prot · GX0925 · 2009-11-06 00:00:00 — Det kan vara fråga om ledsagare, psykologer, transporter eller olika typer av specialkompetens. Försvarsmakten har en del av detta. Men är det ett långt sjukdomsförlopp fungerar inte systemet, och försvaret kan inte hjälpa till eftersom de berörda befinner sig inom sjukvården. Det som jag efterlyser är helhetsansvaret. Jag hoppas att vi med denna diskussion och debatt, och även med den proposition som kommer , kan reda ut detta. 67 Försvarsminister (): Även jag har träffat och dessutom hans bror , dels för att det är viktigt att visa stöd, dels för att lyssna på deras erfarenheter som en del i faktainsamlingen för den proposition som kommer. Jag delar därför helt beskrivning av hur viktiga dessa frågor är. De är helt centrala. Jag delar också helt beskrivning av olycksfrekvenser och att soldater blir skadade även i verksamheten i landet. Vi har haft en bedrövlig situation på helikoptersidan under som många nu arbetar med att ställa till rätta. I den utredning som vi nu har som grund för den kommande propositionen, , finns det ett förslag som möter just det som efterfrågar. Det handlar om att Försvarsmaktens ansvar för att utreda och koordinera stödåtgärder ska förtydligas och att stödet till soldater som skadas till följd av tjänstgöring inte längre ska begränsas , skriver utredningen. I stället ska dessa stödåtgärder pågå så länge behovet kvarstår. Det är väl en synpunkt som direkt möter det som tar upp i sin interpellation. Lagen om utlandsstyrkan i Försvarsmakten har funnits . Då ersatte den i sin tur en äldre förordning. gjordes det några mindre ändringar i lagen, och där regleras samhällets och Försvarsmaktens ansvar för soldater i internationell verksamhet. Lagen ger däremot inte längre, menar regeringen, den helhetssyn som vi eftersträvar. Därför har alliansregeringen under sina vid makten tillsatt som gjort en mycket ingående och omsorgsfull genomgång av hela det veteransoldatpolitiska området. Vi har remissbehandlat utredningen med ett positivt utfall generellt, vill jag säga. Vi har fortsatt beredningen för att kunna lägga fram en proposition för med nya förslag om en bättre veteransoldatpolitik. Jag vill också ta upp en annan aspekt som jag tycker är viktig. Det är och regeringen som har det yttersta ansvaret för den personal som vi skickar till fredsfrämjande verksamhet utomlands. I det ansvaret ligger såklart att staten ska se till att soldaterna får rätt förutsättningar för att lösa sina uppgifter. Staten ansvarar för att förberedelserna är de bästa, att omhändertagandet fungerar men också för att personalen ska veta att den har politikens stöd före, under och efter en insats. Det är väldigt angeläget att soldaterna när de gör en insats känner att de har fullt stöd från hemmaplan. Därför tycker jag att det var bra att markerade det. Våra förband genomför insatser som sker i enlighet med folkrättens regler och de bestämmelser som politiken har lagt fast för insatsen. Soldaterna är ofta i ett utsatt läge och långt hemifrån. De är separerade från sin familj. Stödet från familj och anhöriga är helt ovärderligt. Men det är också jätteviktigt att våra soldater känner ett uttryckligt stöd från dem som har beslutat om insatsen, det vill säga regering och riksdag. Att vi står upp för våra insatser, förklarar dem och försvarar dem, att vi ger ett erkännande till de soldater som väljer att ta risker för att värna andras säkerhet och att vi visar vår tacksamhet mot dessa soldater tycker jag också är en alldeles central del i en bra och välfungerande veteransoldatpolitik. Vi har en tradition i av brett stöd i för de insatser som gör. Därför tycker jag att det var väldigt bra att Socialdemokraterna på sin kongress markerade att de fortsatt kommer att ge sitt stöd till insatsen i , som är den insats där , som interpellation utgick ifrån, faktiskt verkade. 