prot · GW0969 · 2009-02-12 00:00:00 — Har ni någon förståelse för att det kan kännas tryggt i investeringsviljan om man har möjligheter att veta att någon kan ta över verksamheten? 6 () replik: tillhör ett av de partier som tycker att det är okej att pensionärer, sjuka och arbetslösa betalar högre skatt än alla andra. vill ni förhindra att landsting och regioner använder skattepengarna på ett så bra sätt som möjligt för att man ska kunna få ut så mycket vård som möjligt av de pengar som betalas in. Varför tycker ni så? Jag har förstått att alltid har propagerat för att man ska fatta beslut så långt ut som möjligt, men det här som ni föreslår nu är en hämsko för de landsting som vill utveckla sin vård på ett annat sätt än man har möjlighet att göra med det här förslaget. 7 () replik: De första slängarna om att vi skulle låta sjuka och gamla betala mer i skatt är struntprat, ärligt talat. Vad vi gör är att föra en politik som innebär att folk ska komma i jobb så att vi ska kunna värna välfärden. Det är vad vi gör. borde hedersamt hålla sig för god för att prata strunt i den delen. När det gäller var besluten ska tas är det så att vi för beslutet närmare den enskilda individen, närmare patienten. Det kanske inte alltid är rätt att det i röda landsting ska kunna sättas stopp för att ersättningsetableringar genomförs och slutförs eller för att man ska få ha privata vårdgivare om det är så att patienter efterfrågar det. Skillnaden mellan oss är att jag tar parti för den enskilda individen, för patienten. Jag tilltror den enskilda patienten att själv kunna göra egna val. Jag tilltror den enskilda patienten att själv bedöma var den utifrån det behov som den har får ut den bästa effekten. Jag tror att det är i det valet som de bästa resultaten uppnås, inte runt bord. Makten till folket, hörde jag någon som sade på första maj . är det vi som säger: Makten till folket, till den enskilda människan! 8 () replik: Det är lite anmärkningsvärt att tydligen inte har förstått att som i princip enda land i världen beskattar pensionärerna högre än dem som har arbete. Alla de arbetslösa, och de blir allt fler dag för dag, kommer också att få betala högre skatt än vad de gjorde när de hade ett arbete. Det är inte någon tidigare som har ifrågasatt det. Det är konstigt att försöker att göra det här . Det är väldigt konstigt att man säger att man utgår från den enskilde individen när man fråntar regioner och landsting en möjlighet att fatta beslut som gör att vården utvecklas. Jag skrev upp vad sade i sitt anförande. Jag tror att han sade ungefär så här: Står man stilla när utvecklingen går framåt så går man bakåt. Det är precis det som ni gör med det här förslaget. Ni cementerar en gammal modell som infördes i stället för att ge möjligheter för utveckling. Det är konstigt att man kan se så olika på samma sak. läns landsting, som jag talade om i mitt anförande, skrev också: Ersättningsetableringar cementerar en föråldrad organisationsstruktur, oftast enmansmottagningar som inte är relevanta . I praktiken innebär förslaget att mottagningar drivs vidare på samma ort och med samma eller närliggande specialistkompetens. Är vad de skriver felaktigt? Har de inte förstått förslaget? 9 () replik: återkommer med sina ideologiska inlägg. Jag påstår att den som arbetar för arbetslinjen och för att människor ska komma i jobb, som bekämpar utanförskapet, ordnar tillväxt till samhället till välfärden och särskilt värnar om de utsatta grupperna är den som kan stå med gott samvete och se hur arbetet kan fortskrida. Det gör definitivt vi från alliansregeringen. Sedan gäller det vem som vet bäst, det röda eller den enskilda individen. Jag tycker att det är ganska enkelt. Man måste lyssna in vad människor tycker och efterfrågar. Man måste gå efter en behovsstyrd vård. Det är definitivt så. Det har här påståtts att vi ifrågasätter solidarisk finansiering och behovsstyrd vård. Det är fullständigt fel beskrivet enligt mitt förmenande. Jag fick aldrig något svar på mina frågor. Den första nationella taxan infördes av den socialdemokratiska ministern . Jag fick inget svar på frågan om man skulle få en sjystare behandling av den 60-årige doktorn eller sjukgymnasten som står i begrepp att gå i pension . Det handlar om att få trygghet i investeringsviljan och kontinuitet för patienterna. Det är kvalitetsfrågor som vi sätter högt. Jag tycker att kan vara trygg i detta i väntan på vad som blir ett slutförslag när vårdvalsreformen införs. Det kommer att bli bra för de enskilda. 