prot · GW0963 · 2009-01-27 00:00:00 — En majoritet i parlamentet tyckte ju att frågan skulle lyftas upp. Kommissionen negligerade det som hade varit. Jag tycker inte att det svar jag får av arbetsmarknadsministern är mer än en rapport om vad arbetsmarknadsministern har sagt på mötet därnere . Han har rapporterat om att han tror att vi kan hantera detta uppe i , så EU kan känna sig lugnt: Vi klarar detta. Jag tycker att regeringen gör en felaktig analys. Antingen gör Littorin en felaktig analys, eller så har han insett hur det ligger till och tycker att det inte gör något med den villkorsförändring som det blir. Där tycker jag att frågan är öppen. 72 Arbetsmarknadsminister (): väcker till liv en fråga som vi har debatterat förut och som vi definitivt kommer att debattera igen, särskilt när propositionen kommer som en följd av utredningen och dess remissbehandling. Även om jag inte ska vara exakt vi har ju ingen proposition på bordet än ska jag ändå ta några utgångspunkter. Som vet tog jag över position i den här frågan redan i samband med den muntliga förhandlingen i . Det var av flera skäl. Dels tyckte jag att den ordning vi hade var bra, dels måste det hela, om man ska företräda en annan position än svensk lag i förhandlingar i , föregås av ett riksdagsbeslut, och något sådant hade vi inte för avsikt att försöka få till stånd. Jag var också besviken över domen när den kom , och jag var tydlig med det. Jag tycker att utredning ändå visar dels på omfattningen av problematiken, som är mindre än vi kanske hade trott, dels på att modellen trots allt är förenlig med EG-rätten. Då återstår naturligtvis det som och jag har debatterat förut: Kan man på annat sätt försöka verka för den svenska modellen och vara ännu tydligare i detta? Det har framkommit några olika saker i debatten att vi skulle försöka verka för en förändring av utstationeringsdirektivet, ett införande av en social klausul eller något annat med motsvarande innehåll. Jag konstaterar att det är en väldigt riskfylld strategi. Skälet till det är, som jag har framfört tidigare när vi har haft särskild eller allmän debatt i det här ämnet, är att när utstationeringsdirektivet antogs var antalet medlemsländer 15. är det 27. De länder som har tillkommit har ju, om jag får uttrycka det diplomatiskt, kanske en annan syn på relationerna på arbetsmarknaden än den som nog både och jag delar. Om man skulle öppna direktivet för omförhandling finns det för det första en risk för att det skulle dra ut länge . Se på arbetstidsdirektivet! Där har vi hållit på och har fortfarande inte nått någon överenskommelse mellan parlamentet och rådet. Under den tiden skulle vi ha en rättsosäker process, och det skulle naturligtvis inte vara bra för någon på svensk arbetsmarknad. För det andra är risken att det resultat som man till slut skulle nå fram till i en sådan förhandling ligger långt från den grundsyn som jag tror att och jag egentligen delar. Efter att jag i ministerrådet redogjorde för utredningen, dess utfall och för hur vi bedömde det hela uppstod en diskussion om just utstationeringsdirektivet. Bland de 27 länder som yttrade sig alltså samtliga fanns det en klar majoritet mot att ta upp utstationeringsdirektivet till omförhandling. Rådet var alltså definitivt emot, även om det naturligtvis var en informell diskussion och inte en formell omröstning. Dessutom kom kommissionens officiella reaktion på Lavalrapporten, där man också säger bestämt nej till en omförhandling av utstationeringsdirektivet. Så den dörren verkar vara stängd. De här olika dimensionerna ihop gör ändå att min utgångspunkt är att vi med grund i ska kunna hitta en ordning där vi säkerställer den svenska modellen och hanterar parternas diskussion. Då tycker jag naturligtvis att pekar på en annan viktig fråga, nämligen hur parterna hanterar den här frågeställningen. Jag hade varit betydligt mer glad om vi hade haft en större uppslutning kring den svenska modellen bland parterna på arbetsmarknaden. 