68 (): Försvarsministern och jag delar uppfattningen att det är viktigt att de som åker ut och ställer upp när FN kallar det är faktiskt under FN-mandat som de ställer upp ska få både stöd och hjälp. Särskilt viktigt är det när de har blivit skadade. När jag träffade och hans bror träffade jag även den gode mannen som också jobbar hårt för att ska få en bra rehabilitering. Han nämnde när det gäller soldater som har tjänstgjort utomlands att det finns andra länder som ser till att dessa soldater innan de kommer tillbaka till hemlandet får vara på något ställe där de får summera det som har hänt, lämna över till andra, diskutera med specialister och psykologer och få ett avslut på den insats som de har gjort. Är det någonting som försvarsministern har med i sitt kommande förslag och proposition? Det skulle vara intressant att veta. Jag har förstått att andra länder jobbar med den principen. Eftersom man i detta fall som jag har varit i kontakt med upplever att det inte finns någon röd tråd, alltså att det inte flyter på utan att man måste jobba sig till varje insats, efterlyser jag det. Jag välkomnar om det ska bli så nu och om det förslag som kommer innehåller det. Man kan alltså inte peka på att det har brustit på ett särskilt ställe, utan det handlar om att det är så många olika instanser och att det inte finns någon som tar ett helhetsansvar, alltså den röda tråd som säger att man först borde göra en sak och sedan nästa steg i rehabiliteringen så att denna person kan komma tillbaka till ett normalt liv eller tillbringa en del av tiden på ett arbete och så vidare. Det är alltså den röda tråden och detta helhetsansvar som jag eftersträvar. Om det är det som försvarsministern menar ska komma välkomnar jag det. Jag förutsätter att vi kan fortsätta diskussionen om sådana insatser om förslaget inte innehåller det. 69 Försvarsminister (): Jag nämnde tidigare vad som sades i utredningen när det gäller exakt den aspekten. Jag upprepar därför inte det. Låt mig dock säga att Försvarsmakten bär ansvaret för sin personal. Det är väldigt mycket som sker redan nu i form av återträffar och debriefing. Men låt oss vidga perspektivet lite grann. Det säger sig självt att när väljer att skicka militär utomlands är det därför att säkerhetssituationen kräver det. Det är därför som vi gör en militär insats. Då är det viktigt att vi har en politik för personalen inte bara efter utan faktiskt också före och under insatsen. I den kommande propositionen kommer regeringen att redovisa en samlad politik på detta område. Det är faktiskt första gången det görs, trots att så länge det är ett antal decennier har gjort internationella insatser. Politiken ska omfatta alla delar av kedjan före, under och efter. Det vore att förenkla det att bara titta på en del i kedjan, det vill säga den efter. Alla delarna behövs nämligen. Inför en insats handlar det om att rekrytera rätt personer. I det nya försvaret kommer vi att ha kontrakterade och stående förband. Män och kvinnor söker sig frivilligt till försvaret och dessa förband, som ska kunna göra insatser både i , i närområdet och utanför närområdet. Här är ansvaret att de ska ges rätt utbildning och rätt övning före insats för att vara väl förberedda. Det handlar också om att de måste ha rätt materiel och ledning under insats. Det måste finnas en fungerande sjukvårdskedja i insatsområdet, vilket vi ordnar både med egna resurser och i samverkan med andra länder. Lika viktigt som att ta hand om de fysiska, tydliga skadorna är det att kunna ta hand om den risk för psykisk påverkan som kan uppstå vid skarpa händelser i insatser. Det kan handla om att tidigt förebygga gryende kriser hos en individ eller grupp eller att kunna ge stöd när någon större, allvarligare händelse har inträffat. Ett exempel är att föreslog att den nordiska stridsgruppen 2008 skulle förses med en missionspsykolog. Regeringen delade den uppfattningen och uppdrog åt Försvarsmakten att genomföra förslaget. ska också ha beredskap att skicka ut mer omfattande psykologstöd om en traumatisk händelse skulle inträffa. Det finns alltså ingen anledning att vänta med att debriefa en grupp