10 () replik: Jag skrev också upp vad sade: Står man stilla så går man bakåt. Jag vill påminna om att det är rätt så bra att också ha lite historisk tillbakablick. Jag vill påminna om till exempel en som kom . Den visade på att har ett robust hälso- och sjukvårdssystem som är ekonomiskt effektivt och ger väldigt mycket god vård på lika villkor för hela befolkningen. De farhågor som har om att vi står still behöver inte alltid innebära försämringar. Jag befarar att regeringens förändringar har inneburit försämringar. Jag citerade tidigare vad tjänstemännen i som skrev i sitt svar till . De beskrev just farhågorna för vad den nya lagen kommer att innebära. talar här i talarstolen om de röda landstingen och att ideologi vore någonting dåligt. Men vad händer i ? Det är den blå ideologin som tvättar bort de oberoende tjänstemännens beräkningar. Det är rätt så oroväckande. Vad säger till tjänstemännen i som befarar fördyrade kostnader? 11 () replik: Att det gäller att hänga med i utvecklingen för att inte bli efter är väldigt tydligt i just den här diskussionen. Det är väldigt viktigt att man lyssnar in hur den framtida patienten efterfrågar vård och bemöter och besvarar det behov av vård som dyker upp. Vad är det för patienter som kommer ? Är det de som i vanlig ordning står med mössan i hand och tar emot vad som erbjuds, eller är det de som är mer pålästa än dagens patienter, ställer andra krav och är vana att göra egna val som vi kommer att möta i vården ? Jag är övertygad om att det är den senare gruppen? Monopolets tid måste vara förbi även på detta område. Det måste vara en tilltro till de enskilda människorna att få göra de egna valen. Det är inte , jag eller några andra som vet bäst hur andra ska ha det, utan det är den enskilda människan som utifrån ett rättvisesystem som är solidariskt finansierat och behovsstyrning som ska kunna göra de valen. Det är väldigt viktigt. Vi kan inte tro att det är bra som det alltid har varit. Vi måste vara med och utveckla någonting i samklang med vad människor tycker och tänker. Jag har inte tagit del av tjänstemannamaterialet i . Det beror på hur man ser på det. Ser man några värden i att låta privata vårdgivare ge någonting på ena sidan eller räknar man bara kostnaderna? Jag kan inte svara på det förrän jag har tagit del av det. Även här vill jag ställa en fråga. Är det rimligt att grusa idén om att investera i sin verksamhet när man börjar gå mot pensionsåldern? Kan inte ge mig ett svar på det? 12 () replik: Landstingen behöver pengar för att investera i sina verksamheter. Den fria etableringsrätten gör att landstingen först och främst ska betala sina räkningar för de privata mottagningarna, och sedan får de använda de pengar som blir kvar för egen verksamhet. Erfarenheterna var tydliga. Kostnaderna blev så höga för landstingen att det inte var försvarbart att ha kvar den fria etableringsrätt som den borgerliga regeringen då införde. För mig går det inte ihop. Det finns en konflikt här. talar om den solidariska finansieringen, och hjälper vi näringsidkare med skattemedel. Jag tror inte att till exempel att de som bor norr om och inte har så stor tillgång till olika privata mottagningar blir så glada över att de solidariskt ska finansiera också privata mottagningar. Det är tomma ord, , när de borgerliga försvarar den solidariska finansieringen och står bakom den. börjar man inom hälso- och sjukvården alltmer tala om näringslivet och skattefinansieringen av näringslivet. 