prot · GW0960 · 2009-01-21 00:00:00 — , och övriga oppositionen också vad det beträffar, hade ju möjligheten att tycka till om ni anser att det är olämpligt att ha den debatten . Även om inte kan svara skulle jag vilja ställa frågan: Varför i hela friden tog ni inte upp det ärendet i utskottet i så fall så kunde vi ha samlat ihop frågorna och haft en enda debatt? Det avstod ni ju från. Varför inte kan föra en debatt vet inte jag. Inte beror det på att vi har varit otydliga. Vi har skrivit ett betänkande med våra uppfattningar där vi bemöter förslagen i motionerna. Sedan är det upp till er att hantera det i den debatt som förs . Jag skulle vilja säga att den nånannanism som finns i vissa sammanhang tydligen gäller här också. Det är fråga om att ta ett eget ansvar och inte skylla på någon annan för att man inte klarar debatten. 63 (): Efter den här diskussionen kan man konstatera att det var utskottsmajoritetens slutsats att vi faktiskt skulle avvakta ett ställningstagande tills det arbete som pågår både på nationell nivå och på EU-nivå faktiskt är avslutat och färdigberett. Vi kanske är överens på den punkten trots allt. Annars har man en stark känsla av att det finns mycket ideologi i det här betänkandet. När det gäller revisionsplikten är det viktigt att notera, som har påpekats här, att när vi pratar om undantag handlar det om små företag, och de är väldigt många. Jag tror att det stod att utredningen har kommit fram till att det egentligen var som fortfarande skulle ha revisionsplikt. I de fallen där man har kvar revisionsplikten har man det kanske av naturliga skäl. Det är ju stora och börsnoterade företag där man kanske kan säga att ägandet är lite på avstånd och att man behöver en koppling mellan ägande och styrelse på ett helt annat sätt. När det gäller de små företagen är det, precis som har sagts här, naturligtvis en mycket viktig del i förenklingsarbetet, att det blir lättare att vara företagare och att man själv kan välja den nivå på redovisning och revision som man känner sig ha behov av. Vi kan också konstatera, som har gjorts tidigare, att många av de andra EU-länderna, det vill säga de flesta, faktiskt har de här undantagen redan för små företag. Sedan kan man naturligtvis, som också har nämnts det är mycket som har nämnts konstatera att de små företagen av andra anledningar själva väljer att ta hjälp av revisorer och göra en revision. Men det är egentligen en helt annan form. Då är det ju en förtroendeperson som är bunden till företaget, man kan nästan säga som en konsult. Det är inte en person som utför mer offentligrättsliga uppdrag som att kolla att skatten betalas in och förhindra ekobrottslighet. Det blir ett helt annat förhållande. Låt oss gå över till frågan om könsfördelning i bolagsstyrelser. Vi kan titta på den samlade reservationen i frågan. Jag kan bocka av vissa punkter som vi de facto kan vara överens om, till exempel att sträva efter en jämn fördelning av makt och inflytande mellan kvinnor och män. Det är väl ingen annan här som har någon annan uppfattning. Naturligtvis ska vi ta till vara alla människors kompetens. Sammansättningen i en styrelse gynnar företagen och därmed tillväxten. Jag utgår från att om man är ägare till ett företag har man det för ögonen i de sammanhangen. Det är ändå upp till ägarna att se till att det är så. Längre ned i reservationen står det att det finns djupt rotade traditioner och värderingar som gör att kvinnor hindras. Så är det säkert. Vi har alla en uppgift att vara opinionsbildare för att komma ur den situationen. Det vore fel att säga att det inte finns sådana konservativa hinder i sammanhanget. Men att i det sammanhanget dra slutsatsen att det är med hjälp av lagstiftning vi ska förändra samhället blir helt felaktigt från min och sida, och även från alliansen i övrigt, har vi hört. Generellt är en jämn könsfördelning inom alla områden positivt. Jag har mycket svårt att tro något annat. Det är absoluta övertygelse. Det gäller naturligtvis också