prot · GW09112 · 2009-05-06 00:00:00 — Det är därför jag tar tillfället i akt, fru talman, att lyfta upp frågan. När vi skrev den motionen fanns inte den typ av text som finns i betänkandet. Jag är glad att vi har ett betänkande. I min replik till tog jag också upp att i stora drag tycker vi att detta är nödvändigt och mycket viktigt. Det finns små detaljer som vi vill lyfta fram och debattera så att det blir än mer tydligt. Jag tyckte att det var lite märkligt att skulle ta upp den här motionen, i synnerhet när vi inte ens har haft en reservation med anledning av den. Det var därför jag tyckte att skulle få möjlighet att förklara sig. 71 () replik: Eftersom inte tog replik på mig tidigare får jag nu möjlighet att ta replik på honom i stället. Jag vill bara ha ett klargörande om det är så att tar tillbaka det som han själv har motionerat om . Motionen handlar om andra saker också, till exempel att vi ska ha en gromningslagstiftning, men det står klart och tydligt i motionen att Internetbranschen bör få ett större ansvar. Genom tydliga användarregler och förbättrad övervakning bör utbredningen av gromning kunna minskas. Sedan talar man om att den här övervakningen behövs för att det ska vara tryggt och lustfyllt och för att man ska kunna upptäcka och identifiera personer med onda intentioner. Det kan inte tolkas på något annat sätt än att Internetbranschen ska få ett större ansvar för att övervaka. Det finns också en att-sats som handlar om det. Jag vill bara ha ett koncist svar. Tycker ni inte detta längre? 72 () replik: Det är precis det jag sade från talarstolen, . Motionen skrevs just för att lyfta upp det här problemet som regeringen inte hade gjort någonting åt på de man har varit ansvarig för frågorna. Vi lyfte upp frågan om gromning. Den här lagtexten och det här betänkandet hanterar delvis den frågan. När det gäller att reglera Internet och att ha övervakning av detta kommer vi nog inte att kunna slå och allianskollegerna på fingrarna. Där är ni outstanding inte bara i , utan också i . Det finns nämligen vissa problem i de här frågorna. Jag kan tänka mig att har haft vissa problem i och med att han har varit en stark företrädare för personlig integritet och bibehållande av ett fritt Internet. I den här konstellationen med sina allianskamrater har han fått stå på fel sida. Enligt tidigare uttalanden hade man kanske förväntat sig att de här kompromisserna hade varit lite mer åt det frihetliga hållet och inte så mycket åt det övervakande, förtryckande hållet. Vår motion lyfter tydligt upp grundfrågan om en lagstiftning för hur man ska hantera gromning, och att då försöka gripa efter det lilla halmstrået att det ska utredas huruvida Internetbranschen bör få ett större ansvar eller inte det halmstrået bär inte argumentation. Det tycker jag är mycket märkligt. 73 () replik: Det var så klart ett sätt att populistiskt få fram frågan om gromning när ni skrev den här motionen. Utredningen tillsattes 2006. När utredningen hade kommit skickades den på remissrunda, sedan kom lagrådsremissen och ligger propositionen på bordet. Jag antar att visste att lagstiftningen var på väg fram när ni skrev motionen, men ni skrev det i alla fall. Att säga att alliansregeringen inte gjorde någonting och att det var därför ni skrev motionen känns som en efterhandskonstruktion. vill ju numera i alla möjliga sammanhang framställa sig som vänner av personlig integritet och av att man inte ska ha någon som helst övervakning av Internet. Om det skulle jag vilja säga att man självklart inte ska få begå brott på Internet heller, och därför måste det finnas möjlighet för polis och de rättsvårdande myndigheterna att utreda brott oavsett om de är begångna ute in real life eller om de är begångna via Internet. Brå kom med de här förslagen om övervakning och att Internetbranschen själv skulle få ta ett större ansvar för att övervaka Internet. Det blev så klart en möjlighet för att på ett populistiskt sätt även vinna sympatier åt det hållet som man åt andra hållet vill visa sig som försvarare av det öppna Internet och att man inte ska ha någon övervakning. Men det går inte att spela på båda sidorna . Man får bestämma sig. Men om ni nu har bestämt er för att inte stå för det som ni skrev i motionen är det alldeles utmärkt! Det var egentligen bara det jag ville ha utrett, och därför tog jag också upp det i mitt anförande. 