prot · GW0978 · 2009-02-26 00:00:00 — Man bör nog fundera på att vara flexibel, om tröskeln är för hög och unga människor inte kommer in på arbetsmarknaden. Vi fick frågan på : För vem är situationen värst? Är det för en människa som är 55-plus och blir arbetslös, eller är det för en ung människa som aldrig har fått ett jobb? Jag svarar att det är värst, som jag upplever det, för den unga människan. Men man kan inte gradera. Om det är ett hinder kanske man behöver förändra kalla det modernisera eller förändra men jag tycker i grund och botten inte att vi ska ändra. När jag läste motionen upplevde jag att det ändå finns en ambition att förändra och frångå den svenska linjen från oppositionens sida, och jag tyckte att det var något förvånande. Vi har ju valt att inta rollen att försvara den svenska modellen, för vi har sett att arbetsgivarna tycker att den är bra. Ni vittnar om det från oppositionens sida, och vi får också de signalerna. Man behöver inte använda modeordet modernisering, utan kan kanske prata om förändring, men jag tror inte att det är min uppgift som riksdagsledamot i första hand att tala om exakt vad det ska vara. Men det är min uppgift att reagera när det finns en tröskel för unga människor att komma in på arbetsmarknaden. Sedan pratade du om otrygga anställningar, och jag ber att få återkomma till det. 112 () replik: Jag blir lite fundersam på hur menar att vi i våra motioner vill försvaga arbetsrätten. Jag känner inte riktigt igen det. Sedan kommer vi in på en diskussion om unga människor kontra äldre. tog i det förra replikskiftet upp sänkningen av arbetsgivaravgifterna för dem som är yngre. kritik mot den idén är förödande. Det är enorma dödviktskostnader och dålig effekt. Man säger också, liksom även IFAU, att när det gäller arbetsmarknadspolitiska åtgärder är det svårt att veta vad som är bra, men det man är helt säker på är att generella åtgärder riktade till en stor grupp är ineffektiva. Det är nästan det enda man kan vara överens om. Sedan spretar det ganska mycket. De som tittar på det här säger också att ungdomarna trots allt klarar sig ganska bra. De som har det allra svårast på arbetsmarknaden är de som är och blir arbetslösa. Det som är farligt för ungdomarna är att fastna i lång tids arbetslöshet, och det är det vi till varje pris måste förhindra. Sedan undrar jag lite grann när det gäller Lavalmålet, som vi har diskuterat tidigare. Generaladvokaten yttrade sig om Lavalmålet innan domstolen hade gjort det, och efter generaladvokatens yttrande kände vi oss ganska trygga med det här. Hans yttrande var egentligen det svar som svensk arbetarrörelse ville ha. , som är talesman i arbetsmarknadsfrågor, tyckte att generaladvokatens bedömning var helt fel, att den skulle hindra oss från att ha ett gott liv här i . Återigen ställer jag frågan till alliansen: Var står ni egentligen när det gäller arbetstagarnas rättigheter i ? 113 () replik: Jag tror att vi ska fortsätta att vara trygga när det gäller Lavalfrågan. Jag kan inte kommentera vad sade, för jag har inte sett det protokollet. Men man kan gå tillbaka och titta på det. Det du nämner om är ganska viktigt. De pekar till exempel på att satsningen på att starta eget är väldigt effektiv. Det finns delar som jag tror att man kan använda brett. Jag tror även att man får vara beredd att offra för det som kan kosta lite pengar . Här gäller det att människor får tillträde till arbetsmarknaden. Jag lider grymt med 55-plussarna jag har närstående som är i den situationen. Man kan inte gradera detta. Det är en mänsklig tragedi oavsett vem det är som hamnar utanför och inte får ett arbete. Jag gav exempel på varför man fattar vissa beslut eller varför man säger vissa saker när det gäller ungdomsarbetslösheten, för jag tycker att den är värst. Det är en spark i solarplexus, att samhället inte ger förutsättningar för de unga. Då kan man tappa tilltron till demokratin . Jag menar att det är riktigt illa. är ingen utan skuld i detta läge. Vi är snabba att tala om att ni inte gjorde rätt saker , och kontrar ni. Så där kan vi fortsätta, men konklusionen måste vara att arbetsrätten ska gälla och att vi står upp för den svenska modellen. Jag tycker att det borde göra er i oppositionen tryggare och nöjdare än om vi sade någonting annat. 