prot · GW09137 · 2009-06-23 00:00:00 — Jag yrkar bifall till vår reservation men kommer inte att yrka på votering, enligt partiöverenskommelsen. 19 (): En av grundpelarna i EU är kapitalets fria rörlighet. Det är till exempel inskrivet i att begränsningar av kapitalets fria rörlighet inom EU eller mellan EU och tredjeland ska vara förbjudna. Det är därför välgörande att vi behandlar ett meddelande från om finansiell tillsyn. Det är ett steg på vägen, hoppas jag, mot en mer välavvägd syn på kapitalets rörlighet, ett steg på vägen mot en annan ordning. Vi välkomnar från sida därför kommissionens meddelande om ökad samverkan avseende finansiell tillsyn inom Europeiska unionen. Det är dock mer angeläget att skärpa regleringen av såväl finansiella företag som deras produkter och att öka, som föregående talare har varit inne på, transparensen och öppenheten i de här frågorna. Det gäller saker som högre kapitaltäckningskrav, att dagens riskvärderade kapitaltäckningskrav bör ses över och kanske ersättas med regler om relativ skuldsättning, en sorts skuldsättningskvot. Vi anser att det gemensamma ägandet, det offentliga ägandet inom finanssektorn, bör stärkas, att man bör överväga ett tak för hur stora banker och finansinstitut kan bli så att de inte automatiskt blir så stora att staterna måste gå in och ta ansvar när de går omkull. Det är många viktiga frågor i förlängningen av detta lilla steg, detta meddelande om finansiell tillsyn. En sådan här framtida reglering anser vi dock ska göras på en miniminivå så att de länder som vill gå längre i reglering kan göra det. Det meddelande som vi nu behandlar är ännu inte ett lagförslag. Vi återkommer med synpunkter på delar av kommissionens förslag när det blir ett lagförslag. Men vi kan redan nu konstatera att vi är tveksamma till den tänkta bemanningen av detta , där det föreslås att chefen för ska vara ordförande. Vi menar att det är en olycklig bindning som kan undergräva dess oberoende. Det kan också ifrågasättas om det är lämpligt med en centralbankschef som ordförande. Det finns vidare frågor än penningpolitiska. Vi tycker att man måste se över ansvarsfördelningen mellan de tre myndigheterna inom Supervisors och att de nationella tillsynsmyndigheternas roll tydligare måste definieras. Vi ser också som föregående talare problem med att göra tillsynen sektorsindelad. Vi tror att det kan försvaga tillsynen. Det är viktiga frågeställningar som måste belysas vidare. återkommer när lagförslag finns presenterat. Vi har gjort en motivreservation till det här utlåtandet. Jag yrkar bifall till den, men jag kommer i övrigt att följa partiöverenskommelsen vid voteringen. 20 (): Först vill jag yrka bifall till finansutskottets utlåtande nr 42. Det finansiella systemet är som blodomloppet i kroppen som förser varje del av kroppen med näring. Man kan jämföra blodomloppet med det finansiella systemet som smidigt och billigt ska förse alla delar av ekonomin med kapital. Det visar vilken viktig roll det finansiella systemet har i en ekonomi och hur beroende vi är av att det fungerar väl. Men det är också viktigt att betona att det finansiella systemet inte har någon egen roll i ekonomin. Det är till för att försörja den reala ekonomin, tillverkande företag och tjänsteföretag, med EU:s kapital. Ju snabbare och smidigare pengarna pumpas runt där de gör störst nytta desto bättre mår ekonomin och desto bättre utvecklas ekonomin. Vi ser att den tekniska utvecklingen gör att det här går allt snabbare. Vi ser också att uppfinningsrikedomen gör att man utvecklar nya instrument, vilket är bra i grunden. Men innebär det att vi får ökade risker och problem att hålla ögonen på. Exempelvis blir avståndet mellan dem som hanterar de här olika instrumenten och konsekvensen av vad de gör längre och längre. Man har svårare att överblicka som enskild aktör vad som blir konsekvenserna av ens beteende. Det urholkar det personliga ansvarstagandet. Jag tror också att det ökar risken för att man vidtar