74 () replik: Det här med att spela på båda planhalvorna känns bekant när pratar om det. Är det inte så att under föregående mandatperiod var den främste försvararen i alla fall enligt honom själv och enligt liberala falang och att han försvarar regeringens och allianskamraternas påfund om det vi hörde tidigare i ett replikskifte om att Internetleverantörerna är så fruktansvärda som raderar IP-adresser och liknande och att detta faktiskt måste täppas till? Det är alltifrån detta som sägs från allianssidan till det faktiskt rent populistiska utspel som nu menar att vi gör oss skyldiga till men som själv faktiskt har gjort. Det är bara att gå tillbaka till de uttalanden som har gjort både på sin blogg och i medierna under föregående mandatperiod för att se detta. Det här handlar om att lyfta fram tydliga alternativ. Det här handlar också om att vi från sida faktiskt har varit väldigt konsekventa i den här frågan. Det är en konsekvens som jag efterlyser från , nämligen att han tittar på partiprogrammet och på sitt eget valmanifest och ser vad han har gjort i den här frågan. Jag förstår att man måste kompromissa. När vi i oppositionen samarbetar kring de här frågorna vet jag att det ibland gör ont med kompromisser, men att så till den grad överge sin tidigare ståndpunkt och ståndpunkt i de här frågorna måste göra väldigt ont, ! Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 14 §.) 13 § Utvidgat avlägsnande vid ordningsstörningar Föredrogs justitieutskottets betänkande 2008/09:JuU26 Utvidgat avlägsnande vid ordningstörningar (prop. 2008/09:131). 75 (): besökte delar av justitieutskottet som är en viktig del av om man kunde få tro både och vissa andra som var med på resan. Vi fick höra att polisen behöver verktyg för att göra ett bra jobb, och då handlar det framför allt om det nordiska polissamarbetet. Jag tror att det var en nyttig resa med nyttig information och nyttig åskådning av exemplet som man visade oss. ska vi prata om ett annat verktyg som regeringen har föreslagit. Det handlar om en lagstiftning om att möjliggöra utvidgat avlägsnande vid ordningsstörningar, alltså ytterligare ett verktyg som polisen ska förfoga över. Själva bakgrunden är egentligen rätt trist, nämligen att vi har grupper i samhället som ägnar väldigt mycket tid åt att förstöra och störa bland annat idrottsevenemang. Det är möjligen där vi ser det mest. Det handlar om att förstöra gemenskapen vid fotbollsmatcher och hockeymatcher och ställa till bråk som både innebär att man förstör egendom och att man ibland skadar personer. Det här skapar otrivsel och en stämning som jag tror väldigt få tycker är bra annat än de som deltar. Att förstå drivkrafterna bakom det här har i varje fall jag väldiga bekymmer med att göra. Jag begriper inte varför man gör så här. För att hantera det här måste man, som vi alla är överens om, ha rätt verktyg. Men då kommer man ibland i konflikt med annan lagstiftning fri rörlighet och mötesfrihet som regleras i vår allra förnämsta lagstiftning, nämligen grundlagen. Det kräver givetvis stor noggrannhet när man ska ge sig på den här typen av lagstiftning. Då måste man vara väldigt noga så att man inte träder de medborgerliga fri- och rättigheterna förnär. Som det nu ser ut måste man naturligtvis gå vidare, och jag vill säga redan från början att vi är överens med regeringen om att det här är bra och att det är ett viktigt steg i rätt riktning. Om man sedan går tillbaka till dem som ska hantera de här frågorna och de här bråkstakarna har polisen en väldigt viktig men ack så svår uppgift att fylla. Balansgången mellan att försvara de