eller individ efter en större händelse, utan det måste ske redan under insatsens gång. Den sista delen i kedjan är den tar upp. Den är också rätt och relevant, men den måste vara en del i en helhet. Det är omhändertagande efter hemkomsten. Den som drabbas av en fysisk skada ska ges vård och rehabilitering. Här har inte bara Försvarsmakten utan också sjukvården och ett ansvar, och det finns förslag från utredningen som stärker denna koordinering. Det gäller också att hjälpa dem som fått psykiska skador, och vi vet av erfarenhet att det kan dröja innan en sådan skada upptäcks det kan komma senare i livet. Det är därför angeläget att de som deltagit i internationella insatser följs upp inte bara under kort utan . Ytterligare en pusselbit jag gärna vill nämna är veteransoldatorganisationerna, som har en väldigt viktig roll. Det kan vara naturligare för en veteransoldat att tala med en annan som gjort internationell insats och kan dela erfarenheten. Till exempel finns Fredsbaskrarnas kamratstödjare, som själva har deltagit i internationella insatser. Min poäng i detta inlägg, fru talman, är alltså att helhetssynen är väldigt viktig. Vi ska använda alla relevanta resurser för att skapa bästa tänkbara stöd för kvinnor och män som deltar i internationella insatser. 70 (): Jag delar den uppfattningen; naturligtvis är hela kedjan viktig. Det är också viktigt vilka man rekryterar och att man ser till att de är väl förberedda på vad som skulle kunna hända och de traumatiska upplevelser de kan vara med om. Dessa personer måste vara psykiskt starka så att de orkar med det. Även om man rekryterar rätt kvinnor och män kan det dock inträffa olyckor, skador och traumatiska upplevelser som inte går att förebygga. Då måste dessa personer ha den bästa vården, och vi måste ha en helhetssyn så att de slipper bollas mellan , landstingen, sjukvården i regionen, kommunen och försvaret. Det ska finnas en röd tråd. Det måste gå till på det sättet. Dessutom: Även om det är viktigt att vi ställer upp för dem som ställer upp i internationella styrkor kan det också, som vi tidigare varit inne på, inträffa saker på svenska regementen också. Jag kommer att återkomma med en interpellation i en helt annan fråga, nämligen att sexuella trakasserier förekommer inom försvaret. Det är något vi absolut inte kan ställa upp på eftersom vi vill att både män och kvinnor ska kunna göra en bra insats inom försvaret. Då ska sexuella trakasserier bara inte få förekomma. Det tänker jag dock återkomma till i en annan interpellation. Denna interpellation handlar om den röda tråden och att ställa upp för dem som blivit drabbade. Vi ska se till att de får den allra bästa vården och slipper hamna mellan stolarna. Jag välkomnar den proposition som kommer . 71 Försvarsminister (): Interpellationen handlade om en viktig aspekt i veteransoldatpolitiken, nämligen vård och uppföljning efter insats, efter att något har hänt. Det är såklart en viktig pusselbit. Jag har i den här debatten försökt lägga till två andra perspektiv också, nämligen förberedelserna inför insats och det stöd som sker under insats. De är lika viktiga. Det finns faktiskt ytterligare en aspekt. I och med att det nya försvaret kommer att bygga på frivillig rekrytering handlar det väldigt mycket om att Försvarsmakten måste arbeta med att ständigt vara en attraktiv arbetsgivare med generellt bra och sunda villkor för män och kvinnor. Det är viktigt för att kunna attrahera rätt personer att söka sig till försvaret och de nya stående och kontrakterade förbanden. Försvarsmakten blir då konkurrensutsatt bland alla andra arbetsgivare som också jobbar för att erbjuda goda villkor för sina anställda. En del i detta är omsorgen om de anställda, och det är mycket det vi har talat om . Det är särskilt viktigt när det som i detta fall handlar om en per definition riskfylld och faktiskt ibland också farlig verksamhet. Man måste från myndigheten sida kunna visa dem som överväger att söka sig till Försvarsmakten att man verkligen gör allt för att kunna erbjuda de bästa förutsättningarna för att klara uppgifterna och också vad gäller stöd om någon blir sjuk eller skadad i nationell eller internationell verksamhet. I den proposition som regeringen kommer att lämna kommer vi att redovisa en samlad svensk veteransoldatpolitik. Den kommer att innehålla både förslag om förbättrad lagstiftning och en utökad helhetssyn för de enskilda soldaterna i alla perspektiv före, under och efter internationella insatser. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2009/10:40 om att bli gift mot sin vilja 72 Integrations- och jämställdhetsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta med anledning av rapporten mot sin vilja, som överlämnade till regeringen . Mer specifikt undrar vilka initiativ som kommer att tas i syfte att ändra och förstärka lagstiftningen för att förhindra arrangerade äktenskap mot ungas vilja, och vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att förstärka det förebyggande arbetet när det gäller unga människors möjligheter att själva få välja vem de ska gifta sig med. Situationen för unga som begränsas i sitt val av livspartner är mycket oroande. Kunskapen om problemets omfattning och bakgrundsfaktorer behöver utvecklas. Det var med anledning av det som regeringen gav i uppdrag att kartlägga förekomsten i av arrangerade äktenskap mot en parts vilja. Kartläggningen är den första av sitt slag. Rapporten bereds , liksom flera andra relevanta utredningar, inom . Dessa utgör alla viktiga kunskapsunderlag för det fortsatta arbetet. pekar på att problemet är utbrett. Utifrån det statistiska urvalet i undersökningen har uppskattat att ca 70 000 unga lever med begränsningar i förhållande till äktenskap och/eller att familjen ställer upp villkor för val av partner. Undersökningen pekar också på att många av dessa är oroliga över att inte själva få välja vem de ska gifta sig med. Flickor med utländsk bakgrund uppger i störst utsträckning att de har begränsningar eller villkor. De är också mest oroliga för att inte själva kunna välja partner. Det är vanligare att utsättas för hot, våld och kränkningar av närstående bland de unga som inte själva får välja framtida partner, än vad det är bland de unga i undersökningen som inte har några sådana begränsningar. Denna begränsning av ungas levnadsvillkor är naturligtvis oacceptabel. Rapporten belyser behov av kunskapsutveckling och kompetenshöjning på området samt olika frågeställningar kring den nu gällande lagstiftningen. Däremot lämnas inga fullständiga förslag till ändringar i lagstiftningen. Arbete med relevans för frågan om arrangerade äktenskap mot en parts vilja har redan påbörjats. Utredningen om människohandel med mera har bland annat haft till uppgift att genomföra en översyn av det straffrättsliga skyddet mot barn- och tvångsäktenskap (SOU 2008:41). har haft i uppdrag att se över bestämmelserna till skydd och stöd för barn och unga i socialtjänstlagen och lag om vård av unga (SOU 2009:68). Betänkanden från dessa två utredningar bereds inom . Flera viktiga insatser har också beslutats. Det inkluderar generella insatser för att förebygga mäns våld mot kvinnor, inklusive hedersrelaterat våld och förtryck. Dessa insatser kommer även dem som har utsatts, eller riskerar att utsättas, för arrangerat äktenskap mot den egna viljan till del. Exempelvis har länsstyrelserna i uppdrag att stödja det förebyggande arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck, och Nationellt centrum för kvinnofrid har ett uppdrag att sprida kunskap och information i dessa frågor. Likaså har i uppdrag att genomföra kompetenshöjande utbildningar för anställda som möter unga i fritidsverksamhet, socialtjänst och skola. En ungdomsmottagning har öppnats på Internet där unga kan få lättillgänglig information om tvångs- och arrangerade äktenskap och hur man kan få stöd av samhället. Även ideella krafter, såsom tjejjourer, fyller en viktig funktion i kontakten med unga personer som utsatts, eller riskerar att utsättas, för äktenskap mot sin vilja. Tjejjourernas arbete och kunskapsutveckling i frågor som rör hedersrelaterat våld och förtryck har getts stöd genom regeringsuppdrag till . Dagens debatt visar att vi tagit ett viktigt första steg för att uppmärksamma situationen för unga som inte själva får välja vem de ska gifta sig med. Vi återkommer med besked om hur det fortsatta arbetet kommer att bedrivas. Jag kan försäkra att frågan har hög prioritet. 