73 (): Det är bra att föra ett resonemang kring det här, tycker jag. Det är ju långt ifrån en okomplicerad fråga. Jag har absolut inte tillhört dem som sagt att man skulle villkora Lissabonfördraget utan varit en vän av att vi har fått igenom Lissabonfördraget, för det finns en massa andra fördelar i det. Men å andra sidan: Det finns inte en majoritet. Det tycker jag skulle kunna användas i ett svenskt ordförandeskap på ett tydligt sätt. Det gäller att man är missnöjd med hur domen faller ut med tanke på vad som faktiskt sades och lovades när gick in som medlem i EU, att man inte skulle lägga sig i. Man skulle kunna hävda den svenska modellen fullt ut när det gäller att vår modell skulle gälla. Man kan säga: Här har EU och framför allt haft en glidning. Man ser mer på hur det fungerar, och den fria rörligheten är viktigare än att hävda de kollektivavtal som gäller i enskilda länder. Det är den korta slutsatsen av domen, kan man säga. Det sades ju att det inte skulle gälla. Också har varit tydligt på det här området. Jag kan förstå att kommissionen inte vill lyfta upp det här. Det är ju en prestigefråga för kommissionen att se till att man får Lissabonfördraget, och det finns en risk i detta. Men om inte arbetsmarknadsministern och den är missnöjd med på vilket sätt domen faller ut och uttryckligen uttalar sig om detta utan accepterar det faktum att man inte vill göra någonting åt det här därför att det stökar till det nere i EU är det klart att det tolkas som att är nöjt. Det är där som jag känner oro för att man inte tar vara på de möjligheter som finns. Det är därför som jag också har skrivit ett öppet brev till arbetsmarknadsministern om det här. Det finns ju en uppenbar möjlighet när man har ordförandeåret att lyfta upp den här frågan när det gäller just det här och hur man skulle kunna hantera det här. Europafacken har ställt sig bakom en social klausul på det här området. Andra länder i har vi diskuterat tidigare. , , , är också oroliga för de här domarna, för hur det här faller ut och för att man kan få löne- och villkorskonkurrens i landet på ett sätt som inte är bra. Att andra länder inte bryr sig om frågan är ganska självklart. De ser ju inte någon risk att förlora någonting på det här, utan de ser sig egentligen bara som vinnare. Den egna befolkningen skulle kunna få jobb, kanske till bättre villkor än vad de har i det egna landet men definitivt sämre än i det land där de är, och på så sätt skulle man också få en konkurrens när det gäller villkor och löner. Jag tycker att arbetsmarknadsministern har en glidning i det här fallet, och det oroar och förvånar mig väldigt mycket. Det gäller det senaste förslaget gällande nystartsjobbet. När det gäller lön ska det vara i enlighet med kollektivavtal. Men när det gäller villkor behöver Arbetsförmedlingen inte följa upp det. Det betyder egentligen att Littorin på hemmaplan har accepterat ungefär det som Lavaldomen har slagit fast, att det kan ske en villkorsdumpning när det gäller vissa delar, att man inte behöver följa kollektivavtalen. Detta förvånar mig oerhört mycket, och jag tycker att det är en signal om att arbetsmarknadsministern faktiskt gör en fotförflyttning här gentemot vad han har sagt tidigare då han benhårt har hållit fast vid den svenska modellen, att den skulle kunna gälla. Men när det gäller svenska arbetstagare som skulle få ett nystartsjobb är det inte så viktigt att man följer kollektivavtalet när det gäller det här. Jag förmodar att det åtminstone är lag som ska gälla något annat har jag inte hört. Men detta gör ju att man har accepterat ett sådant förhållande i också, vilket upprör mig väldigt mycket. Det är väl en tydlig och bra signal som regeringen ger, att man gör ett avsteg från det som har varit en viktig del i den svenska modellen. Då förstår jag att man känner sig ganska hämmad när det gäller att gå ut och begära det här också i , när man faktiskt agerar så på hemmaplan. Det bekymrar mig mycket, måste jag säga. 74 