prot · GW0991 · 2009-03-25 00:00:00 — Det handlar ju om brister i förundersökningar, och där skulle en sådan här kommission kunna vara behjälplig. har suttit här och lyssnat. Vi har ett motionsyrkande som har behandlats, och jag vill gärna lyfta upp det. Det är just det här: Vad kostar mäns våld mot kvinnor? Vad är samhällets totala kostnad? Hur stor kostnad har samhället för det här? Det är många aspekter som ska vägas in. har gjort en analys där man tillstår att man inte har lodat riktigt så djupt i frågan som man skulle kunna göra. Vi gör ofta uträkningar av vad saker och ting i samhället kostar, och det är tyvärr alltid så att när man ser att det är stora kostnader för vissa problem blir det lättare att åtgärda dem. Jag tycker att det känns lite genant: Nej, det är inte så nödvändigt att göra en djupare analys av det här, utan man ska förebygga. Men analysen ska ju bygga på att man kan förebygga på rätt sätt. har angett 3 miljarder, och det är en väldigt låg beräkning eftersom det är så många aspekter som man inte har vägt in. Men kan vi från sida hoppas att det finns någon diskussion eller att man ska titta på det här på ett djupare sätt än man har gjort? 52 () replik: Jag håller med om att det ofta är så att om man kan visa upp hur mycket någonting kostar blir det politiskt tryck i frågan. Jag tror däremot inte att det spelar så stor roll om man kan visa att det är 3 miljarder eller 4 miljarder. Det är en jättehög kostnad för detta. Det har kommit fram till. Jag har här en från där man har gjort sammanställningar, och flera länder har gjort försök att sammanställa kostnaderna på det här området. Då har man kommit fram till att ett land med 10 miljoner invånare måste räkna med en årlig kostnad på med alla de olika aspekterna. Där är man alltså uppe i 4 miljarder. Någonstans däremellan ligger det säkert. Att vi vet detta tycker jag skulle vara en tillräcklig drivkraft om vi nu behöver någon yttre motivation för att göra allt vi kan för att minska våldet mot kvinnor. Själv anser jag inte att jag behöver det, för jag tycker att det är tillräckligt att veta vad de utsätts för. Men skulle vi behöva det vet vi nu att mellan 3 och 4 miljarder kostar det våld som kvinnor utsätts för av sina män i hemmet. 53 (): Det finns många frivilliga krafter som arbetar för att öka tryggheten för kvinnor som utsatts för våld. Kvinno-, tjej- och brottsofferjourerna gör ett oersättligt arbete för att ge stöd till kvinnor i kris. Genom sin lokala förankring kan de lätt nå kvinnor på plats. För att få en bestående förändring till stånd måste också vi män som inte misshandlar kliva in och hjälpa till med att fånga upp de män som begår de här brotten. Det är viktigt att agera förebyggande. Män som känner att de av någon anledning håller på att tappa kontrollen över sitt beteende ska kunna vända sig någonstans för att samtala om sig och sin situation för att bland annat förebygga våldsanvändning. Låt mig först gå in lite grann på den debatt som har varit som har handlat om finansiering och resurser till kvinnojourerna. Jag vill bara vädja till regeringspartierna att ändå ta till sig de signaler som kommer från kvinnojourerna runt om i vårt land att det är ett krångligt system och att kommunerna har svårt att administrativt hantera det system som är satt på plats. Risken är uppenbar att vår gemensamma målsättning att det ska finnas vettig och bra verksamhet inte blir genomförd för väldigt utsatta kvinnor som finns runt om i på kvinnojourerna . tog upp det manliga nätverket i och sade att vi är överens. Ja, det är vi. Vi jobbar med konsensusprincipen. Vi jobbar med de områden där vi är överens. Sedan finns det en del innehåll där vi skiljer oss åt, och det jobbar vi inte med. Där är vi alltså inte överens. Jag tycker att det nätverket är ett bra exempel på hur män och kvinnor det finns också kvinnor som är intresserade av att vara med i nätverket kan utgöra kunskapsbas och kunskapsspridare i det här parlamentet, vilket är högst väsentligt. Behovet av