prot · GW0967 · 2009-02-10 00:00:00 — Tack, justitieministern, för ditt svar på denna, som jag tycker, angelägna interpellation som naturligtvis handlar om regeringens brister inom bostadspolitiken och särskilt om den ombildningspolitik eller ombildningshysteri som främst präglar men också andra större städer! Resultatet har blivit, vad vi vet och som det också finns stöd för i forskningen, ökad segregation och minskad rörlighet på arbetsmarknaden. Resultatet har blivit stora förmögenhetsöverföringar till dem som har deltagit i spekulationen. Resultatet har blivit färre bostäder att tillgå utan kontantinsats till rimlig hyra. Resultatet har blivit giriga ombildningskonsulter, boende med personliga och ekonomiska intressen som driver igenom sin vilja och privata fastighetsbolag som utnyttjar den nya bostadsmarknaden. Resultatet har också blivit att etiken vid bostadsombildningar har blivit sämre, osäkrare. Det är brist på uppföljning och stöd för den som är emot ombildningarna. Detta resultat av ombildningspolitiken och ombildningshysterin bevisades och blev tydligt i programmet , som sändes . Jag stöder mina uppgifter på det programmet. Jag tycker att det finns goda grunder att göra det. Denna dåliga etik måste även vara ett bekymmer för och regeringen. Själv förespråkar jag inte en ombildningspolitik, men när det går rätt till och majoriteten på använder sin lagliga möjlighet måste det i alla fall finnas garantier för att ombildningen går rätt till. Jag tänker på det juridiska begrepp som finns och som ministern också nämnde, att lagfart läker ombildningsprocessen. Meddelande om lagfart har gjort att man kan strunta i eventuella oegentligheter vid själva ombildningsprocessen. Det är ett märkligt förfarande som det finns skäl att särskilt diskutera. Man kan konstatera, som jag tycker är viktigt att säga, att de sår som bildas i ombildningsprocessen genom de oegentligheter som har redovisats bland annat i programmet inte läks ens när lagfarten är klar. Frågorna kvarstår till justitieministern. Hur kan den här ombildningsprocessen göras mer rättssäker? Hur kan ombildningsprocessen få en högre etisk säkerhet med en bättre etik? Och är det inom inskrivningsmyndigheten som den här uppföljningen och bättre kontrollen ska ske? 12 (m): Först och främst delar jag inte uppfattningen att det råder något slags ombildningshysteri. Däremot har vi ett uppenbart problem, att det har byggts för få hyreslägenheter på en del håll . Jag tycker också att argumentationen om det hemska förtjänar att kommenteras, eftersom man har konstaterat att det i innerstaden numera är en sådan balans att man faktiskt stannar upp. Man tycker nämligen att man har fått en större balans. Men på många håll är det ju fortfarande så att det är många som vill ha möjlighet att bo i en bostadsrätt men att möjligheterna inte finns. Så vi har obalanser åt lite olika håll. Jag tycker inte att det är någon hysteri. Sedan var det detta med etiken. Bostadsfrågan är väldigt känslig för de flesta medborgare. Bostaden är otroligt viktig; den är ens hem. Och jag tror att det är otroligt centralt att ombildningsverksamhet och ombildningsaktiviteter går till på ett sjyst sätt. Det är ändå medborgarna som är viktiga, och detta ska då ställas mot äganderätt och allt det här. Jag tycker egentligen att reglerna för ombildningar i huvudsak är väldigt bra. Men jag är säker på att väldigt många är okunniga. Jag tror att det är lätt hänt att en boende kanske inte känner till vad som gäller och vilka rättigheter man har. I stället för att ifrågasätta detta med att lagfart läker ogiltighet, som det då finns lite skäl för och som vi kan återkomma till, menar jag att man inte ska komma till en fastställd lagfart, utan det måste hända något innan. Det måste finnas en aktivitet där. Därför är det så viktigt med de regler som finns, hur man röstar, hur man räknar, hur man kallar till stämma och så vidare. Det är väl där som det finns anledning att ha ett folkbildningsarbete. Jag