114 () replik: Jag skulle bara vilja ha svar på frågan vilka delar av lagen om anställningsskydd som vill ändra på för att inte förlora en hel ungdomsgeneration. 115 () replik: Jag vill även tacka för möjligheten till replik. Jag tror inte att jag ska uttala mig om vad vi ska ändra i LAS eller om det ska ändras i LAS för att hjälpa in unga människor på arbetsmarknaden. Den riktade förändringen att sänka socialavgifterna visar ju att det gav effekt. Det är inte någonting som vi har hittat på själva, utan arbetsgivare har i stor utsträckning sagt: Underlätta för oss! Ge oss möjligheten att anställa! De har känt sig otrygga i att anställda bland annat unga människor, för de har känt att de inte vet om det kommer att hålla: Är det en person som kan tillföra vårt företag eller vår arbetsplats tillräckligt mycket? Det här i sig riskerar att bli en diskussion om vem som är värd mest, och det tycker jag är rent motbjudande. Om kostnaden för trygghetssystemet är ett hinder är det möjligen där man kan sätta in ett järnspett och baxa lite. I övrigt får du ingen mer kommentar. Men du får gärna ha en följdfråga, för din replik var väldigt kort. 116 () replik: Jag menar bara att det är lätt att slänga ur sig en sådan där formulering, att inte förlora en hel ungdomsgeneration. Men om man gör det måste man också vara medveten om: Vad har vi LAS till? LAS är ju en anställningstrygghet, ett trygghetssystem, för de svagaste på arbetsmarknaden. En del av de som är svaga på arbetsmarknaden är också ungdomar. Jag tror inte att man ska sätta upp ett motsatsförhållande här. Det finns andra sätt som är mycket bättre för att hjälpa ungdomar, framför allt dem som inte har gått ut gymnasiet med slutbetyg, att ta sig in på arbetsmarknaden i stället för att försöka ändra LAS och försvaga vissa delar därför att man tror att företagen då anställer mer ungdomar. Jag tror att man ska tänka mer att det finns andra sätt, som är bättre, till exempel det tror jag att håller med om satsningarna på kompetensutbildning. Sedan kan vi ha budgetdiskussioner om hur mycket vi ska satsa på kompetensutbildning och så vidare. Men när vi diskuterar arbetsrätt är det viktigt att vi inte fastnar i att säga sådana saker som att vi kan förlora en hel generation om vi inte ändrar i LAS, för jag tror inte att det är så. Jag uppfattar att arbetsmarknadens parter i är väldigt ansvarstagande. Varken arbetsgivare eller fack överutnyttjar generellt sina maktbefogenheter, utan de är ansvarstagande och försöker fixa det så bra som möjligt för så många som möjligt. Det är den utgångspunkt vi har. Precis som jag sade i mitt huvudanförande är det få konflikter på svensk arbetsmarknad, och man brukar komma överens både på central och på lokal nivå. 117 () replik: Jag nämnde i mitt anförande att det är flera delar som är viktiga när det är problem. Jag delar uppfattning att parterna sköter detta klokt. Det är därför som jag säger att vi tycker att det är bra med den svenska modellen. Annars hade jag sagt något annat det kan jag försäkra. En hel generation ja, många anser att min generation är förtappad, men det är en annan sak. Man ska förstås akta sig för att ta till överord, och jag försökte undvika dem. Jag är född , och väldigt många i min generation fick förtidspension. Det är inte värdigt att hamna där. Jag menar naturligtvis inte, fru talman, att ansåg att det var så. Jag vill bara förtydliga att det inte är klokt att ha ett sådant system att unga människor hamnar där och sedan inte tar sig ur det därför att de riskerar att förlora sin sjukpenning. Alliansen har skickat ett brev till de människor som har sjukpenning och som får chansen att tjäna lite pengar och behålla sin sjukpenning. Jag tycker att det är en god signal. I övrigt står vi fast vid detta. Vi stöder den svenska modellen. 