manliga inslag i arbetet med att möta män, precis som i manliga nätverk, är väldigt viktigt. Att män kommunicerar med män som är nära att begå en handling eller redan har begått den är väsentligt. Det blir en annan kommunikation. Det är viktigt att regeringen nu ser vad som händer runt om i vårt land. När män då kliver fram är det viktigt att de möts av en känsla från regering och riksdag att det är något bra. Låt mig säga att regeringen här brister något. När det nationella manliga nätverket, som är nationellt och har funnits jättelänge, gjorde en uppvaktning av regeringen om ett pilotprojekt som handlade om att skapa förutsättningar för en mötesplats och telefonkontakt med män som slår eller som har haft tanken, möttes man av lyssnande och ganska stort ointresse. Ointresset bestod i att det tog enormt att få respons från regeringen om huruvida detta var möjligt. Så behandlar den nuvarande regeringen en ideell kraft som verkligen vill ställa sig upp och göra skillnad. Jag tycker att regeringen med detta visar på ett ointresse av att släppa fram ideella krafter. Man väljer att ställa sig vid sidan av de kvinnor, som jag nämnde i min inledning, som gör ett enormt jobb. Jag tror att om man släpper fram den typen av krafter når man längre i jämställdhetsarbetet än man har gjort här och . I går hörde jag när jämställdhetsminister svarade på en interpellation rörande jämställdhet i statliga kommittéer. Hon svarade att alla sakministrar var och en för sig utgör sin egen jämställdhetsminister. Jag är lite rädd för att den synen tyvärr är sann. Ingen tar ett helhetsgrepp över jämställdhet och åtgärder om jämställdheten inte fungerar. Om inte jämställdhetsministern mer tydligt och samlat visar intresse för att hålla samman frågan om jämställdhet kommer vi att få fortsätta debattera frågor om våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld. Allt hör ihop. Därför skrämmer jämställdhetsminister mig med den syn hon torgförde i gårdagens interpellationsdebatt. Det räcker med att se på vårt grannland , som är kanske det första landet i världen med att presentera en hel, sammanhållen jämställdhetslagstiftning. Vi har att lära av våra grannländer. Vad jobbar då det manliga nätverket för jämställdhet med? Man har lagt kraften på att jobba i skolmiljöer, där man har försökt bemöta valet att ta till våld i stället för att klara konflikter på annat sätt. Man har jobbat med att lära unga pojkar att de har en valmöjlighet. Bara för att man är man ska man inte direkt välja att ta till våld. Allt det arbete man har lagt ned har haft målsättningen att det är förebyggande arbete som ger de bästa och mest långsiktiga resultaten. Ett intressant faktum när det gäller manliga nätverk för jämställdhet är att detta nätverk nu hittar andra nätverk runt om, internationellt, som vill jobba med samma inriktning förebyggande arbete där män finns med i jämställdhetsarbetet sida vid sida med kvinnorna. Om vi tar en titt på vad som har skett i vårt land och som fortfarande sker kan vi se hur män nu väljer att ta ställning. Man tar ställning för något som är betydligt bredare och mer omfattande än vad vi här debatterar. Män tar ställning för att delta brett i ett arbete för jämställdhet allt med kraftig tyngd på just förebyggande arbete. Frågan är då: Handlar förebyggande arbete om telefonlinjer och mötesplatser för våldsbenägna män? Ja, möjligen ska de ses som ett verktyg, men i stället handlar det om att vi män lär andra män hur allt hänger ihop hur ojämställdhet mellan könen i vårt samhälle påverkar mäns syn på kvinnor här och . Men självfallet blir en telefonlinje ett verktyg för att ta tag i och möta män som känner att allt har gått över styr eller är på väg att göra det. Att slå en annan eller att begå ett sexuellt övergrepp är att begå ett otroligt övergrepp mot en människa. Det är ett övergrepp som bottnar i vilken syn den som utövar våldet har på den som våldet riktas mot. Det är maktutövning. Män som slår kvinnor ser sig själva i en maktposition. Män