prot · GX0918 · 2009-10-21 00:00:00 — Teoretiska utbildningar blir för krävande om man inte själv har teorikunskaper i bagaget, och det är skälet till att vi höjer förkunskapskraven för att komma in. Ska man gå naturvetenskapligt program ska man själv ha godkänt i biologi, kemi och fysik från högstadiet. Ert alternativ är att man ska kunna vara underkänd i alla dessa ämnen och ändå komma in på naturvetenskapligt program. Det är klart att man inte klarar av det då eller att det i alla fall blir otroligt svårt. Att man har ordentliga förkunskaper är alltså en viktig del. Även om man har rätt förkunskaper kommer det att finnas några elever som känner att de valt fel, och då måste de kunna byta program på gymnasiet. Har man valt ett teoretiskt väldigt krävande program kan man byta till ett som är mindre krävande. Det finns också möjlighet att reducera program på samma sätt som , även om det historiskt sett har använts för mycket och som ett taktiserande. Det är klart att man måste hitta individuella lösningar till slut. Friår har diskuterats här, och det finns väl inget förbud mot att ta ett sabbatsår heller. Om en elev har valt ett alltför krävande program måste man dock kunna byta till ett något mindre krävande. De är trots allt olika teoretiskt krävande det inser i varje fall vi. 91 () replik: Vi socialdemokrater tror på kunskap och kompetens, oavsett vad alliansen vill pådyvla oss. Vi vet att det enda sättet att hävda sig på är kompetens och kunskap i yrkeslivet och samhällslivet. Kunskap ger makt att förändra. Det betyder att man måste ha den kunskapen, och det är meningen att alla ska ha den. Därför är det angeläget att alla elever ges den grundläggande behörigheten i gymnasieskolan, och jag vill påpeka att det inte räcker med yrkeskunskaperna det måste också vara parat med teoretiska kunskaper. Det är vad yrkena kräver . Ni utformar gymnasiet så att yrkesprogrammen får både sänkt status och sänkt kunskapsnivå. Varför är det så viktigt för regeringen att rusta ned yrkesprogrammen? Varför ska man sänka kraven för alla dem som klarar en högre nivå? 92 Utbildningsminister () replik: Jag tror att det var dessa frågor jag ägnade hela mitt anförande åt. Vi tycker att elever som kommer in på ett yrkesprogram ska kunna välja ambitionsnivå: Den som vill läsa in högskolebehörighet får göra det, och den som bedömer att det blir för mäktigt men gärna vill lära sig yrket och nöjer sig med en mindre grad av teoretisk kunskap svenska, engelska och matte och så vidare ingår ändå ska kunna välja det. är problemet att den senare gruppen tvingas hoppa av och slås ut. Jag tycker att det är så trist. När står och säger att man är för att alla ska få kunskap, kompetens och allt vad det är låter det oerhört vackert. Men var befinner sig den där tredjedelen av varje ungdomskull som slås ut ? Var finns de i värld? 93 () replik: Jag sade i mitt anförande att det finns många sätt. Självklart måste vi sätta in stöd och hjälp. Det lyser med sin frånvaro i alliansregeringens förslag. Jag skulle vilja fråga ministern: ministern att göra det möjligt för dem som går ut ett yrkesprogram? Man säger nu att de har möjlighet att nå behörighet. Kommer de som söker till högskolan då att bedömas lika som de som har gått raka spåret till högskolan? Kommer de att behandlas på samma sätt och i samma kvotgrupp? Eller ska de hänvisas till den mindre kvotgruppen? Sedan skulle jag vilja fråga: Kommer man att sänka kraven för att komma in på en KY-utbildning? gäller grundläggande behörighet för att komma in på en KY-utbildning. Kommer kommunerna att tillföras extra resurser för att kunna erbjuda de extratimmar som krävs för dem som läser in behörigheten inom gymnasieskolans ram? Kommer man att utöka antalet komvuxplatser så att det räcker? 