prot · GW09121 · 2009-05-19 00:00:00 — Regeringen aviserade därför att den kommande nya myndighetsförordningen tydligare skulle reglera ansvaret för myndigheternas verksamhet. Ett stort antal styrelser med begränsat ansvar har därefter ersatts av insynsråd. Syftet med dessa är att utöva insyn i verksamheten och ge myndighetschefen råd. Därutöver har regeringen inrättat ett antal nya styrelser med fullt ansvar. En ledamot i en sådan styrelse har alltid sitt mandat av regeringen och ska stå obunden av olika partsintressen. Reformen har bidragit till en fortsatt god demokratisk insyn i statsförvaltningen som ledningens ansvar och förutsättningarna för ett tydligt ansvarsutkrävande har förbättrats. Det i sin tur ger bättre förutsättningar för den öppna debatt om offentlig förvaltning som efterfrågas i interpellationen. Någon ytterligare åtgärd i denna fråga är inte aktuell . Då , som framställt interpellationen, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 19 (): Tack, justitieministern, för svaret! Ja, regeringen får själv bestämma hur en utredning ska ske och inte ske, men det finns trots allt riktlinjer för detta. Debatten handlar inte i första hand om polisens organisation eller hur den utreds. Debatten vi efterlyser handlar om insyn och offentlig debatt. Ministern säger i svaret att man i den konsultrapport som det hänvisas till i frågan bara tittat på ledningsstruktur och inte på polisen som organisation. Detta till trots lägger utredningen fram förslag om hur exempelvis polisutbildningen ska organiseras. Hur kan det komma sig om det inte har varit med i utredarens uppdrag? Eller var det så? När det gäller polisen har krävt en utredning av organisationen och dess effektivitet. Polisen är en myndighet för alla medborgare. I ljuset av detta får man ändå tycka att det är märkligt att regeringen väljer en konsultrapport och interna utredningar framför en offentlig utredning. Till detta hör också att polisen figurerat i medier i både stort och smått, fått både kritik och rosor, och har det gällt kritik mot polisen. Ur denna aspekt vore väl en parlamentarisk utredning att föredra, anser i alla fall jag. Befolkningen är i stort behov av att få en god insyn och kunna känna den stora tillit och trygghet man ska känna i fråga om polisen. Det är också klart och tydligt att öppenheten måste vara en av grunderna i ett demokratiskt samhälle. Beredningen i ett ärende är något viktigt. Därför är insynen viktig som en klar demokratifråga. anser att det är av stor vikt att antalet parlamentariskt tillsatta utredningar ökar i stället för att, som det ser ut , minskar i antal. Det blir mer och mer ensamutredningar, vilket är illa, och mer och mer internutredningar. Genom parlamentariskt tillsatta utredningar stärker man i stället demokratin och får en offentlig debatt som är av jättestort värde. Ur denna synvinkel är det anmärkningsvärt att regeringen tillsatt ett privat företag för utredningsarbetet. Det är inte bara anmärkningsvärt, utan jag tycker också att det är oroande att regeringen väljer att utreda en av de största myndigheterna på detta sätt, det vill säga polismyndigheten, utan insyn och offentlig debatt. Jag tycker att ministern i svaret förminskar, snuttifierar, vad det egentligen handlar om. I och med att man i rapporten gick in på polisens organisering undrar jag om detta också var en del av utredningen som lades ut på det privata företaget. 