prot · GW09116 · 2009-05-12 00:00:00 — Jag skulle gärna vilja få fört till protokollet att jag inte instämmer i beskrivningen av det och säger om vad den här politiken leder till. Det är en felaktig beskrivning enligt min uppfattning. Jag tycker att åhörarna ska notera att i riksdag brukar vi inte ha talesmän för särintressen, men i den här frågan har vi helt plötsligt fått in mycket starka särintressen, och det tycker jag är väldigt ovanligt. När det gäller hur man ska utforma en mycket aktiv politik för att både rädda sysselsättningen och få en miljömässigt varaktig bilpark måste man använda metoder som är effektiva. Vi ska inte i den här använda skattebetalarnas pengar till att betala GM:s skulder. Det sätt som argumenterar på ligger mycket nära detta, det vill säga att vi skulle betala en del av produktionskostnaderna för de bilar som ska säljas. Jag tror att det finns mycket effektivare medel om man vill nå det som jag är övertygad om att både och vill, nämligen att vi ska få en mer modern och miljövänlig bilpark. Då gäller det att se till att, just som säger, satsa på forskning och utveckling av olika drivmedel så att vi kan få en bättre miljö, helt enkelt. Men däremot ska vi inte subventionera själva kostnaden för inköpen av bilarna. Det ska vi inte hjälpa producenterna med. Det ska inte miljonärerna och miljardärerna i det här landet få av skattebetalarna. De ska betala själva, precis som jag och alla andra ska göra det. Däremot är jag glad över att vi ska få en skattebefrielse som går direkt till dem som köper miljövänliga bilar. Det är en riktig miljöpolitik. 9 Miljöminister (): Min första fråga måste ju vara: Tror ni verkligen att det går att skälla ur den ekonomiska krisen? Det är ju inte så att ju högre tonläge man tar i med och ju mer man saftar på med överdrifter, desto bättre går debatten. Jag noterar att ni egentligen inte säger ett ord för att försvara eller förklara den egna politiken, utan ni dammar på. Ju mer ni kan prata om gräsmattor och vad ni nu kan hitta på, som egentligen inte har med frågeställningen att göra, desto säkrare slipper ni förklara de ganska tunna förslag ni har lagt fram själva. Jag beklagar att det är det som är modellen . Det är inte ett sätt att lösa den ekonomiska krisen den är alldeles för seriös och allvarlig för det det är inte ett seriöst sätt att ta ansvar för statsfinanserna och det är inte ett seriöst sätt att förbereda sig för regeringsansvar om det nu var avsikten. Jag ska också säga att jag självklart beklagar att interpellationerna besvaras sent. För egen del reser jag just nu väldigt mycket i alla EU:s medlemsstater. Men då ser jag också en del av hur andra medlemsstater tacklar situationen och krisen. Och jag ser att många av dem med ganska stor avundsjuka vänder blicken mot och ser vad vi nu gör. Det här är nämligen inte den bild man har i . Där ser man att vi satsar långsiktigt inom bilindustrin. Återigen: Vi var de som startade utvecklingen när det gäller miljöbilspremien. ersätter vi en tillfällig premie med långsiktigt stöd genom skattebefrielse. Dessutom vill jag framhålla forskningssatsningarna och utvecklingssatsningarna genom gemensamt bolag liksom satsningarna på ett klimatskattepaket. Jämför det med till exempel det som ni inte sade ett ord om för att förklara miljösyftet med, att låta skattebetalarna stå för konvertering av gamla bilar, bilar där ni ju fortfarande inte har löst miljöproblemen annat än vad gäller just bara bränslet. Den bränsleslukande motorn är kvar, de stora avgasutsläppen är kvar, men ni låter skattebetalarna stå för fiolerna. Vad är det för vettig miljöpolitik och förnyelse av bilindustrin med det? Ni säger att vi inte gör någonting. Ni har ju hört uppräkningen av vad vi har gjort på bilindustriområdet men dessutom satsningarna som helhet när det gäller ekonomisk politik, där ju alla erkänner att är bland de länder som totalt sett stimulerar ekonomin mest. Men ge då också det seriösa svaret på hur ni skulle kunna, ens med de satsningar som görs i , och på andra håll, låtsas inför skattebetalarna att ni skulle kunna kompensera och fylla upp den stora bristen på efterfrågan, när produktionen är 18 miljoner bilar och efterfrågan är 11 miljoner bilar! Ni täcker inte upp det med skattebetalarnas pengar. Staterna förmår inte det. Det är andra vägar som vi ska gå, och det är en sådan väg som väljer. Jag hörde kommentarerna om vad bilindustrin säger om oss. Jag väljer också på den punkten att avstå från att kommentera lågvattenmärken. Däremot ser jag fram emot den dagen då man kan öppna böckerna och titta på vad som faktiskt hände i samtalen. Då tror jag också att man kan bedöma om det har funnits en klokhet i det som regeringen gör. Vi fortsätter att ta ansvar för både statsfinanser och skattebetalarnas pengar som vi tar ansvar för utvecklingspolitik och ser till att leda också miljöutvecklingen i bilparken. 10 (): Jag vet inte om hade lock för öronen eller någonting, men jag kan gärna läsa upp hela det rödgröna miljöfordonspaketet igen, om inte vill titta i protokollet. Men först, innan jag gör det, ska jag ändå kommentera den ekonomiska krisen. Varför sågar regeringens ekonomiska politik? I går fick vi ju reda på av Calmfors att regeringen inte mildrar krisen med sin ekonomiska politik. Och varför säger likadant, att det här inte är tillräckligt? Man kan mildra krisen, och man kan satsa i lågkonjunktur för att se till att bromsa i högkonjunktur. Regeringen gör precis tvärtom. Man har laddat på med 80 miljarder i skattesänkningar i högkonjunktur, och sedan när lågkonjunkturen kommer står man helt handfallen och vet inte hur man ska mildra krisen. Det är inte bara vi socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister som är kritiska till att regeringen inte kan mildra krisen. Det är även regeringens eget organ, , liksom med flera. Eftersom påstår att vi inte berättar om vår egen politik ska jag dra det igen. Vi har ett rödgrönt miljöfordonspaket där vi på ett miljösmart sätt vill ta ur krisen. Vi vill satsa på en tydlig miljöbilsdefinition. Vi vill ha en smart beskattning av fordon där bilar med höga utsläpp ska betala mer och de med låga utsläpp gynnas. Vi vill förlänga miljöbilspremien, den som regeringen tar bort. Vi vill ha skrotningspremie. Vi vill också ha en premie för den som skaffar ny bil när man skrotar den gamla. Dessutom vill vi ha efterkonvertering och stimulera påskyndandet av förnybara bränslen. Det är möjligt att inte hörde detta tidigare. Jag kan upprepa vår politik om och om igen om det behövs. 11 (): Tack återigen för svaret, ! Gräsmattor har faktiskt med saken att göra av det enkla skälet att vi har en regering som tycker att vi genom skattesubventioner ska stimulera hushållsnära tjänster klippning av gräsmattor och bäddning av sängar. Det är man beredd att investera i men inte en krona i det som är vår industriella kapacitet, i ett läge när vi håller på att tappa stora delar av den. Med all respekt för att vi kan klippa gräsmattor och bädda sängar, även om jag inte delar uppfattningen att det ska subventioneras med skattepengar, men det som stör mig är att industriella kapacitet håller på att äventyras, antingen det gäller stålindustrin, fordonsindustrin eller andra delar av industrin. Om man inte ser att vi som ett litet exportberoende land är starkt beroende av att ha en industriell kapacitet så blir jag orolig. Det vi äventyrar är nämligen våra långsiktiga förutsättningar att kunna se till att vi har en hyfsad välfärd i landet. Därför vågar jag tro att vi, precis som många andra länder i världen, tillsammans med industrin har en förmåga att bidra till att vi också gör det klimatsmart, att vi med hjälp av politiskt stöd, politiska instrument, forskning, utveckling och utbildningsinsatser antar klimatutmaningen antingen det handlar om fordonsindustrin eller andra delar av industrin. Jag har försökt hävda att regeringens brist på agerande förvärrar krisen. Jag ska ge ett litet exempel. När Lastvagnar drabbades av krisen stod man inför valet att lägga en stor