bolagsstyrelser. Men att utifrån det dra slutsatsen att så stora inskränkningar i äganderätten ska göras, det vill säga att man från politiskt håll bestämmer sammansättningen i bolagsstyrelser, är en helt oacceptabel väg att gå. Ägarna måste utse styrelserna. i debatten har det funnits ett argument jag kommer inte ihåg vem som framförde det om att det skulle finnas en uppfattning på allianssidan om att kvinnor inte skulle ha samma kompetensnivå som män. Jag vill framföra från talarstolen att för min del och säkert för alla mina kollegers del är jag helt övertygad om att det finns minst lika många kompetenta kvinnor som män. Det är inte där problemet ligger. Det framgår i utskottsbetänkandet att näringslivet centralt arbetar i enlighet med Svensk kod och enligt noteringskraven på Stockholmsbörsen. De ser problemet. Det ska vi se positivt på. Man kan inte räkna , som gör. En sådan här utveckling kommer naturligtvis att accelerera. Det är så med allt som sitter fast i historien och traditioner. När väl utvecklingen kommer, kommer den snabbt. Jag är övertygad om att det blir så även på detta område. Med detta vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. 64 () replik: Jag ska inte helt ducka för anklagelserna som haglar om att vi inte tycker att revisionsplikten är viktig. och ävenså har tagit upp frågan. Det är klart att vi brinner för olika saker. och brinner uppenbarligen för associationsrätt. Själv brinner jag för att ge alla människor lika värde och lika möjligheter. Vi socialdemokrater tycker att revisionsplikten ska kvarstå för de större företagen. Vi har också angett att skälet är för att hjälpa aktieägarna att utvärdera styrelsens och vd:ns hantering av företaget. Vi har också sagt att vi anser att revisionsplikten successivt bör avskaffas för mindre företag, precis som nämnts har skett inom EU. Vi tycker också att det bör finnas ett kontrollsystem. Den lagstiftning som infördes var just för att man pratade om att förhindra skattefusk och ekonomisk brottslighet. I remissvaren har en majoritet tyckt till om just dessa frågor, nämligen vad man ska göra för att förhindra fusk och ekonomisk brottslighet. Vad anser den moderatstyrda regeringens representanter, , att man i stället ska göra för att få bukt med eventuella problem? 65 () replik: Jag påpekade tidigare i en annan debatt att styrs av en alliansregering med fyra jämställda partier. Jag är folkpartist i det sammanhanget, och jag utgår från att frågan var ställd till mig eftersom jag står här. Först och främst är jag lite förvånad över att jag får en annan beskrivning här. Jag kan inte utläsa ur reservationstexten det som berättar här, nämligen att man vill behålla revisionsplikten för de stora börsnoterade företagen. Det har vi över huvud taget inte ifrågasatt. Det vi har diskuterat är de mindre företagen. Det står i reservationen: Enligt vår uppfattning gör sig skälen för revision gällande även beträffande mindre bolag. Att undanta mindre bolag från revisionsplikten minskar insynen och kan leda till ökad risk för ekonomisk brottslighet eller skattefel. Jag kan inte dra någon annan slutsats av det än att man faktiskt vill behålla revisionsplikten för de små företagen. Jag tyckte mig nu höra att ni har en motsatt uppfattning. Det kan väl vara bra. Man diskuterar nu revisionsplikten det finns kostnader och att de små företagen inte kan välja vilken revisionsnivå de vill ha. Om revisionsplikten tas bort blir det minskade kostnader. Det innebär naturligtvis inte att det inte måste finnas ett kontrollsystem. Det blir inte för den skull lagligt med skattefusk och ekonomisk brottslighet. Det måste naturligtvis finnas ändå. Sedan kan jag inte låta bli att ta upp frågan om vad man brinner för. Det är lätt att säga att beroende på i vilken ordning man säger saker och ting brinner man mer eller mindre för dem. Men man ska inte dra den slutsatsen. Om jag personligen ska säga vad jag brinner mest för blir det jämlikhet i samhället framför revisionsplikt. 