Arbetsmarknadsminister (): När det gäller att vara missnöjd med domen tror jag nog att det har framgått. Det väckte faktiskt en viss uppmärksamhet att en borgerlig regering övertog en socialdemokratisk ståndpunkt i den här frågan. Och jag hade många tillfällen att förklara varför, när jag träffade mina kolleger. Det var bland annat också därför som vi, tillsammans med ordförandetrion, var med om att ta initiativ till att bjuda in arbetsmarknadens parter till att med stöd av kommissionen och rådet göra en analys av rörligheten inom den europeiska gemensamma arbetsmarknaden, som också inkluderar olika legala aspekter av densamma. Vad man egentligen gör från kommissionens sida är att man öppnar för ett institutionellt uttalande om förhållandet mellan ekonomiska och sociala rättigheter. Det här kom , så vad det egentligen betyder får jag nästan återkomma till, för vi måste prata med kommissionen för att se vad de egentligen menar, om jag ska vara helt ärlig. När det gäller nystartsjobben vill jag dementera att det skulle vara en glidning. Vad det handlar om är att regelverket, som det var utformat, tolkades som att det skulle vara ett krav på kollektivavtal, inte kollektivavtalsliknande lösningar utan krav på kollektivavtal, för att kunna få nystartsjobb. Det gjorde att ungefär hälften av landets småföretag inte skulle ha möjlighet att anställa, eftersom de inte har kollektivavtal. Min slutsats var: Vi ställer inte krav, vi har inte allmängiltigförklaring, vi har inte lagstadgade minimilöner, utan man har parter som arbetar. Vi har inte ett krav på kollektivavtal på svensk arbetsmarknad, men vi har rätten att teckna kollektivavtal. Det borde också gälla dem som erbjuder nystartsjobb, eftersom det är ett jobb som vilket som helst på arbetsmarknaden med det enda undantaget att vi avstår från en bit av arbetsgivaravgiften. Jag är av den fasta övertygelsen att det innebär att fler småföretag har möjlighet att anställa, men det handlar inte om sämre villkor för den enskilde. 75 (): Det där sista måste jag faktiskt fråga om. Har detta tolkats fel? Menar arbetsmarknadsministern i så fall att det ska vara villkor i enlighet med kollektivavtal när det gäller villkor och lön? Att man inte ställer krav på kollektivavtal är en sak som man kan diskutera i sig själv. Det där har lite grann med föreningsrätten att göra, som man har haft när det gäller offentlig upphandling och sådant. Det är ju en väsentlig skillnad i så fall i fråga om vad som gäller. Jag tolkade det som att det räckte med att man följde lagen och inte kollektivavtal för att Arbetsförmedlingen skulle godkänna ett jobb. Då tycker jag att det är en glidning, om det är på det sättet. Men där vill jag ha ett förtydligande. Och det har arbetsmarknadsministern möjlighet att ge i det sista inlägget. När det sedan gäller den här frågan vill jag upprepa vad jag tycker. Jag tycker att det är viktigt att man för fram det här ordentligt i ordförandeskapet. Här har en ordentlig chans att driva på den här frågan och säga att man är missnöjd med hur det här kommer att ske. Jag ser inte på vilket sätt man skulle kunna lösa det här och man skulle kunna säga att den svenska modellen skulle gälla så som den har gjort utan att det är en uppenbar risk för löne- och villkorsdumpning om man inte agerar på Europaplanet och säger: Det här är vi missnöjda med. Vi vill inte ha det på det sättet, att detta sker i . Sedan finns det goda samarbetspartner. Det är inte vilka länder som helst, utan ganska tunga länder i , som man allt tydligare kan samverka med. Det tycker jag är en skyldighet gentemot svenska folket, som röstade ja i omröstningen när man tog steget där. Det här var någonting som man garanterade från , att man skulle kunna hävda den modellen fullt ut. Det här har man svikit, tycker jag. Det är regeringen som måste hantera den här frågan nu och se till att den löser sig där. Jag tänker fortsätta att ställa krav när det gäller att jag tycker att det här ska tas upp under ordförandeåret som en viktig fråga och drivas av med full kraft för att man ska komma till rätta med det här. Jag tror inte att det räcker med att bara agera på hemmaplan när det gäller den här frågan. 