20 (m): Jag missade den sista frågan, så den kommer jag inte att kunna svara på. Låt mig först säga att parlamentariska utredningar har ett värde. Men det ligger i sakens natur att de inte är professionella utredningar i den meningen att man utreder en fråga professionellt. Bakgrunden till den genomlysning som vi har gjort av bland annat polisens organisation är att regeringen har tillfört väldigt mycket pengar , och det behövs en professionell genomlysning av hur pengarna används och om det fungerar väl. En parlamentarisk utredning arbetar inte på det snabba sättet och på det viset. Men i allmänhet blir också den här typen av analyser och utredningar allmänna handlingar. Och insynen är att man faktiskt kan läsa resultatet. Jag menar att parlamentariska utredningar ska man använda när det är politiskt stora principiella frågor som ska hanteras. Men om man vill ha svar på en professionell fråga eller ha en mer teknisk bedömning av hur pengar har använts eller hur styrningen fungerar kan man mycket väl använda sig av en smalare utredningsform. Det är inte därför att vi vill gå förbi insynsbehovet eller att vi inte vill att parlamentariker ska få bra besked, utan det är därför att det är nödvändigt att snabbt få fram adekvat information, ofta i tekniska, ekonomiska eller väldigt strukturella frågor. Det är också så att kompetensen när det gäller organisation och ledning oftast inte finns i förvaltningen utan hos olika experter. Det är då bra att kunna använda den här typen av metoder. Men här var det framför allt för att det måste gå någorlunda snabbt. Någonting som jag möter här i är att man snabbt vill ha besked om hur det ser ut, och då kan man inte alltid använda sig av parlamentariska utredningar. När man däremot har resultatet framme måste man använda det. Jag vill också gärna säga att någon allmän översyn av polisens organisation är inte detta, för en sådan organisationsöversyn kräver bra mycket mer än vad det här handlade om. Men genomlysningen ger svar på viktiga frågor, och den har på det sättet ett mervärde, inte minst i arbetet som vi har att bereda budgetproposition och annat. Det handlar också om hur vi framöver ska ha det med polisens organisation och struktur. Det visade sig att jag inte hade direktiven eller underlaget för beställningen i min mapp, och jag är ledsen för det. Men det är oftast på det sättet att man låter utredaren, vem det än vara månde, ha ganska fria händer. Då kan det komma synpunkter på både det ena och det andra. Det kan vara en glad överraskning eller ibland något som man inte hade räknat med, men jag tror ändå att det är bra. Jag har en ambition i alla direktiv att inte vara för snäv när det gäller vad en utredare får komma fram till för slutsats, för hela poängen med att någon får göra ett arbete är ju faktiskt att man ska kunna berika den politiska diskussionen och beredningen av ett ärende. Jag tycker alltså att det finns berättigade skäl för att använda den här typen av utredningar. Det är inte någonting som ersätter de parlamentariska. Det är två olika saker vi talar om. Jag menar att i det här fallet har det varit ett bra sätt att arbeta på. 21 (): Det där kan jag inte hålla med justitieministern om över huvud taget. I svaret tas inte ens upp att i direktivet ingick hur till exempel polisutbildningen ska organiseras, som ju faktiskt finns med i rapporten. Det tycker jag är illa, för det är en stor fråga som man borde ha en större insyn i och större debatt kring. När man har parlamentariska utredningar kan man också komma överens i stora frågor, vilket är av stort värde. Ministern svarade inte riktigt på de frågor jag ställde, men jag kan ställa dem lite tydligare. Anser ministern att det är ett stort problem att stora frågor inte diskuteras offentligt och att frågorna sköts internt? Det är en fråga. Fråga nummer två: Tycker ministern att demokratin riskerar att kringskäras om antalet offentliga utredningar minskar ännu mer? Det finns en tydlig sådan tendens. Min sista fråga till ministern är: Anser ministern att ännu fler frågor bör utredas internt i och då av privata aktörer? Det var mina frågor. Som jag inledde debatten med handlar genomlysningen inte bara om polisens organisation. Detta är klara och tydliga demokratifrågor som måste föras upp i ljuset och som vi måste få insyn i och kunna debattera öppet. I betänkande 2004/05:KU3 tar ett av allianspartierna upp detta i en motion från med flera. De tar upp just att det svenska utredningsväsendet måste stärkas rörande kravet på hur en god parlamentarisk och medborgerlig förankring ska stärkas. Allianspartierna tar också upp att den politiska demokratin stärks i beslutsprocessen med parlamentariska utredningar. Motionärerna oroar sig också för att allt färre utredningar blir parlamentariskt sammansatta. 