66 () replik: Definitionen om vad som är större eller mindre företag behöver vi inte gå in på här. Men vi säger att revisionsplikten ska avskaffas för de mindre företagen om det var något som var otydligt med det. Jag funderade lite grann kopplat till att den här regeringen gick till val på att stoppa fusket och att det ska vara god kontroll över skatter och gemensamma medel i samhället, och därför är det viktigt med kontroll, till exempel av sjuka och arbetslösa. Gäller inte vice versa? Tycker man inte att det är viktigt med kontrollsystem även åt det andra hållet? Min man är egenföretagare. I och med det träffar jag ibland olika egenföretagare. Vi kom i en diskussion att prata om avskaffande av revisionsplikten. De flesta av dem sade att de troligtvis ändå måste anlita revisorer om de vill ha möjlighet att låna pengar. Det skulle i sin tur innebära en konkurrensfördel för dem som inte behöver låna pengar. Är det något man har tagit hänsyn till när man har tittat på lagstiftningen? 67 () replik: Jag tog upp i mitt anförande, och det har tagits upp tidigare, att jag är helt övertygad om att många företag, precis som säger, ändå kommer att låta utföra revisioner, inte minst för att de kan visa sin kreditvärdighet inför banker och så vidare. tog tidigare upp frågan om att stoppa fusket och att det behövs ett kontrollsystem. Det är bara att hålla med om att det behövs kontrollsystem, men det gäller att hitta de ändamålsenliga kontrollsystemen. framställer det som att den ena kontrollen skulle vara mer prioriterad än någon annan kontroll. Så är det naturligtvis inte. Man ska ha ändamålsenlig kontroll inom alla områden för att förhindra fusk. Något annat är inte för dagen. 68 (): Mycket har sagts när det gäller detta betänkande. I betänkandet finns två reservationer, och den ena gäller revisionspliktens omfattning. Det rör sig ytterst om en EU-anpassning, och därmed handlar det också om att tillmötesgå behov som finns bland de mindre företagen. Det är egentligen inte förvånansvärt att Socialdemokraterna och vill ha mer kontroll än vad vi vill ha. Jag vill redan här i anförandet göra ett tillrättaläggande, om det finns några missförstånd om vad som egentligen framkom när det gällde den utredning som nämndes tidigare, SOU 2008:32. Jag läser innantill: Både egen statistik och BRÅ:s rapport visar att volymen på antalet brottsanmälningar från revisorer som registreras hos är marginell jämfört med anmälningar från exempelvis och konkursförvaltarna. Det är lite intressant, med tanke på det som framgick i det tidigare replikskiftet. Vidare står det: Som framgått finns det ingen utredning som entydigt visar att räkenskaperna generellt är av bättre kvalitet i företag med revisor än i företag av samma storlek som inte har revisor. Därmed kanske vi kan avrunda den delen, och möjligtvis har det klarats upp något. När det gäller diskussionerna om revisionsplikten tror jag att det är viktigt att säga att det handlar om att ta bort en plikt i lagstiftningen, och inte en rätt. Varje företag kan fortfarande ha sin revision det finns en rätt att ha den. Och företagare är inte dumma de kommer att använda de instrument som gynnar deras företag. Den andra reservationen i betänkandet handlar om könsfördelningen i bolagsstyrelser, som man vill lagstifta om. Där har vi olika uppfattningar. Jag tror fortfarande att kvinnors betydelse i olika sammanhang inte är något man kan lagstifta fram. Det här är en debatt som har förts vid det här laget, och den kommer åter igen. Vi har arbetat , och det sker väldigt mycket ute bland företagarna, som just arbetar med den här frågan. Det finns också den kod som många företagare är anslutna till. Jag yrkar avslag på reservationerna, avvisar det särskilda yttrandet och yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 11 §.) 8 § Arvsrättsliga frågor Föredrogs civilutskottets betänkande 2008/09:CU15 Arvsrättsliga frågor. 