tror att om fler i stället för att ägna sig åt ett ideologiskt krig mot bostadsrätter ägnade sig åt att faktiskt tydliggöra vad som är rätt och fel och vad lagen säger hade fler kunnat ta vara på sin rätt. Sedan är det naturligtvis viktigt att man i de exempel där man undrar hur det har gått till det finns en del sådana exempel synar det i sömmarna. Jag vill också säga något när det gäller de här ombildningskonsulterna. Just på grund av att många hyresgäster känner sig okunniga och att detta är en snårskog vänder de sig ofta till banken eller någon annan man måste ju i allmänhet låna en slant om man ska köpa sin bostad. Och i allmänhet tror jag att man hos banker och andra ändå ser till att man har bra rådgivare där den här hjälpen behövs. Jag har inte sett något behov av att reglera det där mer, men jag har en förståelse för att man vänder sig till mer professionella för att försöka få råd och inte minst beräkningar. I den stund man vill ombilda ska man göra en ekonomisk kalkyl och visa att man har en rimlig möjlighet att driva fastigheten på ett bra sätt. Det är också en viktig regel i det regelverk vi har . Jag tycker inte att reglerna är fel. Jag tycker att de är ganska bra. Jag tror att fler behöver lära sig mer om dem. Om fler är aktiva och använder dem rätt kan vi få en ännu bättre ordning på det här området. Det kommer jag naturligtvis att bidra till och arbeta med. 13 (): Jag är också helt övertygad om att det behövs ett stort folkbildningsarbete. Jag tror också att det krävs en större seriositet från alla inblandade parter som jobbar på ombildningsmarknaden. Det behövs även en mycket högre grad av neutralitet hos de inblandade aktörerna. Det krävs, tror jag, en mycket tydligare signal från regeringen till de kommunala företrädare som i sitt politiska syfte försöker driva igenom detta. Det gäller också för dem som agerar på marknaden att respektera minoritetsintressen och följa den lagstiftning som själv säger är tillräcklig. Vi har ofta lagstiftning som är tillfyllest, men vi vet alla att efterlevnaden av lagstiftningen inte alltid är den bästa. Det här är väl ett uttryck för det. Jag förmodar och utgår från att ministern har sett de program som jag refererar till. Om inte annat har hon säkert fått sig berättat vad de innehåller. Men jag tror att ministern har sett dem. Ställer ministern upp på det sätt på vilket vissa av de här ombildningarna har fått ske och det sätt på vilket vissa av ombildningskonsulterna med stöd av den politiska majoriteten i bland annat har agerat? Jag för inget krig mot bostadsrättsföreningar. Det är inte mitt politiska syfte. Däremot försöker jag få driva ett politiskt arbete som gynnar hyresgäster och dem som har intresse av att fortsätta att bo i hyresrätt och få bra hyreslägenheter till rimliga hyror. Men de utredningar som har gjorts i samband med det här programmet visar att det är 12 000 lägenheter som har omvandlats i i den senaste så kallade omvandlingsvågen. Undersökningarna visar också att det har blivit en ökad segregation. De grupper som använder som argument för att förespråka ombildningar är inte de grupper som har stötts av ombildningarna, utan det har blivit en mer homogen medelklassprofil i . Vi vet också att konsulter som har medverkat utifrån egna intressen har gjort stora vinster genom arvoden för att vara med och driva igenom ombildningar. De har också agerat som ordförande på bostadsrättsföreningarnas stämmor och betett sig oegentligt. Jag tycker att vi har en bra parallell till bostadsmäklarna och den tillsyn som sker av mäklarkollektivet. Är det inte rimligt att man jämställer ombildningskonsulter med mäklarkåren och att man uttrycker att det borde finnas en tillsyn av deras tjänster för att få bort oegentligheterna? 