prot · GW0990 · 2009-03-24 00:00:00 — Första AP-fonden hade av fondkapitalet i onoterade innehav, Andra AP-fonden hade och hade . Där ligger det på betryggande avstånd från gränsen. 138 (): Det är naturligtvis så att de olika AP-fonderna kan ha olika strategier för sin placering av kapital. Det räknade upp visar att det också är lite olika marginaler på placeringarna. Tredje AP-fonden är väl den som har exponerat den största risken i sammanhanget och också får ta konsekvenserna av det. Det är sådant som bör vägas in i fortsättningen vid en översyn av regelverket, aktiviteten i de olika fonderna och konstruktionen av fonderna. Det som en gång inrättades som ett visst antal fonder med en viss konstruktion kan inte vara skrivet för evigheten. Det kan alltid finnas skäl att se över det och överväga om det finns andra och bättre former för hur kapitalet kan förvaltas i fortsättningen. Det som gör mig orolig är att det är just Tredje AP-fonden som det har varit den mest infekterade bonusdebatten kring. Det är också den som har tagit de största riskerna. Man kan inte undvika att tänka tanken att det trots allt finns ett visst samband mellan bonus och risk. Det tycker jag att bekräftar i sitt inlägg genom att säga att det är just Tredje AP-fonden som har tagit de största riskerna och därmed haft de minsta marginalerna för att parera det som har hänt på den finansiella marknaden. Ingen kan med säkerhet säga hur kronkurs och valutor utvecklas, men det är alltid en fråga om hur stor risk fonden vill ta med det kapital man placerar. Vi har också fått en debatt av skatteteknisk natur som vi kan ha skäl att återkomma till i ett annat sammanhang. Det gäller om en del av AP-fondernas kapital placeras via så kallade riskkapitalbolag i sådana delar av vår värld där det inte alltid går att komma åt dem beskattningsmässigt. Det är dock ingen debatt för utan för finansministern. Han bör fundera på om det är fullt ut möjligt att beskatta de riskkapitalister som nyttjar sig av det kapital som AP-fonderna har. Det är en viktig fråga att komma tillbaka till när det gäller etiken i AP-fondernas placeringsarbete och placeringsregler och den skattemoral som sviktar lite här och där. 139 Statsrådet (): Riskkapital låter som om det skulle vara medföra en större risk, men erfarenheten är kanske till och med den motsatta. Det är de noterade innehaven som har en större volatilitet och som har varit en större risk så här långt. Ska vi vara lite rättvisa så har Tredje AP-fonden varit den som har haft bäst avkastning. Man kan inte generellt säga att de som har mest onoterat är de som har de största riskerna. I alla fall finns det ännu så länge inget som talar för det. Det är bra att vi har diskussioner om den här typen av frågor. Vi har ett gemensamt arv att förvalta. Vi var bägge två med i diskussionerna när detta utformades. Det är bra och en styrka att vi håller samman när det gäller pensionsreformen, inklusive hur vi ska förvalta buffertfonderna. Där är det, precis som säger, diskussioner i pensionsarbetsgruppen mellan våra partier om behovet av en översyn av dessa regler. Jag välkomnar att det arbetet fortsätter. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2008/09:402 om regeringens stödpaket till bankerna 140 Statsrådet (): har frågat mig hur bankernas räntenetto har förändrats som en följd av de stödpaket som regeringen har satt in och om låntagarna skulle komma att bidra till en ökning av bankernas vinster. För att säkerställa stabiliteten i det finansiella systemet har regeringen vidtagit ett antal åtgärder. Genom en ny lag har regeringen fått möjlighet att med kort varsel lämna stöd i olika former till kreditinstitut. Vidare kan de banker som så önskar, mot en garantiavgift, avtala med staten om en garanti för nyupplåning. För insättarna har insättargarantin vidgats och inlåning omfattas numera av insättargaranti. Bankernas inlåningsräntor på de största sparkontona har generellt sett sänkts i mindre utsträckning än