prot · GX0932 · 2009-11-18 00:00:00 — Med det vill jag yrka bifall till reservationerna 1, 2 och 3. 173 () replik: Jag delar många av de åsikter som ger uttryck för i sitt tal, främst det som handlar om den långsiktiga strategin. Det är ingen tvekan om att den borgerliga regeringen fokuserar på att det här är ett villkorslöst åtagande som vi har engagerat oss i. Jag delar uppfattningen att det behöver finnas en långsiktig strategi för vad vi egentligen vill, hur vi ska utveckla biståndet så att det faktiskt gör nytta på marken i . Det är bra att vi i den rödgröna alliansen har kommit överens om att vi bör öka biståndet mer än vad de borgerliga har ökat biståndet. Jag tror att Hans har rätt i att ska vi få hopp, tillit och framtidstro i måste också biståndet göra nytta. Det som är skiljelinjen mellan oss socialdemokrater och är att vi tror att det krävs en militär närvaro för att biståndet ska göra nytta. Jag har själv rest runt i området. Jag har talat med kvinnojourer som får stöd av svenska Sida. Dessa kvinnor säger till mig att lämnar den svenska kontingenten får vi slå igen . Vi har ingen chans att ha kvar vår verksamhet. Under talibanväldet fanns det inga kvinnojourer i Mazar-e . Jag talade med som gör de humanitära insatserna uppe i bergen och man tackade de svenska soldaterna för att de håller vägarna öppna så att man verkligen kan komma fram med humanitär hjälp. Skulle den insatsen inte finnas skulle inte biståndet kunna vara där. Det är det som är den socialdemokratiska utgångspunkten. Det krävs faktiskt militär närvaro också för att biståndet ska kunna fungera. En sak till som jag reagerade på att sade var det krig som vi håller på att förlora. Jag brukar kritisera amerikanerna när de uttalar sig. Kan vinna kriget i ? Vi är inte i krig. Detta är någonting som vi är med i tillsammans med det afghanska folket. Det är inte vi som håller på att förlora ett krig utan det är den afghanska befolkningen som kommer att förlora om det internationella samfundet drar sig därifrån. 174 HANS () replik: Tack för repliken som gör det möjligt för mig att förtydliga positioner. Låt mig först säga att jag också är väldigt glad åt att vi i den här debatten på flera punkter faktiskt har gemensamma förslag från den rödgröna oppositionen. Det hade vi inte . Jag tycker att det är ett stort steg framåt att vi har kunnat ena oss om att vi vill ha en kraftig ökning av det civila biståndet. Det kravet behöver ställas med starkt stöd i den här . Jag är också glad för att vi tillsammans har kunnat efterfråga en svensk strategi. Det har varit en brist att vårt land har saknat en strategi för den militära insatsen. När det gäller det civila biståndet håller jag med. Ska vi garantera biståndsarbetarnas arbete behöver säkerheten i förbättras. Det vi tyvärr kan konstatera med ISAF är att ISAF inte har lyckats uppfylla det målet. De har inte lyckats göra jobbet. De har inte lyckats säkra biståndsarbetarnas arbete. Därför tror jag att man behöver helt andra insatser. Jag tror att det behövs en politisk lösning. Vi behöver få till en freds- och försoningsprocess. Vi bör få till någon form av dialog med så många grupper som möjligt för att kunna säkra det civila biståndets framtid. När det gäller frågan om det är ett krig eller inte i vet jag inte om har haft förmånen att träffa några av de många unga afghanska män som kommer till vårt land. Jag har haft förmånen att hemma i träffa flera av dessa unga män. Tyvärr har flera av dem utvisats tillbaka till kriget i . När man sitter och pratar med dessa män jag säger män därför att det oftast är män som kommer som flyktingar till vårt land från blir det uppenbart att det här inte är människor som har flytt därför att det är en taskig arbetsmarknadssituation i . De har inte flytt därför att de har drömt om det svenska socialförsäkringssystemet. De har flytt undan ett krig. Det är uppenbart när de berättar om sin vardag i , oavsett från vilken del de kommer. Deras vardag är ett krig. 175 () replik: Jag delar