del av varslen antingen i eller i . Man valde att lägga i princip alla varsel i vilket gör att stora delar av den verksamheten nu drabbas. I gick den belgiska staten in med utbildningspengar för att företaget, om det tog sitt ansvar, skulle klara krisen och kunna övervintra. Staten gick in med stödpengar för att man skulle kunna utbilda och behålla en del av personalen. I sade regeringen nej, vi ger inte en enda krona, med den effekten att tusentals människor i blir arbetslösa och fordonsindustrin i norra hotas. Återigen: Regeringen försvagar genom sin brist på agerande konkurrensförmåga och förvärrar därmed krisen. Det beklagar jag. 12 Miljöminister (): Det är inte sant att sågar regeringens ekonomiska politik. Man tyckte på några punkter att det skulle göras annorlunda, men som helhet gav man regeringen godkänt. Inte med ett enda ord stödde man den typ av åtgärder som Socialdemokraterna argumenterar för. Beträffande det rödgröna paketet är det inte åtgärderna som ska räknas upp, utan det gäller att svara på frågorna. Hur kan man låtsas att man ska kunna fylla ut det stora produktionsöverskottet i förhållande till det låga underskottet i efterfrågan? Hur kan man låtsas att det går att fylla det med skattebetalarnas pengar? Hur kan man låtsas att det vidtas åtgärder när en stor del av pengarna i realiteten skickas utomlands och därmed går förbi den svenska bilindustrin? Hur kan man låtsas att det skulle hjälpa miljön, när man i själva verket låter skattebetalarnas pengar gå till det som inte förbättrar miljön särskilt mycket, till exempel till att med skattebetalarnas pengar finansiera efterkonvertering av gamla bilar som fortfarande har dåliga avgasutsläpp och hög bränsleförbrukning? När det gäller krisen som helhet är det en satsning att verkligen utveckla bilindustrin. Vi har tagit de följande stegen, inte bara de första. Det är fördelen. Vi låtsas inte att efterfrågebrist kan kompenseras med skattebetalarnas pengar. I stället ser vi till att också långsiktigt få insatserna att gå i rätt riktning vad gäller utvecklingen för bilindustrin samt för miljön och ekonomin som helhet. Vi kommer att få många tillfällen att föra denna debatt. Vartefter kommer vi också att kunna utvärdera resultaten, och jag kommer då att påminna om att lösningen inte är att bara berätta om krisens verkningar, för dem kommer vi att se, utan den kommer också att handla om att lägga fram politiska alternativ som håller i alla delar. Det räcker inte med glada miljardpaket som håller på det ena eller andra mötet utan det behövs en helhet som går att försvara. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2008/09:457 om vattendirektivet och genomförandet i svensk lag 13 Miljöminister (): har frågat mig om jag har för avsikt att se över hur det vill säga i vilken form vattendirektivet har införts i svensk lag och om jag är beredd att ta initiativ till en frysning av tillämpningen av vattendirektivet till dess att en mer ändamålsenlig form för det utformats. Sveriges sjöar, vattendrag och havsområden har stora miljöproblem. Det kan gälla bland annat övergödning och miljögifter. Detta framgår såväl av de vattenanknutna miljökvalitetsmålen beslutat om som av de analyser och klassificeringar vattenmyndigheterna gjort. Krav på nödvändiga förbättringar måste ställas på verksamheter som påverkar vattenmiljön negativt, som enskildas berättigade skyddsintressen värnas. Ramdirektivet för vatten syftar till att bevara och förbättra miljön i alla EU:s medlemsstater. Kraven gäller allt vatten vattendrag, sjöar, kustvatten samt grundvatten och målet är att alla vatten ska ha en god status till 2015. Vilken typ av åtgärder som behövs, och hur omfattande, beror på lokala förhållanden och problem. Genom direktivet görs en grundläggande avvägning mellan vattenmiljöintresset och andra intressen. Undantag kan medges från krav på åtgärder på grund av tekniska eller ekonomiska problem att genomföra dem. Ramdirektivet för vatten infördes i svensk lag framför allt genom kompletteringar