marknadsräntorna sjunkit. Det betyder alltså att inlåningsräntorna inte är förklaringen till ett bättre räntenetto. När det gäller räntenettot i bankernas utlåning har marginalen mellan bankernas utlåningsräntor till företag och tremånaders interbankränta ökat och var fortsatt hög. Detta kan dock förklaras med hur olika finansieringsformer och krav på kapitaltäckning påverkar bankernas räntenetto. I tider av turbulens tenderar företag att i stället för upplåning i företagsobligationer, vilket är en relativt dyr upplåningsform, finansiera sig direkt hos bankerna. Antag att ett stort svenskt företag funderar på att finansiera sig via företagsobligationsmarknaden och att detta kan ske till 12 procents ränta. Alternativet till detta är att finansiera sig direkt via bank till kostnaden Stibor plus , det vill säga totalt , vilket företaget också väljer eftersom alternativkostnaden är högre. För bankerna är priset på det egna kapitalet mycket högt, både sett till direktavkastningen på bankaktier och på priset för så kallat hybridkapital och förlagslån. Därav blir också priset till låntagaren högre, särskilt för mer riskfylld utlåning. Den sammanlagda effekten för bankerna blir på kort sikt att räntenettot förbättras. Detta motverkas dock av att också de förväntade kreditförlusterna ökar till följd av den försämrade realekonomin. Fler företag kommer också att återgå till företagsobligationer då placerares intresse för denna låneform återigen ökar, vilket kommer att minska företagens upplåningskostnader. Vad gäller bankernas utlåningsräntor gentemot hushåll kan man konstatera att , då regeringen presenterade den svenska stabilitetsplanen, har de kortaste utlåningsräntorna sjunkit med . Detta motsvarar utvecklingen för interbankräntan. Motsvarande sänkning för bolåneräntor med två och bindningstider är respektive vilket motsvarar räntenedgången på bostadsobligationer med dessa löptider. Med andra ord har det funnits en stark koppling mellan marknadsräntorna och bolåneräntorna. Slutsatsen är att räntesänkningar i kombination med de av regeringen vidtagna åtgärderna har haft full effekt på utlåningsräntorna gentemot hushållen, och därmed inte bidragit till ett ökat räntenetto. Regeringen har gett i uppdrag att granska effekterna av de statliga stabilitetsåtgärderna, vilket rapporteras regelbundet. Regeringen kommer även fortsättningsvis att noggrant följa hur bankernas in- och utlåningsräntor utvecklas för att slå vakt om att vidtagna åtgärder kommer hushåll och företag till del. 141 (): Tack för svaret där bekräftar att bankernas räntenetto har ökat som en följd av det stabilitetsprogram som regeringen har föreslagit och fattat beslut om. I senaste stabilitetsrapport analyseras också det förhållandet att bankernas räntenetto har förbättrats. Det finns naturligtvis flera skäl att anta att det i den utsatta position som bankerna, både i och i andra länder, har haft kan vara en rimlig utveckling. Men det är alltid också en fråga om relationen mellan bankernas räntenetto och det som kunderna i praktiken får stå för. Det är en intressant utveckling som det finns skäl att ha ögonen framöver, allra helst som vi förmodligen bara har sett början på fasen för de svenska kreditinstitutens och bankernas utveckling under den här globala finanskrisen. Det bankpaket som fick stöd för har ju inte blivit någon större succé. Det är bara en enda av de större bankerna som har ställt sig bakom och anslutit sig till programmet. Trots olika manipulationer och diskussioner i EU-sammanhang har det egentligen inte lett till full anslutning . Man kan förmoda att det ur bankernas synpunkt finns bättre förutsättningar att klara det på en egen marknad, och förhoppningsvis kan man få i gång en internationell marknad i fortsättningen. Det visar också att paketet som sådant kanske var konstruerat på ett sätt som inte var riktigt optimalt från början. Framför allt verkar det inte som om dialogen mellan regeringen och de svenska bankerna har fungerat