13 () replik: har rätt i en del; det finns få privata vårdgivare norr om . Så är det. Och vad beror det på? Jo, det beror på att det finns ett politiskt motstånd mot att släppa fram den typen av alternativ. Jag själv kommer från ett län, , som knappt har någon verksamhet utlagd på entreprenad eller privata vårdgivare. Det beror på att det finns en politisk ovilja till det. Så ser det också ut i många av Norrlandslänen, vill jag påstå. Det är det här vi vill ändra på. Detta att tillåta ersättningsetableringar är en del och ett ganska litet men dock viktigt steg för att vi ska nå mångfalden på bredden. Det är ett steg mot att vi i en solidariskt finansierad behovsstyrd vård ska kunna få fler vårdgivare. Det är vårt syfte. Det här är ett litet men viktigt steg i den riktningen. Jag tycker att det känns angeläget att få lyfta fram och stå upp för detta. Jag tror på det här, och jag menar att vi måste hänga med i utvecklingen. Det gör vi också från allianspartierna. Jag konstaterar igen att den 60-åring som ska till att gå i pension inte får något svar av oppositionen. Det gäller att köra på så länge det går med gammal utrustning. Om man bor på fel ställe och i fel landsting är det kört när man går i pension. Så vill ni ha det, men så vill inte vi ha det. När det gäller behovsstyrningen är frågan för min del om det är patientens behov eller politikernas behov som vi pratar om. Jag ställer mig på patientens sida. Där är skillnaden oss emellan. 14 FINN (): Det här är en intressant dag. Alliansen levererar ännu ett vallöfte. Det är viktigt nog. Men viktigare än så är att vi tar ett historiskt steg för att få bort ett kontraproduktivt yrkesförbud som har rått alltför länge inom sjukvården. Det är ett yrkesförbud som har funnits i ett och ett halvt decennium nu som en konsekvens av att sjukvården i mångt och mycket är en av socialismens sista bastioner i vårt land. Snabbt efter maktövertagandet valet , , undertecknades en proposition av och dåvarande socialminister . Den hade syftet att snabbavveckla en då ny och framväxande välfungerande öppenvårdsverksamhet för läkare och sjukgymnaster som då liksom nu är ett nödvändigt komplement till den landstingsdrivna vården. Det är ett nödvändigt komplement om man vill göra någonting radikalt åt att minska omotiverade vårdköer och motverka en bristande tillgänglighet till svensk sjukvård. Det är också nödvändigt om detta dessutom ska ske på ett kostnadseffektivt sätt, såsom den tidigare borgerliga regeringen beslutade om genom att öppna för friare etablering för läkare och sjukgymnaster året före valet. Resultatet av detta frenetiska socialdemokratiska motstånd mot alternativa vårdyrkesarbetande som en möjlighet att själva få utveckla sin verksamhet till förmån för ett slags socialistisk fäbless för att politiker alltid vet bättre än de som är skolade i verksamheten var just en socialistisk återställarlag. Lagen innebar ett yrkesförbud för läkare och sjukgymnaster, och den trädde i kraft , det vill säga efter det att den borgerliga regeringen hade öppnat för en ny typ av viktig mångfald i utförarledet. Trots att det bara blev med möjlighet att ansluta sig till denna frihetslagstiftning innan återsocialiseringsprocessen var ett faktum hann så många som över 2 000 läkare och betydligt många fler sjukgymnaster gripa chansen att förverkliga en yrkesdröm på vårdområdet. De hade en dröm om att etablera en egen uppbyggd vårdverksamhet baserad på egna visioner om hur man bäst hjälper sina patienter. Det var patienter som av fritt val sökte sig till dessa av legitimerade och fortlöpande professionellt utvärderade vårdarbetare. Genom det gemensamma engagemanget kunde vårdarbetarna på ett dramatiskt sätt börja hjälpa att tillsammans, privat och offentligt, leva upp till hälso- och sjukvårdslagens portalparagrafer som strävar efter en hög tillgänglighet till högklassig vård för alla människor i vårt land. Den drömmen skulle nu till varje pris snabbt krossas. Med den nya