av 5 kap. om miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram. Vidare infördes helt nya bestämmelser om förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön, med en indelning av landområden och kustvattenområden i fem vattendistrikt, där en länsstyrelse ska vara vattenmyndighet med ansvar för förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön i vart och ett av distrikten. De fem länsstyrelser som är vattenmyndigheter ska besluta om bland annat miljökvalitetsnormer, förvaltningsplaner, åtgärdsprogram och program för övervakning av tillståndet i våra vatten. Denna beslutanderätt utövas av särskilda så kallade vattendelegationer. Dessa delegationer består av landshövdingen som ordförande och upp till tio sakkunniga ledamöter från länsstyrelser, andra myndigheter, intressenter och forskningsvärlden. Genom vattenförvaltningsförordningen, som återger direktivets bestämmelser, preciseras deras uppdrag. Även om generellt sett ger regeringen och berörda myndigheter vida befogenheter när det gäller miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram begränsas alltså befogenheterna när vattendirektivet ska genomföras. Enligt min mening saknas anledning att anta att åtgärdsprogrammen kommer att präglas av enskilda tjänstemäns personliga avvägningar. Åtgärdsprogrammen riktar sig till myndigheter och kommuner och anger vad de ska göra för att lösa konstaterade miljöproblem, exempelvis i form av nya eller ändrade föreskrifter, tillsyn, rådgivning eller utökning av kunskapsunderlag. En enskild berörs därför inte direkt av programmen. För att följa ett åtgärdsprogram kan dock exempelvis en länsstyrelse eller kommun i egenskap av tillsynsmyndighet med stöd av tillsynsregler ålägga enskilda att vidta miljöförbättrande åtgärder. De besluten ska grundas på regler om avvägning mellan olika intressen. De berörda kan överklaga dessa beslut till domstol. Det finns alltså en möjlighet att överklaga de beslut som kan bli följden av ett åtgärdsprogram. De grundläggande bestämmelserna rörande tillstånd, tillsyn, rätten att överklaga och en i övrigt rättssäker rollfördelning gäller parallellt med de bestämmelser som är styrande för vattenförvaltningen. Bestämmelserna som införts på grund av ramdirektivet för vatten innebär därför inte att enskildas rättsliga ställning på något sätt blivit sämre. Vattenmyndigheterna har haft omfattande kontakter med berörda intressenter under tidigare etapper av arbetet. Det pågår ett stort upplagt samråd om de förslag till miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram som lagts fram. Alla berörda har möjlighet att påverka innehållet. Samrådstiden löper ut . Beslut om normerna och åtgärdsprogrammen ska vara klara och sedan rapporteras till . Vattenmyndigheternas förslag till åtgärdsprogram kan underställas regeringens prövning i tre olika fall. Om ett förslag till åtgärdsprogram rör vissa allmänna intressen av synnerlig vikt ska vattenmyndigheten ge regeringen möjlighet att pröva förslaget. Vidare får och geologiska undersökning begära att vattenmyndigheterna ska ge regeringen möjlighet att pröva ett förslag till åtgärdsprogram, om det avviker allvarligt från vattenförvaltningsförordningen eller från själva direktivet. Slutligen kan också andra myndigheter och kommuner ta initiativ till regeringsprövning om de ska vidta någon åtgärd enligt ett förslag till åtgärdsprogram. Som förutsättning i det sista fallet gäller att den föreslagna åtgärden strider mot annan lagstiftning eller allvarligt avviker från vattenförvaltningsförordningen eller direktivet. anser i en skrivelse till vattenmyndigheterna att det finns svagheter i åtgärdsprogrammen. Om vattenmyndigheterna och inte blir överens, finns möjlighet att frågan lyfts till regeringen. Regeringen kan då ta ställning till om ändringar behöver göras. Regeringens eventuella prövning måste vara klar . Miljökvalitetsnormerna och åtgärdsprogrammen syftar till att lösa miljöproblemen i våra vattendrag. Att arbetet med dessa normer och program fungerar