69 (): Det är lätt att vara efterklok, men för den sambo vars partner avlider utan att det finns ett testamente är det knappast någon tröst när han eller hon står där på bar backe. Det spelar ingen roll hur länge två personer har levt med varandra är de inte gifta saknas ett skydd för den efterlevande parten, en brist som är tänkt att kompenseras med ett testamente. Problemet är att många människor som är sambor inte vet om att sambolagen inte ger samma rätt till arv som , och många tänker inte på att de bör skriva ett testamente. Livet är skört, och det är svårt att planera och vara förutseende för allt som kan hända. Skyll dig själv! Ni borde ha skrivit ett testamente! Ungefär så sades det när vi debatterade det här förra gången. Jag menar att det borde vara lämpligare att lagen utgår från människors faktiska omständigheter. Tyvärr är det så att den efterlevande parten är i praktiken helt utelämnad till arvingarnas godtycke om samboparet inte skrivit något inbördes testamente. Det är synd att majoriteten av civilutskottet värnar så mycket om äktenskapet att man inte kan se att även sambor som inte varit förutseende nog att skriva ett testamente behöver skydd. Det kan hända så mycket i en människas liv, och olyckor och katastrofer är ingenting som vi kan förutse vi kanske inte vill förutse det heller. Enligt den nu gällande lagen har särkullbarn rätt att få ut sitt arv vid förälders död, och det kan i vissa fall skapa problem för den efterlevande maken eller makan. Framför allt gäller det när tillgångarna i dödsboet i stort består av värdet på den efterlevandes bostad, när det inte finns några andra tillgångar. I de fallen kan den efterlevande till och med bli tvungen att sälja sin bostad. Jag menar att det borde utformas ett regelsystem som möjliggör att både särkullbarn och den efterlevandes intressen tas till vara. Jag ska också kort beröra tredje reservation, där vi vill ha ett tillkännagivande om en automatisk skuldavskrivning för kvinnor som av familjen eller maken skuldsatts för att försvåra skilsmässa. Det här är ett problem som till exempel kan drabba kvinnor som utsatts för tvångsäktenskap. Kvinnan kan då drabbas av ekonomiska problem som hänger samman med att maken försöker försvåra skilsmässa genom att sätta henne i skuld. Vi menar att det är oacceptabelt. Vi menar också att i de fall där kvinnan kan visa att skuldsättningen ingått som ett led i att förtrycka henne och få henne att stanna kvar i ett äktenskap bör hennes del av skulderna avskrivas alternativt skrivas över på maken. Jag står förstås bakom alla våra reservationer men yrkar bifall till reservation 2. 70 (): Under rubriken frågor behandlas 13 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden. När man lyssnar på LiseLotte kan man tro att man kan reglera fram det goda samhället i varje enskild situation. Riktigt så är det ju inte. Det är möjligen så att våra verklighetsbilder är olika. Jag kommer att uppehålla mig vid tre av de i betänkandet behandlade frågorna, nämligen för det första särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt, för det andra sambors arvsrätt och för det tredje egendomsförhållandet mellan makar och sambor. Först är det frågan om särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt, och där kan jag konstatera att det finns goda skäl för den ordning som gäller . Även i detta fall är det, precis som i många andra sammanhang, motstående intressen som måste vägas mot varandra. Det finns sammantaget goda skäl att göra skillnad mellan egna barn och så kallade särkullbarn, eftersom det vanligtvis varierar från fall till fall hur starka banden är mellan en efterlevande make och den avlidne makens barn. Eftersom den efterlevande maken ärver egendomen med fri förfoganderätt, som i praktiken inte innebär någon begränsning i hur egendomen används eller vad som i övrigt görs med egendomen, innebär det en risk om det inte finns starka band mellan särkullbarn och den efterlevande. Det går till exempel att ge bort egendomen som gåva till sådana personer som den efterlevande vill gynna det kan