73 (): Jag vill börja med att tacka Sabuni för svaret. Jag har fram tills nu inte haft någon anledning att tvivla på Sabuni på det här området, men jag vill göra en liten korrigering i statsrådets avslutande beskrivning av dagens debatt. Dagens debatt är inte ett första steg mot att uppmärksamma situationen för ungdomar som inte själva får välja vem de gifter sig med. Det är att göra både den sittande regeringen och de initiativ som den tagit och tidigare regeringar en otjänst att göra den beskrivningen. Flera steg har redan tagits, och fler steg kommer att behöva tas i takt med att vår kunskap på det här området växer och i takt med att vi lär oss vilka verktyg som är effektiva för att komma åt tvångsgiftesproblematiken. I det här svaret väljer Sabuni delvis att passa från de frågor jag ställer. Hon säger att utredningarna bereds i , hon vill inte ge svar . redogör hon för flera insatser som görs på området. I det här läget finns det ingen anledning att betvivla dessa insatsers effektivitet. Det är bra insatser. Men när jag läste rapporten kände jag ändå en stark oro. Trots att vi haft en debatt om detta och trots att vi tagit flera initiativ på det här området är situationen enligt vad ungdomarna beskriver den att samhället alldeles för ofta har reagerat . Det har hunnit gå alldeles för långt. Det blir extremt drastiska åtgärder. Det tyder någonstans på att insatserna är otillräckliga. Det tyder på att mer måste göras, och jag menar att det måste göras på två plan. Det ena är det normativa. Hur ser samhället på det här? Är det rätt eller fel? Där tycker jag att vi måste bli mer tydliga. Jag tycker för övrigt att vi socialdemokrater måste bli mer tydliga än . Vi menar att det är dags att ta steget att kriminalisera tvångsgifte. Det är dags att ta det steget. Men det är otillräckligt, det kommer att behövas mer än så. Framför allt handlar det om att göra något för de människor som väljer även om de någonstans vet att det är fel att göra fel när de tvingar sitt barn, en ung person, att gifta sig mot egen vilja. Samhällets stöd och att det kommer i rätt tid innan det är för sent är oerhört väsentligt här. Därför vill jag ändå ge Sabuni möjligheten att lite mer konkret, utifrån de brister som rapporten lyfter fram, beskriva vilka åtgärder den här regeringen vill vidta för att komma åt problemet. 74 Integrations- och jämställdhetsminister (): Jag delar uppfattning om vikten av att vi arbetar så hårt som möjligt med detta problem. har rätt när han säger att vi i samhället inte har agerat tillräckligt kraftfullt och absolut inte . Insatserna kommer in alldeles . Jag tror att det delvis har berott på kunskapsbrist hos dem som kan agera, människor som möter barn i sin vardag, till exempel skola och fritis. I det här fallet är det precis där som arbetet påbörjats. En del lagstiftningsarbete genomfördes under den förra regeringen, bland annat gällande synen på barnäktenskap. Det är svårare . Jag skulle vilja se att man täppte till möjligheten att bli gift . Den förra regeringen gjorde det svårare att bli gift när man är . I det avseendet har vi satsat väldigt mycket på information och utbildning för att de människor som umgås med barn ska kunna se och anmäla . har vi två utredningar i som vi arbetar med. En är från , Gift mot sin vilja, en som handlar om människohandel där tvångsäktenskapsfrågan kommer in och en tredje om en översyn av hur skolan arbetar med utsatta barn. Det finns ett antal förslag som jag tycker är väldigt bra. Jag håller med dig och vill se över möjligheten att kriminalisera