118 (): Arbetsrätten är ett stort och inte helt enkelt område att genomlysa, speciellt inte då det mest är globalt. Jag kommer att fokusera på fyra huvudfrågor, som jag ser dem, liksom även mina allianskolleger har gjort på ett synnerligen föredömligt sätt alla tre. För att försöka bena ut vad arbetsrätten gäller kan det vara bra att helt enkelt börja med frågan: Vad handlar arbetsrätten egentligen om? Den handlar ju faktiskt bara om spelreglerna på arbetsmarknaden, spelreglerna mellan löntagare, fack och företagare. Som folkpartist ser jag arbetsrätten som en verktygslåda med tydliga regler och förutsägbarhet så att man vet vad som gäller, verktyg som skapar trygghet för anställda. Eftersom jag som liberal tror på marknadsekonomin även , eller kanske speciellt , vet jag också vad som är viktigt för företagarna: rättvisa, tydliga regler och att veta vad som gäller så att man kan planera sin verksamhet på bästa och mest produktiva sätt. För att verksamheten ska kunna utvecklas behövs också flexibilitet och möjlighet till anpassning. Arbetsrätten är alltså egentligen enkelt uttryckt spelreglerna mellan parterna för att hitta den rätta balansen mellan trygghet och flexibilitet. Den svenska modellen har vi talat om i . får vi se om parternas samtal leder fram till en uppgraderad svensk modell. Jag hoppas innerligt det. Om man nu vill skapa denna trygghet i kombination med flexibilitet handlar det också om vilka metoder man ska använda och avvägningar mellan kollektivavtal och lagstiftning. Och om man dömer av oppositionens 25 olika reservationer i detta betänkande ser man en tydlig skiljelinje, inte bara inom oppositionen. Det kanske inte är så tydligt just inom oppositionen vilken linje man håller, men åtminstone blir linjen tydlig mellan regeringen och oppositionen. Det märkliga är att regeringen faktiskt står på kollektivavtalens sida medan socialdemokrater, vänsterpartister och till viss del miljöpartister i varierande grad står på lagstiftningens sida. Det kan låta provocerande för vissa och förvånande för till och med mig själv, men det är ju ändå så att medan regeringen tror att både flexibiliteten och tryggheten i stora delar främjas av att parterna tillsammans hittar en lösning vill oppositionen lagstifta. Förra årets arbetsrättsdebatt handlade mycket om strids- och sympatiåtgärder. har vi fått Lavaldomen, som vi redan har talat mycket om här och som till en del klargör hur vi ska fungera inom EU och i en alltmer globaliserad värld och därmed arbetsmarknad. Domstolen slog fast att fackförbunden har rätt till stridsåtgärder för att försvara den hårda kärnan i rättigheterna, och det känns tryggt för en liberal. Domstolen slog också fast att fackförbunden inte har en oinskränkt rättighet att ta till stridsåtgärder, och det känns också tryggt för en liberal. Jag avvaktar med spänning samtalen mellan och arbetsmarknadens parter, för det är där jag tror att den här knuten måste lösas. Min utgångspunkt skiljer sig alltså inte från utskottets och flertalet av analytikernas bild. Det går att förena den svenska modellens krav med EG-rättens krav, och konflikträtten går alltså att förena med rätten till fri rörlighet, möjligen med vissa anpassningar, men det lämnar vi åt avtalsparterna att lösa. Den förändrade arbetsmarknaden kräver mer flexibilitet och rörlighet också i anställningsformerna. Tanken är att tidsbegränsade anställningar ska kunna användas som en bro mellan att inte ha jobb och att få jobb. Tidsbegränsade anställningar har alltid funnits. Huvudregeln i LAS är att en anställning är fast, men för att förvirra begreppen heter det tillsvidareanställning. Den nuvarande lagstiftningen bygger ju faktiskt bara vidare på det förslag som kom från en proposition från den förra regeringen och som vi drog tillbaka. Men vad den här regeringen gjorde, vilket Socialdemokraterna förtjänstfullt hade börjat med, var att lägga