prot · GX093 · 2009-09-16 00:00:00 — Det är en viktig del som också finns med i kommissionens utkast och meddelande. Vi är inte gisslan. Tvärtom är ambitionen högt ställd att åstadkomma ett program som bättre balanserar upp det tidigare Haagprogrammet som ju tillkom i en annan tid, med en annan regering. är tid att utvärdera de insatserna och åstadkomma en bättre balans till förmån för den enskildes rättigheter. 15 () replik: Då är min fråga väldigt naturlig. Varför svarade inte riktigt på de frågor som tidigare talare ställde, nämligen utvärderingsfrågan, nämligen effektivitets-, proportionalitets- och behovsfrågan? Jag tycker att de frågorna är värda ett tydligare svar än det gav. Sedan vill jag också lyfta fram frågan om gisslan eller inte. Jag tror uppriktigt sagt att statsrådet har en väldigt god intention när hon tar upp de här frågorna. Problemet ligger i att vi är ett av 27 länder i EU med, precis som också tog upp, helt olika rättstraditioner. På en del områden är det till och med väldigt svårt, och man tar till kostnadsskäl för att slippa rättssäkerhetsåtgärder, till exempel när det gäller översättning och tolkning. Min fråga är just hur man ska hantera den kommande perioden. Kommer med det här programmet att innebära att det inte ligger något utvärderingsönskemål här heller? Är det skälet till att man inte lyfte upp den frågan? Som avslutning vill jag också yrka bifall till reservation 3, vilket jag tidigare glömde. 16 () replik: Jag vill gärna klargöra principerna för proportionalitet, ändamål och behov. Detta är ju någonting som i större utsträckning än tidigare betonas. Det ska ligga till grund för de initiativ som förs fram på det här området. Det är definitivt ett svenskt intresse att alla åtgärder ska präglas av ett gott skydd för personuppgifter och ett gott skydd för den enskildes integritet. Här har en mycket viktig roll att spela. Jag skulle vara något mer positiv vad gäller möjligheten att få gehör för detta bland de andra medlemsländerna. Det är inte bara som har haft debatt och diskussion om detta. Det förekommer också i många andra medlemsländer. Det finns ett momentum, det finns en förutsättning för det här. Jag tycker att diskussionerna inför den här debatten har varit mer på temat att misstänkliggöra, att skapa en misstro mot det här arbetet. Jag tror att det finns en god möjlighet att faktiskt komma framåt i den riktning som jag ändå tycker mig finna konsensus för i justitieutskott. Då kan det här programmet bli någonting som svarar upp mot och väl balanserar det tidigare Haagprogrammet. 17 (): När man lyssnar på den här debatten och på en del av de tidigare talarna skulle man kunna tro att vi debatterar Stockholmsprogrammet, att det är dags att säga ja eller nej till ett Stockholmsprogram. Men så är ju inte alls fallet. Det vi debatterar här är Europeiska kommissionens meddelande med titeln med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst. Detta meddelande är ett underlag för att ta fram ett nytt femårigt arbetsprogram för de rättsliga och inrikes frågorna inom EU. Det är ett nytt program som ska ersätta det gamla Haagprogrammet som upphör vid det här årets utgång. Detta nya program ska diskuteras och förhandlas fram under det svenska ordförandeskapet och förhoppningsvis antas . Redan nu kallas det Stockholmsprogrammet. Det är ganska naturligt. Det brukar bli staden där man befinner sig som ger namn åt nya program, liksom Haagprogrammet och före det Tammerforsprogrammet. Men finns det inget Stockholmsprogram att debattera eller ta ställning till. Jag hoppas att det kan vara till hjälp för dem som lyssnar på debatten att förstå vad vi faktiskt pratar om. Annars riskerar det här att bli obegripligt. Det kanske inte heller är så konstigt eftersom det inte verkar som om ens alla partier har förstått vad frågan handlar om. Jag har plockat fram reservationerna, eller de avvikande meningarna som det heter, i de yttranden som andra utskott har lämnat in till