prot · GW09131 · 2009-06-12 00:00:00 — från , som sitter i finansutskottet, sade efter eurodebatten att det nog var dags att hissa pestflagg över . Jag tror att han har fått äta upp de orden ett antal gånger. Om vi hade haft euron i hade vi inte kunnat läsa i tidningen, i till exempel, om hur den svenska kronan räddat tiotusentals jobb. Vi hade inte heller kunnat se hur finska företag som har verksamhet i både och valt att förlägga sin verksamhet till , eftersom man tjänar på det exportmässigt. Vi hade inte heller kunnat stå här och tala om vilken betydelse vår riksbanks räntesänkningar haft för att stimulera den svenska ekonomin. Om vi inte hade haft vår egen riksbank hade vi haft behov av mycket större finanspolitiska stimulanser. Det är rätt självklart att har lättare att anpassa penningpolitiken till ett lands behov än att göra en sammanvägning av ett stort antal länders behov. Då är det också mycket svårare att få räntan perfekt för något land. Det är som att ha centralvärme i villor i EU men bara en termostat, placerad i . Risken är då att det blir alldeles för varmt i och alldeles för kallt i , medan det är ganska behagligt i . Det har vi nu sluppit. Det ska vi nog vara rätt glada för. Dessutom har den svenska gjort stora vinster . Det är pengar som vi kan använda till vår välfärd. Det hade inte heller varit möjligt om vi hade varit med i . Den här finanskrisen borde även egentligen ha visat sådana som och andra euroförespråkare att det kanske kan vara rätt bra att ha många olika verktyg i sin låda, där bland annat räntepolitiken är en väsentlig del. Men visst: Vår riksbank har också gjort mycket annat för att på olika sätt ta ansvar i finanskrisen. i sägs vara den mest öppna i världen. Det är en enorm fördel. Protokollen från direktionens möten blir offentliga i , om jag kommer ihåg rätt. Det ger självklart utrymme för offentlig debatt om räntepolitiken. I ECB, den , är samma beslut hemliga . ECB har också formellt klagat i över denna rest av demokrati i vår riksbank. Man kräver att den ska vara mer sluten. har också agerat mycket öppet under hela krisförloppet, vilket de ska ha en eloge för. har i sin utvärdering framfört välförtjänt beröm till . Men man är inte enbart jublande. Det finns också anledning till kritik. Bland annat har de underskattat både uppgången och nedgången i ekonomin och produktivitetsutvecklingen. Man kritiserar också att höjde räntan så sent som , trots att redan då och före alla tecken fanns på en konjunkturavmattning. Det här visar enligt vår uppfattning att den nuvarande utformningen av penningpolitiken är rätt problematisk. Under den nuvarande penningpolitiska regimen med rörlig växelkurs har i normalfallet huvudansvaret för stabiliseringspolitiken. Problemet blir att en penningpolitik som enbart vägleds av ett inflationsmål saknar mekanismer för att stabilisera ekonomin kring fullt resursutnyttjande. Det kan uppkomma lägen där utvecklingen i den reala ekonomin motiverar en annan penningpolitik än den som följer av strikt tillämpning av inflationsmålet. Det framgick med all önskvärd tydlighet i inledningen av finanskrisen, alltså av de beslut fattade och . Hade man haft ett komplementärt mål, till exempel om sysselsättning eller bnp-tillväxt, hade inte dessa beslut tagits. är mycket positivt till att man utvärderar penningpolitiken och att vi för den här debatten. Men vi har en annan uppfattning och menar att det är riksbanksfullmäktige som ska fatta de penningpolitiska besluten. Vi vill ha en demokratisk styrning av de besluten. Vi delar inte heller teorin om jämviktsarbetslöshet, som den här regimen bygger på. Vi menar på att det inte finns några empiriska belägg för den teorin och att det inte heller finns något naturligt förhållande innebärande att ekonomin skulle sträva efter en viss arbetslöshet. Vi menar också på att det har framkommit med önskvärd tydlighet att vår sysselsättning är betydligt lägre och arbetslösheten betydligt högre sedan vi infört den här regimen. Därför har vi valt att reservera oss. Vi vill också att det ska finnas ett komplementärt mål till inflationsmålet eller att sysselsättningen ska vara överordnad inflationsbekämpningen. Jag yrkar bifall till vår reservation. 