är därför en miljöpolitisk fråga av största vikt. som det är viktigt att vi åstadkommer reella förbättringar av vattenkvaliteten måste det dock vara rimliga krav som ställs på verksamhetsutövare. Genom samrådet har alla berörda möjlighet att verka för att kraven utformas på bästa sätt. Innan krav blir bindande för enskilda kan kraven prövas enligt regler, och på detta sätt upprätthålls en balans mellan miljöintressena och verksamhetsutövarnas intressen. Mitt svar till blir följande: Att genomföra ramdirektivet för vatten är ett omfattande och viktigt åtagande med delvis nya arbetssätt. Tidsplanen är snäv. För att vi ska klara direktivets bestämmelser måste arbetet drivas på utan dröjsmål. måste vi vara beredda att ompröva arbetsformerna med ledning av vunna erfarenheter. Som framgår av propositionen En sammanhållen svensk havspolitik avser regeringen att tillsätta en utredning om myndighetsorganisationen. Den kommer också att omfatta vattenförvaltningen. 14 (): Jag tackar för det svar jag fått. Det här med vattendirektivet är en komplicerad fråga. Den innehåller mycket juridik. När man ska debattera frågan kan man lätt fastna i juridiska detaljer. Jag är inte jurist, och mig veterligen är miljöministern heller inte jurist. En juridisk diskussion om den här frågan är tämligen meningslös. Låt mig därför i stället fokusera på de aspekter som jag tycker är viktiga i vattendirektivet. Vattendirektivet är någonting som man har beslutat om via EU. företrädare har förhandlat med ministrar i EU. Man har kommit fram till att det är en klok sak att se till att vattnet i EU ses över på ett sådant sätt att det är långsiktigt hållbart. Processen har förstås skett utan att varit med och fattat några beslut. Förvisso kan det ha skett samråd i , men inte något formellt beslutsfattande. När den processen blivit klar kommer frågan tillbaka till riksdag. Då handlar det om att implementera någonting som EU har beslutat om. Därefter, när man har gjort denna implementering och har sagt ja till någonting som i princip redan är beslutat och därtill, vill jag påstå, inte utnyttjat de möjligheter till flexibilitet som systemet medger, ska detta sjösättas i praktiken i . Vad väljer då regeringen att göra? Jo, man väljer ett förfarande där man i princip låter tjänstemän ta över det hela. På så sätt har man lyckats med konststycket att få en fråga som har blivit regeringens stora fråga, miljöfrågan, därtill en fråga som miljöministern har brunnit för och fortfarande brinner för, till att bli en fråga som ligger långt ovanför huvudet på svenska folkvalda och svenska politiker, även på nivå och landstingsnivå. Den möjlighet som borde finnas till debatt, gemensamt formande och gemensamt beslutsfattande har försvunnit i ett penndrag. Inte därför att EU skulle ha tvingat oss att göra på det sättet, utan därför att vi i har valt att implementera vattendirektivet på det sätt vi har gjort. Vi har valt att implementera det på ett sådant sätt att det är tjänstemännen som kommer att forma rättsligt bindande regler, giltiga för kommuner, landsting, företagare och enskilda, och gjort detta utan att processen har präglats av samordning, debatt, genomlysning, diskussion och remissförfarande på det sätt som är brukligt i den svenska demokratin. Min fråga till miljöministern handlade egentligen om principerna för hur vi ska förhålla oss till angelägna och viktiga ting som att i ett europeiskt perspektiv och tillsammans med andra EU-länder ombesörja att vattnet i kommer att hålla en god kvalitet. Svaret jag får är en juridisk beskrivning av hur vattendirektivet hitintills har kommit att implementeras och de processer som har skett utan att man för egentligen har funderat på hur denna fråga har kommit att förhålla sig till demokratin. Hur kan jag påverka detta? Hur kan organisationer påverka detta? Hur kan kommuner och landsting påverka detta? Ska man tro på dem som är berörda av detta? Alla säger de samma sak: Vi har inte kunnat påverka. Vi har tappats bort någonstans i processen. Vi känner att detta är allvarligt. Det är vi som är berörda, och det är vi som kommer att få betala för dessa miljönormer som tjänstemännen upprättar och de åtgärdsplaner som därefter formas. 