justitieutskottet inför denna behandling av kommissionens meddelande. I skriver och att de avvisar Stockholmsprogrammet. I civilutskottet och socialförsäkringsutskottet skriver samma sak. De avvisar Stockholmsprogrammet. Hur kan man avvisa något som inte finns än? De ombeds att yttra sig om kommissionens meddelande, och de svarar att de avvisar Stockholmsprogrammet som ska antas framåt jul. Det kanske är så att och säger nej oavsett hur det kommande Stockholmsprogrammet kommer att se ut. Det vore en alldeles sensationell sorts politik att redan på förhand faktiskt säga klart och tydligt: Vi kommer att säga nej, oavsett om det förslag som läggs fram är bra eller dåligt. Det är tydligt. Då vet vi vad ni menar. Eller vi kan tolka det som att och inte tycker att EU ska ha något femårigt arbetsprogram att jobba utifrån. Det skulle betyda att varje halvår ska ordförandeskapet driva de frågor som är intressanta. Det skulle med all sannolikhet bli de frågor som är aktuella i just det landet vid just det tillfället. Det skulle vara bra att få ett klargörande från och vad ni egentligen menar. Jag tror att de allra flesta jag vet att det gäller också Socialdemokraterna, även om nu har försvunnit från salen förstår att det är bättre att ha en gemensam målsättning av hur man vill att samarbete ska utvecklas i stället för att springa på den ena bollen och sedan på den andra bollen och egentligen inte veta om man springer åt rätt håll. Det blir lätt, som var inne på, än slank han hit, än slank han dit och än slank han ned i diket. De flesta av oss kan säkert vara överens om att det behövs ett program för hur samarbetet inom EU ska utvecklas på området. Nästa fråga är, så klart, den viktiga frågan hur det ska utvecklas. Det program som gäller, Haagprogrammet, förhandlades fram i efterdyningarna av det fruktansvärda terrordådet i , som dödade nästan 200 personer och skadade över 2 000. När man läser Haagprogrammet ser man tydligt kopplingarna. Det är behovet av terrorbekämpning som ligger till grund för Haagprogrammet. Haagprogrammet förhandlades fram . Då var den tidigare talaren här justitieminister, alltså . När vi nu kan läsa kommissionens meddelande inför det nya programmet, Stockholmsprogrammet, ser vi tydligt att det faktiskt är andra tider. har delvis återhämtat sig och kommit över nine eleven-, Madrid- och Londondåden. Det finns en helt annan balans mellan terror- och brottsbekämpning å ena sidan och skyddet av personlig integritet och rättssäkerhet å andra sidan. Jag vill påstå att detta inte ens är något tyckande utan fakta. Ingen som har läst både Haagprogrammet och kommissionens meddelande kan påstå att de går i fel riktning. Kommissionens meddelande inför Stockholmsprogrammet går i riktningen till förmån för den enskildes rättigheter. Sedan är nästa fråga om det går tillräckligt långt. Där kan vi säkert ha olika åsikter. Mitt och svar är nej. Vi tycker inte att kommissionens meddelande går tillräckligt långt. Vi vill ha ännu större tyngd på rättssäkerhetsfrågorna och integritetsfrågorna. Med tanke på hur Haagprogrammet har varit inriktat på terrorbekämpning och andra repressiva åtgärder är det nu verkligen viktigt att åtgärderna utvärderas, för att se om de har varit effektiva och vad de har inneburit för enskilda medborgares integritet. Om en sådan utvärdering visar att en åtgärd inte har varit effektiv eller att den har inneburit ett oproportionellt stort intrång i integriteten i förhållande till behovet och effektiviteten måste åtgärder vidtas. Man kan vidta åtgärder för att höja effektiviteten. Man kan vidta åtgärder för att minska intrånget i den personliga integriteten. Eller man kan helt enkelt ta bort lagarna, ta bort åtgärderna. Om de inte har varit bra, om de inte har varit effektiva, om inte behovet fanns eller om det var ett för stort intrång i integriteten: ta bort dem. Vi måste ibland kunna backa om det har blivit fel. Detta är också en fråga som den europeiska datatillsynsmannen tog upp i sitt