uppfattningen att det i många delar av pågår någonting som vi skulle kunna karaktärisera som krig, särskilt den amerikanska krigföringen Operation Enduring Freedom som vi har kritiserat. Vi skriver också i våra gemensamma motioner att gjorde ett grymt misstag när han fokuserade bort från till och därmed minskade antalet soldater i . Har man färre soldater på marken måste man förlita sig mer på flygunderstöd och annat. Vi ser resultatet av det. Flera av de bombningar som har skett har gjort att väldigt många civila har skadats och dödats. Låt mig ändå notera att majoriteten av de civila dödsoffren i är dödade av talibaner och upprorsmän. Det är inte de internationella styrkorna som ligger bakom majoriteten. När McChrystal ställer frågan hur afghaner reagerar när civila afghaner har dödats av oss som skulle vara där för att ge dem säkerhet och trygghet blir svaret likväl att de naturligtvis vänder sig emot den internationella insatsen. I så måtto tycker jag att har rätt. Fokus och strategi måste ändras, men problemet är att vi behöver både-och i . Vi behöver en militär närvaro för att se till att biståndsarbetet lyckas. Alternativet, att bara dra sig hem rent militärt, är att tala om för talibanerna: Varsågoda! Stäng kvinnojourerna, stäng flickskolorna, gå tillbaka till det medeltida system som ni hade under talibanväldet! Det vill inte jag bidra till och det vill inte heller. Det är därför vi är i , för att stödja den afghanska regeringen i dess uppbyggnad av den afghanska militären och den afghanska polisen så att de själva kan ta ansvar för sin säkerhet. 176 HANS () replik: Låt mig börja där avslutade. Jag tror också att det är viktigt att faktiskt se att det finns en rad länder som har valt att satsa på civilt bistånd i stället för militärt deltagande i . Bland annat från den irländska sidan har man valt att lägga nästan fem gånger så mycket på civilt bistånd som man gör på sin militära sida. Jag tror att väldigt få i den här kammaren skulle ställa sig upp och peka finger åt och säga att de på något sätt sviker det afghanska folket eller att de öppnar upp för ett medeltida talibansamhälle igen. Jag håller med om att det finns en tydlig skiljelinje mellan OEF och ISAF, på papperet. Men om man tittar på marken, på vad som pågår i blir det väldigt svårt att se den skiljelinjen. Man har en gemensam befälhavare i McChrystal, amerikanen. vet vi att ISAF har tagit över ansvaret för säkerheten i hela från Operation Enduring Freedom. Vi ser att för över trupper från sin egen insats OEF in i ISAF. Det är problematiskt. Det går inte att bara byta emblem på en soldats uniform och tro att man ska kunna agera på ett annat sätt. Jag tycker att vi har fått ett väldigt tydligt och tragiskt exempel på den här sammanblandningen, nämligen det som hände i Kunduz där en tysk ISAF-militär gav order om att man skulle genomföra ett bombanfall mot två tankbilar som hade stulits, ett bombanfall som genomfördes av OEF. Jag tror att för de efterlevande, de vanliga civila afghaner som såg sina bröder, systrar och barn dö i den bombattacken, blir det svårt att se skiljelinjen mellan vad ISAF är och vad OEF är. Det är ena förklaringen till att ISAF har misslyckats. För många afghaner är det svårt att se var gränsen går mellan fredsfrämjande insatser och det krigförande OEF. 177 (): Det afghanska folket har av krig fått utstå svåra umbäranden. Det är ett av världens allra fattigaste länder kanske det fattigaste i världen. Trots den massiva internationella militära närvaron med över 100 000 soldater på plats för att garantera säkerheten i landet är ett mycket farligt land att leva i. Hoten från talibaner, regeringskritiska grupperingar och rent kriminella gäng ökar för . Det existerar inte mycket till statsbildning, och det som finns är korrumperat. Enligt IMF lyckas man få in i skatter nästan uteslutande som tullar. Utan en fungerande offentlig ekonomi är det svårt att bygga skolor och sjukhus, och den privata ekonomin är inte bara privat utan den är