prot · GW09107 · 2009-04-27 00:00:00 — Kommer du att driva att också kommer att ha ett avtal med som gör att information kan lämnas på samma sätt som har diskuterats mellan och de andra EU-länderna? Det skulle vara någonting som har stor fördel av. Våra brottsbekämpande myndigheter skulle bli överlyckliga. I slutändan är det skattebetalarna som annars får betala priset. Det är min avslutande konkreta fråga. 33 (m): Avslutningsvis vill jag säga att vi har tillfört ökade resurser. Det pågår ett effektiviseringsarbete och en metodutveckling som är helt nödvändiga. Det visar sig att det ger resultat för den myndigheten, som interpellationen handlade om. Jag tror inte heller att reglerna för och tillämpningen av förverkanden så här långt är tillräckligt bra för att vi ska vara nöjda. Det kan finnas svårigheter i regelverket och också i tillämpningen. Som jag sade tidigare är det nödvändigt för myndigheterna att utveckla sätt att använda reglerna på som ger resultat. Det finns ingenting som är så effektivt när det gäller en viss typ av brottslighet som att kapa vinsterna, och det måste vi bli bättre på. Vi kommer att få anledning att återkomma till frågan om med anledning av Schengenassocieringen. Jag har inte mer att säga i den frågan just . Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2008/09:460 om effektivisering av åklagarnas arbete 34 (m): har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att ge åklagare större utrymme att effektivisera sitt arbete. En central del av regeringens styrning av rättsväsendet handlar om ökad effektivisering och minskad belastning för myndigheterna. Inom pågår ett arbete där målsättningen är att identifiera och föreslå åtgärder som kan bidra till detta. Som ett led i effektiviseringsarbetet kommer regeringen att presentera ytterligare åtgärder som tar sikte på ökad effektivitet och förbättrad samverkan mellan de brottsbekämpande myndigheterna. Uppgifter från visar att ärendeinflödet ökar och att den ökningen kommer att fortsätta. Mer än hälften av de ärenden som inkommer till åklagarna är mängdbrottsärenden. Det är viktigt att myndighetens handläggning av dessa ärenden effektiviseras ytterligare så att det skapas större utrymme för åklagare att hantera de mer omfattande eller komplicerade ärendena. har själv ett ansvar för att utveckla arbetsformer och arbetsmetoder för att uppnå en högre effektivitet i verksamheten. I den rapport som () redovisade , utifrån regeringsuppdraget att utreda om interna styrning och kontroll säkerställer ett effektivt resursutnyttjande, framhåller ESV att den interna styrningen och kontrollen inom kan förbättras för att säkerställa att resurserna används mer effektivt. har precis redovisat vad myndigheten avser att vidta för åtgärder med anledning av rapporten. kommer noga att följa effektivitets- och utvecklingsarbete utifrån detta. Sammanfattningsvis pågår inom en rad insatser för att på olika sätt möjliggöra ytterligare effektiviseringar hos de brottsbekämpande myndigheterna. Dessa insatser kommer att presenteras . 35 (): träffade jag en åklagare från . Han berättade att bara på hans kammare hade man ställt in sju rättegångar. Bakom de här sju rättegångarna finns det människor som har fått vänta och som har sett fram emot att äntligen få komma till rättegång, men det ställs in därför att det inte finns resurser. Detta var före finanskrisen, men det var en verklighet . Den ekonomiska krisen som då var inom består på många sätt. kommer man inte till skott. Jag hade som advokat ett ungdomsmål där det tog från att brottet begicks till rättegången. Det är en katastrof för en 16-åring, både när det gäller det 16-åriga brottsoffret och den 16-åriga kille som var misstänkt för det här brottet. Så får det inte gå till. Problemet är just att man inte har tillräckliga resurser. Vi vet att det inte bara handlar om att ge mer pengar, utan man ska komma med konkreta förslag för att det här ska kunna förbättras. Det finns sådana. Jag gav ett förslag nu om