prot · GW0957 · 2009-01-15 00:00:00 — Många av dem tvingas tyvärr åka utomlands och göra operationen i eller i . Då handlar det återigen om: Har jag pengar kan jag greja det här någon annanstans, men har jag inte pengar får jag fortsätta att leva och må väldigt dåligt i . Det tar så väldigt . Det finns delar i det här som gör att dessa människor mår sämre än de skulle behöva göra. Jag efterlyser fortfarande ett förslag från regeringen på hur vi ska kunna gå vidare med den här frågan. Vi kunde åtminstone börja en diskussion partierna emellan och tala om hur vi skulle vilja ha det. 116 FINN (): Jag vill återkomma till detta att den här viktiga interpellationen har två huvudproblem. Det ena är transfobin och det därtill kopplade våldet och diskrimineringen. Jag kan börja med att säga att jag tycker att vi kan vara överens om en sak, som vi kanske borde göra . När vi har en lagstiftning på plats, en samlad diskrimineringslagstiftning, med två nya diskrimineringsgrunder ålder och könsidentitet, inte minst det sista ska vi utnyttja den lagen och försöka vidta mått och steg för att de som har könsidentitetsdiskussioner med sig själva inte ska utsättas för diskriminering. Det är en väldigt viktig punkt. Där tycker jag att interpellanten blandar ihop det, och socialministern reder ut det på ett ansvarsfullt sätt i svaret. Därför kan alliansregeringen vara stolt över att vi har den åsikten att vår egen medicinska kompetens kan hantera detta. Sakkunskapen har bedömt att det är rimligt att man har tidsaspekter och att man funderar över vad detta egentligen betyder. Är det så att den som har könsidentitetsproblem måste genomgå radikala, icke-justerbara processer i efterhand, eller ska man just ha ett tidsförlopp som man tycker att man behöver inom professionen, som ofta är psykiatrin, för att bedöma detta? Om man har argumentet att vi ska införa det som gäller i andra länder underkänner man ju sakkunskapen på det här området i vårt eget land. Man har fastnat för att man inte vill bromsa någon som verkligen har motiv för och behov av detta, men vill man inte riskera att någon i oträngt mål hamnar fel. Det är en patientsäkerhetsfråga vi hanterar då. Om vi där påskyndar verkligheten kan det bli så att vi tar in någonting från utlandet som inte är så genomtänkt, och då försämrar vi patientsäkerheten. Det är den aspekten jag tycker att man ska balansera mot att vi ska agera på alla plan för att transfobiska yttringar inte får förekomma i det här landet det är nämligen förbjudet. 117 Socialminister (): Självklart ska personer som är intersexuella, transsexuella eller transvestiter inte drabbas av diskriminering. Det är självklart, och det gäller självklart också trakasserier och våld i olika former mot människor till följd av deras läggning eller kroppskonstitution. Det jag brottas med i den här frågan är vad vi kan göra. Det finns en lagstiftning . Människor genomgår operationer , men vad kan vi göra som underlättar och förbättrar? Utan att ta ställning i alla delar vi behöver analysera detta ytterligare upplever jag att en del av dessa förslag är oerhört långtgående och bekymmersamma att lägga fram. Jag tror att de skulle leda till något som var sämre för dessa grupper. Det anser ju också många av de organisationer som företräder dessa personer. Sådana förslag vill jag ju inte lägga fram. Sedan finns det andra delar. När det gäller till exempel detta med åldersgräns håller utredningen fast vid den nuvarande åldersgränsen, som är . Det finns många organisationer inte alla men många som tycker att man inte borde ha någon åldersgräns över huvud taget. Det är svårt också ur en annan synpunkt. När kan man anse att personer är mogna att ta detta beslut, som är oåterkalleligt och som innebär något dramatiskt? Hur möter man de problem som unga människor brottas med ? För många finns naturligtvis en längtan efter att uppnå den här åldern, men vi vill ju inte att någon obetänksamt fattar beslut som man sedan ångrar. Detta