22 FINN (): Jag läste med intresse interpellation och tog del av ministerns svar alldeles . Jag måste då säga att jag blev glad över att läsa ministerns svar, där hon nämner att när det gäller utredningar handlar det om resurser. Här vet vi ju att det inte finns någon begränsning för vad Vänstern är beredd att använda skattebetalarnas pengar till. Det måste då vägas mot varje utgiftsområde inklusive parlamentariska utredningar. Ministern nämner att en tekniskt komplicerad fråga kanske löses bättre av dem som just har den tekniska kompetensen och att det sedan kan leda till ett eventuellt politiskt moment. Vi får också komma ihåg att många frågor som vi har att hantera är av mer akut art, exempelvis svininfluensan. När de dyker upp behöver de kanske hanteras inför eventuella förslag från regeringen. Där är det inte lämpligt med den typen av öppenhet i första rundan. Däremot finns statsråden oftast tillgängliga för direkt diskussion med oppositionen. tog upp och poängterade i sitt inlägg att det handlar om demokratifrågor och öppenhet. Jag vill då reflektera lite grann över den debatt som vi hade i går i kammaren, herr talman, om utredningar som hade lagts fram av tidigare regeringar och som landade på den nya regeringen att fatta beslut om. Det fanns en stor samsyn om det vi då kom överens om, att ställa oss bakom en samordnad och tydlig tillsyn av . Men här lägger då s, v och mp in en reservation, och jag får i debatten möta partikamrat som undrar varför vi inte tog med meddelarskyddet i samband med privata entreprenörer inom . Det visade sig att den frågan hade utretts till vägs ände. Den tidigare majoriteten, en socialdemokratisk regering stödd av , kom då fram till att det inte fanns någon möjlighet att agera i frågan. Ändå reser man frågan när vi i övrigt är överens om utfallet. Jag kan inte annat, herr talman, än anta att detta är ett sätt att inte se rationellt och logiskt på vad en utredning mynnar ut i, utan det handlar här om en brist på politisk hederlighet, att stå upp för att man inte klarade av att lösa frågan och att den nuvarande regeringen heller inte ser någon anledning att ta tag i detta. Frågan reses då på nytt, och då blir detta egentligen ett perpetuum mobile, alltså en evigt pågående process där vi inte kommer fram i frågan till gagn för medborgarna. När det sedan gäller öppenhet är det för mig, som är något äldre, ibland lite besvärande att höra dessa frågor ständigt resas från ett parti som oftast har stått bakom icke så väldigt demokratiska strukturer runt om i världen. Man får också en känsla av att detta med öppenheten är en nyvunnen insikt. Men att lägga det till att använda skattebetalarnas pengar på sådant som offentliga utredningar som inte leder någonstans, enligt det kloka svar som ministern har avgett, finner jag ingen anledning att ställa mig bakom. Upplever att det är svårt att få kontakt med de olika statsråd och departementsansvariga som utreder saker och ting som berör denna öppenhet? Min upplevelse är att det är ganska lätt att få dessa individer att komma till sammankomster som vi bland annat har förmånen här i att sammankalla till. Då får man naturligtvis också en offentlighetens belysning av hur departementen ser på dessa frågor. Kanske är det så att och hennes partikamrater skulle vara lite mer aktiva i att bjuda in departementens företrädare och även majoritetens riksdagsledamöter till en sådan debatt så att vi kan föra den i forum som vi har gott om utrymme för här i . Då får vi också den öppna offentligheten i alla frågor som vi önskar belysa. 