över huvud taget. Det har varit många delade meningar om hur man har tolkat det riksdagsbeslut som fattades och de villkor som regeringen har presenterat. Det som är angeläget, inte minst ur politisk synpunkt, är att se till att det inte är skattebetalarna och i sista hand låntagarna och kunderna i banken som får stå för hela effekten av detta. Jag tycker att det är viktigt att följa kommande rapporter på området. Även om vi vet att det har varit en del brister i rapportering är det alldeles uppenbart att det behövs ytterligare insatser när det gäller regelverk och följsamhet och inte minst när det gäller att stärka möjligheter att följa utvecklingen så att inte de åtgärder som görs och som regeringen har fått stöd för, i första hand kommer bara bankerna till del och i sista hand de vanliga medborgarna och kunderna i bankerna. 142 Statsrådet (): Låt oss konstatera att man kan få bostadslån till omkring 2 procents ränta. Det är ett betydligt lägre kostnadsläge för de svenska bostadskonsumenterna. Vi måste ha tummen i ögat på systemet. Vi måste upprätthålla en god konkurrens på bankmarknaden. Därför har också regeringen föreslagit att ge ökade möjligheter att konkurrera, inte bara på bolånemarknaden utan också med andra produkter. Jag hoppas att det är något som och hans parti kommer att stödja när det behandlas här i . Utöver det som jag redogjorde för i interpellationssvaret är det en våg av problem runt om i och runt om i världen för banksystemet. De kreditförluster som vi nu ser har en tendens att sprida sig. I har vi varit ganska förskonade så här långt. Det ska vi vara glada för. Om den mycket mörka konjunkturbild som vi ser runt omkring oss nu får fotfäste också i och om den globala finanskrisen slår länge och hårt också mot den svenska realekonomin kommer vi att få se kraftigt ökade kreditförluster. Då är det viktigt att bankerna själva kan vara med och ta de kreditförlusterna. och stresstester visar att de svenska bankernas goda år bakåt nu ger en möjlighet att klara det här bättre än utländska banker. Svenska skattebetalare och svenska staten behöver inte gå in på samma sätt som man har gjort i många andra länder, vilket har skapat väldigt stor frustration hos medborgarna där. Det är en bättre utgångspunkt att våra banker har undvikit de subprimeprodukter som andra har kastat sig över. Det ska vi vara glada för. måste vi, precis som säger, följa utvecklingen noga. Det gör vi. Det är bra att både regeringen och oppositionen håller frågan vid liv. 143 (): konstaterar just i sin senaste stabilitetsrapport att den hjälp som och regeringens stödpaket till bankerna har gett bankerna har varit mycket positivt för bankerna men inte lika positivt för låntagarna och kunderna. Det är naturligtvis en avvägning där kunderna är de som i sista hand alltid kommer att få betala. Men det handlar också om att ägarna till bankerna, aktieägarna, kan komma att få betala. Vi har sett stora fluktuationer på marknaden . Men frågan är om hela bördan ska ligga på kunderna eller om det ska ske någon form av fördelning. Vi kommer framöver säkerligen att få se stora förändringar när det gäller bankernas kreditsituation. Vi är bara i början av det som har inträffat i den globala finanskrisens spår. Det är också mycket beroende på vad som händer på den svenska marknaden. Det som vi har sett är att det inte har funnits full följsamhet i alla de lägen som man kunde förvänta sig från bankerna för de räntesänkningar som har gjorts av , utan bankerna har naturligtvis passat på att öka sitt räntenetto och därmed också försökt hålla sina aktieägare skadeslösa så långt det har gått. Där är det viktigt med en fortsatt diskussion om att någon håller efter bankerna och att någon framför allt ser till att kunderna och låntagarna får en behandling som gör att stödpaketen från riksdag och regering inte innebär vinst enbart för bankernas ägare utan även kommer att kunna stödja de vanliga låntagarna och kunderna. I det läget är det