är ju av den karaktär som det är. Jag vill återigen understryka att min längtan inte är att fördröja eller att krångla till utan att hitta förslag som faktiskt underlättar och förbättrar. Den dag vi har kommit fram till sådana förslag ska de läggas på bord. En del av de personer som skulle beröras av lagstiftningen säger: Om ni har tänkt lägga fram utredningens förslag är det bättre att vi lever under nuvarande lagstiftning. Vissa vill plocka delar av förslaget, andra vill plocka andra delar och ser utredningen som en à la cartemeny. Jag kan inte säga någon tidpunkt, men vi tar frågan på stort allvar. Som jag nämnde i mitt inledande svar berör den här frågan relativt få personer, men för dem har den naturligtvis den allra största betydelse. 118 (): Det finns många frågor som jag ska bemöta här. Att börja diskutera utredningsförslag skulle dra i väg alldeles för långt. Det finns ju många förslag, exempelvis åldersgränser, krav på sterilisering och på partners samtycke och så vidare, men det skulle dra i väg för långt att nu diskutera dem. Den diskussionen får vi ta när ni kommer med ett förslag. Som parti tycker vi i att åldergränsen ska tas bort helt och hållet. Är socialministern intresserad av bra synpunkter på utredningen rekommenderar jag RFSL:s remissvar på utredningen. Där finns väldigt många bra åsikter och tankar om detta. RFSL kan ju den här frågan. Det jag skulle vilja veta är: Hur jobbar ni exakt för att komma fram till förslag? Det verkar som om socialministern ändå vill nå dit. Hur jobbar ni med frågan? Ligger den stilla, eller pågår något arbete hos er för att hitta den här lösningen? Det skulle jag vilja ha svar på. Det handlar inte om att vi, som Finn säger, ska släppa över detta till andra länder. Fakta är att människor tvingas söka sig till andra länder. De som har råd att söka sig till andra länder gör det och får operationer utförda där. Så är det. Det har framkommit från både Finn och ministerns håll att det finns något slags risk för att man skulle dras med och göra detta ogenomtänkt, att man inte skulle veta vad man gör och att man ska värna om patienten. Jag tror verkligen inte att det finns någon enda som gör detta ogenomtänkt. Tänk själv vilket stort beslut det är! Visst vill man veta vad man gör och varför. Väldigt många som genomgår könsbytesoperationer har ju under hela sin barndom och ungdomstid känt att de är i fel kropp. Att då behöva vänta tills man blir är en påfrestning som är helt ofattbar. 119 Socialminister (): LiseLotte tycker att det leder för långt att diskutera förslaget från utredningen. Men det är just det som vi jobbar med när vi överväger hur förslaget ska se ut. Jag kan ju inte lägga fram ett förslag som jag inte tror på. Jag vill lägga fram ett förslag som är genomtänkt och där jag utifrån mina värderingar kan ta ansvar för att den lagstiftningen kommer på plats. Så tror jag att LiseLotte också skulle resonera om hon var i mina kläder vilket var ett förstucket skämt med tanke på den fråga som vi diskuterar. Jag tycker alltså att det är viktigt att man går igenom detta riktigt grundligt. Hur jobbar vi då? Jo, vi har medarbetare som jobbar med den här frågan, samtalar med personer som är berörda, med läkarvetenskapen, naturligtvis, och diskuterar hur man ska kunna hantera olika delar av det. Det finns, som jag nämnde tidigare, delar av detta som jag, utan att ta definitiv ställning, känner mig ganska främmande för att lägga fram som förslag, medan andra delar kanske skulle kunna läggas fram. Jag tror att man behöver ha en genomtänkt helhet. Som LiseLotte sade har vi en lagstiftning som finns och som är en helhet. En del är kritiska mot den. Den helhet som utredningen föreslår tillmötesgår verkligen inte alla synpunkter. När vi lägger fram förslag bör det vara en helhet som kan fungera i praktiken och som möter de problem som människor upplever i sin vardag. Överläggningen var härmed avslutad. 