yttrande över kommissionens meddelande. En annan fråga som datatillsynsmannen tar upp och kritiserar är kommmissionens förslag på ett system för elektronisk registrering av inresor till och utresor från EU-medlemsstaternas territorium. När man läser kommissionens korta text om detta kan man få uppfattningen att det ska handla om ett heltäckande system där alla resor in och ut ur EU ska registreras. Det skulle till exempel innebära att en värmlänning som åker till jobbet i skulle registrera sin resa. Redan på det här planet kan jag säga att vi från sida säger nej till ett sådant register. En förklaring till vad kommissionen menar som har framförts är att det inte skulle handla om EU-medborgares resor in och ut ur EU utan det skulle vara icke-EU-medborgares resor som ska registreras. Det skulle kunna jämföras med när vi åker till eller där vi fyller i formulär om vilka vi är och var vi ska bo och så vidare när vi kommer in i landet eller på flygplanet dit. Men fortfarande skulle en sådan registrering innebära att norrmän som ska till skulle behöva registrera sin resa. Rent praktiskt vet vi att det inte skulle fungera speciellt bra eftersom det är lätt att ta sig över gränsen. är med i Schengen, så det kan bli något annat förslag som läggs fram. Eftersom vi inte riktigt vet hur registreringen av resor ska se ut och vad som är tänkt har vi från utskottets sida valt att skriva i kapitlet om utskottets granskning att det är viktigt att särskilt beakta professionaliteten och behovsaspekten av ett sådant system för registrering av resor. En viktig kritik som också har framkommit med anledning av kommissionens meddelande gäller viljan att samordna och ge tillgång till olika register. Vi i anser att sådana planer måste vägas mycket noga mot integritetsintrånget, rättssäkerheten och risken för missbruk. Man ska vara medveten om att det finns risker för att uppbyggda register kommer att missbrukas. ska man inte göra det lätt för sig så att man bara väljer att säga ja eller nej. Frågan är inte så enkel. Med tanke på dem som bara säger nej det har vi hört tidigare skulle jag vilja ta det som exempel. Om danska polisen behöver tillgång till det kunna lagföra brott och förseelser som sker med svenska bilar i de är ganska många ska danska polisen ha tillgång till det ? Man kan säga att de har det eftersom vårt bilregister är ett offentligt register som de kan nå på Internet. Egentligen kan man säga att danska polisen redan har tillgång. Om det finns behov av tillgång till varandras bilregister inom EU, är det ett stort integritetsproblem om vi skulle dela med oss av sådana register? Det finns olika grader. Jag kan inte säga att just bilregistret skulle vara ett större problem. Om det finns behov kan det vara effektivt att ge direkt tillgång till varandras bilregister. Det är ett slags register. Ett annat slags register är polisens register över dna-profiler efter att ha topsat misstänkta som sedan döms för brott. Där finns en helt annan integritetsaspekt och en uppenbar anledning att säga nej till att alla EU-länder ska ha direkt tillgång till varandras dna-register. Det skulle säkert vara effektivt och behovet finns, men det skulle innebära för stor integritetskränkning. Därför säger vi nej. Däremot kan vi vara överens om att , svensk polis, ibland behöver få tillgång till dna-profiler som finns i andra länder. När svensk polis utreder ett mord eller en våldtäkt, och det finns en tydlig dna-profil från den misstänkte gärningsmannen, skulle det vara utmärkt om svensk polis skulle få hjälp av till exempel tysk polis som har tagit personen när denne har begått ett brott i . Så kan det mycket grova brottet lösas. Frågan är då hur svensk polis ska få tillgång till det tyska dna-registret och hur andra EU-länder ska få tillgång till det i samma syfte. Man gör det alldeles för lätt för sig genom att bara säga nej. Det finns ibland uppenbara behov, men måste man se till att systemet som byggs upp skyddar integriteten som det