14 (m): Först den sista frågan: Kan man jämställa mäklare med den här typen av rådgivare? Inte helt och fullt, tycker jag, för mäklare tar avgörande beslut. Ombildningskonsulter kan anlitas i flera olika delar av verksamheten och är inte direkt kopplade till den ekonomiska delen på det sättet. De har också en mer rådgivande roll. Jag tror inte att det behövs en reglering av det, även om det har skett något klavertramp. Jag menar att banker och andra nog kan hålla koll på att man har ett seriöst underlag. Det ligger ju i deras intresse i samband med kreditprövning och annat att det ser ut så. Jag delar uppfattningen att det måste vara seriositet i den här typen av verksamhet. Oseriösa hyresvärdar och tarvligheter i ombildningsprocessen är inget som vi kan acceptera. Bostaden är otroligt viktig för varje medborgare. Jag tror också att det är otroligt viktigt att bejaka att människor har olika önskemål och i olika delar av livet kan önska olika former av boende: hyresrätt, bostadsrätt, ägarlägenhet eller villa. Jag tror på mångfalden. Jag gör verkligen det. Det var därför som jag tog upp balansen. Det är ingen hysteri, men vi har haft en politik som har gått ut på att mest bygga hyreslägenheter på ett sätt som har varit bekymmersamt. I har man försökt att göra något åt det genom att konsekvent försöka öppna för ombildningar och annat och då bejaka att många medborgare vill äga. Vi har i citylägen en trängselproblematik som gör sig känd, vilket har kombinerats med att kommunpolitiker i också i andra städer har jag sett har kommit på att man kan bygga mer, också hyreslägenheter, och försöka få in ett boende i citykärnorna på ett annat sätt. Jag tror att det är bra. Men när det gäller Stockholmsproblematiken, som det ofta är fokus på i bostadsdebatten, handlar det om att se långsiktigt och att bredda diskussionen. Vi behöver bygga mycket och på fler sätt än vad vi har gjort . Jag tror också att det är viktigt när man tittar på de här reglerna att konstatera att det finns många fördelar med bostadsrätten, ekonomiskt men också för att många boende vill ha ett större inflytande över sin bostad. Det är det vi via utredning nu har på gång. Jag får vänta på den beredning som pågår. Det är förslag som handlar om att säkerställa att medlemmarna i en hyresfastighet får ordentlig information och göra det troligare. Det är sådana förslag som man har lagt fram. Det tror jag kan behövas. Det är ju så otroligt viktigt att man vet vad som ska hända och varför. Det finns en hel del som behöver göras det får vi väl ta en annan debatt om när det gäller att stärka hyresrättens roll. Det problem vi har haft har varit att ingen har velat bygga hyresrätter. Det har varit ett problem på många håll. Då innebär det också ett bekymmer. Vi behöver få upp bostadsbyggandet i en del områden, medan vi har motsatta problem i andra delar av landet. 15 (): Vi är helt överens om att det behöver byggas fler hyresrätter och att det behöver byggas fler bostadsrätter. Jag håller däremot inte med justitieministern om att det har byggts för lite bostadsrätter i , möjligtvis om man i ser andelen hyresrätter kontra bostadsrätter. Men det är på väg att kraftigt svänga om. Så det kommer att bli ett kraftigt underskott på hyresrätter i om den här politiken fortsätter. Undersökningen visar också att folk inte har valt att ombilda för att bo i bostadsrätt. Andelen som flyttar direkt är mycket högre i de nyombildade områden där folk har dragits med i en spekulationsekonomi på bostadsmarknaden i stället för att man har valt bostadsrätten för att man vill ha det som boendeform. Det är också en kraftigt negativ avigsida av den ombildningspolitik som har varit. Det här är en företeelse som sker med politiska förtecken i många städer. parti har varit drivande, i i ombildningarna men också i andra större städer där det har varit mycket ombildningar. Det handlar om hur en bättre uppföljning kan ske och hur det kan bli en mer neutral rådgivning och en bättre folkbildning. Naturligtvis är information till hyresgästerna bra, men det är den faktiska demokratin som måste säkerställas för att minoriteten ska känna sig trygg i att det finns ett tydligt minoritetsskydd gentemot dem som är emot ombildningarna. Frågan återstår, : Var ska kontrollen av dessa ombildningsprocesser ske på ett bra sätt? Är det inskrivningsmyndigheten eller ser ministern att någon annan instans kan ha en bättre uppföljning? 