17 § Svar på interpellation 2008/09:203 om situationen i skånsk sjukvård 120 Socialminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa likvärdig vård i hela landet och för att situationen i inte ska få nationella konsekvenser samt hur jag ser på den etiska frågeställning som uppkommer när, enligt uppgift, läkare kan tvingas överväga att låta patienter dö på grund av resursbrist. Jag har i tidigare interpellationssvar framhållit att varje landsting inom ramen för det kommunala självstyret har rätt att besluta om hur vill organisera vården och hur det ska sköta sin ekonomi. Och jag är övertygad om att är väl medveten om att det är de folkvalda representanterna i som har fått medborgarnas förtroende att styra . Regeringen har inte för avsikt att nu börja inskränka det kommunala självstyret genom att gå in och detaljreglera hur ett landsting ska organisera sin verksamhet eller att överpröva de folkvalda representanternas beslut. Statens roll är inte att ta över ansvaret för hur ett landsting organiserar eller finansierar sin verksamhet. Statens roll är däremot att sätta ramarna för verksamheten genom lagstiftning och att utöva tillsyn och följa upp verksamheten. För detta har vi myndigheter som , som har rätt att ingripa om vården inte håller tillräcklig kvalitet eller på annat sätt brister. Jag har fullt förtroende för att våra myndigheter sköter tillsynen på ett tillfredsställande sätt och ingriper om det behövs. Statens roll är också att stödja och stimulera till utveckling av hälso- och sjukvården. Till exempel genom att stödja arbetet med kvalitetsutveckling, tillgänglighet och öppna jämförelser. Dessutom bidrar staten med medel genom det kommunala utjämningssystemet samt med riktade medel till olika satsningar i landstingen. Huvudansvaret för att finansiera sin verksamhet vilar dock på landstingen som också har de verktyg som de behöver för att sköta sin ekonomi till exempel genom rätten att ta ut skatt. Det är min övertygelse att öppen, lätt tillgänglig och kvalitetssäkrad information om vårdens organisering, kvalitet och prestationer är en förutsättning både för ett väl fungerande demokratiskt system och för utvecklingen av vården. Regeringen stöder därför på olika sätt sådant utvecklingsarbete till exempel genom den särskilda satsning om som syftar till att stimulera en snabb tillgänglighetsförbättring liksom ett långsiktigt hållbart effektiviserings- och kvalitetsarbete för att åstadkomma bestående förbättringar av tillgängligheten. En annan viktig uppgift för regeringen är att skapa tydliga lagar och regler som möjliggör för vården att utvecklas, till exempel genom tydlighet om vilka skyldigheter och rättigheter som vårdgivare och patient har gentemot varandra och genom lagstiftning som möjliggör informationsutbyte och uppföljning. Här vill jag särskilt nämna propositionen där alla landsting föreslås införa vårdvalssystem. Därmed ges medborgarna rätt att välja mellan olika vårdgivare i primärvården. överlämnade även utredningen om patientens rätt ett delbetänkande som innehåller bland annat ett förslag om att lagreglera vårdgarantin. Avsikten med båda dessa förslag är att stärka patientens ställning i vården och att förbättra tillgängligheten. En grundregel inom hälso- och sjukvården är att alla som söker vård ska få en medicinsk bedömning av sitt hälsotillstånd. Det är denna medicinska bedömning som sedan ska utgöra grunden för vårdgivarens prioritering och för vilken behandling patienten ska erbjudas. Det är sjukvårdshuvudmännens ansvar att se till att denna regel tillämpas i deras verksamhet. Det handlar inte om att regeringen, som vill få det att framstå som, skulle undandra sig sitt ansvar. Vi har faktiskt en tydlig ansvarsfördelning mellan lokal, regional och statlig nivå och demokratiskt folkvalda företrädare på varje nivå. Det handlar i slutändan om att alla aktörer inom hälso- och sjukvårdssystemet måste ta ansvar för sin del av systemet. 