som slår män ser sig själva som utövare av makt. Här krävs samtal om jämlikhetsbegrepp och jämställdhetstänkande. I går såg jag på ett av Utbildningsradions tv-program hur man i min hemkommun lät ungdomar i gymnasieskolan samtala om homosexualitet under svensklektionerna. Man lät alla formulera dikter med utgångspunkt i hur homosexuella ser på sin vardag. Det är ett sätt där man får lära sig genom att försöka sätta sig in i vilka känslor som leder oss när det handlar om hur vi bemöter varandra. Normer och attityder i ett samhälle måste vi bemöta och försöka påverka gemensamt oavsett kön, sexuell läggning eller nationell bakgrund. Därför är det viktigt på vilket sätt regering och riksdag bemödar sig om att möta nya ideella krafter i det här arbetet. Det är insatser som verkligen gör skillnad och än mer kommer att göra det för framtiden. Man kan välja linjen att nu enbart inrikta sig på att utvärdera det som är verksamt, men man kan också välja att vara progressiv. som man utvärderar kan man välja att agera, till exempel genom att bygga upp samtalsmottagningar eller telefonlinjer för män, vilka kommer att finnas tillgängliga för män i hela vårt land. Här väljer regeringen att fördröja utvecklingen, vilket vi tycker är olyckligt. Vi menar att det är viktigt att regeringen verkar för att detta genomförs här och . Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 3. (Applåder) I detta anförande instämde , , , Elisebeht , , och (alla s), och (båda v) samt (). 54 () replik: tar upp frivilligorganisationerna. Det är väldigt spännande att Socialdemokraterna nu lägger så stor vikt vid dem. Vi upplevde ju under 70-, hur Socialdemokraterna på olika sätt försökte begränsa frivilligorganisationernas arbete. pågår inom alliansen ett stort arbete med att utöka frivilligorganisationernas delaktighet i samhället på olika sätt, alltså den verksamhet som leder. Jag förstår att och stöder detta arbete fullt ut. Det var också intressant att tar upp detta med normer och attityder. De grundläggs ju i hemmen och i skolan. Då kan man fråga sig: Hur har skolan och utbildningen under en socialdemokratisk ledning kunnat hamna i en sådan utförsbacke att vanliga tilltalsord inom skolan, både elever emellan och från elever gentemot lärare, är ord som man inte kan ta i sin mun i ? Det vittnar ju om bristen på värdering när det gäller normer och attityder från Socialdemokraternas sida. 55 () replik: När det gäller frivilligorganisationer och frivilligarbete har vi hört detta förut, att vi socialdemokrater på något sätt skulle vara förknippade med att vara motståndare till den typen av verksamhet. Jag har svårt att se det. Mitt parti, Socialdemokraterna, har en väldigt stark koppling till kooperativa rörelser, kooperativ verksamhet. Mig veterligt är det just det som har tittat på, hur man ska stimulera kooperativ verksamhet, så att den växer till och frodas. Jag som socialdemokrat har ingenting alls att invända mot ett sådant arbete och en sådan utveckling. Sedan gällde det normer och attityder. Ett stort problem är väl snarare att man försöker göra partipolitisk på motsättningar när det gäller hur normer och attityder sprids i ett samhälle, så som den här replikrundan nu visar på. I stället borde vi i det här parlamentet försöka hitta formerna för hur vi möter de här attityderna. Men skola och utbildning jag tog upp det i mitt huvudanförande har varit ett av de viktigaste områdena för manliga nätverk, som vill jobba med och påverka när det gäller jämställdhet, att finnas i och jobba i. Så var det under socialdemokratisk ledning. Så är det fortfarande, och så kommer det tyvärr att vara . Det har ingenting med politisk tillhörighet eller med politisk färg att göra. Normer och attityder i övrigt har ju inte heller någon socioekonomisk koppling. Normer och attityder finns spridda i alla dessa grupper. Därför är det också väldigt viktigt att vi hittar formerna för att jobba gemensamt med de här frågorna och att inte partipolitisera den typen av verksamhet. 