76 Arbetsmarknadsminister (): Det kommer säkert att vara en fråga som kommer att fortsätta diskuteras på många olika håll. Inte minst nu när utredningen remitteras och vi får in remissvar kommer det också att finnas en stor efterfrågan från andra länder, till exempel , och andra länder som har haft liknande fall, att vilja diskutera med oss. Och vi kommer definitivt att fortsätta diskutera och upplysa. Vi kommer också att ha nära kontakter med de europeiska arbetsmarknadsparterna för att diskutera detta. Återigen: Vi var med och tog initiativ just till att involvera parterna på Europanivå för att kunna utvärdera följderna av rörlighet på arbetsmarknaden också ur en legal aspekt, så att det finns goda tillfällen till det. Vi kommer naturligtvis att återkomma också till den andra frågan om kollektivavtal. har väckt en interpellation på det temat, så det kommer upp . Men låt mig bara nämna det lite snabbt, eftersom frågan kom upp. De signaler som vi fick från både arbetsförmedling och andra, inte minst mindre företag, var att regelverket tolkades hårdare än avsikten. Det tolkades som ett absolut krav på tecknat kollektivavtal. Det gjorde att en stor del mindre företag som ville anställa med nystartsjobb kände att de inte hade möjlighet att göra det. En del arbetsförmedlingar tolkade det också så och verkade inte för anställning på det sättet. Nystartsjobben är som vilka andra jobb som helst. Vi avstår bara från att ta in arbetsgivaravgift. Det innebär att löner och villkor ska sättas enligt god sed på arbetsmarknaden. Man ska ha rätt och möjlighet att kräva kollektivavtal som enskild eller som medlem i ett fackförbund. Det är så det bör vara. Det innebär inte att jag gör ett avsteg från den svenska modellen. Det innebär att vi försöker behandla nystartsjobben på samma sätt som alla andra jobb på svensk arbetsmarknad. Så kan vara lugn i den delen. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2008/09:249 om varsel på 77 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att underlätta för varslade inom offentlig sektor, till exempel på , att få nya jobb och möjlighet att under den eventuella arbetslöshetstiden få en kompletterande utbildning. Jag vill inleda med att konstatera att de reformer som presenterades i budgetpropositionen syftar till att möta den ekonomiska försvagningen. I propositionen föreslogs bland annat en förstärkt politik för arbete och företagande, viktiga framtidsinvesteringar i forskning och infrastruktur samt fortsatta välfärdssatsningar. Regeringen anser dock att den allvarliga situationen på arbetsmarknaden motiverar ett förstärkt stöd till arbetssökande. Regeringen har därför presenterat ett omfattande arbetsmarknadspolitiskt paket. Paketet innehåller bland annat en utökning av antalet platser i arbetspraktik och införandet av en ny insats, praktisk kompetensutveckling, som riktar sig till personer med arbetslivserfarenhet. Arbetsförmedlingen har också fått i uppdrag att förstärka matchningsverksamheten och ge ett tidigt och individanpassat stöd för att kunna hjälpa arbetssökande tillbaka till arbete. Uppdraget att förstärka matchningsverksamheten gavs till Arbetsförmedlingen , och myndigheten arbetar för fullt med att genomföra denna förstärkning. frågar vilka åtgärder jag tänker vidta för att personer ska få möjlighet till kompletterande utbildning. I paketet föreslår regeringen ytterligare en satsning på fler platser inom och gymnasial vuxenutbildning med yrkesinriktning, så kallad yrkesvux, samt att arbetslösa ska kunna få studiemedel med den högre bidragsnivån vid studier inom gymnasial vuxenutbildning med yrkesinriktning. I syfte att möta en ökad efterfrågan på utbildningsplatser i vissa regioner och åstadkomma ett bättre utnyttjande av högskoleplatserna föreslår regeringen