prot · GW09124 · 2009-05-26 00:00:00 — Frågan gäller då lösningen och vad man kan göra på regeringens nivå. Jag tycker att ministern är inne på helt rätt spår. Man talar om kursplaner och lärarutbildningsplaner. Det har faktiskt kommit förslag från fredsrörelsen, att man där skulle kunna ha utbildning i förebyggande konflikthantering. Det skulle man ha nytta av när det gäller människa mot människa men också i lite större sammanhang. Så det ligger nog sådana förslag, men jag vet inte i vilken utsträckning de når upp till er. Men ni har ju ändå ägardialog och skriver regleringsbrev för och andra myndigheter, så jag antar att man skulle kunna implementera det på lite sikt. Sedan håller jag helt med om bilden när det gäller mobbning och skadegörelse och inte minst mobbning via IT-medier, som är ett växande problem. Vi ser självmord och skolskjutningar och allt möjligt där folk bara agerar över nätet. Lärarna har efterlyst mer utbildning i IT, egna datorer liksom ett eget rum för att kunna kommunicera bättre. Jag tror att det också är en viktig reform. Men den ligger nog lokalt, som ministern var inne på tidigare. Jag vill inte interferera i systemet, men jag skulle ändå vilja uppmuntra er att gå vidare. 36 (): Jag skulle vilja tillägga något när det gäller de svåra frågorna, som vi har med unga människor. Först skulle jag, som jag inte hann med i det förra anförandet, vilja ta upp ett litet fall just när det gäller det här med vården och att ta hand om människor som blir illa behandlade. Det menar jag är ett stort misslyckande för oss i vårt land och faktiskt också för vårt skolsystem. Jag mötte en ung, begåvad, empatisk vårdarinna på ett äldreboende som var mycket älskad av alla. Hon sade till mig att hon inte ville fortsätta för att det inte finns någon framtid i detta yrke. Det är allvarligt. Och hon är inte den enda, dessvärre, som har sagt detta och menar det här. Jag skulle vilja nämna lite grann om kulturen i det här fallet. Kultur kommer att få en allt större betydelse. Forskning visar att kulturella aktiviteter utvecklar vår intelligens och främjar vår hälsa. Kultur har då en läkande förmåga och kan också minska läkemedelsberoende. Detta har också, glädjande nog, uppmärksammats i den nya kulturutredningen. Där tar man också upp kulturpolitiken som aspektpolitik. Det handlar alltså om samspelet med andra samhällsområden och då inte minst om kultur i skolan och kultur och hälsa. Då vill jag fråga utbildningsministern: kulturen att få en ännu mer betydelsefull roll i ? Och på vilket sätt ska kulturella aktiviteter användas i undervisningen när de nu förmodligen inte kommer att ingå i de obligatoriska ämnena? Ska lärarna kunna få kunskaper i kulturella aktiviteter som de i sin tur kan spränga in i inlärningspedagogiken? Forskning har ju visat att till exempel berättelser, musik, bild, teatral gestaltning ger oanade möjligheter till inlärning. 37 Utbildningsminister (): Det var nog något missförstånd från sida. I kommer ämnen som bild och musik att vara obligatoriska ämnen för alla elever. Möjligen avser en förändring i gymnasieskolan som kommer att ske. Men alla elever ska, när de är och har gått ut , ha nått målen i de estetiska ämnena. Därutöver menar jag det menar säkert också att det inte går att begränsa begreppet kultur till ämnen som musik och bild. Till exempel är ämnen som historia, religionskunskap och svenska, när man läser vårt litterära arv och så vidare, i högsta grad en del av de så att säga kulturbärande ämnena i skolan. Utöver det har det, precis som jag sade i mitt interpellationssvar, under den här regeringen tagits ett initiativ till något som kallas för . gäller det högstadiet, och innebörden i det är att skolorna tillförs särskilt riktade statsbidrag för att kunna genomföra mer besök på olika kulturella evenemang. Det kan vara teaterpjäser och musikföreställningar och annat. Vi vet nämligen att när det är ont om pengar är det ofta det som stryks i den egna skolans budget. Så långt som