrimineringen skulle, om man vill vara lite sarkastisk, vara acceptabel , hur lång den än blir. Det vet vi inte. Det kan inte vara så, fru talman, att man har kalkylerat med detta rent taktiskt, att vi tar det här steget. Det är ju så det sker: ett steg, sedan två steg. Jag tycker inte att alliansregeringen har skött det här bra.