också laglös. Minst en tredjedel av bnp sägs bestå av knarkpengar, och näst denna ligger ren gangsterverksamhet, att stjäla eller utpressa biståndspengar, god tvåa. Arbetslösheten är utbredd. Den är kanske så stor som kanske mycket mer. Det är svårt att veta eftersom den afghanska statistiken inte är särskilt tillförlitlig, men att arbetslösheten är hög är ställt bortom allt tvivel. Det finns miljoner arbetslösa unga män på den afghanska landsbygden som motståndsmännen för en billig penning lätt kan rekrytera till kriget. Till detta kommer att landet är djupt splittrat mellan olika befolkningsgrupper. Civilbefolkningen, som den internationella styrkan är där för att skydda, utsätts också allt oftare för attacker från ISAF och OEF. har ett par uppmärksammade fall skett med hundratals döda civila. Alla sådana incidenter är direkt skadliga för den internationella militära styrkans trovärdighet. När ISAF-styrkan av misstag bombar bröllopsfester skapar det nya motståndsmän som är beredda att ta upp vapen mot dem som de anser är otrogna inkräktare. Det sker tyvärr också alltför ofta för att vara enskilda incidenter. Utöver den 100 000 man starka internationella styrkan finns även ca 74 000 civila säkerhetskonsulter anlitade av så kallade privata militära företag, till exempel företaget , tidigare Blackwater. Det finns med andra ord fler civila säkerhetskonsulter i än det finns amerikanska soldater. Det rapporteras inte ofta i medierna om deras närvaro i och framför allt inte om deras antal. Detta är en oroande utveckling, dels för att antalet är så stort, dels eftersom deras närvaro bidrar till att den internationella insatsen som helhet får ett dåligt rykte. Nato och ISAF har reagerat på den negativa utvecklingen genom att sända dit fler soldater, men trots förstärkningar av den militära insatsen ökar osäkerheten för civilbefolkningen och biståndsarbetare. Precis som sade kan vi i läsa att stödet i minskar för den amerikanska militära närvaron i . tyckte av amerikanerna att det var rätt att deltar i kriget. Den siffran är . En majoritet anser också, alltså , att det inte har varit värt att strida i . Även den siffran ökar i . hörs även röster från förbundskansler , premiärminister och många andra inom EU och att det behövs en väg ut ur och att freden endast kan vinnas förhandlingsvägen och inte genom att skicka dit fler soldater. Argumentet att militärer behövs för att skydda civila och biståndsarbetare klingar falskt mot den faktiska utvecklingen i . ökade antalet civila dödsoffer , och en tredjedel av dem dödades av regeringen och Natostyrkorna. Den talibanledda motståndsrörelsen består av ca 25 000 man och har svagt folkligt stöd. Ändå visar opinionsundersökningar som och har gjort att var fjärde afghan anser att det är försvarbart att angripa de utländska styrkorna. Det är en fördubbling . Nato, ISAF och OEF, som efter talibanernas fall välkomnades av afghanska folket, betraktas av allt fler som en del av problemet snarare än som en del av lösningen. kräver en rejäl social och ekonomisk satsning i . Vi kräver politiska påtryckningar. Det är olyckligt att den svenska truppen ska agera tillsammans med OEF även om de är mer eller mindre en organisation finns i alla fall den synen. Summan för den militära insatsen bör ligga i paritet med den summa som anslås för utvecklingsarbete. Regeringen har ambitionen att öka det civila biståndet, men det är alldeles för lite om det ska göra någon märkbar skillnad mot . Trots ökningen kommer den militära insatsen att kosta dubbelt så mycket som regeringen är beredd att satsa på det civila biståndet. En grundförutsättning för fred är en återuppbyggnad av landet och ett stärkande av civilsamhället samt att sociala, ekonomiska och medmänskliga åtgärder vidtas. Därför är biståndet en huvudingrediens vid skapandet av fred. Det är åsikt att denna obalans mellan insatserna inte är rimlig . Det är därför viktigt att vi kan skapa en bättre balans genom att ge mer resurser till det civila