åtgärder som i det långa loppet inte är sunda för ekonomin. Den djupa ekonomiska kris vi nu upplever utlöstes just av finanskrisen och förvärrades av den. Förtroendet försvann från finansmarknaden, och förtroendet är ju nyckeln i sammanhanget. Vi vet från våra egna privata liv att det tar tid att bygga upp ett förtroende men att det går oerhört snabbt att rasera det. Det är som när vi handlar mat i affären. Både den som handlar och den som säljer litar på att några papperslappar som vi skickar mellan varandra är värda något. Vi litar på någon, egentligen och staten, att det fungerar. Den kanske viktigaste lärdom vi ska dra av finanskrisen är att förtroendet är så oerhört viktigt för en väl fungerande ekonomi. Utan förtroende får vi inga bra relationer, vare sig i det privata livet eller på finansmarknaden och i det ekonomiska livet. Utan förtroende blir det inga lån, och utan förtroende blir det inga affärer. Det är som vi inom alliansen skrev i en av våra texter inför valet : En marknad är i grunden ett samspel mellan människor och kan därför ses som ett etiskt projekt. Detta samspel förutsätter ömsesidigt förtroende för att kunna fungera väl. Den finanskris vi nu upplever illustrerar mycket tydligt hur det går när förtroendet bryts, när man inte längre litar på varandra. När gick i konkurs försvann i ett slag förtroendet från marknaden. Ingen litade på någon. Det blev tvärstopp i systemet. Hur ska vi undvika framtida kriser, hur minskar vi risken för att de ska uppstå, och hur stärker vi förtroendet? För det första ska vi inte ha några illusioner. Vad vi än diskuterar här eller vad som blir resultatet av detta kommer det inte att förhindra att kriser uppstår. Det kommer att uppstå kriser också. Men det gäller att förebygga dem så mycket vi kan och minska deras effekter. Det handlar, som sagt, om att bygga upp det förtroende igen som har raserats. Jag tror att det handlar om att lyssna till nobelpristagarna i ekonomi och som betonar institutionernas betydelse för en väl fungerande marknadsekonomi. Det handlar om låga kostnader för att göra affärer. Låga transaktionskostnader är grunden för en bra och fungerande ekonomi. Med institutioner menar de här forskarna både de mer formella institutionerna som rättssystem, tillsynsmyndigheter, lagstiftning, etcetera och de informella, helt enkelt de etiska spelreglerna människor emellan. Ju sämre spelreglerna människor emellan fungerar kalla det etik eller moral desto mer regleringar behöver vi vidta. Men vi ska aldrig tro att vi kan reglera bort alla osunda beteenden hos människor. Därför är finanskrisen också en fråga om vilka värderingar vi tycker ska styra våra beteenden, vilket personligt ansvar vi ska ta. Det handlar både om den som säljer finansiella produkter och den som är chef och ansvarig på företagen, både om handlaren på golvet och den som investerar sina pengar. Det handlar om att lyfta fram etikfrågorna i ekonomiutbildningar, på tillsynsmyndigheter, i branschorgan etcetera men självklart också i samhällsdebatten i stort. En del av svaret är att utveckla den finansiella tillsynen, det som vi mer konkret diskuterar här , så att vi har bättre varningsklockor när något börjar gå snett, kan stävja osunda beteenden på marknaden och stärka förtroendet för sektorn. Jag tror att det förslag vi nu diskuterar kommer att bidra till att återupprätta förtroendet för den finansiella sektorn. Därför är det viktigt också ur ett krisbekämpningsperspektiv. Det utlåtande vi diskuterar nu är intressant av flera skäl. byter faktiskt kurs i och med det ställningstagande som regering och riksdag gör. Vi har varit mot den här typen av gemensamma tillsynsorgan på europeisk nivå och den typ av överstatliga organ som det här innebär. Det är en kursändring som vi manifesterar med det här beslutet . Även notera det är med på den här inriktningen. Vi kan också se att utvecklingen mot fler finansinstitut och banker som arbetar i flera länder ökar behoven av mer gemensamma regler