56 () replik: säger att han är väldigt positiv till kooperativ verksamhet. Det är ju bra. Men jag tänker på övrig ideell verksamhet som finns. I min hemkommun var Röda Korset ute hos de gamla. Röda Korset fanns på sjukhuset för att hjälpa patienter som kom dit. Men Socialdemokraterna och facket ansåg att det var verksamhet som man inte fick ägna sig åt. Det är ett exempel på hur man dödade ideell verksamhet under 70-, . Det finns tusentals sådana exempel. Sedan har jag en väldigt stor beundran för det arbete som , med flera utför i det manliga nätverket. Jag vet nämligen att det är oerhört viktigt med manliga förebilder, att män arbetar med de här frågorna. Det är en jätteinsats ni gör. Men sedan är det väl fullständigt självklart att det, om vi har en skola som tillåter att man tilltalar varandra med ord som hora med mera, är något fel på den skolan. Därför är jag väldigt tacksam över att höra att tycker att det är positivt med de förändringar som alliansregeringen nu gör i skolan, som ska kunna återställa ordning och ge lärare och också eleverna verktyg för att handskas med detta plus ordentliga planer mot mobbning etcetera. 57 () replik: Låt oss ta skolan först! Mig veterligt var vi på väg i den riktningen själva. vann ni valet. Det är jättebra att ni nu har gjort detta. Vi hade också inriktat oss på att tillrättalägga, jobba med lugn och ro i skolan, jobba med tilltal, just den typen av attitydinställningar som handlar om bruket av olika ord mera i skolan. Detta har funnits i skolans miljö, och jag tror tyvärr att det kommer att fortsätta att finnas. Därför finns det en given uppgift för den här typen av nätverk, manliga nätverk men även kvinnliga nätverk, i skolmiljön. Det handlar om att finnas nära barnen och prata med barn om värderingar av ord och värderingar av handlingar. Nej, jag tycker inte att vi gör en jätteinsats i det manliga nätverket. Jag tycker inte det. Jag tycker att det är en fullständigt normal insats. Jag är pappa till en pojke och en flicka. Varför i fridens namn ska vi leva i ett samhälle som ger de två olika förutsättningar? Någon skulle säga att jag är krasst egoistisk i det fallet, men jag tycker att det är det som är drivkraften. Vi lever i ett välutvecklat samhälle men inte på jämställdhetsområdet i sin helhet. har du ingen möjlighet att svara. Men jag undrar: Varför är snabbare än vi på att ta ett helhetsgrepp över jämställdhetsarbetet ? Övrig ideell verksamhet är ett sidospår som inte har med dagens debatt att göra. Men jag har på mig att svara. Ja, vi är för annan ideell verksamhet i äldreomsorg och åtminstone i primärvärd så länge det inte finns risker när det gäller det ansvar som måste kunna utkrävas om någonting går fel. Det är därför det är viktigt med en koppling till avtal via fack men också att man upprätthåller anställningsförhållanden för att säkerställa att ett ansvar ska kunna utkrävas om något går fel. 58 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nr 1. Där lyfter vi i fram att tillgång till skyddat boende behöver finnas i alla kommuner så är inte fallet . Det behövs nationella riktlinjer för arbete när det gäller mäns våld mot kvinnor, när det gäller samkönat partnervåld och när det gäller hedersrelaterat våld. Det kan inte vara nödvändigt att varje kommun själv ska utarbeta riktlinjer, utan här ska man kunna ha nationella riktlinjer så att man kan samla ihop erfarenheterna när det gäller vad som har fungerat bäst. Vi tycker också att det är viktigt att öka kunskapen hos äldreomsorgens personal om våld mot äldre kvinnor. Det är vad som finns i vår reservation. När vi har kämpat för flickors och kvinnors rättigheter vi har ett mångårigt arbete, egentligen långt , som nämndes här, när det gäller mäns våld mot kvinnor borde det vara så att misshandel och våldtäkter av flickor och kvinnor skulle ha minskat. I stället är vi i en situation där det snarare är tvärtom. Anmälda brott när det gäller misshandel och våldtäkt av flickor och kvinnor ökar . I de flesta fall begås