pengarna har räckt har det varit en ganska stor succé det är min bild. Det ligger formellt under kulturministern, men så som jag har satt mig in i det har det varit en succé. Vår avsikt är att detta inte bara ska gälla högstadiet, utan det ska i nästa steg utvidgas till hela . Det blir när pengarna räcker till, men det är vår avsikt med detta. Det handlar om att på olika sätt inte bara nöja sig med de kulturella ämnen och kulturella inslag som vi redan har utan också att försöka höja ambitionen. Sedan presenterade regeringen faktiskt det som vi kallar för en entreprenörskapsstrategi. En del tror att entreprenörskap handlar om hur man ska bli företagare. Det kan det kanske delvis göra, men det är ett alltför avgränsat sätt att se det. Entreprenörskap i skolan handlar just om att elever ska utveckla initiativförmåga och skaparkraft och allt vad det är. En del får knottror på kroppen, för de tycker att ordet entreprenörskap låter kommersiellt. Det är en sida av saken, men det är bara en sida. I grunden handlar det just om kreativitet och skaparglädje och att utveckla nya tankar och idéer. Det är naturligtvis uppdrag som skolan alltid har haft men som man också alltid behöver fästa fokus på eftersom man alltid kan bli bättre på detta. Får jag avrunda med att bemöta . Jag uppfattar att vi är ganska överens om åt vilket håll vi vill här. Svårigheten för oss alla är liksom: Hur går man vidare? Det är precis som sade. Det är en sak med planer och utbildningar och allt. vill jag också säga att empati är något man utvecklar. Jag vet inte den exakta definitionen på empati. Men riktigt små barn har rätt lite empati. Man måste liksom utveckla detta, och det gör man i social träning med andra. Förutom att lära sig att läsa och skriva och allt vad man gör i skolan är det detta som skolan går ut på. Det är ett socialt samspel, i förskolan också. Man lär sig att agera. 30 elever eller 25 elever och en lärare i ett klassrum kan inte fungera utan att man visar respekt för varandra. Sedan visas det för lite respekt . Då funkar det heller inte. Men mycket av verksamheten i skolan går ju ut på detta. Och de vuxna måste våga vara vuxna i skolan. Om vissa elever beter sig väldigt illa mot andra är det ingen ursäkt för läraren att inte ingripa att läraren missade den kursen på . För är vi alla vuxna och har också ett ansvar att ingripa. Jag tackar för att ni tar upp dessa frågor. De är mycket viktiga, och vi har en väg att vandra innan vi blir bättre. 38 (): Det var roligt att höra det här sista. Jag tror att vi är inne på samma spår. Då kommer vi bara att bevaka vad som händer i verkligheten eller hur, ? När det gäller just det här med empati vet jag att barnen ibland är mycket bättre utvecklade än vuxna. Det ser ju alla, och det gäller att ta vara på deras kreativitet. Jag hyser gott hopp om barnen. Jag kan också berätta att det finns vissa skolor där man har börjat med detta i förskolan och med gott utfall. Det gäller bland annat Askimsskolan där man tränar småbarnen att lägga märke till och stödja varandra och så vidare. Det finns ljusglimtar, och vi kan sprida dem över hela . Jag vill tacka för diskussionen. Jag tror att det kan komma ut något konstruktivt av den. 39 Utbildningsminister (): Det gäller inte bara i Askimsskolan, fastän man kanske har ett särskilt projekt där, utan verksamheten i förskolan. Jag har själv två barn varav den ena går i förskolan och den andra just har gått ut förskolan. De riktigt små barnen har ännu inte lärt sig utan roffar åt sig leksakerna och tycker att kamraterna inte behöver ha dem. De måste successivt lära sig att de måste ta hänsyn till varandra, leka med varandra och visa respekt för varandra. Hela livet är en träning i socialt umgänge och sociala spelregler. Men det är helt klart att förskolan och skolan har ett särskilt ansvar. När detta ansvar, oftast kanske från föräldrarnas sida eller också från skolans sida, inte fungerar, får vi verkliga problem för en del ungdomar i tonåren. Det är ungdomar som inte alls fungerar i sin skolsituation eller sin sociala omgivning. Det arbetet går ut på är att tidigt kunna hitta de ungdomarna och ge dem stöd för att hamna rätt. För de unga personer som hamnar på fel spår och börjar slå sönder skolan i stället för att studera i skolan riskerar det att gå riktigt fel. Dessutom förstör de för sina kamrater. Det är väldigt viktigt att vi hittar de ungdomarna tidigt och ger dem det stöd och den hjälp som de behöver. Jag tackar för interpellationen och för en intressant diskussion. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2008/09:556 om lika ekonomiska bidrag till friskolor och kommunala skolor 40 Utbildningsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att se till att kommunala och fristående skolor behandlas ekonomiskt lika när kommuner genomför besparingar inom skolbudgeten. Enligt dagens regler ska kommunernas bidrag till fristående skolor bestämmas efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelning av resurser till de egna skolorna av motsvarande slag. Skollagen saknar dock en närmare reglering av hur bidragen ska beräknas eller vilka kostnader bidragen ska täcka, vilket gett upphov till motsättningar och konflikter mellan kommuner och fristående skolor. Regeringen har därför i propositionen Offentliga bidrag på lika villkor, prop. 2008/09:171, lämnat förslag till förtydliganden av skollagens bestämmelser om bidrag till fristående skolor. För att säkerställa att fristående skolor får ersättning efter samma grunder som de kommunala skolorna anförs i propositionen att kommunens budget för verksamheten bör ligga till grund för bestämningen av bidragen. Det innebär att om en kommun väljer att göra besparingar i sin skolverksamhet inför ett kommande år kommer bidragen till de fristående skolorna att minskas i samma mån. På detta sätt behandlas kommunala skolor och fristående skolor lika. Denna likabehandlingsprincip bör också gälla när kommunen under löpande budgetår skjuter till ytterligare medel till den egna verksamheten, så att även fristående skolor får ett motsvarande tillskott. När det gäller eventuella nedskärningar i den kommunala verksamheten under löpande budgetår är situationen emellertid en annan. Det skulle i sådana fall stå i strid med den grundläggande förvaltningsrättsliga principen att utan lagstöd i efterhand ändra ett gynnande förvaltningsbeslut av den typ som bidrag till fristående skolor är. Regeringen kan inte ha en annan uppfattning än att denna rättssäkerhet även måste gälla fristående skolor. Tredje vice talmannen konstaterade att interpellanten inte var närvarande i kammaren och förklarade överläggningen avslutad. 9 § Svar på interpellation 2008/09:508 om dopningslaboratoriets framtid 41 Kulturminister (): har frågat mig om jag tänker göra något för att även i fortsättningen ska kunna ha ett av ackrediterat dopningslaboratorium. I sin interpellation tar upp det mycket viktiga arbetet mot dopning inom idrotten. Regeringen ger betydande resurser till antidopningsarbetet inom idrottsrörelsen, vilket har bidragit till att antidopningsverksamhet håller hög internationell nivå. Det är självt som bestämmer vilket antal tester som behöver göras för att upprätthålla denna höga nivå. Enligt förbundets återrapportering till regeringen genomfördes 3 600 tester . Utöver stödet till idrottsrörelsens antidopningsarbete ger regeringen även ett riktat stöd till den forskningsverksamhet och den informations- och rådgivningsverksamhet som bedrivs vid dopningslaboratoriet respektive dopningsjouren vid i . Jag har besökt och fört samtal med företrädare för såväl laboratoriet som jouren i och , detta för att informera mig om den samlade nationella verksamheten. Jag är medveten om de ökade krav som ställs på laboratorier för ackreditering av Världsantidopningsbyrån, . Kostnaderna för ackrediterade laboratorier ökar i takt med att den medicinska och tekniska vetenskapen ger nya möjligheter att analysera och avslöja bruk av inom