prövningstillstånd som drastiskt skulle förbättra situationen inom . Det är inte säkert att alla åklagare faktiskt skulle gilla det, men situationen skulle förbättras på det sättet att man skulle kunna få ut betydligt mer av de pengar som finns. Jag ska komma med ytterligare några konkreta förslag, men jag vill bara först säga att det som står i interpellationssvaret inte räcker: Som ett led i effektiviseringsarbetet kommer regeringen att presentera ytterligare åtgärder som tar sikte på ökad effektivitet och förbättrad samverkan mellan de brottsbekämpande myndigheterna. Den typen av interpellationssvar försökte man sig kanske på även och säkert , men det säger ingenting. Vi vill ha de konkreta förslagen. Det är de som ger effekt, och det är på så sätt man håller budgeten. Jag kan nu ge ytterligare ett par förslag. Det handlar bland annat om att inte låta förundersökningar gå mellan polis och åklagare så . Låt polisen utreda betydligt fler enkla förundersökningar! Det är inte särskilt svårt att leda en förundersökning i ett erkänt, mindre brott. Ett ytterligare förslag är: Se till att få till en effektivare möjlighet för åklagarna till åtalsunderlåtelse när det gäller ekobrott. är det på det sättet att man kanske har fem olika brottsmisstankar och så tar det att utreda dem. Det innebär att straffet blir samma som man kanske skulle ha haft efter ett eller med en eller två av de här olika misstankarna. Ju som går, och dessutom med den risk som det till och med är att det strider mot , innebär de här rättegångarna bara mer arbete och större kostnader. Här är två olika, konkreta förslag i stället för bara samverkan och effektiviseringar och allt sådant där. Här är två konkreta förslag som jag skulle vilja höra vad du, , tycker om. Låt polisen göra fler förundersökningar och se till att vi får större möjlighet för inte minst , som vi diskuterade i den förra interpellationsdebatten, men också andra åklagarkammare att använda sig av åtalsunderlåtelse för att få en snabbare och effektivare brottsbekämpning. 36 (m): Först vill jag hålla med om en sak, och det är att interpellationssvar ibland är fruktansvärt tråkiga. Men jag kan säga att det ibland beror på hur frågan ser ut, för interpellationer brukar vara väldigt rapsodiska och allmänt hållna. Då är det klart att man inte heller får den stuns i svaret som man begär. Mer genomarbetade interpellationer däremot, där man kanske skisserar på en fråga eller en tanke som man har, kan ju få en beredning som ger betydligt intressantare svar och en mer intellektuell diskussion än den vi har mellan varven. Det handlar alltså om givande och tagande, men jag håller med om att det naturligtvis alltid går att göra mycket bättre, och jag försöker också svara på frågor. När det gäller de här konkreta förslagen som vi kommer att komma med inom eller så är det klart att jag inte kan presentera dem innan jag vet att det är ja på alla frågor från andra intressenter. Däremot kan jag säga att jag helt delar uppfattningen att polisen borde kunna leda en del förundersökningar som man inte leder . Det är absolut nödvändigt. Det finns en hel del annat att göra. Jag tycker att är på några av dem, och det är väldigt bra, för det visar också att erfarenheterna från fältet är viktiga att ha med i arbetet. Jag gör också den här typen av besök även om jag inte har något yrkesarbete i den delen som har. Det är förskräckligt när det tar mellan att en ung person begår ett brott och att man kan få en dom. Det är lika förskräckligt, måste jag säga, när det tar ett och ett halvt till innan ungdomar får påföljder inom ungdomstjänsten. När man är ute och möter ungdomstjänsten ser man att det görs ett ambitiöst arbete för att kunna erbjuda en bra och viktig påföljd för ungdomar som har uppenbara problem eller har begått ett brott. Inom ungdomstjänsten möter man ungdomar som har ändrat sitt liv totalt. De kanske har förlovat sig, är på väg att tentera på och är helt andra personer än de som begick brottet. Då är