väldigt viktigt att staten har övriga instrument utöver de som kan finnas i den vanliga kreditpolitiken. Jag tänker inte minst på hur viktigt det är att staten också har en egen bank som ännu inte lyckats avveckla, nämligen . Jag är tacksam för att inte har visat så stor handlingskraft på det området. Jag uppmanar honom att även i fortsättningen vara passiv. Det är den gren som regeringen brukar vara bra på. Här är det faktiskt en fördel om regeringen är passiv på området när det gäller just . Det gäller också aktieandelen i Nordea. Jag ser därför fram mot en följsam passivitet från regeringens sida. Då tror jag att regeringen i det avseendet kommer att kunna ha lite fler instrument till sitt förfogande för att också få bättre balans mellan aktieägandet i bankerna och de vanliga låntagarna. 144 Statsrådet (): Den stabilitetsplan som har beslutat om och gett regeringen mandat för har europeisk design. Vi har varit tvungna att följa den europeiska modellen. Vi har ansökt hos kommissionen om att få göra en del korrigeringar. Jag hoppas att vi får ett positivt svar på detta. Det kommer också att förbättra de parametrar som tar upp här. När manar till passivitet gällande hoppas jag att han inte riktigt menar vad han säger. Jag sade nämligen i mitt tidigare inlägg kanske inte lyssnade då att regeringen har lagt fram en proposition till en aktivitet där vi föreslår att ska bemyndiga att kunna utvidga sin verksamhet till att inte enbart omfatta bolåneprodukter, utan man ska få ansöka hos om att också kunna konkurrera med de större bankerna på andra områden. Det hoppas jag är någonting som kommer att få även och hans partis stöd. 145 (): Nej, , min uppmaning till passivitet handlade helt om att sälja ut . Jag tror att vi är överens på den punkten. Jag är glad om ägnar sig åt andra saker i fortsättningen än att sälja ut . Jag tror att det är en klar fördel om det instrumentet behålls av regeringen tiden framöver. Sedan är det i den fortsatta utvecklingen på marknaden med befarade kreditförluster och allt annat som kan uppkomma naturligtvis väldigt viktigt att någon också står på konsumenternas och spararnas sida. Det ligger i sakens natur att en bank naturligtvis ska värna om sina kunder. Men banken har också sina ägare att ta hänsyn till. Precis som konstaterar är det ägarna och inte kunderna som har varit vinnare i sammanhanget även om många kan säga att det kanske är fler förlorare än vinnare i dess helhet, eftersom hela branschen som sådan har varit ganska kraftigt åderlåten. Jag tror att det är viktigt att vi vidgar den här diskussionen lite grann så att den inte bara handlar om dagens situation. Det är uppenbarligen så att inte ens EU:s program har visat sig tillräckligt effektivt. Även om regeringen tycker att man vill göra en del avvikelser från EU-programmet finns det skäl att också i olika EU-sammanhang föra en diskussion om hur man kan skapa ett mer robust internationellt system för att hantera finansmarknaden. Det har inte varit tillräckligt, utan det har funnits spekulationsintressen, inte bara i utan även i och i , som har kunnat rucka den finansiella stabiliteten. Vi har skäl att tänka igenom att de som ibland hyllas som stora riskkapitalister och som stora aktörer på finansmarkanden ibland kanske också har bidragit till den globala krisen. Man kan alltså inte bara lägga skulden på några figurer i , utan de finns nog närmare än man tror . 146 Statsrådet (): Jag tycker att det känns som om och jag kommer allt närmare varandra ju längre kvällen lider. Vi är nämligen överens om att inte ska säljas utan få utvecklas och få ytterligare uppgifter för att kunna konkurrera på bankmarknaden. Däremot tror jag att vi har olika uppfattningar om huruvida ska få en ny privat ägare. Men det är inte det som dagens debatt handlar om. Jag håller också helt och hållet med om att vi behöver ett mer robust system på europeisk nivå. Det är också någonting som håller på att växa fram, både vad gäller tillsyn och riktlinjer för exempelvis bonusar och rörliga ersättningar för ledande befattningshavare inom den finansiella sektorn. Jag har haft diskussioner om detta både med kommissionen och bilateralt med andra medlemsstater inför det svenska ordförandeskapet där jag hoppas att vi ska kunna föra dessa frågor framåt. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2008/09:412 om pågående förändringar i det svenska djurskyddet 147 Jordbruksminister (): har frågat mig hur jag avser att trygga att djurskyddet inte försämras som en följd av ett minskat antal inspektörer samt om jag avser att följa upp den förändring av kontrollen som har beslutats. För regeringen är djurskyddet en mycket viktig fråga. Avsikten med att genomföra den förändring som trädde i kraft var att stärka djurskyddskontrollens effektivitet och likvärdighet. Djurskyddet ska ligga på samma höga nivå i hela landet! Regeringen har tillfört länsstyrelserna resurser för djurskyddskontrollarbetet. Dessa resurser motsvarar de medel som samtliga kommuner satsade på djurskyddskontrollerna när de hade ansvar för dem. De tillförda medlen fördelas mellan länsstyrelserna med hjälp av en fördelningsnyckel. I denna nyckel tas flera aspekter i beaktande. Där finns bland annat parametrar som speglar långa avstånd, befolkningsmängd och antalet lantbruk inom länet. Flera av de parametrar som påverkar kostnaderna i djurskyddskontrollarbetet återspeglas alltså direkt eller indirekt i fördelningsnyckeln. prioriterar själv mellan olika verksamheter inom sitt eget anslag. frågade vad jag ska göra för att djurskyddet inte ska försämras till följd av ett minskat antal inspektörer. Låt mig återigen understryka att djur ska ha samma starka skydd oavsett var i landet de finns. Genom förändringen har vi minskat antalet kontrollmyndigheter från ungefär 300 till ett tjugotal. Färre och större kontrollenheter underlättar styrningen, samordningen och uppföljningen av kontrollen, vilket skapar ökad effektivitet i verksamheten. Att samla uppgifterna hos länsstyrelserna ger möjlighet till en bättre kompetensuppbyggnad och fler inspektörer som är specialiserade på djurskydd. Fler inspektörer som arbetar tillsammans innebär också till exempel en minskad sårbarhet och att det blir lättare att undvika ensamarbete samt jävsproblematik. Dessutom kommer länsstyrelsernas breda kompetens med bland annat länsveterinärerna och juridiskt kunnig personal att på ett tydligt sätt bidra till att skapa en effektivare och mer likvärdig djurskyddskontroll i hela landet. Sammantaget blir det enklare att uppnå likvärdighet i kontrollen samt att höja kontrollens kvalitet, vilket i sin tur kommer att öka förutsägbarheten och rättsäkerheten i kontrollen. På regeringens uppdrag avlämnade i en redovisning om hur inordnandet av verksamheten har förlöpt. Genom ett gott samarbete mellan centrala myndigheter, länsstyrelserna och de flesta kommuner har övergången skett smidigt. Länsstyrelserna har påbörjat arbetet med att genom gemensamma rutiner och checklistor skapa en mer likvärdig kontroll i hela landet. påtalar i sin redovisning att kontrollen av djurskydd samt foder och livsmedel i primärproduktionen kommer att bedrivas mer riskbaserat i deras regi. Resurserna ska alltså läggas där de gör störst nytta. Denna riskbaserade kontroll är lättare att uppnå med större kontrollmyndigheter. konstaterar även att det redan från fanns en fungerande organisation för att ta hand om inkommande anmälningsärenden. Jag vill också påminna om att redan i budgetpropositionen utlovats att överflytten av kontrollansvaret från kommunerna till länsstyrelserna ska följas upp. Eftersom inte ens ett kvartal har förflutit sedan den nya organisationen trädde i kraft är det dock för tidigt att redan nu utvärdera effekterna av förändringarna. För att säkerställa att det verkligen blir en förändring till det bättre följer jag självfallet noga utvecklingen. Jag kommer att vidta de åtgärder som behövs för att komma till rätta med eventuella problem som kommer fram i uppföljningsprocesserna. 