misshandeln och våldtäkten av någon de känner. dödas ca 17 kvinnor av närstående män. Och jämfört med anmäldes 1 333 fler fall av misshandel mot kvinnor och flickor . Mörkertalen är väldigt stora man tror att av det som händer verkligen anmäls. I så fall skulle det begås 493 övergrepp mot kvinnor och flickor i . Jag tror att det, på den positiva sidan, är så att fler anmäler. Vi har kommit någonstans med utbildning och kunskap och bemötande hos polis, rättsväsen, socialtjänst. Men pekar allting på att också misshandeln och våldtäkterna ökar. Jag tror att var inne på någonting väldigt viktigt. Man pratar om att man måste börja från grunden. Vi måste titta på maktförhållandena, de ojämna maktförhållandena, mellan kvinnor och män. Om de kommer att öka framöver kommer både misshandel och övergrepp också att riskera att öka. I ett samhälle där kvinnor och män har lika mycket att säga till om och har en jämbördig relation tror jag att risken för både misshandel och våldtäkt minskar. FN har en kommitté som jobbar med avskaffandet av diskriminering av kvinnor. De tittar på hur det ser ut i olika länder. kom en rapport där de hade tittat på . De uttryckte oro över att det ser så olika ut i kommunerna i , att det är så ojämnt med stödet. Vilket stöd man får om man är en våldsutsatt kvinna eller ett barn som har levt i en situation där till exempel pappa slår mamma beror väldigt mycket på var man bor. De hade också synpunkter på att det inte finns tillräckligt med skyddade boenden överallt. Speciellt missar man de kvinnor som har särskilda behov. Det kan vara kvinnor som är missbrukare. Det kan vara kvinnor som på grund av någon funktionsnedsättning inte lika lätt kan få information eller som jourerna inte är tillgängliga för. tittade runt i och konstaterade att hälften av kommuner och stadsdelar saknade kvinnofridssamordnare och att hälften saknade aktuella handlingsplaner. Man gör en handlingsplan som hamnar någonstans, men den uppdateras inte och hålls inte aktuell. Då har den inte alls den betydelse som den måste ha för att arbetet ska gå framåt. Cirka hälften svarade också att det inte finns tillräckligt med insatser för de utsatta kvinnorna i kommun- och stadsdelarna i . Man pekade också på att ökad kompetens är väldigt viktigt. Från sida har vi i vår budget och i motioner lyft fram detta att man måste satsa på bredden, så att kunskapen finns hos men också i äldreomsorgen och handikappverksamheten. Den måste finnas bland dem som jobbar med kvinnor med missbruksproblem. Vi har avsatt pengar för det. Vi har också, som jag sade, lyft fram som en av de viktiga frågorna i reservationen att det faktiskt inte finns boende och skydd för kvinnor. När tittade runt om i lyfte kommunerna fram bristen på skyddat boende. Och Roks, för kvinnojourer och tjejjourer i , påpekade 2007 att de bara kunde erbjuda skyddat boende till hälften av de kvinnor som var i behov av det och att förfrågningarna hade ökat väldigt mycket. Jag tror att det var i går eller förrgår som kom ut med sin lägesrapport, som de gör , om just individ- och familjeomsorg. De påpekade att kommunerna säger att det största problemet på det här området är att de inte har skydd och skyddat boende för de kvinnor som behöver det. Och de sade att ytterligare ett problem, som också kom fram tydligt när vi hade vår hearing i socialutskottet om hemlöshet, är att man inte har någon permanent bostad att komma vidare till, utan man sitter där på kvinnojouren och hittar alltså ingen bostad. Kommunerna har inte lyckats lösa detta. Det hänger ihop med bostadsbristen och den bostadspolitik som förs nu som naturligtvis innebär att det inte byggs hyresrätter. Det här visar på att det fortfarande finns mycket att göra ute kommunerna. har tydligt tagit upp tre krav som jag här vill ta upp och sammanfatta lite. Det ena är att det måste finnas skyddat boende för utsatta kvinnor och deras barn över hela landet. Det kan inte vara så att vi har stora vita fläckar. Det saknas kunskap, och den måste vi bygga