oftast insatserna rätt meningslösa, för ungdomarna har redan rätat ut problemen. möter man också väldigt många som har fortsatt en kriminell livsstil och kanske skaffat sig ännu fler och ännu större problem. Det här är en utmaning som vi måste arbeta med, och jag har regeringens uppdrag att i ett projekt som rör unga lagöverträdares problematik komma med en rad förslag. Vi kommer med ett par paket i det arbetet, och det är alldeles nödvändigt. För egen del vill jag säga att när det gäller tiden från brott till påföljd behövs det ett antal snabbspår, det är det ingen tvekan om. Jag är rätt imponerad av det arbete man bedriver exempelvis i där man inte sätter sig ned och väntar på hela rättsprocessen utan där man tar kontakt med den unge och dennes föräldrar och går igenom vad som har hänt, vad anklagelsen är och vilka saker som kommer att hända framöver. I många fall lyckas man räta upp de här ungdomarna . Det handlar visserligen i många fall om ungdomar , men inte bara. Vi har ett gemensamt problem formulerat kring tiden när det gäller ungdomsbrott och givetvis också för andra, det håller jag helt med om. Det vore en nåd att stilla be om att kunna åstadkomma effektiviseringar, förenklingar och förändringar som gör att man mycket snabbare kan ta sig an de här ungdomarna. 37 (): Som det ser ut nu behöver man bara träffa en enda åklagare för att förstå att detta inte kan fortsätta. Det krävs konkreta förslag. tar du upp hur viktigt det är att komma in tidigt när det gäller ungdomar så att det inte ska ta . Det är bra. Där är vi helt överens, och vem skulle någonsin säga emot det! Med anledning av det, eftersom du tar upp det vore det ändå intressant att höra, inte minst för åklagare och polis som arbetar med unga personer som begår brott, om det här ska lastas över på . Det kom ett konkret förslag från . Du har sagt att det inte är aktuellt att döma personer i domstol. Jag är av samma uppfattning. Det är uppenbarligen inte . Vi ska inte dra in i sig i detta, men eftersom du själv tar upp det här med unga vill jag fråga: Är du beredd att gå med på att unga personer ska dömas till helgavskiljning i domstol som föreslås här? Är det en lösning, eller ska vi ha de lösningar som vi haft tidigare och som jag tror att vi har haft en ganska stor enighet om med de påföljder som har genomförts som innebär att man får arbeta av sitt straff, att det ska vara skarpare gränser för sociala myndigheter att gripa in och inte minst att medling också har ökat? Jag fick svar på en fråga. Jag har en kvar och kommer med ytterligare en fråga. Första frågan handlar om åtalsunderlåtelse för framför allt ekonomiska brott: Är det aktuellt att gå vidare med det? Den andra är nu detta om ifall ungdomar, inte minst ur rättssäkerhetssynpunkt, ska kunna dömas när de är . 38 (m): När det gäller frågan om ungdomar har jag inte ändrat uppfattning. har lagt fram en rad förslag till landsmöte, och många av dem är väldigt intressanta och bra. Men jag har den uppfattningen att det vore fel att använda rättsväsendets och domstolarnas resurser till ungdomar som är . Jag har ingen avsikt att ändra straffmyndighetsåldern. Jag tycker att det är fel, och några sådana planer finns inte heller. Åtalsunderlåtelse är naturligtvis ett verktyg för att så att säga fokusera resurser och insatser. Det kan vara alldeles nödvändigt att göra det. Jag säger inte att vi inte kommer att föreslå saker på det området. Men det finns ändå anledning att säga att det inte är helt enkelt, därför att det blir alltid en diskussion om brott som man lägger åt sidan och jämförelser mellan olika typer av brott som är nog så engagerande för allmänheten. Man tycker att det är mycket märkligt. Man måste se effektiviteten i hanteringen också i relation till människors upplevelser av att man tar brott på allvar. Vi har ju en diskussion, som säkert känner till, om den så kallade rabatten när det gäller dem som har begått flera brott. Det ligger något slags matematik i att man inte fullt ut kan dömas för varje brott. Det blir väldigt konstigt om så sker. Men i debatten blir det väldigt ofta så att man ifrågasätter det. Vi tar ju hänsyn till mängden brott, så att säga, men det ändå marginellt. Åtalsunderlåtelse är alltså inte helt enkelt att hantera. Det låter som en enkel administrativ åtgärd, och det kanske kan vara det på ett myndighetskansli, men i verkligheten är det naturligtvis inte så eftersom alla ju i grunden tycker att alla brott ska beivras. Därmed inte sagt att det inte är helt nödvändigt att göra en del förändringar framöver. 