demokratiska fri- och rättigheterna och se till att man inte stör den allmänna ordningen och inte ger sig på personer och egendom är svår. Den svåra balansgången måste vi ha stor förståelse för. Som sagt måste det finnas lagliga verktyg. Dessutom måste det vara en lagstiftning som är utformad på ett sådant sätt att man tryggt och säkert kan tillämpa den. Det ska inte vara upp till varje enskild polisman eller varje befäl att säga när man ska göra si eller så, utan det ska finnas ett ramverk som är relativt tydligt. Som vi har noterat har polisen börjat tillämpa en annan metod för att inte underblåsa den här typen av händelser, och man har börjat använda en annan, mindre provocerande taktik. Det pågår runt om i Polissverige en utbildning i det som kallas polisens bastaktik där man ska använda hjärnan mycket mer än musklerna och eventuella vapen. Det här tror jag är bra, och det tror jag att alla ställer upp på. Vi vet till exempel att vårt grannland har avväpnat sin polis, även om vi i i början på veckan fick höra att de gömmer sina vapen i skuffen på polisbilen. Men de uppträder obeväpnade, förutom i svåra situationer när man måste ta till vapen. Vi från vårt håll tycker ändå att regeringen har tassat på här och har svårt för att ta tag i problematiken kring huliganismen. fick vi en lagstiftning om ett utvidgat tillträdesförbud. Det är bra, men det kom naturligtvis , som vi ser det, och det räcker inte. Vi har själva motionerat om att vi ska gå vidare här. Vi tycker bland annat att man till exempel skulle kunna pröva anmälningsplikt för de riktiga bråkstakarna. Då skulle man så att säga kunna parera det här på ett stadium. Men tyvärr får vi ingen bra reaktion från regeringens sida. Det är väldigt lätt att peka på händelser som så att säga befordrar en tanke om att gå vidare. Vi har det stora bråket i mellan och . Vi har det som nästan ledde till upplopp här senast i mellan AIK och . Ser man sådant blir man väldigt bekymrad. Det är faktiskt ganska obehagligt. Som jag sade har vi i den reservation som jag yrkar bifall till , fru talman, så att jag inte glömmer bort det, sagt att vi stöder regeringens ambition att komma till rätta med de här problemen, men vi tycker att de här förslagen är otydliga. Det är för dålig precision i det här. Det gäller till exempel uttrycket i anslutning till. Det gäller alltså ett geografiskt område som betecknas. Vad är det för något? Handlar det om meter eller kilometer? Hur ska man se det här? Hur ska polisen kunna bedöma det? Det är ju upp till dem att avgöra, och det är inte bra att man inte har kunnat precisera den geografiska omfattningen tillräckligt. Sedan har vi tidsbegreppet, tidsfristen, alltså de som man kan skicka iväg folk. Jag tror att det beror väldigt mycket på hur stor folksamlingen är. Om det är en liten grupp är det väldigt lätt att hålla koll på tidsaspekten, men är det en stor grupp och väldigt diffust blir det mycket svårare. Jag tror att även ni i alliansen begriper att det är ganska jobbigt att hålla reda på hur det här ska fungera. Det har också kritiserats i samband med remissyttranden, bland annat från dem som ska tillämpa det här, nämligen från sida. Vi tycker naturligtvis att vi ska gå vidare här och att regeringen borde se över det här ytterligare med ytterligare verktyg och utökade möjligheter att tillfälligt omhänderta personer. Vi tycker att man skulle kunna sätta in åtgärder i ett tidigare skede. Vi tycker också att det skulle vara behövligt att undersöka ett vidgat tillträdesförbud. De regler som nu ska besluta om, bland annat utvidgningen i polislagen, tror jag kommer att skapa större förvirring hos polisen än klarhet. Det kommer att bli svårt att tillämpa det, och därför måste det bli förtydliganden. Sammanfattningsvis innebär vårt förslag att vi ska ha tydligare, skarpare verktyg för att ta tag i huliganismen och andra grupper som stör i samhället. Anmälningsplikt har jag talat om. Det handlar också om utökat tillträdesförbud och möjligen ytterligare åtgärder som skulle kunna rendera trevligare, lugnare och mindre ordningsstörda arrangemang. Därför vill jag att regeringen tar tag i den här frågan ganska och utreder den vidare. Jag yrkar alltså bifall till reservation 4. 