23 (m): Jag tycker att det här en ganska konstlad diskussion, för det är självklart att man utreder saker på lite olika sätt beroende på vad det är man letar efter. Jag tror att demokratin och politikers anseende står och faller med att vi har bra beredningsunderlag och någorlunda rimlig tid. Att hantera hela statsapparaten och all den verksamhet som påverkas av beslut genom att ha olika grupper i med riksdagsledamöter som utreder vore att gå många steg bakåt. Det är klart att de politiskt ansvariga måste kunna använda professionell kompetens för att ta fram gedigna underlag. Sedan kan man läsa rapporterna, foga det samman och få svar på viktiga frågor så att man kan ha en debatt, en diskussion och grupparbete om vad det är man ska besluta om regelverken. De exempel som interpellanten tog upp fokuserade på utredningar av polisens verksamhet. Där har jag svarat på vad det handlade om, nämligen att det var ganska begränsade analyser i syfte att genomlysa hur resurser används och hur ledningsstrukturen fungerar. Det faktum att det i utredningarna har kommit synpunkter på polisutbildningen är ett utslag av att utredarna har tyckt att det har funnits brister i ledningsstrukturen och att man har saknat en viss typ av kompetens i organisationen. Däremot har vi utrett och remitterat polisutbildningen som sådan i mycket bred ordning. Det är ett arbete som pågår på ett helt annat sätt och som inte är färdigt än på ett tag. Jag har ingen annan uppfattning än att vi ska ha parlamentariska utredningar där det handlar om principer och värderingar och mycket annat. Till dem kan man förstås knyta specialister och experter. Men om vi ska driva en modern stat måste vi kunna använda oss av professionell kompetens när det gäller specifika frågeställningar och analyser för att få det underlag vi behöver. upplever att det är ett problem att stora frågor inte diskuteras. Det har jag aldrig känt. Det är tvärtom så att hela är en enda stor diskussion. Här finns alla möjligheter att ställa alla frågor och ordna alla typer av diskussioner; det görs . Om jag tycker att en fråga som är viktig inte diskuteras hänger det på mig själv. Alla vi som är politiskt engagerade vet att ingen annan kommer att lösa problemet åt oss, utan vi måste lyfta fram frågorna i de politiska forum vi har, i folkbildningsorganisationer och i arbetet. Det är så den allmänna debatten går till. Det lönar sig föga att säga att frågan diskuteras för lite om man inte gör ett inlägg i sakfrågan. Det är dock populärt att liksom vid sidan av betrakta hur diskussionen förs. När det gäller utvecklingen av verksamheterna tycker jag att vi tar fram sakligt och bra material. Det är lätt att få tag på det, och det går också att diskutera. Att arbeta modernt och professionellt när det gäller att ta fram fakta och underlag för politikens diskussioner är ett sätt att främja och utveckla demokratin och att också vinna respekt gentemot andra verksamheter. Jag kommer även i fortsättningen att använda mig av konsulter där det är nödvändigt, men självklart använder jag gärna parlamentariker där den parlamentariska kompetensen är som viktigast eller där förankringen är nödvändig för att vi ska få ett bra beslut. 24 (): Jag tackar ministern för svaret. Det är självklart att parlamentariska utredningar lyfter fram frågorna på ett helt annorlunda sätt. Vi får en större debatt och en större insyn. Detta är en form för att få frågorna belysta. I en parlamentarisk utredning blir det också helt andra infallsvinklar och synvinklar och vi kanske kan komma överens i större frågor, vilket skulle gynna det politiska arbetet i större utsträckning än vad som sker när vi lägger utredningarna utanför, till exempel hos ett privat företag som i detta ärende. Finn inhopp i debatten kommenterar jag så här: Ni har själva valt att lägga den största delen av skattebetalarnas pengar på den rikaste befolkningen. anser att vi gott kan lägga det på offentliga utredningar. Jag är väl medveten om att de parlamentariskt tillsatta utredningarna minskade under förra regeringen, ministern. De började minska då. Vi var kritiska till det då också, men vi satt inte i regeringen. Förhoppningsvis blir det ett regeringsskifte . Då kommer fortfarande att arbeta med att försöka förbättra demokratin genom öppenhet, insyn och mer i det offentliga rummet. kan borga för att demokratin ska förstärkas i detta avseende. 