39 (): Ja, åtalsunderlåtelse är inget önskeexempel. Men jag vill säga att i det här fallet handlar det om gigantiska förundersökningar i stora högar, och det är helt enkelt inte görbart att ha det så av det skälet. Men det skulle effektivisera väldigt mycket och vara bättre för den person som är misstänkt för brott. Jag fick inget konkret svar på det, men jag hoppas och tror att det kommer förslag, för det behövs konkreta, ordentliga förslag. Det handlar inte bara om att ösa in pengar, särskilt inte i det här läget, utan det handlar om att ta tag i det. Sedan ska jag göra någonting som jag inte brukar göra. Jag ska faktiskt ge beröm för att du, , står upp för gränsen . Det tycker jag att man kan göra även om man har hårda debatter. Jag förstår att det, inom alla partier, ska jag säga, finns populistiska krafter som gärna vill ha snabba, effektiva lösningar, men som vi vet med ett minimum av kunskap löser det knappast de problem som finns. Jag vill alltså avsluta den här debatten med att ge beröm för att du klart och tydligt tar avstånd från de sakerna, som bara skulle förvärra situationen för våra barn. Tack för debatten! Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2008/09:439 om arbetslivsforskning på reträtt 40 Statsrådet (): har frågat arbetsmarknadsministern vad han avser att göra för att stärka och utveckla svensk arbetslivsforskning. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Regeringen har i forsknings- och innovationspropositionen, som överlämnades till , redovisat sina bedömningar av forskningen inom olika områden. Vad gäller arbetslivsforskningen är regeringens bedömning i propositionen att området behöver stärkas. framhålls vikten av kvalitetsprövning och konkurrensutsättning. I enlighet med vad som redovisades i propositionen ökar medlen för arbetslivsforskning med totalt . Satsningen görs via FAS, för arbetsliv och socialvetenskap. Stödet kan användas till uppbyggnad av centrumbildningar och samverkan mellan starka forskningsmiljöer vid olika lärosäten. Anslagen till universitet och högskolor för forskning och forskarutbildning ökar med , 2009, och beräknas öka ytterligare , så att de 2012 kommer att vara 1,5 miljarder högre än . Dessa betydande resurstillskott stärker svensk forskning inom alla områden och kan även förväntas komma arbetslivsforskningen till del. Den närmare fördelningen av medlen beslutas dock av respektive lärosäte. Interpellationen gäller också frågan om kunskapsöverföring. Jag vill då för det första påminna om den ändring i högskolelagen som har antagit efter förslag i regeringens forsknings- och innovationsproposition. Lagändringen innebär att lärosätena, förutom uppgiften att samverka med det omgivande samhället och informera om sin verksamhet, ska verka för att forskningsresultat tillkomna vid högskolan kommer till nytta. Självfallet gäller detta även den arbetslivsforskning som bedrivs vid lärosätena. För det andra vill jag fästa uppmärksamheten på det arbetsmiljöpolitiska kunskapsråd, bestående av forskare inom relevanta områden, som regeringen har tillkallat. I rådets uppgifter ingår att lyfta fram och belysa viktiga utvecklingstendenser inom arbetsmiljöområdet samt att bidra med forskningsbaserad kunskap som stöd för utformningen av politiken inom arbetsmiljöområdet. 