76 (): Det betänkande som vi debatterar gäller utvidgat mandat när det gäller ordningsstörningar. Jag vill börja med att säga att vi ska bekämpa dessa bråkstakar naturligtvis. Men det måste också finnas en annan övervägning när det gäller att ska vara tillförsäkrat yttrandefrihet, informationsfrihet, mötesfrihet, demonstrationsfrihet, föreningsfrihet och religionsfrihet. kan man begränsa det här genom lag under vissa förutsättningar, nämligen med hänsyn till ordning och säkerhet vid sammankomst eller demonstration eller i trafiken. I övrigt får begränsning ske endast med hänsyn till rikets säkerhet eller för att motverka farsot. Alla dessa principer måste också följa de tre som fastslås i 2 kap. 12 § 2 stycket regeringsförordningen, nämligen proportionalitetsprincipen, ändamålsprincipen och behovsprincipen. Detta är oerhört viktiga bestämmelser som tyvärr hotas från flera håll. Vid en första anblick så är det ju kan det tyckas att bråkstakar och personer som är ute efter att förstöra demonstrationer och offentliga sammankomster är det största problemet. Det framställs ofta så, och det är också ett väldigt stort problem för de människor som exempelvis vill demonstrera. Vi från fördömer så klart aktiviteter som är ägnade åt att med våld eller annars förhindra personer och grupper att uttrycka och offentliggöra sina åsikter med denna typ av händelse. Och det får inte leda till att vi frestas att ändå göra avkall på grundläggande fri- och rättigheter. För oss är det självklart att man öppet och fredligt ska kunna demonstrera och manifestera. Förslaget som denna proposition handlar om gäller ett utvidgat avlägsnande. Det är nämligen så det har vi också hört från föregående talare att en rad frågor naturligtvis uppkommer vid tillämpningen. Vad som är att beteckna som ordningsstörande får inte avgöras enbart på grund av vad den enskilda polismannen eller -kvinnan uppfattar som obehagligt eller störande. En mer objektiv grund måste finnas. Omständigheten att en person vägrar åtlyda en polismans tillsägelse innebär till exempel inte alltid att den allmänna ordningen störs. Polisens ingripande måste också stämma överens med regeln i 8 § polislagen, som stadgar en allmän proportionalitet mellan åtgärder och syfte. Detta står i samband med det som uttryckts i regeringsformen. Detta diskuteras också i den föreliggande propositionen, men slutsatsen blir att ge den enskilda polismannen eller -kvinnan större befogenheter än att vidta interimistiska åtgärder. Detta kommer på sätt och vis att riskera även arbetsmiljön för den enskilda polismannen eller -kvinnan, och skapar i värsta fall en risk som innebär att en polis utsätter sig för större risker att begå tjänstefel. Att befinna sig i miljöer där störningar riskerar att uppstå är tillräckligt stressande för polisen på plats. Självklart är det en stor rättssäkerhetsbrist att kravet på dokumentation av vilka som utsätts för tvångsmedel är i stort sett obefintlig. Den föreslagna ändringen synes vara en enkel lösning på ett svårt problem. Dessutom är frågan om avlägsnande är att likställa med omhändertagande inte heller ordentligt belyst. har under ett flertal år krävt en översyn av 13 § polislagen. Denna lag är avgörande för hur vi ska kunna utnyttja flera av våra demokratiska rättigheter. Det gäller i fall då ordningsstörningar uppstår och polisen verkligen behöver göra ett ingripande. Den proposition som ligger på bord har inte föregåtts av en ordentlig genomgång. Vi anser från att förslaget till lagstiftning inte är genomarbetat på ett sådant sätt att det kan ligga till grund för regler som kan få genomgripande inverkan på grundlagsfästa rättigheter. Vi har från sida yrkat avslag på propositionen. Vi anser alltså att § 13 behöver utredas mer, och man får komma tillbaka med ett bättre och mer rättssäkert förslag. Jag kan också ta upp det som nämndes här förut, att polisen jobbar mycket med bastaktik för hur man bemöter och agerar i de stora folksamlingarna, och det är väldigt bra. Det hörde vi också på seminariet om huliganlagen. Vi från oppositionen tyckte att man borde ha en anmälningsplikt, och det tycker vi även i det här fallet. Avslutningsvis tycker jag, precis som jag nämnde här förut, att det här inte är riktigt genomarbetat. Man skulle ha kunnat göra jobbet bättre. På grund av det yrkar jag bifall till reservation 1. 