på. Ett annat problem som har kommit fram är resurserna. Som sagts här har många kvinnojourer brist på resurser. De lever under osäkra förhållanden. De ska söka utvecklingspengar, och det är krångligt. Det kommer pengar en gång . De här systemen gör att de ofta inte vet vilken ekonomi de har . Vi tycker att vi borde ta ett nationellt ansvar för ett långsiktigt stöd till kvinnojourerna, så att de kan jobba på och inte behöver bekymra sig och jobba med att ordna sin finansiering utan jobba på med det som det handlar om, att ge skydd, stöd och samtal till de kvinnor och barn som är utsatta. Jag besökte en verksamhet i som heter . Det är en verksamhet som arbetar med stöd till barn och deras våldsutsatta mammor och som har funnits i ungefär . Det var intressant att ta del av deras erfarenheter. Vi har ju pratat mycket om att bristen på kunskap inom , men de pekade på nödvändigheten av kunskap hos andra myndigheter. De sade att många av kvinnorna som de har kontakt med blir rent ut sagt kränkta. De kan få frågor som varför gick du inte bara. Det finns bristande kunskaper om vad det innebär att vara ett brottsoffer, att vara traumatiserad av att ha levt i en våldsrelation. Det här kan man ibland träffa på i , som inte alltid har den kunskapen, men även hos och Arbetsförmedlingen. Och det är arbetslinjen som gäller . Om du har levt i en våldsrelation, är traumatiserad och är ett brottsoffer har de kanske inte den kunskapen att du inte kan gå ut och jobba på en gång. De pekade också på att en välutbildad misshandlande man med bra jobb och utbildning som är kontrollerad uppfattas som väldigt trovärdig jämfört med en kvinna som är i trauma och inte kan ge samma strukturerade intryck. Man missar då att lyssna på barnet i fråga. Det var också intressant att höra att de sade att ett nytt vapen för männen är ekonomiskt våld. De tog upp frågor som jag inte träffat på. Man använder bodelningen som vapen mot den kvinna som de misshandlat, det vill säga att när kvinnan flyttar och man ska skiljas blir bodelningen aldrig klar. Det blir rättsprocesser som det dras ut på i det oändliga, och där står då kvinnan utan någon ekonomi och någonting att bygga sitt nya liv på. Det som de skickade med, och jag är glad att den förändringen kommer, är att barnen måste kunna få stöd och behandling oavsett vad den misshandlande pappan skulle säga. Det finns ett behov av kunskaper som är mycket bredare hos försäkringskassa, arbetsförmedling och andra än det som vi har tagit upp. När en kvinna som inte har jobb, har varit sjukskriven och ska komma tillbaka förstår man inte vad det innebär att ha levt i en våldsutsatt relation. Det tror jag är något som vi alla behöver ta till oss. Det ekonomiska våldet tycker jag också är något som vi behöver fundera på. De tog som det mest hårresande exemplet hur män med gott om pengar i plånboken ser till att köpa en bostadsrätt eller en villa bredvid kvinnans och barnens hem. Det kan ju inte vara så himla roligt att bo vägg i vägg med den man som har misshandlat en. Men den som har pengar kan använda dem. Jag vill avsluta med att säga att vi måste ge ett långsiktigt stöd till kvinnojourerna. Det är ännu angelägnare nu när kommunerna kommer att bli pressade av minskade skatteintäkter, ökat försörjningsstöd och utan statliga bidrag . Vi får se vad det blir när det behövs 14 miljarder . Risken är att man inte anser sig ha råd att bygga ut stödet till kommunerna på det sätt som behövs, för det finns stora brister när det gäller boendet, skyddet och stödet till kvinnor och barn som är våldsutsatta. Vi kan inte ha det så att det beror på var i man bor för att det här ska fungera. (Applåder) I detta anförande instämde (). 59 () replik: uppehöll sig mycket vid bristerna, som jag uppfattade att hon tyckte att det var, när det gäller alliansregeringens intresse för att via hjälpa kvinnor. Då vill jag hänvisa till alliansregeringens handlingsplan som jag hoppas att verkligen har läst ordentligt, för den innehåller en rad konkreta åtgärder.