16 (m): Det blev nog ett missförstånd, för jag sade inte att det byggdes för få bostadsrätter i . Vad jag försökte säga var tvärtom att en medveten politik för ombildningar har gjort att vi har mer av en balans i vissa delar av , vilket har gjort att man nu inte går vidare med ombildningsprocessen i innerstaden. Men det är lite vid sidan av ämnet för detta. När det gäller ombildningar generellt är det viktigt att vi har ordning och reda på reglerna. Jag tycker att de flesta regler verkar vara riktiga. Det är ungefär som stadgar i föreningslivet. De ser rätt bra ut. Dock har det kommit förslag om förstärkningar när det gäller att säkerställa att hyresgäster får information om att man ska ha stämma och annat. Det kan finnas skäl att bejaka det. Jag vill inte föregå den beredning som pågår, men jag tror att det är viktigt att hantera detta. När det gäller det interpellanten tog upp om rådgivarna tycker jag däremot fortfarande att dessa långt ifrån är någon enhetlig yrkesgrupp som man ska auktorisera eller kontrollera. Jag menar i stället att banker och andra här måste synliggöra att det är kvalitet på verksamheten, eftersom det är en rådgivning. Just bostadsrätt är väldigt mycket av demokrati. Det är just som bostadsrättsmedlem som man faktiskt är med och bestämmer över sitt eget boende och kan påverka, inte bara vad som händer i den egna bostaden, utan även i fastigheten som sådan. I ställe skulle jag kanske ha lyft fram ett problem som jag ändå ser och som jag inte heller tror är utrett. Det törs man nästan inte säga, men det är nog så. Det gäller att det i de flesta ombildningsprocesser finns hyresgäster som inte vill eller kan vara med i ombildningen men som ändå bor i fastigheten. Jag tror att det är jätteviktigt att dessa inte ställs helt vid sidan av den gemenskap som skapas, utan att de också har vissa rättigheter. De har samma rättigheter som vilken hyresgäst som helst, men det kan ibland vara svårare i en bostadsrättsförening att säkerställa att det sköts med rätt kvalitet. Där tror jag att det finns en del att fundera över när det gäller etik och moral. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2008/09:271 om Ipred 2 och europeisk straffrätt 17 (m): har frågat mig om ratificeringen av Lissabonfördraget kommer att påverka den europeiska straffrättsharmoniseringen och vad jag avser att göra för att öka förståelsen för beslutsprocessen på detta område. Hon har också frågat om jag kommer att verka för att kommissionen drar tillbaka förslaget till direktiv om straffrättsliga åtgärder till skydd för immateriella rättigheter. Det europeiska straffrättsliga samarbetet är ett mellanstatligt samarbete. Det innebär att alla medlemsstater måste vara eniga för att eventuella regler ska kunna beslutas. Lissabonfördragets ikraftträdande innebär en övergång från enhällighet till kvalificerad majoritet i rådet. ges större inflytande på detta område. När det anses nödvändigt kommer unionen att kunna anta straffrättsliga minimiregler i frågor som har en gränsöverskridande dimension. Sådana minimiregler hindrar inte att medlemsstaterna behåller eller inför en högre skyddsnivå. På svenskt initiativ har det i Lissabonfördraget införts en så kallad nödbroms. Om en medlemsstat anser att regleringen skulle påverka grundläggande aspekter av medlemsstatens straffrättsliga system på ett negativt sätt kan medlemsstaten begära att frågan överlämnas till för ställningstagande. Lissabonfördraget innebär även att den problematik som låg bakom den så kallade miljödomen förlorar sin aktualitet. Den problematiken gällde frågan om straffrättslig reglering kan ske genom EG-direktiv, i den så kallade första pelaren, där det för beslut krävs kvalificerad majoritet eller endast i form av rambeslut som förutsätter