115 (): ställer finansutskottet frågan: Har fört en bra penningpolitik? Detta sker i utskottets återkommande utvärdering av penningpolitiken , som omfattar perioden 20062008. innefattar treårsperioden en internationell finanskris som med full kraft drog in över och som krävde att snabbt vidtog åtgärder för att begränsa krisens effekter och värna stabiliteten på finansmarknaderna. Vid förra årets utvärdering avseende perioden 20052007 var utskottets grundläggande bedömning att fört en väl avvägd penningpolitik . Utskottet noterade dock att och inledningen av 2008 började inflationen stiga på ett sätt som inte fångades in i prognoser. Utvärderingen visade vidare att , i likhet med så gott som alla prognosmakare, gjort felbedömningar av tillväxt- och sysselsättningsutvecklingen. Vid förra årets debatt, , var inflationen . Det var då den högsta inflationen som hushållens och företagens förväntningar om den framtida inflationen började stiga över inflationsmålet på både ett, två och . Uppgången förklaras till stor del av den internationella prisuppgången på olja och livsmedel. steg priset på råolja från per fat till per fat . Uppgången förklaras också av stigande bostadsräntor och ett tilltagande kostnadstryck på grund av den snabbt avtagande produktiviteten i näringslivet. Analyser visar att den svaga produktivitetsutvecklingen samt den stigande internationella inflationen är de viktigaste orsakerna till det svenska inflationstrycket . pressades inflationen upp av främst kraftigt stigande priser på energi och livsmedel som tillväxten i såväl som omvärlden började dämpas bland annat på grund av den ökade turbulensen på de internationella finansmarknaderna. Enligt handlade de penningpolitiska övervägandena under de tre första kvartalen 2008 om att hantera de motstridiga krafterna ett stigande inflationstryck kontra en svagare konjunktur och en lägre tillväxt. För att förhindra att den höga inflationen skulle bita sig fast i ekonomin höjdes reporäntan ytterligare . När den globala finanskrisen drastiskt förvärrades förändrades förutsättningarna för penningpolitiken enligt . Den tidigare konflikten mellan att stabilisera den reala ekonomin och stabilisera inflationen försvann. Konjunkturnedgången fördjupades snabbt som priset på olja och råvaror föll. För att klara inflationsmålet och mildra effekterna av den finansiella krisen sänktes reporäntan i tre steg till . Av underlagsrapporten framgår att , i likhet med så gott som alla prognosmakare, missbedömt produktivitetens utveckling . Samma iakttagelse gjorde utskottet i förra årets utvärdering. Utskottet anförde då att underlagsrapporten vore ett bra forum för att presentera djupare analyser över orsakerna till varför man missbedömt produktiviteten och utvecklingen på arbetsmarknaden. Utskottet saknar dock denna typ av uppgifter i årets underlagsrapport, men vi anser fortfarande att framtida rapporter, om möjligt, bör kompletteras med lärande analyser av detta slag. Med andra ord: Det bör finnas med i nästa års underlagsrapport! Jag vill också understryka att den mycket svaga produktivitetsutvecklingen är djupt oroande. I vår reservation om den ekonomiska politiken framför vi att en produktivitetsdelegation borde tillsättas då kunskap om produktivitetsutvecklingen är så central för beslut om den långsiktiga ekonomiska politiken. När det gäller penningpolitiken under 20062008 konstaterar utskottet att både den internationella och den svenska inflationstakten stigit , bortsett , som tillväxttakten avtagit. Utskottet anser, efter genomgång av inflationsbedömningar, att ganska väl fångade den stigande inflationstrenden . Däremot är det tydligt att underskattade styrkan i inflationsuppgången. förutsåg inte den mycket kraftiga uppgången i de internationella råvarupriserna . Med facit i hand innebär detta att sannolikt borde ha höjt reproräntan snabbare under framför allt 2006 och kanske för att motverka det inflationstryck som började . Samma bedömning gjorde utskottet i förra årets utvärdering. Utskottet konstaterar, i likhet med i förra årets utvärdering, att de kraftigt stigande priserna på energi, livsmedel och råvaror var svåra att förutse. Vår genomgång visar också att ingen prognosmakare förutsåg råvaruprisuppgången och dess effekter på den svenska inflationen. Vi kan också konstatera att prognoser stod sig väl i jämförelse med övriga prognosmakares. I den första penningpolitiska rapporten skrev att osäkerheten i bedömningarna är stor och att penningpolitiken hade att hantera å ena sidan en hög inflation och ett högt kostnadstryck och å andra sidan turbulensen på de finansiella marknaderna och riskerna för en dämpad konjunktur. Men trots den stora osäkerheten fortsatte att höja reporäntan vid ytterligare tre tillfällen, som jag nämnde tidigare, till en nivå på för att motverka den stigande inflationen och inflationsförväntningarna. efter räntehöjningsbeslut förvärrades situationen på finansmarknaderna dramatiskt. I spåret av finanskrisen försvagades både den internationella och den svenska konjunkturen kraftigt som inflationstrycket avtog markant. Inflationstakten föll ned mot , och inflationstakten har fortsatt falla till minus . Enligt utskottets mening innebär detta, med facit i hand, att även räntehöjningar , särskilt höjningsbeslutet , kan ifrågasättas. Utskottet noterar också att oenigheten i direktionen var större än den normalt brukar vara. Vid räntebeslutet reserverade sig tre ledamöter, det vill säga hälften av direktionen, mot såväl beslutet att höja räntan som prognos över den kommande ränteutvecklingen. Med detta sagt konstaterar utskottet att det var mycket svårt att förutse den drastiskt förvärrade finanskrisen och den mycket snabba nedgången i inflationen och konjunkturen. Vår genomgång av prognoserna visar att ingen prognosmakare förutsåg krisen eller styrkan i nedgången. Så gott som samtliga prognosmakare, inklusive , räknade så sent som med att bruttonationalprodukt skulle stiga med . Utfallet blev en nedgång . Även om man med facit i hand kan ifrågasätta vissa delar av penningpolitiken framhåller utskottet den stora anpassningsförmåga som uppvisade i samband med att finanskrisen eskalerade, precis som sade tidigare. var mycket snabb med att anpassa penningpolitiken till den nya situationen när det stod klart att det ekonomiska och finansiella läget dramatiskt hade försämrats. Räntorna sänktes snabbt och kraftigt, och dessutom vidtog banken omfattande åtgärder för att värna den finansiella stabiliteten och säkra tillgången på likviditet i samhället. senast har man också förstärkt valutareserven. Vi är i utskottet övertygade om att agerande under finanskrisen bidragit till att mildra krisens effekter och lagt grunden för ekonomins återhämtning. Utskottet anser också att öppenhet har bekräftats under krisen. Vi har en väldigt öppen riksbank. Jag yrkar härmed bifall till finansutskottets förslag. 116 () replik: Det blev lite otydligt vad jag yrkade bifall till, så jag tänker förklara det . Jag yrkade bifall till bägge våra reservationer. Vi vill ha en annan beskrivning av finanskrisens förlopp. Vi menar på att den är mer djupgående än det som skildras i den penningpolitiska utvärderingen. Det bygger delvis på stora privatiseringar, växande inkomstklyftor och spekulationsekonomi som har enorma konsekvenser för ekonomin. Det har vi också skildrat i vår reservation. Jag yrkar bifall både till reservationerna 1 och 2. 