94 Utbildningsminister () replik: Det var i elfte timmen som kastade in sex frågor till mig när jag har en minut kvar. Jag får välja någon av dem. Behörighetskraven till har fastställt, och där uppfattar jag att var överens. De ligger alltså fast. Det innebär att det är andra krav till än vad det blir till högskola och universitet, men vi tänker inte ändra dem. När det gäller resurserna i denna reform, om kammaren godkänner förslaget, finns det beräkningar i detta förslag. En del saker blir billigare med gymnasiereformen, och andra saker blir dyrare. Det finns en sammanvägning av ekonomiska konsekvenser i den proposition som om ska rösta om. Just den kostnad som pekar på finns ju i verkligheten, men andra saker blir billigare i det här förslaget. Den sammanvägda effekten finns i propositionen. Jag har noterat att inte svarar. En tredjedel slås ut det är huvudproblemet. Det är därför vi har en gymnasieproposition och en gymnasiedebatt . Av varje årskull ungdomar är det en hel tredjedel som inte når målen, som slås ut och hoppar av. Ni har inga svar. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 10 § Inkomstgaranti och jobbskatteavdrag Föredrogs betänkande 2009/10:KU3 Inkomstgaranti och jobbskatteavdrag (framst. 2008/09:RS3). 95 (): Inkomstgarantin för före detta riksdagsledamöter ger jobbskattereduktion trots att den inte avser ersättning för arbete. I det avseendet skiljer sig inkomstgarantin från till exempel a-kasseersättning, sjukersättning och inte minst pension. Framför allt pensionärerna och pensionärsorganisationerna har onekligen hört av sig hit till för att påtala att de upplever det väldigt konstigt att en sådan här inkomstgaranti ger jobbskattereduktion. Det är naturligtvis ett orimligt förhållande som vi lever med . Därför har jag, inte minst i egenskap av ordförande i skatteutskottet, skickat en skrivelse till riksdagsstyrelsen för att få rättelse av det här förhållandet. Genom det beslut som vi ska fatta sker det i någon mening en rättelse. Riksdagsstyrelsen har arbetat på det sättet att man genom skatteutskottets kansli har utformat ett förslag som tar bort rätten till jobbskatteavdrag för inkomstgarantin. Likväl är det så att med det förslag som riksdagsstyrelsen har lagt fram ger inkomstgarantin pensionsförmåner och övriga sociala förmåner, till skillnad från pension bland annat. Jag upplever att det är märkligt att sätter sig i ett sådant system även fortsättningsvis. Kommuner och landsting har löst det på det sättet att de har en inkomstsamordnad visstidspension, och då handlar det aldrig om vare sig jobbskatteavdrag eller att man tjänar in fortsatt pension på grund av att man lyfter en pension. Från moderat håll har vi velat ha en omläggning så att inkomstgarantin skulle ersättas med en inkomstsamordnad visstidspension. Men det har uppenbarligen inte gått att få enighet om detta. Alla vill ju att den här typen av ärenden ska lösas i enighet här i . Jag vill ändå göra den tydliga markeringen att jag finner det felaktigt att vi även fortsättningsvis kommer att ha en inkomstgaranti här i som ger förmåner som egentligen inte hör till en inkomstgaranti. Inkomstgarantin borde rent verbalt också ersättas med begreppet visstidspension. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 11 § En politik för personer med psykisk sjukdom eller psykisk funktionsnedsättning och Vissa psykiatrifrågor m.m. Föredrogs socialutskottets betänkande 2009/10:SoU2 En politik för personer med psykisk sjukdom eller psykisk funktionsnedsättning (skr. 2008/09:185) och socialutskottets betänkande 2009/10:SoU3 Vissa psykiatrifrågor m.m. (prop. 2008/09:193). 