77 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nr 1, men jag står naturligtvis bakom de andra reservationerna också. En fråga som här lyfte och som jag avser att förklara lite närmare är hur lagstiftningen kommer att kunna hanteras av folk ute på fältet när arbetet ska genomföras. Som en glad fotbollssupporter är jag naturligtvis i första hand intresserad av vad som pågår på planen. Störande inslag i det som måste betraktas som en njutning för varje fotbollsälskare är av sådan karaktär att det bör hanteras på ett sätt som gör att själva grunden och nyckeln till njutningen ska kunna garanteras på bästa möjliga sätt. Det här är en delikat uppgift. Å ena sidan har vi rätten för var och en att tillägna sig denna typ av aktiviteter och heja på sitt lag och vara delaktig i någonting som funnits så länge människan har funnits, nämligen olika typer av tävlingar. Å andra sidan finns det ett nästan tvångsmässigt beteende hos en del individer, väldigt få men tillräckligt många, som gör att vi måste ta till olika former av tvångsåtgärder. När vi ska göra denna bedömning är det oerhört viktigt att vi ser på de bindande konventioner som finns för en stat att hantera. I det här fallet har vi från och ett särskilt yttrande. Vi vill förklara hur vi ser på denna fråga. Det gäller artikel 5 i . Vår bedömning är att regeringens slutsats att förslaget om ett utvidgat avlägsnande i polislagens § 13 c inte är frihetsberövande enligt artikel 5 i är felaktig. Förslaget innebär att massgripanden tillåts. Det kan låta som att vi tar till väldigt kraftfulla ord, men problemet är att liknande händelser faktiskt har föranlett ett ifrågasättande av den oerhört viktiga uppgift som polisen har, nämligen att upprätthålla lag och ordning. De som ska skydda laglydiga medborgare, som måste kunna känna en trygghet vid och inte minst när de tillsammans med sina barn och familjer går på en fotbollsmatch, måste ha tydliga ramar för hur de ska ingripa. I det här fallet gör regeringen och majoriteten i utskottet enligt vår mening en missbedömning. Att inte se tillräckligt noga på vilka regler, lagar och förordningar och i det här fallet konventioner som reglerar det här kan enligt vår mening leda till missgrepp. Vi har varit med om det tidigare. Vi vill inte se detta upprepas, och därför är vi bekymrade. När det gäller den tid som ingripanden får pågå, i det här fallet att man forslar bort människor, har tidigare bedömningar gjort gällande att det inte alls behöver vara för att det ska rendera anmärkningar på hur det här hanteras. har, när den hanterat frågor gällande artikel 5, hänvisat till nationell lag och ålägger staterna att anpassa sin lagstiftning till artikelns materiella och processuella regler och även till syftet med artikeln, nämligen att skydda individer mot godtyckliga frihetsberövanden. Då kan man från majoritetens sida se det här som att vi inte skulle vilja att till exempel fotbollsmatcher hålls under sådana former att all publik, som är där för att njuta av tillställningen, ska kunna känna sig säker. Det är tvärtom ska vi kunna ha en legitimitet för de frihetsberövanden, de tvångsmedel, som tas till måste det ske i enlighet med de konventioner som vi är tvungna att följa. För att kunna använda den typen av tvångsmedel måste man kunna tillförsäkra den enskilda individen en individuell prövning och inte se individen som en del av en flock. I det här fallet tycker vi att balansen däremellan inte har beaktats i så hög grad att vi skulle ha sluppit skriva detta särskilda yttrande. Med detta yrkar jag än en gång bifall till reservation 1. 