148 (): Först vill jag tacka ministern så mycket för svaret. Ministern börjar sitt svar med att påpeka att för regeringen är djurskyddet en viktig fråga. Jag kan då inte låta bli att påminna om att det första som den här regeringen valde att göra var att sänka ambitionsnivån för djurskyddet genom att slita sönder en myndighet som precis hade börjat sätta sig . Man valde också att minska påsen med pengar till djurskyddet och flyttade verksamheten tillbaka till . Det här ska inte glömmas bort. I sitt svar säger ministern att avsikten i och med förändringarna då den kommunala kontrollen och tillsynen upphörde för att i stället flyttas över från kommunerna till var att stärka djurskyddskontrollens effektivitet och likvärdighet. Djurskyddet ska ligga på samma höga nivå i hela landet. Jag vill då berätta att jag i går träffade en stor skara djurskyddsinspektörer från olika håll i landet. Kritiken handlade till övervägande del om för lite resurser, om en för snabb förändring, om att det kan man kanske säga var dåligt genomtänkt och om att det blev långa körsträckor. Det är knappast ännu någon större effektivitet eller likvärdighet med hela den här förändringen. Precis som ministern påpekar har en väldigt förflutit sedan förändringarna trädde i kraft. Tyvärr är det inte någon ursäkt för den drastiska underbemanningen och de bristande resurserna nu på väldigt många ställen runt om i landet. Det får inte vara så att djuren blir lidande därför att vi inte insett att en förändring kräver extra utmaningar detta trots det goda exemplet från som vi här hörde talas om. Det tar tid. Dessutom handlar det om människors arbetsmiljöer. Strukturförändringar kostar även om avsikten är att det ska bli mer kostnadseffektivt. Man skjuter inte heller till tillräckligt med resurser här, något som påtalats från många håll. Med samordningen är det likadant. Orden effektivt och likvärdigt låter så kloka och bra, men det är ord som inte verkar ha så mycket med verkligheten att göra eftersom länsstyrelserna har egna myndigheter med egna kulturer och egna strukturer. Länsstyrelserna i är väldigt självständiga enheter. Också det verkar man ha glömt bort när det gäller orden om enhetlig organisation. Det blir inte så per automatik bara för att detta skrivs i en proposition. En samlad organisation och detta med att ha arbetskamrater är väldigt bra. Men om man är tvungen att åka kanske enkel väg för ett enda ärende, vilket jag hörde talas om i går, hinner man nog inte med så mycket av arbetskamratsanda. I flera län inser man att det inte går att ha allt på ett ställe. Man är väldigt bestämd om att vi måste ha flera utgångsstationeringsplatser. Ja, kommunorganisationerna var kanske inte så dumma i alla fall. Man har haft så bråttom med att förändra att arbetsmiljön för de inspektörer som tagit sig an sina nya arbetsfält inte hinner med så mycket mer än anmälningsärenden. Det innebär att man som inspektör får se det värsta överallt. Man missar de goda referenserna och ser bara där det är problem, vilket i sig är ett stort fel. I min interpellation undrar jag hur man ska trygga att djurskyddet inte förändras negativt på grund av att denna nya organisation leder till färre inspektörer. Svaret är att färre och större kontrollenheter underlättar styrningen, samordningen och uppföljningen och att det skapar ökad effektivitet. Men jag ser inte att detta så självklart leder till ett tryggat djurskydd, och det sker knappast per automatik. Om nu resurserna är otillräckliga som det från många håll vittnas om vad är då ministerns svar till dem på länsstyrelserna som vill värna det goda djurskyddet och som ska klara av det här? 149 Jordbruksminister (): Regeringen har alltså tillfört den peng som tidigare fanns hos kommunerna för att säkerställa att vi får en likvärdig och hög nivå i alla olika delar av vårt land beträffande djurskyddskontrollen. fanns det nämligen i snitt två tredjedels tjänst per kommun.