tvångsäktenskap. Det föreslås i , men det finns inget färdigt lagförslag. Där det kunde ha lagts fram ett färdigt lagförslag, det vill säga i människohandelsutredningen, tycker man inte att vi behöver kriminalisera tvångsäktenskap. Man tycker att dagens befintliga lag är bra. Men jag menar att den är bristfällig därför att den inte tar hänsyn till helheten. Att bara straffa någon för olaga hot eller tvång räcker inte. Tvångsäktenskap är ett större fenomen än bara det konkreta hot som kan bevisas. Därför fortsätter vi i regeringen att jobba med denna fråga. Hur kan vi gå vidare? Det är inte alldeles lätt. Jag kan bara säga att det finns många goda idéer och förslag. Vi bereder dem, och jag måste få göra precis som man alltid har gjort och få återkomma med ett åtgärdspaket och presentera det när vi är färdiga. Jag kan inte presentera ett åtgärdspaket, men vi bereder frågan inom . 75 (): Här pekar Sabuni på ett väsentligt problem, att en del hävdar att lagstiftningen är tillräcklig. Jag menar att lagstiftningen också kan vara normativ och visa på att det finns beteenden som vi inte accepterar. Där menar jag att en kriminalisering av tvångsäktenskap skulle kunna vara en tydlig signal om hur vi i ser på det här. Därför menar jag att det är dags att ta det steget fullt ut. Rapporten går att läsa på flera olika sätt. Så mycket som av dagens ungdomar känner att de helt fritt kan välja vem de vill dela resten av sitt liv med. Det är helt fantastiskt bra att så många känner det. Det är oerhört bra. 70 000 upplever begränsningar, och 8 500 är rädda för att man inte ska kunna välja över huvud taget vem man ska gifta sig med. Man kan tycka att det inte är så många, men varken Sabuni eller jag har den ingången. Tvärtom ingen i vårt land ska behöva vara rädd för att giftas bort mot egen vilja. Det är en gemensam utgångspunkt. Jag vill lite problematisera en del av regeringens initiativ. Det gäller det flaggskepp som det verkar vara avseende hur vi kommer åt dessa nya fenomen i det vi lever i, den obligatoriska samhällsorienteringen, som det nu tillsatts en utredning om. Människor som kommer hit får lära sig vad som gäller i vårt land. Det är rimligt, det är ingenting som jag har någonting emot. Det är viktigt att förtydliga och ge människor verktyg för att lära sig hur det funkar i vårt land. Är det i förlängningen, när väl olyckan är framme, ett kunskapsproblem, Sabuni, när en arg pappa låser in sin 14-åriga flicka i rummet och inte tillåter henne gå ut med kompisarna? Är det en brist på kunskap om hur det fungerar i om det går än värre, att man inte bara låser in utan till och med är i färd att ta livet av en anhörig? Tror Sabuni att en obligatorisk samhällsorientering kommer att lösa detta, att pappan i det här fallet skulle komma att tänka att just det, Sabunis obligatoriska samhällsorientering sade ju att det var förbjudet att göra det här, så jag avbryter? Nej, det är inte så, det vet både Sabuni och jag. Jag tror att det behövs mycket mer av effektiva åtgärder som verkligen når resultat. Och den här rapporten är oerhört tydlig med att myndigheter reagerar alldeles , har fel verktyg för att reagera och dessutom att skolan och andra aktörer fegar ur alldeles för ofta. Det är dags att kriminalisera tvångsgifte. Och det är dags att ta fram en nationell handlingsplan som ser till att myndigheter följer lagen och att samhället i övrigt tar ansvar för de här unga tjejerna och, ibland, pojkarna som drabbas av det här. 76 Integrations- och jämställdhetsminister (): Jag tror att min och kamp i dessa frågor har underlättats väsentligt de senaste två tre åren sedan rapporterna från , och inte minst från kom. Som så riktigt påpekar har den här diskussionen pågått , och en del åtgärder har vidtagits. Men det tog också väldigt innan vi med trovärdighet kunde säga att det här problemet är utbrett. Tvärtom fanns det många kulturrelativister i denna kammare och ute i samhället som tyckte att man överdrev, att man utpekade vissa folkgrupper och så vidare.