96 (): ska vi här i kammaren debattera och även votera om två betänkanden från socialutskottet. Det första är SoU2 med anledning av en skrivelse från regeringen, 2008/09:185, och det handlar om en politik för människor med psykisk sjukdom eller psykisk funktionsnedsättning. I betänkandet behandlas 32 motionsyrkanden, och 14 av dem är och 18 från allmänna motionstiden . Den skrivelse från regeringen som ligger till grund för betänkandet redogör för regeringens samlade psykiatrisatsning, och den innefattar de senaste årens åtgärder samt inriktningen för de medel som har fattat beslut om. Regeringens politik för personer med psykisk sjukdom eller psykiskt funktionshinder kan sammanfattas i tre huvudområden, nämligen vården, vardagen och valfriheten. I betänkandet finns det en reservation och tre särskilda yttranden. Det andra betänkandet som ska behandlas heter SoU3 och handlar om vissa psykiatrifrågor, och det gäller proposition 2008/09:193. Två motionsyrkanden har väckts med anledning av propositionen. I betänkandet behandlas också sex motionsyrkanden års motionstider. Betänkandet innebär förslag till förändringar i såväl hälso- och sjukvårdslagen som lagen om yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvårdens område samt socialtjänstlagen. Genom de föreslagna förändringarna får personalen inom hälso- och sjukvården skyldighet att beakta barns behov av information samt råd och stöd när någon vuxen i barnens närhet drabbas av psykisk sjukdom. Dessutom kommer kommunens och skyldighet till en gemensam individuell planering och gemensamma överenskommelser att regleras i lagen. I detta betänkande finns en gemensam reservation från och Vänstern. kan debatten börja. 97 (): Vi socialdemokrater har tillsammans med och väckt en gemensam motion utifrån psykiatriskrivelsen. Jag vill redan nu yrka bifall till vår motion, det vill säga reservationen i SoU2. Vi anser att regeringen har försummat psykiatrifrågan . Regeringen har inte presenterat någon samlad proposition med anledning av , trots att den presenterades . gjorde regeringen nya tillfälliga satsningar. För perioden 20092011 görs en ny tillfällig satsning, vilken presenteras i skrivelsen. De statliga medlen riktas mot ett antal projekt inom fyra olika områden. De satsningar för 20092011 som beskrivs i skrivelsen är bra och rimligt avvägda i ett kort perspektiv, men vi menar att det är en allvarlig brist att långsiktigheten och helhetsperspektivet saknas. Vi anser till skillnad från regeringen att det behövs en mångårig och systematisk satsning för att höja ambitionsnivån och skapa förutsättningar för god vård och ett gott liv för dem som drabbas av eller lever med en psykisk sjukdom. Det behövs gemensamma mål för flera olika samhällssektorer, och det behövs också en nationell plattform som slår fast vad som är psykiatrins uppdrag, hur den ska utvecklas och vem som ska göra vad. I avvaktan på ett samlat och långsiktigt psykiatridokument från regeringen att ta ställning till har vi i vår motion valt att gemensamt redovisa vår syn på tre viktiga områden som helt eller delvis saknas i regeringens skrivelse. Det handlar om tidiga insatser för att hjälpa barn och unga vuxna, inflytande och brukarperspektiv för patienter i psykiatrin samt personliga ombud. I mitt anförande kommer jag att lägga fokus på insatser för barn och unga, och sedan kommer mina kolleger att fokusera på övriga delar i vår motion. Många barn som signalerar psykisk ohälsa har också problem av social karaktär. Det behövs vuxna för att stödja och ge omsorg. Problemet är att barn och unga med en sammansatt problematik ofta kräver flera helt skilda insatser som helst ska ges i ett sammanhang för att förbättra situationen. Verksamheter som skapar gemensamma arbetssätt där praktiska sociala insatser kombineras med psykiatrisk behandling och stöd som ges både till barn och till de vuxna i familjen har störst möjlighet att hantera problem från olika livsområden. Låt mig ta en liknelse. Om det börjar brinna i skolan vet man vem man ska ringa och hur utrymningen ska gå till. Men om ett barn mår dåligt eller har stora problem vet man ofta inte vem man ska ringa för att kunna få snabb hjälp eller hur man ska agera. Därför behövs det snabba insatser, ett slags barnens räddningstjänst. Vi föreslår att det görs en lagändring så att det blir obligatoriskt för alla kommuner att ha en plan för hur samarbetet och ansvarsfrågan ska fungera för barn och ungdomar som drabbas av psykiska problem. Den här ansvarsfördelningen ska vara så tydlig att det inte