78 (): Enligt polislagen är en av polisens uppgifter att hindra störningar av den allmänna ordningen. Det kan handla till exempel om olagliga demonstrationer där stenar kastas och fönsterrutor krossas. Det kan också vara huliganer på väg till ett möte där slagsmål är på gång. För att kunna utföra sin uppgift har polisen möjlighet att i vissa fall avvisa, avlägsna och omhänderta personer. I normalfallet handlar det om att avvisa, avlägsna eller omhänderta den person som genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen. Det kan också handla om fall där personer försöker tränga sig in på ett område, där någon vägrar lämna ett område eller till exempel när en allmän sammankomst eller offentlig tillställning ska upplösas. Men det finns ytterligare en situation där personer får avvisas eller avlägsnas, dock inte omhändertas, och det är när en folksamling som inte är en allmän sammankomst eller offentlig tillställning enligt ordningslagen stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna. För att ordningen ska kunna upprätthållas får polisen då avvisa eller avlägsna personerna i folksamlingen. I de fallen krävs det inte att den som avlägsnas själv ska ha bidragit till ordningsstörningen, utan det räcker med att personen betraktas som deltagare i folksamlingen som stör ordningen. Polisen behöver alltså inte göra någon bedömning av om en person i folksamlingen är skyldig eller oskyldig till ordningsstörningen. Det skulle bli alldeles ohanterligt om vi skulle ställa sådana krav. Självklart gäller en proportionalitetsbedömning. Den praxis som finns är att avlägsnande inte får ske än . Det får inte heller vara längre bort än någon mil eller kanske . Detta har fått som effekt att personer som avlägsnats från en plats i samband med någon olaglig demonstration, slagsmål eller något annat hinner ta sig tillbaka och fortsätta ordningsstörningen innan polisen lyckats få bort hela folkmassan och kunnat återställa den allmänna ordningen. Det är inte rimligt att de får en chans att komma tillbaka och fortsätta att slåss. Därför har alliansregeringen tagit initiativ till ett så kallat utvidgat avlägsnande vid ordningsstörningar. Genom det utvidgade avlägsnandet får polisen, när vanligt avlägsnande inte räcker till, transportera bort personer från den ordningsstörande folksamlingen i maximalt . Det betyder inte att polisen alltid får använda för avlägsnandet, utan det är en maxgräns. Hur som avlägsnandet får ske, inom tvåtimmarsfristen, måste avgöras i varje enskilt fall, men det får inte pågå än vad som behövs för att upprätthålla den allmänna ordningen på platsen. Det ska också poängteras att tvåtimmarsfristen börjar löpa från den tidpunkt då rörelsefriheten inskränks. För personer som får sitta i en buss i väntan på att köras i väg börjar tvåtimmarsfristen löpa redan när de sätts i bussen. Jag skulle vilja säga att det är en tråkig lagändring som vi föreslår här . Jag skulle önska att vi över huvud taget inte skulle behöva införa något som heter utvidgat avlägsnande. Men tyvärr måste vi göra det i alla fall. Att upprätthålla ordningen så att inte affärernas skyltfönster slås sönder, så att inte bilar förstörs och så att vanligt folk vågar gå från jobbet eller skolan till hemmet är viktigt. Det är viktigare än att personer i en ordningsstörande folksamling inte ska behöva avlägsnas i . Jag vill också kommentera de fyra reservationer som oppositionen har i det här betänkandet. Det handlar inte om gemensamma reservationer som Socialdemokraterna skrivit tillsammans med och . Medan Socialdemokraterna vill gå längre än alliansregeringen har gjort och ge större befogenheter till polisen så tycker och att redan alliansens förslag är för långtgående. Oppositionspartierna har alltså fullkomligt avvikande åsikter i den här frågan.