ihop de olika formerna av visstidsanställning som tidigare fanns. Som ni vet är regelförenklingar för företagare ett av den här regeringens mål, och detta var ett led i det arbetet. Det ska vara enklare för företagen att veta vad som gäller när de anställer . En invändning från oppositionen är att en arbetsgivare rent teoretiskt kan kombinera de olika anställningsformerna till att ha en person visstidsanställd . Men generellt kan man faktiskt vara övertygad om att en arbetsgivare är minst lika logisk som ni eller jag. Man vill sitt företags bästa för att trygga sin egen ekonomi och för att trygga de anställdas ekonomi. Då vill man faktiskt inte byta ut personal. Man vill ha personal som anställda som kan företaget. Något annat skulle vara helt befängt ur marknadsekonomisk synpunkt. Men som hängslen och livrem har regeringen betonat tidigare, och gör så nu igen, att om det visar sig att arbetsmarknadens parter, oavsett vem, missbrukar anställningsformerna så måste de ses över. Det står vi fast vid. Turordningsreglerna vid uppsägning är ämnet för en väldigt kär och återkommande diskussion i kammaren. Allianspartierna tillsammans med har konsekvent röstat för att behålla den här modellen. Huvudregeln är sist in först ut, men med undantag för två personer i småföretag med mindre än tio anställda. Det är jobbigt och traumatiskt både för företagare och anställda när människor måste sägas upp, men när man måste göra det är det viktigt att ha en viss flexibilitet. Det finns också skäl för att behålla undantaget från turordningsreglerna för just småföretagarna, därför att för små företag är nyckelpersonerna livsviktiga. För den som är för jämställdhet finns det också i det perspektivet en otrevlig effekt av sist-in-först-ut-principen om den skulle gälla i alla lägen, därför att på de mansdominerade arbetsplatser där man nu har ansträngt sig för att rekrytera kvinnor och där man faktiskt har fått in några kvinnor ser vi vad som händer nu när sist-in-först-ut-principen gäller: Kvinnorna åker först ut. Varken LAS eller någon annan lag reglerar hur många timmars anställning vi ska ha. Det är något arbetsgivare och arbetstagare kommer överens om. Man kan nämligen inte lagstifta fram arbete. Man kan bara lagstifta fram förutsättningar för folk att skapa arbete. Enda sättet att skapa heltid är att företag, kommuner och landsting kan utvecklas och ha en stark ekonomi så att deltidstjänster utökas till heltidstjänster, om det är det man vill ha. Vi vet att deltidsstämplandet används av vissa arbetsgivare för att planera verksamheten mer flexibelt, ofta på kvinnors bekostnad eftersom det ofta är kvinnor som arbetar på de här arbetsplatserna. Och jag håller med de tidigare talarna om att det inte enbart är kommuner och landsting som håller på med detta, utan även inom handeln ser vi det tydligt. Och detta är såklart helt oacceptabelt. Men om man därifrån går till att säga att man ska lagstifta fram heltid i stället för att använda andra verktyg har man inte riktigt förstått hur en arbetsmarknad kan fungera. talade om den ofrivilliga deltiden, som skulle vara av kvinnor med barn och av män med barn. Men vad som är ofrivillig deltid vet vi är oerhört svårt att definiera, därför att det jag tror är mitt eget fria val eller icke mitt fria val har så många andra aspekter som ska räknas in. Just det faktum att av kvinnor med barn arbetar deltid medan av männen gör det är inte enbart en produkt av att vi arbetar på olika arbetsmarknader. Kvinnor arbetar oftare inom den kommunala sektorn och landstingssektorn medan männen arbetar ute på den andra, så att säga normala, arbetsmarknaden notera att jag raljerar något! Men det är faktiskt också ett resultat av att vi generellt inte är jämställda i det här landet, och det går som en röd tråd genom detta. Man ska alltså inte tro att detta ensamt är lösningen på det hela. Men det är en annan debatt. Hade vi haft den andra debatten hade jag kunnat lyfta fram till exempel ROT-avdraget som en del av den