vänsterkoalitionens förbudslagstiftning väl på plats påbörjades en medveten isolering och successiv utarmning av de många vårdyrkesarbetande som hade funnit en för sina idéer i ett samarbete med sjukvårdshuvudmännen via så kallade samverkansavtal. Vi ser hur utarmningen ska fortsätta med dagens reservation från s, v och mp. Med stopplagen förbjöds möjligheten att överlåta sin väl etablerade verksamhet när man väl ville avveckla den. Man fick inte överlåta den till en yngre kollega att driva vidare i överenskommelse mellan etableringsinnehavaren och kollegan. I stället skulle nu den uppbyggda verksamheten konfiskeras av sjukvårdshuvudmannen, vilket i praktiken innebar att en ofta välfungerande och effektiv sjukvårdsverksamhet med stor kontinuitet och oftast en stor uppbyggd patientstock helt sonika upplöstes i intet. Snacka om såväl human som ekonomisk kapitalförstöring i en sjukvård där varje krona måste göra nytta! Allt detta görs för att uppfylla en ideologisk föreställning om att politiker är så mycket bättre än professionen och dess patienter på att planera och enligt egen tolkning ge rättvisa för en fungerande verksamhet inför det som verkligen behövs i vården. Hur galet kan det bli? Så galet kan det bli att vi , ett och ett halvt decennium efter förbudslagens införande, bara har kvar lite drygt 1 000 sådana läkare och knappt 1 500 sjukgymnaster eftersom etableringarna fortlöpande går i graven vartefter dessa tappra vårdarbetare faller in i ålderdom. Ingen annan än den som beslutar om tillåts ta över ansvaret för de många patienter som trots allt finns kvar. Det är därför en glädjens dag när möjligheten kommer åter för de kvarvarande etableringar som ännu inte gått sotdöden till mötes under den socialdemokratiska förbudstiden genom just de lagändringar som föreslås beslutas om i denna kammare. kan de återigen överlåtas till en av entreprenören själv utvald kollega att driva verksamheten vidare på samma villkor som har gällt för den som har byggt upp etableringen och skapat ett ofta stort enskilt patientunderlag med stort ömsesidigt förtroende. I ljuset av denna historiebeskrivning blir den dåvarande vänsterregeringens motiv till att införa yrkesförbudsliknande lagstiftning liksom den nuvarande vänsteroppositionens entreprenörsföraktande argumentation i den gemensamma reservationstexten närmast en kvävande materia att ta del av. Man vill behålla yrkesförbudet och hindra etableringar att fortsatt få existera med en ersättare som övertar ersättning för detta arbete på nationell nivå och med den här taxan. Det gäller både patienternas rätt till alternativ och skattebetalarnas rätt till kostnadseffektiva och konkurrerande alternativ. Dessa alternativ samverkar på lika villkor som för landstingens egen planerade vård inom ramen för en större mångfald av praktiska valmöjligheter inom svensk hälso- och sjukvård. Det är närmast beklämmande att läsa reservationstexten där s, v och mp beskriver sitt yrkesförbud som liktydigt med en rättvis och behovsstyrd vård. beskriver man detta att tillåta de kvarvarande välfungerande etableringarna att fortleva som en David- parallellt med Goliatverksamhet i strävan mot en hälsosam pluralism bland alternativen beskrivs som ett rent efterfrågestyrt system. Det är därmed retoriskt feltolkat av socialisterna som ett slags orättvisa. Låt mig därför, fru talman, försöka göra upp med den bedrägliga retoriken om att endast vänstern skulle ha förstått vad som är behov respektive rättvisa i vården med sitt återkommande mantra av enögd föreställning av semantiken på området. Vi moderater tycker tillsammans med alliansen att det val som sätter patienten i centrum och som uttrycks i att man kan efterfråga en viss typ av vård och vårdgivare så långt möjligt själv ger en individuell tillfredsställelse. Det handlar om att ha makt över besluten när det gäller kanske något av det viktigaste man har att besluta över, nämligen sin egen hälsa. Det kan man göra tillsammans med sin vårdgivare. Detta