vara bröstarvingar eller andra. Det är därför inte lämpligt att jämställa bröstarvingar med särkullbarn. Det är redan så att särkullbarn kan avstå från att utfå sitt arv efter en avliden förälder till förmån för den avlidnes efterlevande make. Det ställningstagandet är naturligtvis beroende av vilken relation som föreligger mellan de berörda. Dessutom kan frågan om särkullbarns och efterlevande makes rätt till arv övervägas på andra sätt, och har varit föremål för övervägande , vilket möjligen är ett tecken på att det saknas skäl för någon ändring av nu gällande regler. Jag går över till frågan om sambors arvsrätt. Då kan jag konstatera att det för den som väljer ett samboförhållande finns en möjlighet till bodelning av gemensam bostad och bohag. Någon arvsrätt finns inte, men en efterlevande sambo kan genom bodelning alltid få så mycket av den behållna egendomen, efter avdrag för skulder, att det motsvarar värdet av två basbelopp också i den situationen att den andra sambon har avlidit. Sedan finns möjligheter för sambor att upprätta testamenten till förmån för varandra. Frågan om sambors arvsrätt har också behandlats i det nordiska lagstiftningsarbetet, där man har konstaterat att sambor inte har arvsrätt heller i andra nordiska länder. I propositionen avseende ny sambolag framhölls att reglerna i sambolagen inte får bli så utförliga att det skapas något som liknar ett äktenskap av lägre dignitet. Slutligen ska jag säga något om egendomsförhållandet mellan makar och sambor, närmare bestämt frågan i vilken utsträckning det ska finnas möjlighet till jämkning när ett äktenskap blir upplöst. Jag konstaterar att det finns en jämkningsregel i som innebär att jämkning kan ske exempelvis då det med hänsyn till makarnas ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är oskäligt att en make vid bodelning ska lämna egendom till den andra maken i den omfattning som följer av de allmänna reglerna. Jag konstaterar att det i reservationen talas om att en make har skuldsatt kvinnan i syfte att försvåra en skilsmässa. Man kan ana en viss osäkerhet om vad äganderätten innebär inom ramen för ett äktenskap, och det är kanske inte helt förvånande. Det går inte att skapa lagstiftning enbart för att man tycker något visst om ett väldigt speciellt förhållande. Det förhållandet kanske inte är något problem i rättstillämpningen. Det första ställningstagandet i en sådan situation bör vara att man ställer den ganska uppenbara frågan om det är ett problem eller inte. I det här fallet är min bedömning att det inte är ett problem, och därför finns heller inte skäl för någon lagändring i den delen. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna. 71 (): De motioner som vi behandlar går att dela upp i två tydliga områden. Det ena är rätten att hålla arvegods inom släkten, och då tänker jag på motionerna om kusiners arvsrätt. Det andra är förändringar i vårt sätt att leva som har föranlett några riksdagsledamöter att uttrycka sina önskemål om en ändrad lagstiftning. Det gäller då i huvudsak samboförhållanden och särkullbarn, Låt mig börja med motionerna om att kusiner med automatik ska ha arvsrätt, om det inte finns någon mer närstående som är arvsberättigad och det inte finns något testamente. Jag vänder mig mot att några av motionärerna uttrycker att staten träder in som arvinge. Allmänna arvsfonden är inte detsamma som staten. Det är ingen konfiskering av medel som går in i statskassan. Det är pengar som efter särskilt beslutade kriterier och beslut i varje enskilt fall går tillbaka till svenska folket, och då nästan utan undantag till och ofta till svagare grupper. Om den avlidne inte hade tyckt om det ändamålet har det funnits möjlighet att förändra valet av arvtagare. Man kan ta hjälp av jurister eller advokater, men det går även att göra det själv och be två goda vänner att bevittna namnteckningen. Vari ligger egentligen problemet? Med tanke på den splittrade familjebild som finns i samhället blir det enligt min uppfattning