idrotten förbjudna dopningspreparat. Vid de samtal som jag förde vid mitt besök informerades jag om laboratoriets utveckling som inkluderar såväl en tillväxtpotential som den hotbild som beskriver i sin interpellation. På Riksidrottsstämman i gavs Riksidrottsstyrelsen i uppdrag att kontakta regeringen i frågan om bildandet av en fristående nationell antidopningsorganisation. Jag förklarade mig beredd att föra dialogen med idrotten vidare för att finna den bästa lösningen för antidopningsverksamheten i . I den idrottsproposition som regeringen överlämnade till föreslog vi att statens mål för stödet till idrotten kompletteras med ett mål för elitidrott. I det ingår att på olika sätt verka för att svenska idrottare ska ges bättre förutsättningar att utvecklas och bli ännu bättre i sin idrott. En viktig del i detta arbete är även att säkerställa att de internationella tävlingarna så långt det är möjligt är fria från dopning och annat fusk. För att möjliggöra detta krävs att fler nationer och idrotter utvecklar sina antidopningsprogram. Jag anser därför att det är viktigt att det runt om i världen finns tillräckligt många dopningslaboratorier som håller en hög och jämn standard i sina analyser av dopningsprover. Genom Riksidrottsförbundets och regeringens mångåriga och starka engagemang har en ledande ställning internationellt i arbetet mot dopning. Vi ska på inget sätt underskatta värdet av att ha ett nationellt dopningslaboratorium för att kunna behålla vår ledande ställning internationellt. Jag följer utvecklingen och är beredd att verka för att vi även kan upprätthålla denna ställning. 42 (): Jag får i det här fallet tacka idrottsministern för ett ambitiöst och ganska bra svar på min interpellation. Vi kan vara helt överens om att antidopningsarbetet är en viktig ingrediens i idrottens arbete mot fusk och de skadeverkningar som är väl kända när det gäller användandet av dopningspreparat. Det är också i viss mån sant att det är betydande resurser som avsätts för antidopningsarbetet. Det är om jag minns rätt drygt 20 miljoner. Problemet är att den summan har varit under . Det gör att det indirekt blir en besparing på arbetet, eftersom kostnaderna ständigt ökar. Jag vill också säga att det är en sanning med modifikation att idrotten själv bestämmer hur många prov man ska genomföra. Antidopningsgruppen får en klumpsumma i sin budget, och för det ska man genomföra verksamheten. Visst kan man säga att det är Riksidrottsstyrelsen som bestämmer hur stor den summan ska vara. Jag vet att de gärna har velat nagga den lite grann i kanten för att använda till andra ändamål inom idrottsrörelsen. har regeringen genom regleringsbrevet möjlighet att styra det här. Jag skulle önska att man styrde upp det ännu lite mer, även om vi i många stycken pratar om en fri och oberoende idrott. Idrottsministern talade om . Det är naturligtvis oerhört viktigt att är aktivt i det arbetet. Det har vi varit . Vi har i det sammanhanget undertecknat det samarbetet, och vi har ratificerat koden för antidopningsarbetet. Som idrottsministern säkert känner till är det en ny kod som gäller , i princip från . Det kommer att bli en del förändringar . Koden är bra på det sättet att den förtydligar idrottarens ansvar och antidopningsorganisationernas ansvar. Men den ställer också större administrativa krav på antidopningsgrupperna. Man ställer större krav på idrottaren. De allra största kraven gäller den så kallade vistelserapporteringen. Elitidrottarna ska till de nationella och internationella antidopningsorganisationerna redovisa var de befinner sig. Det här jobbet är grannlaga. Det ställer ganska stora krav på administrationen i den nationella antidopningsorganisationen. Det är naturligtvis bra, som det kräver mer tjänster och mer tid för att hantera detta. Så länge budgeten inte ökar kommer det tyvärr att ta resurser från möjligheten till provtagningar. När det gäller de Wadaackrediterade laboratorierna har man en minimigräns. Minst 3 000 prov ska