lösningen, men då vet jag att vi får en helt annan debatt, så att säga. Med detta smörgåsbord av arbetsrätt yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner. 119 () replik: Jag vill börja med att säga att jag tycker att det har varit en bra debatt, så att även alliansens företrädare känner att det är en kamratlig och bra diskussion, så att vi inte hamnar i något slags situation där vi tar i för mycket. Jag tänker inte ta i så jättemycket, utan jag försöker vara lite vänlig här, så får vi se. Några frågor som lyfte fram handlar om att ni återkommer till det här med avvägning mellan kollektivavtal och lagstiftning. Som också lyfte fram handlar det om att man ska respektera kollektivavtalsmodellen och den svenska modellen. Det är vi naturligtvis med på. Vi har ju drivit det väldigt länge och är väldigt tydliga med att det är det man huvudsakligen ska göra på arbetsmarknaden. Man hamnar då i en situation där man frågar sig varför regeringen har tagit politiska beslut som skapar en obalans mellan parterna på arbetsmarknaden. Om parterna ska kunna verka på ett jämlikt sätt måste man faktiskt se till att man skapar förutsättningar för det, och det har man inte gjort. Just detta med a-kassa och sådant som har vägt upp i balansen mellan arbetsgivare har förändrats genom politiska beslut. Vi kommenterade just otrygga anställningar. Det är det som det handlar om. Det har också genom politiska beslut förändrats till det sämre. Det gör man medvetet trots att man tycker att parterna ska göra detta själva. Varför gör man då det? Hur ska man kunna värna arbetsrätten i de här frågorna när man ändå tar politiska beslut som går emot en av parterna? De politiska besluten har varit väldigt tydligt mot fackföreningarna. Vi tycker att det är märkligt att man säger sig värna den svenska modellen som man slår stenhårt mot en av parterna. Detta måste man kunna förklara. 120 () replik: Jag tror att detta på det stora hela är en skiljelinje mellan och alliansen. Man lägger olika tonvikt vid vilka aktiviteter som regeringen har ägnat sig åt. Regeringen ser det inte som att man har tagit parti för någon part utan i stället försöker balansera det till skillnad från hur det har varit tidigare, då LO har varit det statsbärande partiet. Utan att man har kunnat rösta på dem har de ändå haft en tydlig röst här i . Vad vi försöker göra är i stället att lämna över makten till parterna så långt det över huvud taget är möjligt. Sedan finns det områden där vi måste gå in och lagstifta. är det allianspartierna som säger att vi har en tilltro till att arbetsmarknadsparterna tar detta ansvar vilket för övrigt också tog upp; han sade att utgångspunkten måste vara att parterna är ansvarstagande och så länge vi ser att detta fungerar kommer vi inte att gå in och försöka lagstifta. Där är den stora skiljelinjen. Vi vill att arbetsmarknadens parter ska lösa detta, för detta är de specialister på. Skulle de inte klara av det får vi gå in och diskutera detta igen. 121 () replik: är det så att regeringsföreträdarna väldigt mycket talar om flexibilitet, ansvar och om att man på något sätt ska hitta regler för en bättre arbetsmarknad man ska skapa fler jobb och så vidare. Men de flesta politiska beslut som ni har tagit går faktiskt just emot fackföreningarna. Det är en märklig syn att LO skulle ha varit något slags lagstiftare här i kammaren. Att vi har olika intressen i samhället är väldigt tydligt och klart. Just företagens makt över arbetstagarna är grundmurad och blir ännu större. Den maktbalansen har ni nu ruckat på ännu mer. Hela har det förts en kamp för att skapa en balans som är mer jämlik. Ni har ändrat på detta och tagit tillbaka mycket. När vi sitter i en kris som kanske är den värsta kommer man att ha tagit beslut som skapar en otrygghet för arbetstagarna, som skapar ekonomisk misär för många arbetstagare och som skapar ett utanförskap som ni så gärna talar om just för att man har förändrat balansen och inte låtit parterna ta hand om detta på