råder några oklarheter om vem man ska vända sig till och vem som ska ansvara för vad. Förebyggande arbete och tidigt stöd kräver en lättillgänglig och samlad social och medicinsk verksamhet för att man ska kunna ge bästa möjliga stöd och vara effektiv. Vård- och stödinsatser kan då erbjudas och ges i ett naturligt sammanhang. Poängen med samlokalisering är också att föräldrar och barn slipper leta sig fram i systemet när man behöver hjälp. Hur och i vilken form samlokaliseringen bäst görs ser olika ut i landet. Jag vet att regeringen tillsammans med Kommuner och Landsting har tecknat en överenskommelse med syfte att åstadkomma effektiva former för hälsofrämjande insatser och en första linjens vård och omsorg och att samordna berörda aktörer. Jag tycker att det är bra, men det kan komma att ta sin tid innan resultaten av de olika projekten och försöksverksamheterna blir tydliga och sedan kan spridas ut i kommuner och landsting. Vi vill i stället ha ett nationellt ställningstagande för en sammanhållen modell för tidiga insatser till barn och ungdomar i syfte att främja ett integrerat och förebyggande arbetssätt. Den förstärkta vårdgarantin i barn- och ungdomspsykiatrin som redovisas i skrivelsen är givetvis jättebra, men den behöver kompletteras med organisatorisk samordning och utveckling så att det sammantagna omhändertagandet av barn och ungdomar som mår dåligt förbättras och så att problemen fångas upp tidigare än vad som sker . Ett särskilt viktigt område för att tidigt kunna fånga upp barn och unga med svårigheter och problem är en väl fungerande elevhälsovård. Att tidigt kunna upptäcka elevers svårigheter och problem är ovärderligt för att man ska kunna förebygga problemen. Det är därför viktigt att man kan garantera eleverna att de på ett enkelt sätt ska kunna komma i kontakt med rätt person när de har fysiska eller psykiska problem. Det betyder att tillräckliga resurser måste ges så att elevvårdspersonalen verkligen har tid och kan finnas tillgänglig för eleverna när de finns på skolan. Många av de barn och ungdomar som signalerar psykisk ohälsa har också problem av social karaktär. Det kan handla om barn vars föräldrar sviktar i omsorgen om dem på grund av att de har egna psykiska problem eller missbruk eller om barn som visar upp ett eget riskbeteende som gör att de får stora problem i skolan. När den här typen av bekymmer uppstår ska skolan kalla till en så kallad elevvårdskonferens dit barnen och deras föräldrar bjuds in. På en elevvårdskonferens finns många från professionen närvarande. Många föräldrar och barn upplever detta som en extremt utsatt och pressad situation. Man känner sig utlämnad, misslyckad, skyldig och ensam och hade så gärna velat ha någon med sig som stod på ens sida. Det kan behövas någon utifrån som vet hur man hjälper och stöder föräldrar med att tackla situationen och vilka krav på stöd som man har rätt att ställa på skolan och vården. Det handlar helt enkelt om ett ombud som tydligt står på ens egen sida om man känner sig i underläge. Enligt förvaltningslagen finns det redan en rätt till ombud i kontakt med myndigheter, men det bör ses över i vilken utsträckning den är känd och i vilken situation den gäller i skolvärlden. Kommunerna måste också vara uppmärksamma på att det skrivs in i avtal med friskolor. Det här måste kunna fungera i praktiken. När det gäller utredning och behandling ska barn- och ungdomspsykiatrin vara den specialistfunktion som krävs för komplicerade tillstånd hos barn och ungdomar med psykisk ohälsa. Ingen annan aktör har uppdraget att vara specialist och stå för den högsta expertkunskapen inom området. Om barn- och ungdomspsykiatrin får ett alltför brett uppdrag som till exempel också kan omfatta första linjens insatser är risken stor att de inte kan uppfylla sin specialistroll, och då kommer den komponenten att saknas i helheten. Vi anser att det behövs en förstärkt kompetens i primärvården för att man ska kunna utgöra första linjens sjukvård