biståndet. Regeringen bör återkomma till med en tydlig målformulering där det specificeras vilka mål som ska uppnås för att den svenska styrkans arbete i ska anses vara utfört. Utan en tydlig målbild är det svårt att se hur effektiv styrkan är. Det är också av vikt att vi presenterar vilken tidsram insatsen har. Det räcker inte med det som regeringen skriver i sin proposition. Vad som krävs är att regeringen tar ett helhetsgrepp över både den militära och den civila insatsen i . Det är helt i enlighet med den strategi för den svenska internationella insatsen som har antagit. deltar i en omfattande militär insats som saknar ett precist mål. Regeringens linje i Afghanistanfrågan är så diffus att den i praktiken innebär ett åtagande utan bortre gräns, vilket betyder att kriget skulle kunna pågå eller två. Efter det senaste valet är demokratimålet i praktiken överspelat. Något annat än vanstyre, korruption eller klanförtryck är svårt att föreställa sig. Försvarsministern har sagt gång på gång att om vi lämnar kommer talibanerna och terroristerna tillbaka och inbördeskriget kommer att blossa upp. Han sade det så sent som på Agenda . Men vad är det som råder , frågar jag . Är det ett inbördeskrig just nu? krig har inte löst problemet utan tvärtom har det förvärrats för som går. Jag är glad att både Socialdemokraterna, har en gemensam motion om strategin för den civila närvaron. Jag är också glad att Socialdemokraterna och har kommit överens om en översyn av den svenska insatsen före utgången av för att se om vi ska vara kvar eller inte. Då kommer min självklara fråga till regeringen: Varför kan inte regeringen, försvarsministern och de borgerliga ledamöterna tänka sig en översyn av verksamheten ? För mig är det fullkomligt obegripligt att man inte vill ha en sådan översyn. Problemet är att vi i ett inbördeskrig i har tagit ställning för den ena parten i kriget, nämligen president , som leder en regering som saknar legitimitet i landet och folkets stöd. Där befinner sig i den norra delen röstade en majoritet mot Karzais regering. Det krävs en politisk lösning för att få slut på inbördeskriget, där talibanerna är den ena parten, och inte en ensidig satsning just på den militära vägen, som har varit en återvändsgränd . är splittrat i 34 provinser, och det finns säkert lika många problem som det finns provinser i . Fattigdom och korruption driver kriget i . Det framgår av den undersökning som den brittiska biståndsorganisationen och lokala organisationer har gjort. Den var den som rapporterade om. Rapporten målar upp en mörk bild av det krigshärjade landet och uppmanar regeringen att upprätthålla lagarna, reformera polisen och rättsväsendet samt agera mot korruption och se till att få ett slut på kulturen med straffrihet och beskyddarverksamhet. av de intervjuade soldaterna angav arbetslöshet och fattigdom som den viktigaste drivkraften i kriget, och angav korruption och ineffektivitet i den afghanska regeringen som en viktig faktor. Många av de tillfrågade pekade på krigsherrar som innehar maktpositioner och brist på förtroende för regeringen. skriver att en stor del av myndighetspersoner och makthavare som antas ha band till kriminella nätverk måste bli föremål för en grundlig, oberoende utredning, inklusive toppskiktet i regeringen. måste aktivt ändra Afghanistanpolitiken genom att presentera en långsiktig och bred strategi för det svenska engagemanget i med en framtida ökad civil närvaro och en minskad militär närvaro . Med det yrkar jag bifall till reservationerna 3 och 4. 