kan vara tillräckligt effektivt för att lösa de mycket grova brotten. Det gäller att hitta balansen, och för att göra det måste en ordentlig proportionalitetsbedömning göras. Det finns också med i kommissionens meddelande. Med detta vill jag säga att det inte är så enkelt som att bara säga ja eller nej till att samordna eller ge tillgång till register inom EU. Det måste bedömas mycket djupare än så. Avgörande i slutändan är proportionalitetsbedömningen. Överväger behovet och effektiviteten i integritetsintrånget eller inte? Att ta ansvar i politiken är inte bara att kasta ur sig enkla populistiska slagord. Till slut, herr talman: då , alliansen eller att få igenom allt vi vill i det här Stockholmsprogrammet bara för att vi är ordförande? Det skulle nog vara ganska naivt att tro det. Vi talar om ett samarbete mellan 27 länder där det råder veto. Det är fortfarande veto som gäller inom tredje pelaren, de rättsliga frågorna, åtminstone tills Lissabonfördraget är antaget. Vi som ordförandeland måste givetvis också kunna kompromissa i de här förhandlingarna. Det kommer säkert inte att bli exakt som vi vill, men därför kan man inte ha inställningen att blir det inte som vi vill säger vi nej. Hur ska ett sådant internationellt samarbete fungera om alla som ingår i samarbetet har inställningen att blir det inte som vi vill säger vi nej? Att på förhand då underkänna hela det här arbetet är en oansvarig hantering. Vi tar ansvar. Vi kommer fortsättningsvis att arbeta för ett förstärkt integritetsskydd och en förbättrad rättssäkerhet, och det kommer vi att göra tillsammans med våra kolleger inom EU. För del kommer senare att tala om migrationsdelen av kommissionens meddelande, och därför har jag inte tagit upp någonting av det i mitt anförande. Jag vill yrka bifall till förslaget i utlåtandet och avslag på reservationerna. 18 () replik: Egentligen vet jag inte vad jag tar replik på, för enligt föregående talare finns det inget Stockholmsprogram. Det finns ingenting att ta ställning till, så vi debatterar någonting som inte finns. Det här är det tillfälle då vi här i har en möjlighet att påverka. Om tycker att det viktigaste är att anmärka på att vi avvisar Stockholmsprogrammet, att vi inte skrev att vi avvisar kommissionens förslag till Stockholmsprogrammet, gör man det väldigt lätt för sig. När det gäller de konkreta förslagen som berörde i talarstolen in- och utreseregister och sammankoppling mellan olika register är en del av de konkreta förslag som finns säger att man kommer att säga nej. Det var faktiskt väldigt positivt, men intressant. Det är ju det vi ska förhålla oss till: Hur är vi beredda att se på det här förslaget? Är det tillräckligt bra? Går det tillräckligt i rätt riktning? Hur ser de konkreta förslag ut som finns i kommissionens förslag? I det fallet säger vi: Nej, det här är inte tillräckligt. Jag håller med om att det finns förändringar i det här jämfört med Haagprogrammet, men det går inte tillräckligt i rätt riktning. Om är orolig för att inte vill göra någonting eller inte säger någonting sådant här skulle jag då kunna ge alternativa Stockholmsprogram, där vi har punktat vad vi tycker är viktigt och där vi också vänder oss till medborgarna och säger: Vad tycker ni är viktigt att vi ska ha med? Vi är beredda att jobba konstruktivt, men vi är inte beredda att ta det här. 19 () replik: Möjligtvis ändrar sig just nu och tycker att det kanske finns en chans att Stockholmsprogrammet kan bli bra och att de då skulle kunna säga ja. Det vore väldigt trevligt om det var så mycket mer konstruktivt än att från första början säga att avvisar Stockholmsprogrammet. Det är det som är problemet. Om man lyssnar på debatten vi kan ju gå ut på Internet och läsa en massa bloggar och synpunkter tror folk där ute att det finns ett Stockholmsprogram, att det ser ut som kommissionens meddelande och att den har tagit ställning för att det ska se ut precis så här. Det är inte ens färdigförhandlat mellan EU:s 27 