117 (): Jag vill börja med att rikta en eloge till för en väldigt bra genomgång av det som är det samlade finansutskottets bedömning av penningpolitiska agerande som utvärderingen omfattar. Det gör att jag kan korta ned mitt anförande något, vilket i sin tur gör att en del av oss kanske hinner med tåget hem och kan fira helg på hemmaplan också det här veckoslutet. Jag ska ändå göra en del kompletteringar. Jag ska inleda med en principiell diskussion om ställning och det penningpolitiska ramverket. har riksbank haft ett lagfäst oberoende gentemot och regeringen. penningpolitiska beslut fattas enligt riksbankslagen av en oberoende direktion som inte får söka eller ta instruktioner i penningpolitiska frågor. Det är principiellt viktigt från flera utgångspunkter och jag ska något kommentera de principiella utgångspunkterna . Det viktigaste skälet till detta är att man inte ska hamna i olika typer av målkonflikter. ska ha målet att upprätthålla det fasta penningvärdet och förmågan att främja ett säkert och effektivt betalningssystem. I sin utvärdering av den svenska penningpolitiken konstaterade utvärderarna och att den svenska står sig väl i jämförelse med de bästa centralbankerna i världen och att den penningpolitiska utvecklingen har förbättrats avsevärt efter införandet av en inflationsmålspolitik som bedrivs av en självständig centralbank. är det enda av partier som mäler ut sig när det gäller synen på det penningpolitiska ramverket. I övrigt råder det en stor enighet i , och det präglar också det här betänkandet, om det penningpolitiska ramverket och målet för penningpolitiska regim. Det skapar i sig, vilket utvärderarna Giavazzi och Mishkin understryker, trovärdighet för banken och för penningpolitiken och leder till en ökad stabilitet i svensk ekonomi. Jag vågar påstå att vi med mer målkonflikter under den här finansiella krisen också hade haft svårare att bemöta de attacker på den finansiella sektorn som krisen har inneburit. har som sagt en helt annan uppfattning. I två reservationer underkänner man helt grunden för det penningpolitiska ramverket och för oberoende ställning. Helt utan grund påstår man bland annat att det inflationsmål som ligger till grund för bankens penningpolitiska beslut styrs av . Jag förstår inte var det påståendet kommer ifrån. Man säger också att man vill ha ett tudelat eller ett hierarkiskt mål för . understryker man behovet av att ska ha fokus på produktivitetsutvecklingen. Det här är en målkonflikt. Sysselsättningsutvecklingen och produktivitetsutvecklingen är två mål som står emot varandra. Att göra ansvarig, direkt eller indirekt, också för arbetsmarknadspolitiken skulle skapa målkonflikter som skulle innebära en ökad osäkerhet och minskad stabilitet i den svenska ekonomin som helhet. Den mest allvarliga invändningen gäller oberoende ställning. Det här är inte rätt tillfälle att ta en principiell debatt i den frågan, men jag vill varna för effekterna av en ökad osäkerhet om det penningpolitiska ramverket och oberoende ställning. Den utvärdering som vi nu tar ställning till avser åren 20062008. Jag vill upprepa elogen till som har gjort en mycket bra genomgång och redovisning av hur finansutskottet ser på den här perioden. Perioden har präglats av ett växande kostnadstryck och en stor osäkerhet om konjunkturen, bland annat beroende på stigande internationella råvarupriser och en snabbt fördjupad finanskris. I utskottets utvärdering konstaterar vi dock att det funnits ett direkt samband mellan bankens redovisade bedömningar av utvecklingen och direktionens räntebeslut, vilket tyder på en noggrann värdering av de motsägelsefulla tendenser som har funnits , framför allt när det gäller konjunkturutvecklingen och inflationen. I efterhand kan man konstatera att gjort några missbedömningar. Man missade till exempel den kraftiga uppgången av råvarupriserna . Med facit i hand innebär detta att möjligtvis kunde ha höjt reporäntan snabbare och delar av 2007 för att dämpa inflationstrycket. Utskottet konstaterar dock att de flesta andra prognosmakare hade lika svårt att förutse inflationsuppgången. På motsvarande sätt missbedömde man den vändning som kom på råvaru- och inflationssidan . Det faktum att denna vändning påverkades av den begynnande internationella finanskrisen förstärkte effekten. Konsekvenserna blev att vissa räntehöjningar