ett eget sätt. 122 () replik: Jag tror inte att egentligen menar detta, men jag vill ändå förtydliga: Det finns väl ingen i denna kammare som faktiskt tror att det är regeringen som har skapat den otrygga arbetsmarknad vi nu ser? Det är ju den internationella krisen som har gjort det. Detta måste förtydligas väldigt i så fall. Tror man att det är den som har skapat dessa effekter, som vi ser över hela världen ? Vad vi försöker göra är att säkra de jobb vi har i landet och se till att så många som möjligt faktiskt får vara med på vagnen. Och de som trots allt blir friställda och eventuellt kommer ut i arbetslöshet ska till exempel kunna få vidareutbildning. Den här krisen ska vi klara av på bästa möjliga sätt. säger att det är den som har orsakat den internationella globala krisen. tror jag mycket om vår finansminister, men tror i så fall ännu mer om honom. Sedan handlar det om flexibilitet på arbetsmarknaden. Jag tycker att en sådan sak som undantag från turordningsreglerna är ett exempel på den typ av flexibilitet som vi behöver för att se till att exempelvis småföretag kan välja sina nyckelpersoner. Det är inget som hotar någon, däremot är det något som ser till att man kan få en stark tillväxt, till skillnad mot vad man skulle få om man konsekvent är tvungen att sparka enligt principen sist in, först ut. 123 () replik: Jag måste säga att det är anmärkningsvärt att påstå att LO skulle vara det statsbärande partiet. Jag hade möjligen kunnat köpa det om hade sagt att det var det socialdemokratiska partiet. Nej, det är väl inte regeringens fel att det just nu är en världsomfattande finanskris, men det är regeringen som har sänkt a-kassan så att det är av dem som jobbar som får sina i a-kassa. Det är regeringen som har sett till att utbildningsinsatserna för arbetslösa har minskat drastiskt . Detta var bara en kommentar till det sade i förra replikskiftet. Vi delar egentligen uppfattningen att det finns både fördelar och nackdelar med visstidsanställningar och med hel- och deltidsanställningar. Där är vi helt överens. säger att vi vill lagstifta. Om man inte klarar av att lösa detta på ett bra sätt är vi beredda att gå dit, och jag uppfattade faktiskt att sade precis samma sak när det gäller anställningsformer. Hon sade att om det visade sig att det system som den borgerliga regeringen införde inte fungerar utan leder till att arbetsgivaren utnyttjar arbetstagare genom att stapla de olika visstidsanställningarna på varandra skulle man se över det. Det kan inte betyda annat än att ni också är beredda att lagstifta om visstidsanställningar om det system som ni nu har infört inte fungerar. 124 () replik: får förlåta mig, men jag tror att vi är ganska många som av en händelse råkar blanda ihop LO och socialdemokratin. Det kan bero på att ni har sammanflätade rötter, och kanske inte bara rötter. Ja, det finns fördelar och nackdelar med heltider, visstider och deltider. Jag har också sagt att om man inte i de vanliga partssamtalen klarar att lösa de problem som uppstår få vi gå in och titta på det. Men skillnaden är att vi inte säger att vi ska gå in och lagstifta. Det första vi gjorde var att dra tillbaka en proposition där ni hade begärt en lagstiftning om heltid. Det var heltiden som skulle gälla. Vi säger att det inte stämmer med hur arbetsmarknaden ser ut . Det är detta som är skillnaden. Vi har mer tilltro till parterna än socialdemokratin har. 125 () replik: Det kan väl också bero på att vi har lite olika syn på hur balansen är på arbetsmarknaden. Jag har en känsla av att vill låta påskina att det är de fackliga organisationerna som styr regelverket på arbetsmarknaden. Så är det ju inte. Det är snarare tvärtom. Det stämmer att ni drog tillbaka vår proposition om heltid. Ni drog också tillbaka vår proposition om visstidsanställda. Jag vill fortfarande få svar på frågan: Om det är så att era förslag om visstidsanställningar fungerar på ett sätt som inte var tänkt, är ni då beredda att lagstifta för att förändra det?