och mer av gemensam tillsyn. Det är en utveckling som har accelererat . Men vi ser också att den ekonomiska krisen som uppstod i och som sprider sig till övriga världen bottnar i obalanser i den amerikanska ekonomin. Det handlar om en lågräntepolitik och nya finansiella instrument där kopplingen mellan risk och ansvar har frikopplats i alltför hög grad. förslag är att nu tillsätta dels ett makroorgan, dels tre mikroorgan. Makroorganet, kallat ESRC, ska övervaka utvecklingen på de finansiella marknaderna i stort och bedöma eventuella hot mot stabiliteten i det finansiella systemet. Det är naturligt med en nära koppling till centralbankerna och ECB i det här organet. Det är något som vi stöder. Mikroorganet, ESFS, ska vara tre nya myndigheter som bygger på de tre samarbetsforum som redan finns mellan de nationella finansinspektionerna, de så kallade nivå 3-kommittéerna. En ska ta ansvar för banker, en tar ansvar för värdepapper och en tredje för försäkringar. Det här förslaget bygger, som sagts tidigare, på en rapport från förre IMF-chefen de Larosière. Även den svenska vice riksbankschefen har ingått i gruppen och bidragit till de här slutsatserna och förslagen. Det är ett bra förslag från kommissionen. Det är ett pragmatiskt och hanterbart förslag som går att få igenom både politiskt och rent praktiskt utan alltför stora rättsliga förändringar. Det finns också en öppning i och med att alla inser behoven av att göra någonting på det här området. Det finns en öppning för att komma framåt. Det svenska ordförandeskapet, och inte minst finansmarknadsminister , har här en nyckelroll att försöka lotsa detta vidare. kommer ett mer konkret lagförslag från kommissionen, och då blir det ett förhandlingsutrymme att försöka komma vidare och få detta genom hela EU-maskineriet. Det utlåtande vi diskuterar här i kammaren just nu är ett resonerande utlåtande: Det är inte alltför bombastiskt och försöker inte slå fast en massa skarpa slutsatser i detaljfrågor. Jag tror att det är klokt att vi har ett sådant tonläge i utlåtandet. Detta är ett utlåtande som kommer att kunna användas av oss själva, och självklart kommer det också att finnas möjlighet för kommissionen att läsa och bearbeta de synpunkter vi har inför det lagstiftningsarbete som kommer att genomföras i kommissionen. Vi kommer också att vara förankringsorgan för regeringens förhandlingar och dess position i dessa frågor. Det är en styrka för och för att vi i allt väsentligt har en bred uppslutning i kammaren för den här linjen. Jag har några synpunkter. Vissa uppgifter som tillsynsorganet föreslås få är att ha direkttillsyn över vissa finansiella företag och också kunna vidta vissa akuta åtgärder för hela EU-området. Blankningsförbud har nämnts som ett exempel på detta. Vi skriver i utlåtandet att detta är principiellt svåra och viktiga frågor. Det handlar om gränsen för överstatlighet och gränsdragningen mellan vad man ska göra och vad man inte får göra. Det är viktigt att dessa frågor utreds noggrant och inte stoppar upp processen utan skjuts vidare i utredningsarbetet för att de organ och de ramar som behövs för de nya finansiella tillsynsfunktionerna ska kunna komma på plats. Jag tror det är viktigt att man gör samma sak med de tre myndigheterna. Vi vill egentligen ha en myndighet den svenska finansinspektionen bygger på den filosofin men det är klokt att börja med tre myndigheter för att komma i gång med systemet och försöka övergå till en myndighet. Jag vill slutligen betona vikten av att öppenhet ska vara den grundläggande inställningen. Förtroende skapas bäst om man har så mycket öppenhet som möjligt. Även dåliga nyheter måste tillåtas publiceras och bli kända, eftersom osäkerhet om vad som gäller skapar större problem än tydlighet även om det är dåliga nyheter. Jag tror också att det är självreglerande bland aktörer och kanske också länder om man vet att även kritiska synpunkter från de olika organen på det man gör kommer fram. Jag måste också kommentera inlägget från vänsterpartisten här, för det visar på kluvenheten till EU. Man är för regleringen av finansiella aktörer på europeisk nivå, men man är emot EU. Det är ungefär som att vara för nationella lagar men mot att finns. Denna kluvenhet tar sig allt märkligare uttryck. har försökt ta sig ur kluvenheten, men vi väntar på att gör någonting liknande. I övrigt vill jag yrka bifall till förslaget finansutskottets utlåtande FiU42. 