i efterhand kan ifrågasättas som man kan konstatera att det rådde en relativt stor oenighet i direktionen , vilket är ett naturligt uttryck för det svårtolkade läget. var däremot mycket snabb med att anpassa penningpolitiken och bankens övriga verksamhet till den svåra situation som uppstod när finanskrisen slog till på allvar . Man vidtog omgående åtgärder som säkrade bankernas tillgång till likviditet. Man har sänkt reporäntan fram , vilket har inneburit en mycket omfattande stimulans av den svenska ekonomin. Banken har tillsammans med de åtgärder som vidtagits av regeringen och bidragit till att begränsa krisen och lagt grunden för en ekonomisk återhämtning. har också visat en stor öppenhet under finanskrisen, som har påpekats tidigare, vilket enligt utskottets uppfattning också medverkat till att förtroendet för banker och betalningssystem har kunnat upprätthållas. sägs det att med sina resurser och sin samlade kompetens borde vara bättre än andra prognosmakare på att förutse utvecklingen på finansmarknaden och i den reella ekonomin i samband med snabba skiften i inflation och konjunktur. har gjort en sammanställning av sina egna prognoser och jämfört dem med nio andra viktiga prognosmakare när det gäller ett antal centrala variabler, inflation, bruttonationalprodukt, sysselsättning, produktivitet med mera. Sammanställningen visar generellt att banken gjort bra bedömningar i förhållande till utfallet och i förhållande till övriga prognoser. Utskottet har tittat närmare på inflationsprognoserna och konstaterar att tillhör de prognosmakare som haft högst träffsäkerhet i inflationsprognoserna , och särskilt . Det är viktigt att man upprätthåller denna höga kvalitet i sitt prognosarbete eftersom kommunikationen av underlaget till de penningpolitiska besluten är central också för trovärdigheten. Den offentliga statistiken visar att bankernas kreditgivning till icke-finansiella företag varit relativt stabil under finanskrisen trots farhågor om motsatsen. Enligt vissa indikationer har mindre och medelstora företag dock fått känna av en viss kreditåtstramning under finanskrisens förlopp. Utskottet konstaterar att det saknas en samlad officiell statistik över bankernas utlåning uppdelad på till exempel företagsstorlekar och kommer att undersöka möjligheterna att utvidga dagens statistik till att omfatta även den här typen av uppgifter. Sammantaget ger finansutskottet ett gott betyg för penningpolitiken , för hanteringen av finanskrisen och för hanteringen av finanskrisen . Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. 118 () replik: När vi anslöt oss till EU anslöt vi oss också till den penningpolitiska regimen och steg ett och steg två i EMU. Vi har steg tre kvar. Vi har inget juridiskt bindande undantag från det steget, men vi är fortfarande inte där. vill gärna se att formellt ansöker om ett juridiskt bindande undantag, men det har till exempel röstat emot varenda gång. Man respekterar inte demokratiskt fattade beslut. Vi har redan dubbelkommando i svensk ekonomisk politik i och med att vi har ett ensidigt inflationsmål. I förarbetena till riksbankslagen står det till och med att ska motarbeta högre sysselsättning om den står i strid med inflationsmålet. Det har också hänt, vilket är mycket väl medveten om. För är målet om full sysselsättning överordnat andra ekonomiska mål. Vi menar att hög arbetslöshet och låg sysselsättning är långt mycket dyrare samhällsekonomiskt än en högre inflation. Vi som sitter i finansutskottet vet också att det finns ingen forskning som visar att låg inflation, alltså på , leder till högre tillväxt, snarare tvärtom. Den forskning som finns på området visar till exempel att länder med medelhög inflation har högre tillväxtutveckling än länder med låg inflation. De var till och med sämre än de med högre inflation på . Det finns alltså en viss problematik i kritik av . Jag tycker att det är bra att vi debatterar frågan. Sedan vet också att även jag framförde en eloge till för deras snabba och öppna agerande under krisen. Det är inte i sig som ska ta åt sig av kritiken, utan det är ju de politiska besluten som ska kritiseras så klart. 