178 (): Vi ska fatta beslut om att förlänga mandatet för det svenska deltagandet i ISAF, den internationella säkerhetsstyrkan i . Det mandatet föreslås gälla till utgången av . Likt föregående talare börjar jag med att ställa frågan: Varför är i , och vad gör vi där? Det är bara att titta på det som har hänt i för att se att det fanns väldigt goda orsaker till att fattade beslut och att fattade beslut om att bjuda in en internationell säkerhetsstyrka som ska kunna bidra till en fredlig, demokratisk utveckling i . Grundsyftet var också att stödja övergången till ett demokratiskt samhälle. Vi är också i därför att vi tillsammans med de flesta andra länderna vill stoppa talibanerna från att ta över styret igen. Vi vill inte låta återigen bli en säker tillflyktsort för terrorister och kriminella. Vi vill inte heller att ska fortsätta att vara den alltigenom dominerande producenten och exportören av heroin och opium. Vad gör vi då i ? Jag vill först understryka att är största åtagande i förhållande till ett enskilt land. Det är bland det svåraste vi har gjort. engagemang kommer att kosta . Men vi har en helhetssyn på engagemanget, och vi tror att detta engagemang är helt nödvändigt. Det är en kombination av civila och militära insatser som behövs. Vi måste, precis som tog upp i sitt inledningsanförande, hjälpa afghanerna att bygga upp sitt land igen och ansvara för sin egen säkerhet. Vi måste stödja återuppbyggnad av polis- och rättsväsen. Vi måste stödja återuppbyggnad av en armé, av ett utbildningsväsen och av en infrastruktur. Vi måste ge förutsättningar för företagare och näringsliv. Det hoppas jag att vi alla är överens om. Denna helhetssyn präglar nu inte bara arbete. Den präglar EU:s arbete, den präglar Natos arbete och den präglar FN:s arbete. Det här är inte enkelt, men vi får inte låta bli att försöka. Om påstår att den fortfarande tror att det finns en ensidig militär lösning på den här konflikten har företrädarna för varken läst propositionen eller lyssnat till debatten. Det är helt enkelt inte sant. Dessutom presenterar man ingen alternativ lösning på problemet om man kan säga så om en så komplex situation som den i . I är en del av ISAF, och det har på ett bra sätt förklarats vad ISAF:s närvaro grundar sig på, alltså ett antal resolutioner i och inbjudan från . Vårt svenska militära bidrag är till för att skapa säkerhet och stabilitet i de fyra provinser som ingår i vår regionala enhet, PRT i Mazar-e . Det här gör vi tillsammans med den afghanska polisen och den afghanska armén. Vi har utökat antalet personer som ska arbeta direkt med den afghanska armén i utbildnings- och samverkansgrupperna, som kallas OMLT. När det gäller den militära insatsen är vår utgångspunkt att våra soldater ska ha så bra förutsättningar som möjligt för att kunna lösa sin uppgift. Uppgiften är riskfylld. För att minska riskerna måste man ha ett bra skydd, och skyddet består av en kombination av vilken utrustning man har vapen, fordon, personlig skyddsutrustning utbildning, vilket uppträdande man har och vilken förmåga man har att få bra underrättelser. Skyddet består också av vilken typ av sjukvård man har tillgång till. Där har vi från det sammansatta utskottet understrukit behovet av tillgång till kvalificerad sjukvård och sjukvårdstransporter. Det är naturligtvis också en avgörande del för att säkerheten ska finnas där och för att soldaterna ska kunna göra sitt jobb. De civila insatserna vill jag återkomma till. Jag vill erinra de föregående talarna om att regeringen så sent som antog en ny långsiktig strategi för utvecklingssamarbete med som gäller . Den syftar till att verka för bättre levnadsförhållanden för fattiga afghaner och har tre huvudområden. Det första är demokratisk samhällsstyrning och mänskliga rättigheter, det andra är utbildning och det tredje är att utveckla den privata sektorn. I den ingår också att av det långsiktiga biståndet öronmärks för insatser i norra där vi har vår regionala enhet. Där finns det också en politisk rådgivare, och det finns fyra utvecklingsrådgivare som ska hjälpa till att kanalisera det här biståndet i samarbete med afghanerna själva. Utgångspunkten i allt vårt utvecklingsarbete är att det inte är vi som kommer dit och gör arbetet, utan vi skapar förutsättningarna för att afghanerna själva ska kunna utveckla sitt samhälle. Där måste jag säga att den militära insatsen är en förutsättning för den civila och vice versa. Jag har fram till inte hört några