21 () replik: Jag hade tänkt undvika att begära replik, men det var svårt att låta bli. pratade mycket om vikten av förtroende. Jag kan hålla med om det, men jag skulle vilja fråga hur han tycker att marknaden har levt upp till detta förtroende. Hur tycker han till exempel att svenska banker har levt upp till sitt förtroende i och i ? Tycker han att de åtgärder som diskuteras är rimliga? Tycker han att de som har ansvar och befogenheter tar ut rimliga ersättningar? Är det rimligt att helt astronomiska löner betalas ut till cheferna för olika finansinstitutioner? Är det rimligt att den normala avkastningen från den finansiella sektorn är väsentligt högre än från den producerande sektorn och servicesektorn i samhället? Är det inte något allvarligt systemfel här som vi måste se över? tyckte att det var en konstig inställning från att kunna bejaka en gemensam finanstillsyn inom EU även med de markeringar och frågetecken som naturligtvis finns kvar från sida, eftersom vi har en djup EU-kritik. Men vi kan tänka två tankar . Vi kan verka inom ett system som vi är kritiska mot, eftersom detta är den spelplan som gäller. Så enkelt är det. Vi jobbar under de förutsättningar som finns och försöker också att förändra i den riktning vi vill. Tills vi får något bättre europeiskt samarbete får vi arbeta inom den ram som en majoritet av svenska folket har sagt ja till. 22 () replik: De obalanser som har skapat många av de problem vi brottas med handlar i grund och botten om dålig ekonomisk politik. Det var så före krisen i . Det handlade om obalans i svensk ekonomi. Sedan har banker drivit på utvecklingen med en överdriven utlåning. Så var det i och . Så är det också i de baltiska länderna. Tittar man på de problem man brottas med i ser man att det av allt att döma var alltför låga räntor som tillsammans med en del andra saker skapade myllan, grogrunden, för ett osunt beteende på den finansiella marknaden. I grund och botten handlar det alltså om att sköta ekonomin, det vill säga att finanspolitiken och penningpolitiken är i ordning. Det gäller självklart också att se till att inte incitamentsstrukturerna i till exempel finansföretag är osunda. Det finns många sådana exempel, och därför tror jag att det är så oerhört farligt med de här bonussystemen där man får bonus för att öka risktagandet. Ju mer riskabel man är i sitt agerande desto mer provision får man. Det är osunda strukturer och osunda incitament som skapas i företagen. Dem ska vi bekämpa, och det gör också både regeringen och den nuvarande riksdagsmajoriteten på olika sätt och på olika områden. får vi också kritik för detta, både från höger och från vänster. De svenska bankerna på hemmaplan har i allt väsentligt skött sig betydligt bättre nu än man gjorde inför 90-talskrisen. kan vi också se hur svenska banker har agerat ganska pådrivande på den ekonomiska utvecklingen i . Jag noterar att försökte reda ut kluvenhet till EU. Jag tycker inte att han lyckades fullt ut. Vi kan ju inte fatta beslut om gemensamma tillsynsorgan om vi inte har något organ att fatta beslut kring. Vi behöver EU. Vad vill ha i stället för EU? 23 () replik: har vi EU, och då agerar inom den ramen, även om vi kan framföra grundläggande kritik mot EU. När det gäller de finansiella sektorerna och deras brister tycker jag att det har varit alltför lite av demokratiskt inflytande i de finansiella sektorerna och alltför lite av ansvarsutkrävande av aktörerna inom den finansiella sektorn. Jag tycker också att vi måste gå en väg där vi återupprättar politikens inflytande och styrning av de finansiella sektorerna. Detta är en debatt som kommer att fortsätta, och som jag sade hoppas jag att diskussionen om den finansiella tillsynen är ett litet men dock steg mot en annan och bättre ordning i den väldigt viktiga samhällssektor som de finansiella systemen utgör. 