15 (): Även jag vill börja med att tacka miljöministern för svaret. Jag kan konstatera att jag delar ministerns syn på att vi har stora miljöproblem i vissa av våra vatten. Ur svaret framgår även att man har för avsikt att se över myndighetsstrukturen i landet och att man då även kommer att se över vattenmyndigheterna. Även det gläder mig. Däremot blir jag betänksam när ministern inte ser risken för att åtgärdsprogrammen och tillsynen av dessa kommer att påverkas av enskilda tjänstemäns personliga avvägningar. De kontakter jag har haft med berörda, såsom kommuner, markägare, vattenverksförbund med mera, ger en annan bild. Det har kommit mycket kritik om att den kunskap som finns ute i den praktiska verkligheten inte tagits till vara, utan att myndigheten först gjort sin bedömning för att först i efterhand få in synpunkter på om den är korrekt. Det är enligt min mening ett arbetssätt som inbjuder till konflikter snarare än samarbete. En konstruktiv dialog förutsätter att man börjar med ett blankt papper och sedan kommer överens om hur utgångsläget är. I finns erfarenheter vad gäller exempelvis användandet av våra vattendrag för bevattning. Här står enorma värden på spel för den enskilde, som det kan finnas risk att vattenlivet tar skada vid ett uttag. Det har då funnits stora skillnader mellan bedömningarna vid olika tillfällen. Det har i sin tur lett till en otrevlig ryktesspridning om att enskilda tjänstemäns fritidsintresse har spelat in vid bedömningen. Jag är övertygad om att så inte är fallet, men bara att misstanken kan uppstå undergräver förtroendet för systemet med beslutande tjänstemän. presenterades de fem vattenmyndigheternas förslag till hur den juridiska styrningen skulle se ut. Det kan sammanfattas med att beslutsmakten överlåts till vattendelegationer som fattar beslut som ej går att överklaga. Jag hörde i och för sig en annan version av ministern, men jag litar på det. Man kommer i sina beslut att bara sikta på vattendirektivet och målen där. Problemet är att de målen ofta kan stå i strid med andra viktiga mål, exempelvis ökad användning av bioenergi. Det kan bli svårt att ha markproduktion för att minska kväveläckaget och klara en stor etanolproduktion. Delegationerna ska visserligen redovisa detta i en konsekvensanalys, men då förslagen ska fastställas senast innevarande år är det stor risk att detta inte kommer att behandlas , utan först efter besluten. Då kan det vara . Frågan är av den arten att det krävs en omfattande samhällsdebatt för att göra avvägningar mellan skilda mål. Den typen av beslut bör rimligen fattas av politiker. En tanke kan vara att flytta hanteringen av vattendirektivet från vattenmyndigheter och delegationer till landsting och regioner. Det skulle göra att det är folkvalda politiker som utifrån experternas skilda bedömningar gör avvägningen mellan vilka mål som ska prioriteras. En annan fråga som måste behandlas, även om den kanske ligger i interpellationens utkant, berör vem som ska betala vad det kostar att genomföra de åtgärder som kommer att föreslås. Tidningen skriver i en ledare att en tjänsteman på en vattenmyndighet tyckt att en kostnad som motsvarade tre JAS-plan var någonting man kunde försumma. Jag är helt övertygad om att ingen av de inblandade partnerna funderar på om de ska använda sina medel till JAS-plan eller miljöåtgärder. Däremot tror jag inte att det kommer att vara möjligt att använda den vanliga metoden med att förorenaren betalar. De flesta som har rätat ut våra vattendrag och reglerat våra öar och sjöar är inte längre i livet. Ju mer jag sätter mig in i ärendet desto mer står det klart för mig att det var ett tvivelaktigt beslut när den förra regeringen införde vattenmyndigheterna och att en variant som ökar det politiska inflytandet vore att föredra. 16 (): Tack för svaret, minister .