25 FINN (): Jag tycker igen att förtydligandet från ministern var välkommet. Man måste med förnuft använda alla instrument i statsapparaten på rätt sätt för att nå den politiska diskussionen. Det kan inte vara så att parlamentariska utredningar alltid är den bästa lösningen. Jag gav ett exempel på där självt motverkade det syftet så sent som i debatten i går. Det är välkommet om har en uttalad insikt om betydelsen av öppenhet och demokrati. Det står tydligt i program att man är för öppenhet och demokrati. hyllar man socialismen och har inte gjort upp med socialismens arv. Socialismen i den tappning som företräder är tyvärr ifrågasatt när det gäller öppenhet och demokrati. De samhällen som har byggts upp på den strukturen har över huvud taget inte velat lyssna på medborgarna, ännu mindre haft parlamentariska utredningar. Jag tror att den historik vi har i närtid och som ideologi mycket baserar sig på har behövt reformeras och delvis har gjort så, men jag tycker inte att ord och handling fullständigt kan utesluta att inte vill ha en sådan öppenhet som belyses i debatten av en representant från partiet om man själv kommer i regeringsställning. Den frågan har vi historiskt sett inte haft någon bra lösning på. Därför har man inte ett facit som gör att man kan ställa sig till garant för öppenheten. Däremot vill jag påstå, herr talman, att alliansregeringens samtliga partier är i grunden synnerligen historiskt demokratiskt förankrade och använder dessutom här på ett rationellt sätt skattebetalarnas pengar till att få upp den politiska diskussionen där den hör hemma på olika områden. Det är också att ta ansvar för skattebetalarnas pengar. Att bara hävda ett mantra att man för arbetslinjen ser till att folk får rimligt mycket pengar kvar i plånboken är ett dåligt argument. 26 (m): När jag lyssnar till den här diskussionen och försöker analysera vad som sägs upptäcker jag att det finns en avgörande skillnad i uppfattning som har att göra med mer än huruvida det är bra eller dåliga utredningar som görs, och det är att , som är ett väldigt kollektivistiskt parti och som tror på politisk styrning av både det ena och det andra, tycker att det är rätt att politiker, parlamentariker, organiserar. För mig och allianspartierna är det självklart att det inte är så lyckat att politiker utreder hur sjukvården ska bedrivas, skolan ska organiseras eller vad det nu kan vara. Det kanske inte är politisk styrning och politiskt hantverk som gör att polisen arbetar som mest effektivt. Enligt min mening är politikers uppgift att sätta upp ramar, riktlinjer och ambitioner och att utvärdera resultaten utifrån ett medborgarperspektiv. Det är särskilt viktigt när det gäller polisen. Polisen har ett maktmonopol och ett våldsmonopol som ingen annan yrkesgrupp har. Det är otroligt centralt att polisen granskas och synas och att vi har ordning på hur man använder pengar och resurser, men det betyder inte att politiker ska utreda vad de ska göra. Jag tror inte att politiker ska ägna sig åt metoder och verksamheter i detalj, utan de ska berätta vad det är som ska utföras och ta reda på hur väl man når dit. Man ska anlita samhällets olika professionella för att ta fram fakta i kunskapsdelarna. Då tror vi i alliansen att man når ett bättre resultat. Det är möjligt att den ideologiska skillnaden färgar av sig också i det här avseendet. Vi använder parlamentariska utredningar och andra former av utredningar utifrån vad vi tycker verkar bäst i den enskilda frågan. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2008/09:495 om framtiden för kriminalvårdsanstalten 27 (m): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att bevara kriminalvårdsanstalten i . Kriminalvården har, inom de ramar som riksdag och regering beslutar, ansvar för fördelning av både personella och ekonomiska resurser inom myndighetens olika verksamhetsgrenar. Antalet anstalter och häkten och placeringen av dessa är därför en fråga för Kriminalvården. Det är också Kriminalvårdens ansvar att tillförsäkra att de har den kompetens som krävs för att bedriva verksamheten. Såväl frågan om kompetens när det gäller behandling och utslussning av dömda för sexualbrott och våld i nära relationer som frågan om att använda tilldelade medel på bästa sätt ligger alltså tydligt inom ansvarsområde. Jag har inte för avsikt att ändra på det. 28 HANS (): Jag vill börja med att tacka justitieministern för svaret, men jag måste säga att jag känner mig väldigt besviken över att ministern väljer att vara helt passiv i den här frågan. Hon väljer att bara se på vad som händer. Jag har haft anledning att följa verksamheten vid Viskananstalten under . Dels är det en viktig arbetsplats i en grannkommun till den kommun där jag bor, dels har anstalten varit föremål för översyn. Det har hängt ett visst nedläggningshot över den av och till. var jag därför där på ett besök för att orientera mig om läget och träffa personalen. Då fick jag en liten kalldusch. Precis när jag kom fram till anstalten fick de fackliga representanterna på anstalten besked om att det hade tagits fram ett beslutsförslag inom myndigheten som handlar om nedläggning av verksamheten från . Det är en ganska dessutom. Det här kändes verkligen som en kalldusch. Jag tycker att det under den process som har varit har kommit fram så starka fakta som talar för att man ska behålla den här anstalten. Jag hade förväntat mig att det skulle bli ett annat utfall. Jag hade förväntat mig att man skulle gå igenom den rapport som regionchefen tog fram som visade att det här är en av de öppna anstalterna som man skulle satsa på i regionen. Jag hade förväntat mig att man skulle ta till sig att de har en väldigt kostnadseffektiv verksamhet vid anstalten, att resultaten med det särskilda klientel som man vårdar där har varit väldigt bra och att löntagarkonsulten har gått igenom kostnadsbehovet för renoveringar och fått ett helt annat resultat än vad Kriminalvården först hade räknat med. Jag hade faktiskt hoppats att det skulle leda till att anstalten skulle bli kvar. Det känns också märkligt att man pratar om nedläggning av en så här pass stor anstalt som man, enligt Kriminalvårdens egna prognoser, räknar med en ganska rejäl platsbrist . Man talar om att det behövs ytterligare 1 900 platser . Därför undrar jag om inte justitieministern är det minsta bekymrad för att den här platsbristen blir ännu värre om Viskan läggs ned. Man kan naturligtvis invända att detta är en öppen anstalt, och det är ingen platsbrist när det gäller öppna anstalter. Jag förstår nästan att justitieministern har tänkt säga det, men Viskan är fullbelagd. Det klientel man vänder sig till, med en verksamhet huvudsakligen inriktad på sexualbrott och relationsrelaterade brott, är inte så lätt att vårda på andra öppna anstalter. Risken är uppenbar att dessa i stället hamnar på slutna anstalter till en mångdubbelt högre kostnad per plats. Jag upprepar frågan till ministern: inte ministern orolig för att detta förvärrar platsbristen? 29 (m): Jag hamnar på de slutsatser jag gör därför att jag anser att myndigheten måste ta ansvar för organisationen av verksamheten utifrån de mål och resurser som regering och riksdag anger. Vi kan inte ha en ordning där vi i eller i regeringen anvisar på vilka orter, på vilka platser och i vilken form varje typ av behandling och verksamhet ska ligga. Det är de professionella myndigheternas ansvar att fatta den typen av beslut. Det är tyvärr, precis som sades här, så att man har fått ett besked om att den här anstalten är ifrågasatt. Det har man informerat de fackliga företrädarna om. Det har varit en lång diskussionen. Den huvudsakliga bakgrunden, såvitt jag kan bedöma, är långvarig misskötsel av fastigheterna.