24 () replik: Problemet är att vill gå ur EU. Är man utanför EU kan man inte vara med och fatta beslut om gemensam tillsyn på EU-nivå. Så enkelt är det. Sedan kan man önsketänka att man vill ha något annat, men så länge man har ett utträdeskrav får jag inte det försöker säga om hållning i EU-frågan att gå ihop. Demokratiskt inflytande över finanssektorn vad menas med detta? Ska vi förstatliga bankerna? Finns det något exempel på att det skulle fungera bättre med statliga banker? Vi har en del banker som åtminstone delvis fungerar så och banker som också har en koppling till mer demokratiska rörelser, om man uttrycker det så. Jag tycker inte att dessa exempel tyder på att det skulle bli någon annan typ av beteende. Nej, bankers beteende beror på den företagskultur som finns i bankerna och självklart också på en lagstiftnings- och tillsynsverksamhet som staten står för. Jag tycker att man kan se ett tydligt exempel på att banker som har en mer försiktig, kalla det gärna för konservativ, attityd i de här sammanhangen klarar sig bättre genom kriser än de som är vidlyftiga och försöker göra snabba pengar. De bränner därmed sitt förtroende långsiktigt. Sedan ser vi också att vi behöver mer av tillsyn på europeisk nivå eftersom banker och finansinstitut rör sig över gränserna. Då behöver vi som sagt var ha gemensamma organ. Vi kanske behöver mer av överstatlighet på det här området. Detta är ett steg i den riktningen, och jag välkomnar det. 25 (): Det är väl förlåtligt om man när vi kallas hit mitt under sommarledigheten tar tillfället i akt till ett litet meningsutbyte. En liten replikväxling är väl välkommen också i de här sammanhangen. Min ambition är dock inte att genom mitt anförande väcka upp någon tanke på repliker. I dagens globala värld är det lätt att ta de fördelar för givet som integrerade och avreglerade kapitalmarknader medför. Avregleringen av finansmarknaderna runt om i världen har undanröjt hinder för globalisering av världshandeln. Integreringen av tidigare nationella finansmarknader har tillsammans med en teknisk utveckling inom den finansiella sektorn medfört att kapital som tidigare i huvudsak har varit riktat mot industriell expansion har kunnat frigöras till långsiktiga handelskontrakt och investeringar i nyföretagande och infrastruktur i hela världen. Det har lett till en betydande ekonomisk tillväxt i delar av världen som inte förfogat över finansiellt kapital. Den frihet som råder på världens kapitalmarknader har inte varit en självklarhet . De protektionistiska strömningar som följde i spåren av 30-talskrisen, för att ta ett exempel på en period som till delar påminner om den period vi är mitt inne i, skapade ett klimat av strikt reglering av både kapitalmarknader och handel. Det hämmade återhämtningen och ökade krisens spridning. Under , då det inleddes en process i riktning mot minskad nationell reglering av finans- och valutamarknaderna, har det växt upp ett samarbete på internationell nivå. har allokeringen av världens kapital förändrats. pågår det en process inom EU som syftar till att integrera de europeiska kapitalmarknaderna och harmonisera de regler som omfattar finansmarknaden. Flera omfattande regelverk har genomförts . Det viktigaste är de kapitaltäckningskrav för banker som antogs av . trädde en ny lag om värdepappersmarknaden i kraft i . Bara under den här mandatperioden har ytterligare fem sex direktiv inom det här området implementerats i svensk lagstiftning. Därtill kommer beslut som fattades och den gångna våren i spåren av finanskrisen. Det meddelande som nu ska yttra sig över gäller inte frågan hur olika delar av den finansiella sektorn ska regleras utan hur tillsynen av