även för psykisk ohälsa och kunna tillgodose barns och ungdomars behov av vård för psykiska problem. Genom tidiga insatser i skolhälsovård och primärvård skapar vi utrymme för barn- och ungdomspsykiatrin att fullgöra sitt uppdrag att utföra specialiserad och högspecialiserad vård. När det gäller psykiatrisk vård till ungdomar som är placerade på särskilda så kallade HVB-hem, hem för vård eller boende, är det oklart vilket ansvar landstingen har, och det gäller också i praktiken den specialiserade psykiatrin. Vi anser att det här är ett så allvarligt problem som så länge har skapat konflikter och frustration att kommuner och landsting måste vidta konkreta åtgärder för att finna lämpliga lösningar. Vidare måste kvaliteten på hemmen förbättras och tillsynen skärpas. Dessutom måste alla ungdomar garanteras en individuell bedömning och, om det behövs, en behandlingsplan mot psykisk ohälsa och missbruk. När det gäller propositionen Vissa psykiatrifrågor m.m. har jag inget yrkande, utan vi socialdemokrater stöder det liggande förslaget. Jag vill däremot tacka för att vi i utskottets ställningstagande fått med skrivningen om att även om det är landsting och kommuner som i sista hand avgör om en individuell handlingsplan behövs anser utskottet att det endast i undantagsfall kan bli en fråga om att neka den enskilde en sådan plan. Jag vill tacka för att vi fick med det tillägget, och med det är jag nöjd. Avslutningsvis vill jag också tacka dig, ! Jag vill tacka dig som vi har arbetat tillsammans i socialutskottet. Du sade att det är viktigt att man kan skilja på sak och person, och jag håller verkligen med dig. Så , lycka till i ditt fortsatta liv när du lämnar oss i ! I detta anförande instämde (), () och Per (). 98 (): Jag vill börja mitt anförande med att kommentera betänkandet SoU2 som behandlar regeringens skrivelse med namnet En politik för personer med psykisk sjukdom eller psykisk funktionsnedsättning. Regeringen menar att politiken för personer med psykisk sjukdom eller psykisk funktionsnedsättning kan sammanfattas i tre huvudområden. Ett rör vården, ett rör vardagen, och så är det valfriheten. Den psykiatriska vården är inte alltid av den bästa kvaliteten. Det har vi fått många exempel på, och det har den utredning som ledde till psykiatrireformen också visat på. Därför är det bra att utgångspunkten för regeringens satsningar är en mer kunskapsbaserad vård. Men det är inte heller första gången som vi hör detta. När vi talar om kunskapsbaserad vård tror jag att det är många som tänker på läkemedel och olika former av psykoterapi. Väldigt många kanske tänker på kognitiv psykoterapi. Det var ju en debatt om vad som ska vara den terapi som gäller. Men jag hoppas också att man tänker på kunskaper som är viktiga för bra vård. En av de allra viktigaste frågorna är faktiskt ett bra bemötande och att livet fungerar. Att vara utan bostad gör att kanske varken vård eller stöd på andra sätt fungerar, för att leva hemlös är kanske något av det allra svåraste om man ska komma till rätta med psykisk funktionsnedsättning och psykisk ohälsa. Ekonomiska problem och relationsproblem är inte bra vare sig för den fysiska eller den psykiska hälsan. Att blir respekterad, att få förtroende som person och att kunna påverka sitt eget liv bidrar till välmående, liksom att ha vänner, för gemenskap och trygghet är någonting som är väldigt nödvändigt. Men att vara ensam förstärker ohälsan och otryggheten. De så kallade hälsans bestämningsfaktorer glöms lätt bort när vi talar om kunskapsbaserad vård. Regeringen har inte heller kommenterat hälsans bestämningsfaktorer i sina skrivelser. När man möter människor som har psykisk ohälsa eller psykiska funktionshinder hör man ofta berättelser om biverkningar av mediciner som har varit väldigt negativa. Många nämner att det är ont om personal och mycket överbeläggningar när man vårdas i den slutna psykiatrin. Alldeles för många vittnar om bemötanden som inte har varit respektfulla och långt