argument som skulle få mig att ändra uppfattning. Om vi då kommer till frågan, herr talman: Hur länge ska vi stanna kvar? Ja, så länge som det behövs. Det vill säga vi stannar kvar tills afghanerna själva kan ansvara för sin säkerhet. Vårt engagemang ska vara långsiktigt och mångsidigt. Att , i det känsliga läge som vi nu har, börja sätta upp tidsramar eller någon typ av bortre parentes för vår närvaro tror jag vore mycket olyckligt. Det gynnar bara de krafter som vill destabilisera och dess närområde. Det gynnar de krafter som vill återinföra en religiöst totalitär, icke-demokratisk regim. Det kan vi inte acceptera. Det är därför det också är svårt att säga ja till en översyn som så tydligt syftar till att se till att den militära delen i princip ska tas bort. Så fort man sätter upp en tidsram har man också talat om ungefär hur länge man står ut och hur länge man är villig att betala. Då menar jag både pengar och människors liv och lem. Jag har fått höra i att afghanerna säger: Ni i ISAF, ni från väst, har klockan, men vi har tiden vi väntar, så ska ni nog se att de tröttnar. Det är därför vi inte ska sätta någon bortre parentes. Sedan ska vi självklart löpande utvärdera allt vi gör, som vi gör med alla andra insatser, så att det är effektivt och ger resultat. För framtiden måste vi bli bättre. Vi måste öka de civila insatserna. Vi måste förbättra koordinering och samordning både här hemma, mellan våra svenska myndigheter och departement, och mellan olika internationella organisationer och aktörer. Vi måste gemensamt genom de kanaler vi har genom FN, genom Nato och genom EU ställa krav på president och hans regering, som innebär att man tar krafttag mot den korruption som genomsyrar hela samhället och att man intensifierar arbetet med att förbättra demokrati och mänskliga rättigheter. Jag vill yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. Jag vill också djupt beklaga det som hände . Mina tankar går till den döde tolkens familj och till de skadade soldaterna och deras familjer. Det känns väldigt angeläget att kunna stå här i kammaren och uttrycka min tacksamhet och stolthet gentemot de kvinnor och män som gör och har gjort stora uppoffringar och utsätter sig för stora risker i våra internationella insatser. Vår insats i är svår. Den är ibland mycket farlig, men den är alldeles nödvändig. 179 HANS () replik: Jag får börja med att säga att i alla fall hade ett rätt i sitt anförande, nämligen att jag inte har lösningen på samtliga problem. Jag har inte heller någon ambition att kunna presentera det vare sig eller någon annan gång i mitt liv. Någonstans ligger ett av grundproblemen med hela den internationella insatsen just i frågeställning, att det skulle vara politiker i i eller någon annanstans i väst som skulle sitta inne med lösningarna när det gäller utmaning. Det är självklart inte vi i denna kammare, oavsett hur kompetenta och duktiga och välutbildade vi är, som sitter på lösningen när det gäller utmaningar. Det måste vara afghanerna själva som sitter på lösningarna. Vi behöver skapa förutsättningarna för att de också ska kunna formulera de strategierna. Sedan tog upp tre argument för att vi ska vara i . Det första är att vi ska garantera att talibanerna inte kommer tillbaka. Men problemet, , är att vi med ISAF ser att talibanerna är tillbaka i alltför stora delar av . De är det inte bara militärt genom att de kan kontrollera en viss by eller en viss vägstump utan genom att de nu lyckas bygga upp sitt samhällssystem igen. Man bygger upp juridiska nätverk. Man skapar domstolar och liknande. Det andra argumentet för är att vi inte ska låta bli en frizon för kriminalitet och terrorism igen. Vi ser ju tydligt hur terrorismen fortfarande har en frizon i regionen, men inte i . Man har flyttat över gränsen in i i stället. Vi har inte heller löst det problemet närvaro. Det tredje tar upp är att inte får bli världens största opiumproducent. Vad jag vet är fortfarande, med ISAF på plats, världens största opiumproducent.