121 (): offentliga sjukvård håller en internationellt sett mycket hög kvalitet. utförs behandlingar och operationer som vi för bara knappt hade kunna drömma om. Engagerade medarbetare gör allt för att bota och lindra och för att ta hand om oss människor då vi är som svagast, som skörast, som räddast och som mest ångestladdade ja, kanske till och med när vi ligger för döden. Det är en sjukvård som vi ska vara stolta över. Vi ska vara tacksamma gentemot alla dem som jobbar i sjukvården och som outtröttligt arbetar för sina patienter. var jag på hematologiska avdelningen på och mötte just svensk sjukvård när den är som bäst. Där utför man mycket komplicerade benmärgstransplantationer på människor som drabbats till exempel av leukemi. Jag mötte engagemang. Jag mötte arbetsglädje. Jag mötte en stolthet över att kunna bota människor från en sjukdom som annars med säkerhet skulle ha lett till döden. Jag mötte patienter som var oerhört nöjda med svensk sjukvård. Men jag mötte också någonting annat. Jag mötte nämligen också en tilltagande frustration och en oro över vad som ändå håller på att hända i svensk sjukvård. Det har redan genomförts stora nedskärningar i sjukvården. Bara i har ungefär 600 tjänster försvunnit, och vårdköerna har växt med . På hematologen fick jag möta ännu en absurd konsekvens. Man hade byggt en avdelning till, åtta platser till. De stod färdiga 2007. Men modernaste avdelning för benmärgstransplantation har aldrig tagits i bruk. Lokalerna har stått tomma . Lamporna är släckta. Maskinerna är stängda. Sängarna är tomma. Orsaken är att man inte har haft råd att bemanna framför allt med undersköterskor men också med sjuksköterskor. fick man beskedet: Den här avdelningen kommer sannolikt aldrig att öppnas. Det finns inga pengar. Chefen för hematologen lämnade då sitt jobb i protest. Detta är bara ett exempel. Jag skulle vilja påstå att en stor oro nu sprider sig för vart sjukvården egentligen är på väg. Det gäller inte bara , utan det gäller hela landet. Socialministern och jag har tidigare debatterat detta, senast . Jag kunde visa upp tidningar där det stod: Djup kris på alla . Situationen på sjukhuset värre än . Det gällde igen. Socialministern gjorde ingenting vid det tillfället. Jag vädjade då till ministern om att man skulle gå in med statliga pengar till kommunsektorn, till landstingen och till regionerna för att undvika den här typen av uppsägningar. Ministern gjorde ingenting. Sedan kommer det tillbaka. kunde man läsa: Sparkrav riskerar förkorta sjukas liv. Då var det återigen cancersjukvården i . Man sade: Om vi ska ta de här sparkraven kommer vi inte längre att kunna gå in med livsuppehållande åtgärder för de svårast sjuka. Man måste överväga att inte kunna göra det. Man måste alltså överväga att låta patienter dö för att klara budgetarna. Då är det hårda tider, socialministern! Det här gäller inte bara i . Samma typ av nedskärningar i sjukvården sker nu i hela . gällde det Sahlgrenska i . I går stod det om här i : 900 tjänster bort. Personalen bävar inför bantning på . 600 har varslats om uppsägning. När det ser ut så här i svensk sjukvård alltså växande köer, läkare som tvingas kompromissa med sin läkaretik och jättelika personalnedskärningar ropar man på ett ledarskap från regeringen. Man ropar på att regeringen på något sätt ska ingripa för att försöka förebygga och undvika att de här nedskärningarna görs. Man ropar på ledarskap. Visa nu det ledarskapet, , och berätta för oss att ni tänker gå in med pengar till kommun- och landstingssektorn för att undvika de här nedskärningarna! 