också en omfördelning av medel inom högskolornas anslag för grundutbildning mellan lärosäten. Jag konstaterar att de åtgärder som jag nämnt här kommer att ge ett direkt och effektivt stöd till personer som förlorar arbetet. Regeringens politik för att få fler i arbete och bekämpa människors utanförskap ligger därmed fast. 78 (): När arbetslösheten slår in i brukar det oftast vara industrin som får ta stöten först. Sedan kommer tjänstesektorn, och sedan kommer den sektor där politikerna har störst möjlighet att påverka, den offentliga sektorn. har exempelvis i det borgerligt styrda varslat bortåt 1 000 personer. Andra kommer att följa efter, både sjukhus och andra vårdinrättningar. Den första frågan är naturligtvis: Kan regeringen göra någonting? Vill regeringen göra någonting? Jag ber att få tacka för svaret som väl är ett kvitto på att regeringen tycker att den har gjort tillräckligt. Mer behöver i varje fall inte göras. De som kommer att bli arbetslösa på och andra vårdinrättningar får söka sig andra jobb, i eller någon annanstans där det kanske fortfarande finns en efterfrågan på vårdjobb. Jag tycker att det är lite ömkligt att regeringen alltid ska börja med att förneka problemen, sedan vara passiv, sedan sent göra någonting, och det blir alltid för lite det som regeringen gör. liksom många andra stora sjukvårdsinrättningar har ett stort antal mycket kvalificerade medarbetare. De har långa utbildningar, högskolekompetens, vårdutbildningar med lång praktik. Det är inte vilken personal som helst som man kastar ut i arbetslöshet. Men regeringen tycker uppenbarligen inte att det behöver göras några särskilda insatser utöver det regeringen har gjort förut när det gäller den vårdpersonal som på många sjukhus i i och i det borgerligt styrda kommer att mötas av varsel och som sedermera ramlar ut i arbetslöshet. Det hade varit ganska enkelt för arbetsmarknadsministern att säga: Det här är ett allvarligt problem. Vi ska se om vi kan understödja , andra landsting och andra kommuner så att de i sin tur kan behålla personalen så långt det är möjligt. Om de inte kan behålla personalen fullt ut kan vi tänka oss vilket gjordes under mängder av socialdemokratiska regeringsår ett samarbete mellan landsting och kommuner som arbetsgivare och staten, där staten säger att den är beredd att betala en del av kostnaderna för en utbildning parallellt med att personen får jobba kvar en del av sin tid på sjukhuset. Därmed får man ett bra partnerskap, ett bra samarbete mellan arbetsgivaren i det här fallet eller kommunen och staten. Men det fordrar naturligtvis att man har en arbetsmarknadspolitik värd namnet. har gjort sig känd för att inte vilja ha någon arbetsmarknadspolitik. I varje fall rustar han ned den arbetsmarknadspolitik som han företräder. Det räcker inte, , att påstå saker och ting. Det måste vara sant också. Det är inte sant, som ministern säger i sitt svar, att det kommer att bli fler jobb och färre arbetslösa. Enligt regeringens egna prognoser kommer det att vara dubbelt så många arbetslösa 2010 som när regeringen tog över efter Socialdemokraterna 2006, och det kommer att vara en lägre sysselsättningsgrad. Personalen på ska nu räknas in i den arbetslöshetskö som regeringen lämnar efter sig 2010. 79 Arbetsmarknadsminister (): Jag ska avstå från att kommentera enskilda varsel, men jag konstaterar att i rapporten från , Kommuner och Landsting, som det ibland hänvisas till i debatten pekar man på att man fortfarande tack vare goda skatteintäkter kommer att ha ett positivt netto i . Men jag håller helt med i grundanalysen. Det kommer naturligtvis att bli besvärliga år även där när skatteintäkter sjunker av olika skäl, inte minst därför att den internationella finanskrisen får efterverkningar på svensk arbetsmarknad. Det finns all anledning att se över stödet till kommuner och landsting. Som jag sade i en tidigare interpellationsdebatt har finansministern aviserat att en sådan översyn kommer att ske under det