enhällighet. Lissabonfördraget kommer alltså att göra det enklare att förstå beslutsprocessen. Mot bakgrund av att har ställt sig bakom Lissabonfördraget avser jag inte att vidta några ytterligare åtgärder gällande detta. När det slutligen gäller förslaget om straffrättsliga åtgärder på immaterialrättens område ligger dessa förhandlingar nere . Det beror på att man inte är överens om hur den så kallade miljödomen ska tolkas. Det beror också på att kommissionen arbetar med att göra en mer detaljerad kartläggning av hur medlemsstaternas nationella lagstiftning ser ut på detta område. Mot den bakgrunden har det inte funnits skäl att lämna så mycket information till angående just detta förslag. Det är alltså oklart om och i så fall när förhandlingar om detta förslag kommer att återupptas. Jag vill dock påpeka att varumärkesförfalskning och piratkopiering är ett omfattande internationellt problem. har i en rapport som publicerades uppskattat den internationella handeln med intrångsgörande fysiska produkter till ett värde av . Vi har också kunnat se att denna verksamhet sprider sig till allt fler områden. beslagtogs drygt 2,7 miljoner varumärkesförfalskade läkemedelsprodukter vid EU:s yttre gräns. Det var en ökning med jämfört med . Vi talar alltså om ett allvarligt problem som vi måste komma till rätta med. Om förhandlingar återupptas är det dock viktigt att en eventuell reglering blir balanserad och att den är förenlig med såväl gemenskapsrätten som principerna om proportionalitet och rättssäkerhet. 18 (): Jag ska börja med att tacka justitieminister för svaret. ska jag säga något som det är ovanligt att en politiker säger från talarstolen i riksdag: Anledningen till att jag ställer den här frågan är att Ipred, Ipred 2 och det här området är ett svårt och komplicerat område ett område där jag känner att jag inte kan allting. Jag har inte allt på fötterna, och jag vet inte alla delar i det. Det är en av anledningarna till att jag ställer interpellationen. En av riksdags grundläggande uppgifter är att stifta lagar. I detta lagstiftningsarbete är straffrätten en väsentlig del. I och med EU-medlemskapet har detta sätt att stifta lagar förändrats, precis som justitieministern har beskrivit. är det svårt och komplicerat att som ledamot i riksdag kunna följa med i förhandlingar och i vad som händer på det här området. Men vi har det fortfarande på ett mellanstatligt plan. Med Lissabonfördraget kommer vi snarare att få en överstatlig process. Man kan, som justitieministern säger, säga att man då får en mycket mer begriplig beslutsprocess. Men då har man tappat det väsentliga, det som är den viktiga grundläggande uppgiften för ledamöter i riksdag. Det vi tappar när det gäller en straffharmonisering är utredningen. Det handlar om remissförfarandet. Det handlar om delaktighet för ledamöterna i och att kunna följa med i frågorna. Det är ett problem , och det kommer att öka med Lissabonfördraget. Därför vill jag lyfta in den frågan. Anledningen till att jag speciellt har tittat på Ipred 2 är att jag tror att de flesta av oss för eller inte ens visste vad Ipred var. Det var en fråga som man inte ens hade hört talas om men som har blivit väldigt debatterad och har en stor betydelse för många människor i . Debatten kom i gång , när förslaget redan var antaget inom EU och när det sedan skulle implementeras i . Detta visar på en demokratisk brist och på att vi som riksdagsledamöter tappar förmågan att vara med och påverka. När det gäller Ipred 2 är det ett förslag som har haft. Man säger att det antagna Ipred 1 är otillräckligt. Kommissionen framför argumentet att vid sidan av de civilrättsliga åtgärderna och de förfaranden och sanktioner som finns i Ipred 1 är straffrättsliga påföljder ett sätt att i lämpliga fall se till att immateriella rättigheter respekteras. I direktivet föreskrivs förutom fängelse en uppsättning påföljder som böter, förverkande av verktyg och medel som används för försök till medhjälp eller anstiftan av