finansiella företag, institutioner och aktörer ska utformas på europeisk och nationell nivå. Det är viktigt att skilja på de frågorna, reglering och tillsyn, av flera skäl. Regleringen av den finansiella sektorn är en kontinuerlig process som ska skapa stabilitet och trygghet för både banker och andra institutioner på finansmarknaden, för allmänheten och för företag som använder finansmarknaden för att finansiera sina affärer, sina investeringar och sitt sparande samt för den gemensamma ekonomin. De regler som styr den finansiella aktiviteten ska vara effektiva och främja positiva finansiella och realekonomiska förhållanden, underlätta handel och investeringar och möjliggöra kapitalallokering inom och mellan länder och företag. Nya marknader, nya betalningsrutiner, nya behov och nya tekniska innovationer kommer också att påverka den finansiella sektorns verksamhet. Därför kommer också behov av nya spelregler ständigt att uppstå. Regleringen av hur den finansiella sektorn ska utformas är som sagt en kontinuerlig process. Därför kommer lagstiftningen i första hand att vara reaktiv. Nya lagar och regler införs för att möta eller lösa de problem som dyker upp i takt med utvecklingen. kan man se ett antal områden som med all säkerhet kommer att bli föremål för förändringar . En del av dem är en följd av den finansiella kris vi just nu genomgår. Kapitaltäckningskraven för bankerna måste förmodligen skärpas och dessutom helst göras kontracykliska för att inte motverka kraven på stabilitet. Reglerna för hur risker på derivatmarknaderna ska redovisas och fördelas är en fråga som diskuteras mycket, hedgefondernas verksamhet likaså. Clearingföretagens risker och de så kallade kreditvärderingsinstitutens verksamhet är andra problem som måste hanteras. Det är viktigt att utforma de regler som styr den finansiella sektorn så att de förhindrar framtida risker, men de får inte hindra utvecklingen så att finansmarknadernas välstånds- och tillväxtskapande funktion hämmas. En väl fungerande finansmarknad är en förutsättning för en effektiv och fungerande global allokering av kapital för bland annat investeringar och handel. Politikens uppgift är att utforma klara och övergripande regelsystem som inte tynger marknadens aktörer och förhindrar en effektiv kapitalöverföring mellan enskilda, företag, institutioner och länder. Den fråga vi nu ska yttra oss över är primärt inte en fråga om reglering av finansmarknaden utan en fråga om tillsyn och kontroll över den finansiella sektorn och hur regelverket ska utformas. Det regelverket är primärt proaktivt och syftar till att förhindra obalanser och problem inom det finansiella systemet. Det är positivt att det råder så stor enighet i finansutskottet om det yttrande som vi nu tar ställning till. tillsatte Europeiska kommissionens ordförande en särskild grupp med uppdrag att analysera och ta fram förslag på hur den finansiella tillsynen i EU ska bedrivas, som sagts tidigare här. Gruppen lade fram en slutrapport . Rapporten innehåller 31 olika rekommendationer för hur regler, tillsyn och internationella förhållanden kan effektiviseras och integrationen mellan de europeiska finansmarknaderna stärkas. har därefter i ett så kallat meddelande lämnat ett förslag som kommer att ligga till grund för kommande direktiv och lagstiftning på EU-nivå. har granskat kommissionens meddelande och har sammanfattningsvis några påpekanden. En huvudprincip som vi från svensk sida brukar lyfta fram är att finansiell verksamhet ska präglas av öppenhet och transparens. Det är det synsättet som styr svensk tillsyn och kontroll . Det bör också vara en viktig ingrediens i det europeiska regelverket. Kommissionen föreslår att det skapas ett nytt råd med ansvar för att bevaka den finansiella stabiliteten i EU på ett övergripande plan. Utskottet framhåller att rådets rapporter ska vara offentliga i så stor utsträckning som möjligt. Kommissionen föreslår också ett system med tre tillsynsmyndigheter på central nivå.