ordinarie budgetarbetet, och det kommer säkert att ske . Förutom det faktum att vi nu har mest expansiva finanspolitik med den mest expansiva budgeten, som visade strax före nyår, har vi i decemberpaketet lagt 23 miljarder som syftar till det som anklagar mig för att inte vilja ha, nämligen en mer aktiv arbetsmarknadspolitik. Som man bör drar man ned i högkonjunktur och drar upp i lågkonjunktur. Jag konstaterade i en tidigare interpellationsdebatt att , 2009, innebär det att 60 000 ytterligare personer får tillgång till utbildning, olika typer av arbetsmarknadspolitiska åtgärder eller andra sysselsättningsåtgärder som syftar till att minska effekten av den internationella finanskrisen. När det gäller den fråga som också lyfter upp, möjligheter till utbildning i stället för att man säger upp eller drar ned, hade vi ytterligare en interpellationsdebatt på delvis samma tema där jag sade ganska tydligt nej till det gamla systemet med permitteringslöner som Socialdemokraterna avskaffade . Det var av flera olika skäl. Det är ett ganska trubbigt instrument, det är ett ganska dyrt instrument, och det finns naturligtvis inga garantier. Men det är också av ett principiellt argument. Framför allt på den privata sektorn är det, tycker jag, en dum idé att använda medel som är avsedda att gå till arbetslösa för att täcka lönekostnader i privata företag. Då kan man naturligtvis säga: Titta på den offentliga sektorn! Borde man inte kunna göra någonting där? Då skulle jag vilja återkomma till det som vi också hade i en interpellationsdebatt här tidigare, möjligheten att utnyttja Europeiska socialfondens medel. Det är ändå drygt 12 miljarder under den här ramperioden, där hälften är samfinansiering med staten. De finns redo att utnyttja . Vi har varit mycket aktiva i kontakterna med för att säkerställa möjligheten att använda det, både i privat och offentlig sektor, under just de förutsättningar som efterlyser. Så utöver de 60 000 personerna som genom decemberpaketet får möjlighet att få hjälp och det de behöver i form av stöd för att ta sig vidare finns det alltså resurser redo för den typ av verksamheter som efterlyser. Låt mig ta ett exempel. i förbereder sig nu för att genomföra en typ av program som varvar utbildning och anställning. Det kan vara en bra idé. Det är bättre att göra det på det sättet än med de statliga permitteringslönesystem som Socialdemokraterna så klokt avskaffade 1995. 80 (): Arbetsmarknadsministern kan påstå att har en expansiv ekonomisk politik. Men vad hjälper det om arbetslösheten fördubblats under den borgerliga regeringen den här mandatperioden? Vad hjälper det om sysselsättningsgraden minskar? De borgerliga partierna lovade tvärtom att sysselsättningen skulle öka och arbetslösheten minska. Jag håller mig bara till de prognoser som Littorin, och andra själva meddelar , att vi kommer att få en fördubblad arbetslöshet och minskad sysselsättningsgrad . Det hjälper inte att skryta om en expansiv ekonomisk politik. Den räcker uppenbarligen inte till. Arbetsmarknadsministern bekräftar precis det jag sade. Först säger man att det inte finns något problem, och det bekräftar arbetsmarknadsministern en gång till. Sedan säger man att om det finns något problem ska man nog försöka göra någonting åt det. Framför allt är det någon annan som ska göra någonting åt det. Europeiska socialfonden ska lösa problemen. När det gäller bilbranschen är det tydligen Europeiska investeringsbanken som ska lösa problemen, men inte regeringen själv. För att hålla mig till ämnet, arbetsmarknadsministern, har jag pekat på en bransch. Kommuner och landsting har en verksamhet med offentliga tjänster som i mycket stor utsträckning är politiskt styrd och där det handlar om politiska beslut om finansiering som regeringen faktiskt skulle kunna påverka. Det första regeringen skulle kunna säga till sina partivänner i den borgerliga majoriteten i är: Säg inte upp personal! Varsla inte personal! Gör inte sjukvårdspersonal arbetslösa!