bör verkligen ses som en behovsstyrd sjukvård. Mot detta står tolkningen där en toppstyrande politisk nomenklaturas efterfrågan av att få egna motiv, ofta rent ideologiska, att bli tillfredsställd som ett mer rättvist behov fast detta ofta sker på bekostnad av den individuella friheten hos patienterna och deras självvalda vårdgivares många diversifierade önskemål om hur vården bäst planeras och utförs. Min retoriska fråga blir då vilken behovsstyrning som ger mest rättvis vård för den som vården ytterst är till för. Är det den som tillfredsställer politikernas efterfrågan på lösningar lika för alla eller den som tillmötesgår patienterna och deras valda vårdgivares önskemål om hur vården bäst ska se ut och ske just för en själv? Jag skulle vilja avsluta detta anförande med att ställa några frågor med anledning av oppositionens framförda resonemang i debatten. Den första frågan handlar om kostnadsaspekterna. Här har falskt förespeglats, enligt min mening, att det här skulle vara ett kostnadsdrivande lagförslag. Jag påstår att detta kortsiktigt är ett av de mest kostnadsbesparande förslagen i svensk hälso- och sjukvård där vi gemensamt är måna om att den solidariskt finansierade vården verkligen vänder på skattekronorna så att man får mest skatteeffekt. Kan någon i oppositionen förklara för mig på vilket sätt det här skulle vara kostnadsdrivande så ska jag försöka reda ut hur jag ser på detta. Den andra frågan handlar om, precis som sade, hur det egentligen är med den inre känslan av att vilja se en mångfald i vården. I middagstalen talas det vitt och brett med vackra ord om valfrihet och mångfald även från oppositionen som här vill bekräfta en förbudslagstiftning som hindrar valfriheten. Det är så den reella politiken ser ut. Avslutningsvis, fru talman, vill jag med de här orden och frågorna vad vill man uppnå för kostnadsprofil genom att ta bort möjligheterna och vad vill man se för egentliga alternativ i vården yrka bifall till utskottets förslag i dess helhet och avslag på den oppositionella reservationen. 15 () replik: Jag måste erkänna att de stora ord som Finn använder i talarstolen är rätt underhållande. Jag tror att socialism, socialister och socialisering nämndes ungefär 20 gånger. Inte en enda gång hörde jag ordet solidaritet, som också kommer från det ordet från början. Det var underhållande. Jag begärde egentligen ordet för att passa på att be Finn förklara synpunkter på yrkesförbud. Finn använde det ordet också i sin resumé över socialisternas tilltag inom hälso- och sjukvårdslagstiftningen. i debatten kommer en kollega till Finn , både till professionen och i partiet, säkert att använda ordet yrkesförbud som beskrivning av regeringens förslag. Hur ser egentligen på förslaget och på de ändringar som kommer, som vi kritiserar och inte vill ha? 16 FINN () replik: Det är roligt om jag kan underhålla genom att påtala och påminna om att hon står för en socialistisk ideologi. När man beslutar att förbjuda människor att arbeta efter eget huvud anknyter ju det till den ideologin. På så sätt är det viktigt att påminna om inte annat. Om jag dessutom kan underhålla är det desto trevligare. Jo, jag nämnde ordet solidaritet, solidarisk finansiering. Det står vi parlamentariskt eniga bakom. Men det handlar också om att göra skattekronorna effektiva. Det är faktiskt på det sättet att när man bjuder in dem som har så viktiga uppgifter för hälso- och sjukvården, som också har betonats med vackra ord i debatten, gör man det med armbågen för man vill egentligen inte ha dem. Det lyser igenom, . Ni vill inte ha några entreprenörer. Ni vill helst ha en offentligdriven vård till . Hur effektiv blir den? Låt oss titta på de 1 000 läkare som finns kvar i det här systemet. De har 2,2 miljoner patientbesök . Ett sådant besök kostar i genomsnitt hos en specialist. Patienten betalar i avgift. Ett kvalificerat besök hos en människa som har byggt upp ett förtroende hos sin patientkader kostar alltså för . Hur kan detta bli