man göra för att få behålla sin ackreditering. har vi sett att det tyvärr har stannat upp vid ungefär 3 500. För satte vi i den Ds som jag själv hade förmånen att leda arbetet i upp en målsättning att man skulle vara uppe i 4 500 prov. Som bäst var man uppe i 4 000, men är man på väg nedåt. Det här är naturligtvis egentligen grunden till dopningslaboratoriets bekymmer. Jag skulle önska att jag kunde vara säker på att idrotten fick mer resurser, så att man kunde fortsätta sin provtagningsverksamhet på ett bra sätt. 43 Kulturminister (): Jag uppskattar engagemang. Jag vet också att sitter i RF:s , som jag tror att den heter. Det var som sagt en debatt också på i för sedan, där jag i mitt tal sade att jag välkomnade en dialog med Riksidrottsstyrelsen och förbundet, och SOK naturligtvis, om antidopningsfrågorna. Jag har också förstått att man kommer att ta kontakt från deras sida för att följa upp de här frågorna. Jag vill minnas att det är runt som går till antidopningsverksamheten. Men när jag fick interpellationen fick jag också anledning att ställa en del egna frågor för att se hur prognosen egentligen ser ut. Det är också väldigt intressant. säger att det har minskat. Det var en topp med runt 4 000 tester. har det gått tillbaka till runt 3 600, som det var åren . Det var till och med ännu lägre . Vi har ändå legat på en hög nivå, skulle jag vilja säga, med en betydande marginal till den gräns på 3 000 tester som har satt upp. De uppgifter jag har fått visar att prognosen fortfarande ligger på 3 600 tester. Det finns alltså ingen oro just . sade också att RF har ett eget ansvar beroende på vilken nivå man vill lägga sig på. Jag vet inte om det sker diskussioner när det gäller , som har valt att utföra testerna på ett annat laboratorium och inte på dopningslaboratoriet och jouren i , som har. De har naturligtvis själva på sida ett stort intresse av att behålla laboratoriet och forskningen och därmed också de internationella kontakter som finns. Bildandet av en fristående nationell antidopningsorganisation är en fråga som är gemensam för idrottsrörelsen och regeringen. Hur den kommer att se ut vet vi ännu inte, men jag välkomnar de kontakter som jag har förstått kommer att tas från sida. Jag utgår från att vi senast kommer att inleda de samtalen. 44 (): Jag tackar idrottsministern för kommentarerna. I och med att har skrivit under konvention mot dopning och konvention mot dopning och också som sagt är en aktiv deltagare när det gäller Wadas arbete är det här inte enbart ett ansvar för idrottsrörelsen. Det är ett tydligt delat ansvar mellan idrottsrörelsen och ländernas regeringar. Därför är det viktigt att regeringen ser till att antidopningsorganisationerna har anslag som gör att man fortsatt kan bedriva den verksamhet man har och allra helst gör den ännu effektivare än den är . Som jag sade tidigare är ett av de stora problemen naturligtvis att Wadas nya regelverk ställer större krav på antidopningsorganisationerna när det gäller administrationen av vistelserapporterna. Därför är det sannolikt så att man har stannat upp någonstans kring de 3 600 testerna, som jag naturligtvis skulle önska vore ännu fler. Jag skulle dessutom önska att vi kunde ta tester på betydligt lägre nivå bland idrottarna, för där tror jag att det är minst lika stor risk att man använder de olagliga preparaten. Svensk elitidrott är extremt förskonad. Det är sannolikt så att det är ytterst få, om ens någon, på den svenska absoluta elitnivån som använder otillåtna medel, tack vare det effektiva arbete som idrotten har bedrivit under en . Jag önskar att man från regeringens sida kunde tillskjuta mer medel, så att det här arbetet kunde bedrivas effektivare. Det här med friidrotten är lite trist. Det känner jag inte igen. Alla prover som tas via antidopningsorganisation analyseras av labbet i . Sedan kan det vara så att en del enskilda idrottsförbund gör egna tester. Då kan man naturligtvis välja att göra det någon annanstans. Vi tycker att