122 FINN (): Jag vill börja med att tacka socialministern för svaret som just belyser rollfördelningen mellan staten, regionerna och även kommunerna. Interpellanten nämner om en högspecialiserad vård som han har besökt. Låt mig berätta för interpellanten att jag har besökt hematologiska avdelningen på mitt stora sjukhus i , i . Det har jag gjort nästan i mitt civila liv och kan säga att jag är mycket stolt över den verksamheten, precis som är stolt över . Jag skulle ändå inte be statsrådet skicka pengar till den här verksamheten av det skälet att det väl vore orättvist. Här har man hållit budgeten och skött sin verksamhet. Det har man uppenbarligen inte gjort i och inte heller vid . Men på en rad andra högspecialiserade vårdenheter runt om i landet har man gjort det. Är det så att de som inte har budgettäckning automatiskt ska få pengar från staten? Är det vad interpellanten menar? Nej, jag tror att det finns ett annat problem här som lite för lätt undslipper. Det är alldeles riktigt att staten har ett ansvar för den högspecialiserade vården. Men är det så att man under den socialdemokratiska regeringstiden inte hade fantasi och inte heller förståelse för att den mindre högspecialiserade vården minsann inte behövde drivas så ineffektivt i offentlig regi som är fallet. Den skulle i mycket större omfattning ha släppts loss till krafter som bedrev den efter eget huvud. Vi har, fru ålderspresident, haft ett stort behov av att låta den icke-specialiserade vården jobba efter egna betingelser och då öka sin patientrelaterade tid från de pinsamma som det offentliga presterar till kanske eller ibland och till och med däröver med entreprenörer som utför vården på uppdrag av landstingen. Hade man gjort så hade man kunnat behålla mer resurser till den högspecialiserade vården och kanske också varit beredd att ge mer statsunderstöd till de enheter som går med underskott. Den här problematiken har Socialdemokraterna egentligen aldrig förstått, alltså att vården har olika nivåer. En del av de här nivåerna är mer lämpade för att inte drivas i offentlig regi, medan andra definitivt är lämpade för att drivas i offentlig regi. Interpellantens exempel var, som jag sagt, just ett sådant. Tillkortakommanden ekonomiskt i den högspecialiserade vården lider ofta jag upprepar det av en ineffektiv vård, av en vård som kunde läggas ut på entreprenad och skötas av andra och då med en mycket större effektivitet per skattekrona. Därför välkomnar jag, precis som socialministern nämner i sitt svar, de reformer som har trätt i kraft i och med valfrihetssystem som gäller och en stärkt vårdgaranti som kommer senare, något som den socialdemokratiska regeringen under galgen tvingades inse att man måste inrätta men som så länge Socialdemokraterna hade regeringsmakten aldrig fungerade på grund av en oförståelse för att detta med dålig tillgänglighet blir ett problem för den, som interpellanten nämnde, mycket höga kvaliteten i svensk sjukvård. Finns det ingen tillgänglighet spelar det ingen roll hur bra kvaliteten än är. Man når inte fram. Även den skärpta vårdgaranti som alliansregeringen nu kommer med är att vidta mått och steg för att komma till rätta med problemet. Slutligen skulle jag vilja nämna en annan reform som socialministern inte nämnde i sitt svar men som han kanske kommer till, nämligen sjukvårdsmiljarden att man också ställer kravet på landstingen att de som faktiskt presterar vård och satsar på att få människor friska har rätt till en större del av den statliga kakan. Jag kan fantisera utifrån det som beskrivs även om jag inte kan substansiera det i de siffror som nämns här. Om man undanhåller människor från vård så att man till och med prioriterar att lämna dem att dö lär man inte få del av den statliga miljarden. Det innebär, precis som socialministern säger i sitt svar, att ansvaret ska fördelas mellan de olika enheterna och att man när det gäller det regionala ansvaret också bör satsa offensivt på att göra människor friska. Då kan man räkna med mer statligt stöd än annars. 