ett mycket stort administrativt arbete, och och alliansens ambitioner är inte att krångla till saker, utan regelförenklingar gäller inom alla områden även familjejuridiken. Sammanfattningsvis konstaterar jag att det inte finns något som hindrar kusiner från att ärva. Det krävs dock en aktiv handling från den enskilde under hans levnad. Det kräver i sin tur kanske också en aktiv handling från kusinerna, nämligen att se till att ha en relation som motiverar ett arv. Jag tycker att det är en rimlig avvägning. När det gäller den andra delen, och först då samboförhållanden, är frågan i stort sett densamma. Det finns inget som hindrar sambor att skriva testamente till förmån för varandra. Det är inte heller något som hindrar sambor att gifta sig med varandra. Det är val som de själva gör. Om man nu av någon anledning tycker att det är så förskräckligt att vara gift får man faktiskt bemöda sig om att skriva ett testamente. Som lagstiftare ska vi skapa möjligheterna. Därefter får var och en själv välja vad man vill göra. Särkullbarnens rättighet att få ut sitt arv direkt efter sin förälders bortgång stör uppenbarligen bilden hos några motionärer. De vill i stället att barnen ska få vänta tills även förälderns make eller maka har gått bort. Huvudsyftet är att den kvarvarande inte ska behöva hamna i ekonomiskt trångmål efter ett sådant arvskifte. Visst, det kan inträffa, men det finns ju en part till i form av särkullbarnen. Om man jämför med risken för att tillgångarna i ett dödsbo kan få vingar, i synnerhet om det går till dess ett slutligt arvskifte kan äga rum, föredrar jag den nuvarande lagstiftningen. Relationen mellan en ny ingift styvmor eller styvfar och barnen är inte alltid den bästa. Att då behöva vänta med kanske ständiga misstankar om att den efterlevande håller på att avlöva tillgångarna är ingen bra situation. Det känns bättre att avsluta de ekonomiska mellanhavanden som finns och sedan får var och en fortsätta sin sociala relation efter sina önskemål. vill jag säga några ord om motionen om tvångsäktenskap och arrangerade äktenskap. Det är en intressant motion som visar på hur man kan hamna i ekonomiska svårigheter på grund av en annans svekfulla agerande. vet jag inte hur vanligt det är att man skuldsätter sin maka för det är oftast det genusperspektivet som det handlar om men det förekommer säkert. Att ta på sig en skuld för en annans räkning är inget man formellt kan tvingas till, men tyvärr är jag övertygad om att det ändå sker då och då genom hot och trakasserier. Jag är dock inte säker på att en ändrad lagstiftning är lösningen om den ens är möjlig. Det finns ju möjligheter att få jämkning vid en bodelning och det bör vara tillräckligt. Jag tycker att det finns skäl att fortsatt uppmärksamma frågan men vill ändå yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. 72 (): Våra betänkanden har tagit att debattera. Som jag sade till min bänkkollega : Att stå här för att säga något som redan är sagt är inte särskilt effektivt nyttjande av tiden. Bland annat har min kollega tydligt beskrivit den viktiga principen att värna bröstarvingars rätt till arv. Det har ganska tydligt beskrivits att det finns olika juridiska samlevnadsformer den ena är äktenskap, med dess konsekvenser i arvsfrågorna, och det andra är ett samboförhållande enligt sambolagstiftningen. Sambolagen är en retroaktiv lag som gör sig gällande först efter att ett förhållande har upphört, till exempel genom dödsfall. Vad är det då som denna debatt visar? Möjligtvis är det att vi återkomma till det som vi sade när vi diskuterade juridiska samlevnadsformer och den nya sambolagen kom till, nämligen vikten av att informera. Det är kanske där de största problemen finns. Människor lever utan att ha tänkt över vad konsekvenserna kan bli och vad man behöver se upp med. Om jag önskar något visst, behöver jag då skriva ett testamente eller göra något annat? Att varje människa tar ansvar för sitt liv är väl ändå en utgångspunkt som vi alla kan ha.