119 () replik: Jag tyckte också att reservationer var lite malplacerade med anledning av just det här ärendet, men jag kunde inte låta bli att ge några synpunkter som egentligen inte hör till ärendet som sådant. Eftersom har reserverat sig mot just de centrala strukturella besluten när det gäller ställning kunde jag inte låta bli att säga någonting om detta. Det som är den centrala teoretiska grunden för att ha ett övergripande mål för penningpolitiken är att undvika målkonflikter. Det finns ett antal underliggande principer och syften med detta också, men det är det huvudsakliga för att skapa en trovärdighet kring den penningpolitik som finns. Varje ny målkonflikt innebär minskad trovärdighet för penningpolitiken och penningpolitikens inriktning. Om man tar paret sysselsättningproduktivitetsutveckling vet alla att det är två motstridiga krafter. Om man ska prioritera sysselsättning högre än produktivitetsutveckling innebär det att man i vissa situationer ska motverka produktivitetsutvecklingen, investeringar i nya och effektivare produktionstekniker i näringslivet för att upprätthålla en hög sysselsättning. Det innebär enligt min uppfattning också allvarliga konsekvenser för den ekonomiska tillväxten. Den typen av målkonflikter skapar en osäkerhet kring penningpolitikens mål. Därför är just ifrågasättandet av ramverket också en osäkerhetsfaktor som jag tror att ni tillsammans med era kamrater på vänstersidan, med de andra partierna, måste lösa upp inför den kommande valrörelsen likaväl som ni har försökt att diskutera en gemensam linje kring det finanspolitiska ramverket. 120 () replik: Det är glädjande att bryr sig om vårt samarbete, och jag kan säga att vi redan har löst den konflikten och har gjort en uppgörelse kring den frågan. Jag kan alltså stilla din oro där. Det är ungefär som att inte vill se de målkonflikter som faktiskt finns . Jag tycker också att debatten kring full sysselsättning och jobben i blir lite ohederlig när man till och med i förarbetena till riksbankslagen faktiskt säger att man ska motverka högre sysselsättning om det hotar inflationsmålet. Jag menar att det finns ett grundläggande problem här, för vi får en strukturellt högre arbetslöshet. Visst, på kort sikt kan inte penningpolitiken påverka arbetslösheten så mycket. Men om människor som är på väg in i en högkonjunktur helt plötsligt inte får den anställning de är på väg att få, om man blir kvar i ännu en högkonjunktur, blir man faktiskt efter och kanske till och med utanför arbetsmarknaden under en stor del av sitt liv. Det ser vi. Vi har haft, och har fortfarande, en konsekvent högre långtidsarbetslöshet hos en stor grupp människor utanför arbetsmarknaden . Det här är ett stort samhällsekonomiskt problem och ett individuellt problem, så klart. Människor behövs i produktionen, och människor måste få känna sig behövda och kunna delta. Det är utifrån det jag vill problematisera det hela. Vårt grannland har ju till exempel ett komplementärt penningpolitiskt mål, och de verkar ju inte ha så stora problem precis. Jag tror nog alltså att det finns andra sätt att se på penningpolitiken än den syn som råder i . Jag tycker att det är bra att vi debatterar frågan, för det måste man kunna göra i en ekonomisk-politisk debatt. 121 () replik: Jag är inte särskilt bekymrad över era interna diskussioner om förmåga att komma överens i centrala frågor. Jag är däremot och bekymrad över eventuella konsekvenser för tilltron till det penningpolitiska ramverket. Det kommer att få effekter. Om det finns minskad tilltro till det penningpolitiska ramverket och hållfastheten i det penningpolitiska ramverket kommer det att göra det svårare för men också för en regering oavsett vilken regering det är att driva en stabiliserande politik. Det är det som oroar mig. Jag tror att det här kommer att bli en viktigare fråga .