dyrt? Det är en av de billigaste vårdformerna vi kan tänka oss över huvud taget. Man vill kasta ut barnet med badvattnet därför att man är ideologiskt övertygad om att det här inte fungerar. Det är ren socialism som sätter sig före förnuft och förstånd och värnandet om den solidariskt finansierade vården. Det är problemet. Yrkesförbudet kommer från att man inte kan bjuda in till dans och sedan inte vilja dansa. Det är i praktiken yrkesförbud. Om man sedan väljer att säga att ni ska få möjligheten att uppfylla det här under strängt reglerade former gör man det oattraktivt att driva verksamheten. Då har man i praktiken skapat ett yrkesförbud. Det är det som är min invändning. Hur gärna vill egentligen Vänstern ha alternativa utförare i vården och inte bara självt? 17 () replik: Det där med dansen och yrkesförbudet förstod jag inte, men det kanske inte var så viktigt. Självklart är det ingen hemlighet här i kammaren att vill att vården och omsorgen i huvudsak är offentligt driven. Det förnekar jag inte. När det gäller kostnaderna citerade jag i mitt anförande beräkningar från . Det är tjänstemän som har till sitt yrke att beräkna kostnader. Där beräknar de att det här förslaget totalt kan handla om 830 miljoner högre kostnader för privata vårdgivare. Där står Finn och jag långt ifrån varandra när vi hänvisar till kostnadsökningen eller kostnadsminskningen, som Finn säger. Mina beräkningar är inte mina egna utan jag hänvisar till tjänstemännen. Sedan kan vi ju jämföra till exempel internationella beräkningar av hur mycket hälso- och sjukvården kostar för och för andra länder som har fler privata utförare än vi har. Vi ligger bra till. Vi får mycket hälso- och sjukvård med offentlig finansiering och offentliga utförare. 18 FINN () replik: Jag ska informera om hur jag tänker. ser som en utgift. Det är klart att det är en utgift, men vad är det vi får för pengarna? Vi får alltså i det här fallet, som jag sade, 1 000 personer, om vi tar läkarkåren, som i det här fallet har 2,2 miljoner besök . Det är väl klokare att expandera den verksamheten som är så rationellt driven att självt inte kan göra detta. När man undersöker just den grupp det handlar om , som vi värnar om och som ni vill stöta ut ur vårdgemenskapen, visar siffror att man i grunden har en patientrelaterad tid som ligger någonstans mellan . har löpande gjort undersökningar av de här siffrorna. Komrad gjorde samma granskning av en likadan offentligt driven verksamhet. Där ligger man på , alltså knappt hälften av tiden är patientrelaterad när man arbetar offentligt. Det är ju för att, som sade i sitt inlägg, den byråkratiska överbyggnaden är minimal med den här typen av vård jämfört med när man driver den offentligt. Det är därför vi vill ha en mångfald, en blandform där man såväl bejakar den offentligt drivna vården som att man skapar utrymme för den mycket mer effektiva vård som bedrivs på andra händer. Att inte förstår detta och inte kan konceptualisera det i sin ideologi begriper jag. Det handlar om att förstå entreprenörskapets inre väsen. Det handlar då också om att i grunden vilja bjuda in dessa människor så att de får rimliga villkor att arbeta på, incitament att bygga upp en verksamhet, ta en risk, kanske köpa utrustning, som sade, och förnya sin verksamhet som annars den stora apparaten har bättre resurser till. Då måste man ha en öppen inkluderande attityd och inte den här typen av lagstiftningsförbud som närmast är att likna vid ett praktiskt yrkesförbud. Jag förstår att vi skiljer oss åt i bedömningen, och jag antar att åhörare av den här debatten får döma vem som möjligtvis har rätt. Men jag tror att vi kommer att spara pengar till genom att låta ersättningsetableringarna bestå. 19 () replik: Det var uppfriskande att få höra ett förstamajtal med högerinfluenser. Det kanske inte är på första maj som ni brukar prata, men det finns säkert andra tillfällen. Med tanke på att tyckte att vi inte skulle prata ideologi kändes det som sagt uppfriskande.