medlemsstater. Det är väldigt viktigt att vi är noggranna med vad vi säger, för människor lyssnar på vad vi står och säger här i kammare. Om man då slänger ur sig enkla formuleringar som låter bra och är populistiska blir det inte en bra signal ut till medborgarna. Vi jobbar för att Stockholmsprogrammet ska bli så bra som möjligt. Vi säger inte nej till att ha ett nytt femårsprogram. Vi tycker att EU ska ha ett nytt program att arbeta efter, och det ska bli så bra som möjligt. Jag skulle vilja ha svar från och : Vill att det ska bli ett nytt femårigt arbetsprogram som EU kan jobba utifrån? Är det någon mening med att ha ett sådant program? Eller är det bättre att jobba ad hoc och sno de frågor här och där som känns intressanta just ? Hur tror att man kommer överens mellan 27 medlemsländer? Blir det så som vill? Tror och att vi kommer att få igenom exakt vad vi vill? Och om vi inte får det, ska vi då säga: Nej, vi avvisar Stockholmsprogrammet? 20 () replik: Ja, tror på att vi behöver ett gemensamt program. Vi tror på att man måste veta hur samarbetet ska vara och vilken riktning det ska ha. Men tror vi att det här förslaget är tillräckligt ens i rätt riktning? Nej, det tror vi inte. Men vi arbetar och kommer att arbeta med att förbättra samarbetet och de utgångspunkter man ska ha i samarbetet. Att vara tydlig det här är det enda tillfälle då vi i denna kammare har möjlighet att ta ställning. Sedan kommer förhandlingar att ske i slutna rum, där man kommer att kompromissa och göra en överenskommelse. Har jag jag har suttit i sett den här kammaren rösta nej till ett färdigförhandlat och gemensamt förhandlat förslag från EU även om man har sett att det finns stora brister när det gäller skyddet för den personliga integriteten? Nej, inte en enda gång har det skett. Det här är det tillfälle då vi verkligen kan sätta prägel på och lyfta fram de frågor vi tycker är viktiga. På de områdena räcker inte det här för . Men vi kommer att fortsätta att arbeta. Och skulle vi kunna se ett arbete där man får mycket förbättringar på flera områden skulle vi givetvis också vara beredda att ställa oss bakom ett sådant program. Annars skulle vi inte ens jobba med det själva. Men vi är inte beredda att säga ja till en förhandling där man har kompromissat på de väsentliga punkterna, när det gäller skyddet för den personliga integriteten, rättssäkerheten, asylrätten och det uppdrag jag har som riksdagsledamot. 21 () replik: börjar bli något mer konstruktivt, och det är glädjande att man ser att det finns möjligheter att påverka. funderar jag på inställningen att inte har någonting att säga till om utöver den här debatten, som handlar om ett granskningsyttrande av justitieutskottet på Europeiska kommissionens meddelande. Så är det ju inte alls. När de här förslagen kommer vidare tas de först upp i justitieutskottet. är ersättare där så hon får gärna komma och lyssna när kommer och drar det. Det kommer upp i . Samrådet med innebär att regeringen får eller inte får klartecken att gå vidare i en fråga, och sedan kommer det upp i . Därefter ska Stockholmsprogrammet konkretiseras i varje enskild fråga. Varje enskild fråga som kommer upp och varje rambeslut som antas kommer upp här i . Det behandlas först i justitieutskottet, och sedan tar ställning och fattar beslut. När man står och säger att detta är vår enda möjlighet att påverka vad som händer låter det som att EU har tagit över all makt. Det kanske är därför vill att vi ska lämna EU. Men så fungerar det inte. riksdag har möjligheten att säga nej till de förslag som kommer. Vi har möjlighet att säga nej till det Stockholmsprogram som förhandlas fram. Det finns en majoritet och en opposition i riksdag, precis som det fanns förra mandatperioden när och tillhörde majoriteten. Vi får massvis med möjligheter att debattera det här igen och ta ställning till de förslag som kommer. Påstå därför inte att vi i riksdag inte har någon makt att säga ja eller nej senare! 