41 (): Jag vill tacka högskole- och forskningsministern för svaret på min interpellation. Det blev ett stort avbräck för svensk arbetslivsforskning när ni lade ned . för arbetsliv och socialvetenskap, FAS, skriver i en nyligen presenterad rapport att svensk arbetslivsforskning har fått vidkännas en påtaglig kapacitetssänkning på grund av nedläggningen av . Arbetslivsforskningen tappar mark, men det verkar inte som om ministern tagit till sig det. Just nu befinner vi oss mitt i en dramatisk jobbkris. Många har förlorat jobbet, och fortfarande kommer nya varsel. Enligt den borgerliga regeringens egna prognoser kommer arbetslösheten att öka till , och är arbetslösheten bland ungdomar . Mot denna bakgrund är den borgerliga regeringens kraftigt minskade resurser till arbetslivsforskning ytterst märklig. Det är nu vi behöver investera för nya jobb. Det är nu vi behöver resurser för att förbereda morgondagens arbetsmarknad. Tyvärr tycker jag att den borgerliga regeringen är passiv. uppskattar att resurserna till arbetslivsforskning minskar med på grund av nedläggning. säger högskole- och forskningsministern att regeringen ökar medlen till arbetslivsforskning med . Men denna en tiondels återställare uppnås först . Mitt i en jobbkris talar ministern om en tiondels återställare till svensk arbetslivsforskning. Det är också värt att notera att i forsknings- och innovationspropositionen anges 24, tror jag, strategiska forskningsområden men arbetslivsforskning hör inte till dem. Arbetslivsforskningens kapacitetssänkning tydliggörs i en enkätundersökning som genomfördes bland alla före detta ALI-anställda. Den visar att antalet disputerade forskare som fortfarande sysslade med arbetslivsrelaterad forskning nästan halverades mellan nedläggningsbeslutet och . Många forskare fick vid nedläggningen lönemedel som varar längst fram till mitten av 2010, och man kan befara att fler forskare kommer att lämna forskningsområdet. Till detta kommer att ganska många av de forskare som hamnade på olika högskoleinstitutioner gled ifrån den rena arbetslivsforskningen. De är mer inne på områden som högskolan prioriterar, och där är kampen om forskningsmedlen hård. Ytterligare ett oroande resultat av regeringens drastiska resursförsvagning är att unga, lovande forskare inte vågar satsa av sina liv på arbetslivsforskning på grund av att det saknas finansiering och stöd i en sådan karriärutveckling. Ministerns svar gör ingen glad. Det duger inte att sitta still i båten. Det duger inte med en tiondels återställare till arbetslivsforskningen. Enligt rapporten från behövs större, riktade satsningar för att vända den negativa utvecklingen för svensk arbetslivsforskning. Varför lyssnar inte ministern och den borgerliga regeringen på det örat? 42 Statsrådet (): Denna regering står för arbetslinjen, och vi gläder oss åt att sjukfrånvaron i arbetslivet har minskat drastiskt . Vi gläder oss också åt att utvecklingen när det gäller arbetsskador i arbetslivet på många sätt är positiv. Självklart vill vi att vår politik på det här området ska bygga på största möjliga forskningsstöd. Den avgörande skillnaden mellan interpellanten och regeringen är vilken roll man anser att spelade i arbetslivsforskningen. Man måste komma ihåg att arbetslivsforskning och arbetsmiljöforskning är någonting mycket bredare än det som försiggick vid . Jämförelsen mellan det man vann på nedläggningen och det tillskott som ges i forskningspropositionen är som att jämföra äpplen och päron. Väldigt mycket arbetslivsforskning bedrivs nämligen vid lärosäten och finansieras med fakultetsmedel eller med rådsmedel. Som jag skrev i forskningspropositionen anser jag att arbetslivsforskningen bör stärkas. Det var inte någon polemik med regeringen, som lagt ned , utan det var alldeles oavsett den åtgärden. Jag tyckte att den nedläggningen var motiverad av det skälet att vi tror att forskningsexcellens i många fall bättre uppnås när forskningen bedrivs av lärosätena och finansieras så att säga på vanligt sätt och inte i institutsform. Det kan vara motiverat också med forskningsinstitut, vi har ju många sådana, men för oss var nedläggningen av ett