det är bra i interpellationssvaret att man kommer in på diskussionen om en fristående organisation, något som också har diskuterats . Det är inte så att koden explicit kräver att man ska ha en fristående organisation för antidopningsarbetet. Däremot är det naturligtvis en viktig fråga för trovärdigheten. Det här kommer att bli ett ganska grannlaga arbete. En fristående organisation kräver sannolikt större resurser. Det kommer att behövas en egen administration. Det kommer sannolikt att bli dyrare. En annan oerhört intressant diskussion om man ska vara fristående blir vilket uppdrag organisationen kommer att få. Det är alldeles tydligt att man vill att informationsdelen ska ligga kvar på RF, och det är helt okej. Där har man ingen polisiär uppgift. Däremot är det en god idé att man har en fristående organisation som genomför provtagningen, de polisiära åtgärderna och åtalen gentemot de idrottsutövare som åker fast i dopningskontroller. Då undrar jag om ministern i de här sammanhangen har funderat på hur det här ska organiseras och vilka ekonomiska resurser som här kan krävas för att den fristående organisationen ska kunna jobba på ett bra och trovärdigt sätt. 45 Kulturminister (): talar om det delade ansvar som regeringen och idrottsrörelsen och , kanske man får säga har. Jag vill bara på alla sätt göra klart att vi inte har några som helst avsikter att abdikera från det här ansvaret, utan antidopningsfrågorna är i hög grad levande, inte minst i de diskussioner som vi för med idrotten med det internationella engagemang vi har med . firar för övrigt sitt 10-årsjubileum och har förlagt detta jubileum till och . Jag är säker på att och jag kommer att träffas även där. Sedan finns, som var inne på, den öronmärkning på via RF-anslaget som går till antidopningsarbete. Om det här är en summa som behöver höjas får vi ta en diskussion med idrotten längre fram, framför allt då vi ska diskutera budgeten men också regleringsbrev. Jag gjorde som sagt ett besök på i och på dopningslaboratoriet för att studera laboratoriet närmare, vilket alltid är intressant, men också för att föra ett samtal om hur man ser . De frågor man tog upp där stämmer väl överens med den bild som ger i sin interpellation. Besöket visade också, vilket säger, att det glädjande nog är mycket ovanligt med det i sammanhanget märkliga uttrycket positiva resultat. Det är ju inte positivt om man får ett positivt resultat här. Det är alltså få som är dopade. Det är naturligtvis ett gott betyg till idrottsrörelsen själv att man lyckas hålla rent, att man har höga ambitioner och att man har en hög moral. Då är det också naturligtvis viktigt att man inte på något sätt sviktar i detta, men det finns inga som helst signaler om att så skulle ske. Den nya elitsatsningen, de pengar som kommer att satsas via anslaget och LOK-stödet till elitsatsningen, visar ju också tydligt att det är viktigt att fortsätta satsa på eliten för att vi ska få fram framgångsrika idrottsmän och -kvinnor inom alla sporter. Då är naturligtvis detta med att idrotten är ren en avgörande fråga för trovärdigheten och för att vi ska kunna behålla vårt goda rykte också internationellt. 46 (): Jag delar i stort idrottsministerns mening här. Jag hoppas att vi tillsammans kan jobba vidare så att vi faktiskt kan stärka idrottens antidopningsarbete. Vad gäller den diskussion som vi var inne på tidigare, om den fristående organisationen, visar det sig att dopning är betydligt vanligare i idrottsliknande miljöer. Enligt , som är iscensatt , där man tittar på hur det ser ut på gymmen runt om i , finns det en del tecken som tyder på att upp till var femte ung man som tränar på de här gymmen använder anabola steroider. Det är klart att det här är idrottsliknande miljöer som tyvärr kan spilla över på idrotten. Det här kanske är en annan del av dopningsproblematiken. Den hör ihop med idrotten och med folkhälsan. Den hör också i någon mening ihop med justitieministerns område, det vill säga grov brottslighet.