22 (): Under detta halvår leder Europeiska unionen. Det är ett väldigt viktigt uppdrag för och ett uppdrag som kan forma framtid, inte minst på det rättsliga området. Vi diskuterar ett underlag ett utlåtande, som det formellt heter till nytt flerårigt arbetsprogram på det rättsliga och inrikespolitiska området, populärt kallat Stockholmsprogrammet. program på det här området, från och , har också processats. De har utvärderats. Det har skrivits framtidsdokument och förslag med långa bruttolistor på vad som skulle kunna ingå. har kommissionen låtit detta koka ned och försökt känna av vad som är möjligt. har förslaget lagts fram, och vi ska nu för svensk del försöka driva detta i hamn och se till att det blir så bra som möjligt, med så bra balans som möjligt, och att det är till gagn för medborgarna. Det är ju det som är hela tanken med den här verksamheten. Först vill jag göra en liten tillbakablick. Det kan vara bra att se vad som har gjorts när vi nu har ett gränslöst inom ramen för Schengen. Gränserna, som fortfarande ofta är för brutala mot omvärlden, har försvunnit mellan länder. Det måste man se som något positivt. Det är en vinst. Det är ett öppnare och friare vi ser jämfört med hur det var när processen började. Man har hunnit långt i det polisiära samarbetet. Vi har en rad olika dokument som ligger till grund för att överföra bevis och se till att människors rättigheter i civilmål tas till vara allt bättre, men mycket återstår. Det är därför vi pratar om detta program. Vi har nått långt, men vi ska nå ännu längre. Att utveckla det europeiska samarbetet tar tid. Man går steg för steg, gata för gata, kvarter för kvarter i byråkratin för att nå framåt, och vi har medborgarnas bästa för ögonen. Det finns alltså ett utkast från kommissionen där vi har fått spela in. Vårt parlament, vi som sitter här, bidrar nu till att forma denna process och pekar på det vi vill ta fram som bra. var jag var för utskottets räkning nere i och framförde vad jag tror kan vara aktuellt och hur vi har sett på detta. Detta tog man med i den pågående processen. Vi kommer att fortsätta också efter denna debatt tills vi har ett Stockholmsprogram som är antaget, förhoppningsvis . Just nu har det svenska en öppen mottagning dit varje medlemsstat kan komma och berätta om vad man tycker verkar bra, vad som verkar jobbigt och vad man kanske saknar i utkastet från kommissionen. Men jag måste meddela alla önsketänkare och änglasångerskor härinne att det inte kommer att bli helt perfekt. Självklart blir det en kompromiss. Vi samarbetar med andra länder det är ju hela tanken. Att vi når längre är väldigt viktigt, men vi kommer aldrig att nå så långt som jag eller någon annan härinne skulle önska, för vi har en hög standard i , inte minst när det gäller processuella rättigheter. Men vi har stort inflytande. håller i taktpinnen och pennan. Det genomgående temat är alltså att bygga ett för medborgarna. Vad kan kännas mer självklart för en folkpartist, en liberal, än att ha detta perspektiv? Vi ser fyra centrala områden, nämligen att skydda och utveckla medborgarnas rättigheter att underlätta för medborgarna genom att utveckla EU:s rättsliga samarbete, så att det inte bara blir läpparnas bekännelse att skydda medborgarna mot inre och yttre hot och från övergrepp och missbruk när staten i gott syfte exempelvis ska bekämpa brott att främja integration i samhället och verka för ett mer solidariskt EU. Att genomföra det nya programmet handlar rätt mycket om självklarheter som att vi ska samordna arbetet bättre med andra politikområden, underlätta genomförandet av lagstiftning på nationell nivå genom olika stödåtgärder och förbättra kvaliteten på EU:s lagstiftning. Det är väl ingen som kan vara emot detta? Vi ska också bättre utvärdera effekterna av befintlig lagstiftning och se till att det finns rejält med finansiella resurser avsatta för att på ett effektivt sätt kunna genomföra det som vi också beslutar. Det är rätt självklart men viktigt att vi höjer nivån.