123 Socialminister (): Jag tror att grunden till den här interpellationen är en artikel i den stora skånska tidningen som de som jag har pratat med på sjukhuset i har varit väldigt bekymrade över. De hävdar bestämt att stora delar av artikeln baseras på felaktig information. De som jag har pratat med har uttalat bekymmer över att man har oroat en grupp av patienter. Det finns inget godkännande av någon sparplan som skulle innebära att vissa patienter inte kan behandlas. I har regionbidraget till hälso- och sjukvården höjts för perioden 20072009 jämfört med , vilket innebär en förstärkning. Just cancerområdet är ett prioriterat område för . har verksamhetsföreträdare för de onkologiska klinikerna i och enats om ett gemensamt förslag till ökad samordning av sina verksamheter. sker det en konsolidering på flera områden när det gäller just cancer. Bland annat kommer mammografin att byggas ut i , så att regionen kan erbjuda undersökningar till alla kvinnor i åldrarna . Behandlingen av bröstcancer kommer också att stärkas, då resurserna samlas i fyra regionala centrum som vart och ett kommer att ha ett tillräckligt underlag för att uppfylla normerna. När efterlyser ledarskap är det i praktiken pengar han talar om. vill man se ledarskap, och så säger man att det är pengar. Jag förnekar naturligtvis inte att man i säkert vill ha mer pengar från staten. Det ligger i sakens natur, höll jag på att säga. Det är naturligtvis också så att en ansvarig regering följer utvecklingen , och jag tror att det är klokt att titta på utvecklingen. Vi vet inte hur länge lågkonjunkturen kommer att hålla i sig. Vi vet inte djupet av de ekonomiska bekymmer som vi har importerat genom händelser i omvärlden och som också slår hårt mot . Men jag tror att det är viktigt att vi i förråden har möjligheter att göra insatser av olika slag beroende på hur det dramatiska fallet kommer att hålla i sig. Regeringen följer utvecklingen mycket väl när det gäller just ekonomin för kommuner och landsting. Det är intressant att man som socialminister förflyttas till olika landstingsfullmäktigesalar utan att behöva förflytta sig fysiskt. Man kan diskutera sjukvården i den ena gången, i och möjligen i en tredje gång. Det är naturligtvis miljömässigt bra. Men jag tror att det är viktigt att påtala att den riktiga debatten, den viktigaste debatten, förs på den nivå där besluten fattas. Och i det här fallet är det en fråga för . Staten har ett ansvar. I den budget som vi presenterade får kommunsektorn, alltså kommuner och landsting, sammantaget för de kommande tre åren utöver tidigare. Vad den ekonomiska nedgången får för effekter i form av minskade skatteintäkter för landstingen och kommunerna är oerhört svårt att sia om . Det beror på djupet, på hur snabbt vi tillsammans med andra länder kan återhämta oss, hur väl vi i kan värja oss mot effekterna och vilka åtgärder vi kan vidta. Det är självklart viktigt att vi har välfärdssektorn, vård och omsorg, i centrum, för det tillhör det som är det allra viktigaste. 124 (): Socialministern kom tomhänt den här gången också. Han tittar på utvecklingen. Han följer utvecklingen, säger han. rullar varslen på. På ska som sagt 600 bort. Totalt sett ska 900 tjänster bort. I har det redan tagits bort 600 tjänster, och man ska ta bort 1 000 tjänster till för att klara sparbetinget på kanske . Vårdköerna fortsätter att öka. Jag läste en artikel i i går för att se om det stod någonting om hälso- och sjukvården. Det står så här: Många satsningar är här genomförda eller på väg för att förbättra tillgången till en väl fungerande och pålitlig vård. är det ett enormt stort varsel på . Vårdköerna har bara i ökat , så det är nog inte många som känner igen sig i bilden att tillgängligheten förbättras. Vad gör ni på egentligen? Ni är ju tre statsråd. Det är nästan som de tre aporna: ser inget, hör inget, säger inget. Socialministern gömmer sig i den här debatten bakom det kommunala självstyret. Jag skulle vilja hävda att det finns åtminstone tre skäl att diskutera de här frågorna här i . Det första är nedskärningarna som genomförs på de stora sjukhusen. Inte bara på , i eller i utan nu också på Sahlgrenska är det samma typ av resonemang. Det drabbar inte bara , och , utan det drabbar hela landet. Det andra är att man måste föra diskussionen kring den etiska frågan: Hur långt kan man gå när man skär ned i sjukvården?