sätt att höja kvaliteten på arbetslivsforskningen. En reflexion man kan göra när lyfter fram en rapport som FAS har beställt är att det väl är utmärkt att FAS har det engagemang som rapporten tyder på. är det FAS som till stor del kommer att vara navet i framtidens arbetslivsforskning, och om man där har det engagemanget det väl för att FAS både med de nya 20 miljonerna och med de betydande resurser man har är redo att göra stora insatser vad gäller arbetslivsforskning. Jag tycker att är för pessimistisk. Jag tror att arbetslivsforskningen i har en god framtid. Jag skulle vilja avsluta med en fråga till . Det var en vacker plädering han höll, men hur har han lyckats inom sitt eget parti? Jag har försökt läsa på i Socialdemokraternas budgetalternativ, men där hittar jag inte någon stor satsning på arbetslivsforskning. För att debattposition ska vara riktigt stark vore det, om han vill ha större resurser till arbetslivsforskning, kanske klokt att först försöka övertyga sina egna partivänner. 43 (): Det är bra att forskningsministern nu säger att han vill stärka arbetslivsforskningen och hänvisar till de 20 miljonerna. Dock räcker det inte; det är en tiondels återställare. Vi behöver egentligen inte diskutera utan det som kommer fram i rapporten, nämligen att det genom nedläggningen försvann från området. Det är det som är bekymmersamt och det som borde oroa forskningsministern lika mycket som det oroar mig. I rapporten från sägs att arbetslivsforskningen tappar mark. Den förlorar kompetens. Forskare lämnar området. Det är negativt för arbetslivsforskningen. Enligt rapporten är det svårt att nu få ett samlat grepp om pågående arbetslivsforskning. Det saknas kunskapsöverblick, kunskapsförmedling och bra statistik. Detta är inte något som jag hittar på utan det är sådant som pekas på i rapporten. Det är också negativt för överföringen från arbetslivsforskningen till arbetslivet. Den överföringen har stannat av. Också detta oroar forskare och fackliga företrädare. I många andra länder gör man tvärtemot vad den borgerliga regeringen gör. Många europeiska länder har olika och betydande forskningsmedel för sektorn. Våra grannländer och satsar stort på arbetslivsforskning. Medan andra länder flyttar fram positionerna backar vi i . I uttalar sig TCO-ordföranden om den situation som uppkommit och säger att det saknas en kritisk massa för framstående arbetslivsforskning. Vidare säger han sig vara oroad över de konsekvenser detta får för arbetslivet och menar att staten måste ta det grundläggande ansvaret när det gäller finansieringen samt skapa resurser för att bygga upp forskningsmiljöer. på säger i samma tidning: Det var tråkigt att regeringen inte gjorde en strategisk satsning på arbetsmiljöforskningen. Vad svarar ministern på detta? Jo, att det görs en tiondels återställare samt ger det allmänna svaret att regeringen har ökat anslagen till universitet och högskolor, vilket är bra. Problemet är att när man gör en genomgång av universitetens strategier tyder de inte på att arbetslivsforskningen får någon framträdande roll eller påtagliga resursförstärkningar . Enligt , som kommenterar även detta, har universiteten inga möjligheter att på kort sikt omprioritera och ta ett övergripande ansvar för arbetslivsforskningen. Jag menar att den borgerliga regeringen satt käppar i hjulet för en väl fungerande arbetslivsforskning. Jag tycker att regeringen har en för passiv hållning. Både och rösterna från TCO och säger att det behövs en samlad insats från regeringen samt att det behövs ett nav, en motor, som driver denna utveckling. Den måste ta ut steglängden och agera för att vända den negativa utvecklingen för svensk arbetslivsforskning. Därför vill jag att högskole- och forskningsministern visar handlingskraft och initiativförmåga och ser till att vi nu får ett agerande från regeringens sida som stärker arbetslivsforskningen. Det har vi inte , och det är det som säger. 44 (): Jag vill tacka för att han ställt en bra interpellation.