uppsåtligt intrång. Det finns näringsförbud, rättsliga offentliga stöd och subventioner. Det finns en mängd olika detaljer i direktivet som är oerhört känsliga och som har en oerhörd betydelse för hur vi möter problematiken. Det vi har sett med Ipred 1 och debatten om skyddet för den personliga integriteten och möjligheten att använda sig av nya medier borde ha föranlett justitieministern att se till att och framför allt allmänheten får kunskap om Ipred 2, i stället för att vänta tills det eventuellt kommer i gång igen. 19 (m): Det är ingen tvekan om att det här är ganska krångligt. Jag törs också erkänna att jag tycker att det är rätt krångligt. Det är självklart så att straffrätten är grundläggande ansvar. Jag tycker naturligtvis att man ska vara försiktig när det gäller straffrätten. Vi har en diskussion om tolkningen med anledning av miljödomarna. Domstolen har kommit fram till att det i vissa frågor kan finnas skäl. Unionens övergripande ambitioner när det gäller miljömål går utöver. Man kan ändå fatta en del beslut som går lite utöver det man normalt anser vara en nationell fråga. Frågan är om det kommer att gälla framgent. Jag tror att man ska säga att den här osäkerheten finns. Det handlar fortfarande om en tolkning av detta. Jag tycker dock att det kan vara rimligt det är väl därför som har sagt ja till Lissabonfördraget att vi i vissa frågor erkänner att vi är tvingade och att det finns goda skäl att vi närmar oss varandra. Det handlar då om mininivåer. Det finns anledning att följa med i den analys som görs i den frågan. Där har redan i någon mening fattat beslut. Som jag sade i mitt svar händer det just nu ingenting när det gäller Ipred 2. Det har inte hänt något eftersom man har varit oklar över hur läget ser ut och hur man nationellt arbetar med dessa frågor som är oerhört komplicerade. Jag vill inte föregå den kartläggningen. Det är ändå rätt viktigt att veta hur det ser ut i de olika medlemsstaterna och hur kommissionen och andra analyserar detta innan man bestämmer sig för vad man tycker. Det är ingen tvekan om att det fanns saker att ifrågasätta i det som diskuterades tidigare. Jag delar uppfattningen att det finns en del frågetecken att fundera seriöst över. Jag tror att Lissabonfördraget påverkar; det är ingen tvekan om det. Det visste vi redan när vi tog beslutet. I övrigt agerar naturligtvis först efter att ha samtalat med och och när vi har det underlag som krävs för att vi ska veta vad vi ska ta ställning till. 20 (): Lissabonfördraget förändrar givetvis processen. Därför har jag en följdfråga: Vad avser justitieministern att göra för att öka förståelsen för beslutsprocessen när det gäller straffrättsharmoniseringen? Justitieministern säger att eftersom det här ligger nere när det gäller Ipred 2 avvaktar vi analysen och insamlingen av hur det ser ut innan vi bestämmer vad vi tycker. Det ligger ett färdigt direktiv som är ganska långtgående. För oss i är det inte tillräckligt att regeringen, när man har fått tillräckligt med underlag, vänder sig till och informera. Det här är frågor som berör medborgarna i allra högsta grad. Det tycker jag att debatten om Ipred har visat. Det är frågor om den personliga integriteten och om hur långt man kan gå i de här frågorna. Jag ser att den nya tekniken ger oändliga positiva möjligheter. Men vi får också problem, precis som justitieministern har lyft fram. Det gäller att hitta en avvägning. Det har ju funnits en oenighet om hur man ska avgöra eller tolka miljödomen. Ponera att man plötsligt i bestämmer sig. Om tolkningen blir att vi anser att det på det här området går utöver det vanliga och att vi därför kan fatta majoritetsbeslut även när det gäller frågan om Ipred 2, var har då kommit in i debatten? Var har medborgarna kommit in i debatten? Var finns kunskapen? Jag tror att vi alla som politiker, oavsett parti, skulle tjäna på att mycket tidigt föra ut den här debatten till medborgarna, mycket tidigare ta in intryck av de problem som kan finnas.