ifrån terapeutiska, och man har känt sig kränkt och maktlös. Man har ibland blivit bemött som ouppfostrade ungar som genom förbud och sanktioner uppfostras till ansvarstagande medborgare. Men det finns också berättelser åt motsatt håll. Det finns beskrivningar av personal som inte enbart fokuserat på symtomen utan sett människan, haft en helhetssyn på människan och på så sätt enbart med ett bra bemötande kunnat bidra till förbättring för personen med psykisk ohälsa. Regeringen beskriver inte i sin skrivelse brister i bemötandet, men jag vill ändå välja en välvillig tolkning och tro att kompetenshöjande satsningar syftar till bättre vård också när det gäller bemötande. Regeringens satsningar inom psykiatrin sträcker sig enbart till 2011, och det är en allvarlig brist att långsiktigheten och helhetsgreppet saknas. Det är den mycket omfattande psykiatriutredningen presenterades. anser tillsammans med Socialdemokraterna och att det behövs en mångårig, långsiktig och systematisk satsning om man verkligen vill ha en ambitionshöjning och skapa goda förutsättningar för god vård och gott liv för dem som drabbas av eller lever med en psykisk sjukdom eller funktionsnedsättning. Därför föreslår vi att regeringen utarbetar en nationell handlingsplan för en ambitionshöjning inom vård och stöd för människor med psykisk sjukdom och funktionsnedsättning. Jag yrkar bifall till reservationen i betänkandet SoU2. I vår reservation föreslår vi också att patienternas och brukarnas perspektiv stärks på olika sätt i psykiatrisk verksamhet. För att nå bestående förbättringar krävs det insatser inom olika politikområden som arbetar mot samma mål. Man kan inte enbart se på hälso- och sjukvården. Socialministern satsar på olika projekt inom psykiatrin, men vad gör finansministern? Han sänker skatter för dem som arbetar. Däremot får de som har aktivitets- och sjukersättning liksom de som är sjukskrivna inte en krona mer. Regeringen kan inte vara ovetande om att var tredje person med socialbidrag eller försörjningsstöd har någon form av funktionsnedsättning och att personer med funktionsnedsättningar har svårt, om det inte är omöjligt, att få jobb i dagens läge. Nästan var fjärde person med psykisk funktionsnedsättning lever på eller under fattigdomsgränsen. Regeringens ekonomiska politik syftar absolut inte till att förbättra levnadsvillkoren för människor med psykiska funktionsnedsättningar. Att leva under ekonomisk stress förbättrar aldrig den psykiska hälsan. I betänkandet SoU3 föreslår regeringen att bestämmelser införs i socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen om att ett landsting och en kommun tillsammans ska upprätta en individuell plan när den enskilde har behov av insatser från både och hälso- och sjukvården. tillsammans med anser att faktiskt också den enskilde och närstående bör ha rätt att initiera en individuell plan. Vi delar inte regeringens uppfattning att det är kommun och landsting som i sista hand avgör om en individuell plan behövs. Regeringen resonerar också som så att en individuell plan ska upprättas endast när det finns ett behov av en sådan. Men vem är det som ska avgöra behovet? Är det inte individen, alltså den person som behöver hjälpen och stödet, som ska vara den som ska kunna göra det slutliga ställningstagandet? Det tycker vi. Regeringens så kallade huvudområde om valfrihet verkar i det här fallet inte gälla för alla. Jag anser att det är självklart att till exempel personer med psykisk ohälsa ska ha en självständig roll i processen om individuella vårdplaner, och jag vill avsluta med att yrka bifall till och gemensamma reservation i betänkandet SoU3. 99 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna i betänkandena SoU2 och SoU3. Jag tänkte börja med regeringens proposition om vissa psykiatrifrågor. Vi tycker att den till största delen är bra, men det finns två delar i propositionen där vi har förslag på förändringar och tillägg. Den första handlar om individuella planer.