prot · GW0973 · 2009-02-19 00:00:00 — Med hänsyn härtill bör enligt regeringens mening förbudet att obehörigen beträda spelområdet förenas med en bestämmelse som föreskriver att ringa överträdelser av förbudet inte ska föranleda ansvar. Det låter bra. Men man säger också: Publiken kan däremot normalt inte åberopa någon lag, rätt, sedvana eller medgivande grundad rättighet att beträda spelplanen eller angränsande områden. Det känns förvirrande. Hade det inte varit lättare att göra det tydligt? Egentligen tycker vi samma sak, så varför inte kunna gå med på ett sådant förslag och göra tydliga skrivningar? 110 () replik: I själva lagtexten står det att i ringa fall ska det inte dömas till ansvar, men domstolarna, när de ska tolka vad som är ett ringa fall, använder propositionen och betänkandet som förarbeten. I propositionen står det att beträdande av spelplanen visserligen kan vara obehörigt. Men om det inte stör tävlingen eller i övrigt inte innebär någon fara för säkerheten eller tryggheten på idrottsanläggningen, till exempel om åskådarna efter en tävling kortvarigt beträder spelområdet, ska det alltså ses som ringa fall. När vi stiftar lagar är det ofta så att man i själva lagtexten inte säger exakt vad som ska gälla. Förarbetena används för att tolka lagstiftningen, och självklart är det domstolarna som sätter prejudikat och bestämmer vad som ska gälla. Skulle någon MFF-supporter som springer ut på planen och jublar efter senaste bli dömd för att ha beträtt spelplanen är jag givetvis beredd att ändra lagstiftningen, men så är det inte tänkt enligt förarbetena. 111 () replik: Jag både hör och ser på dig att du egentligen tycker likadant som vi. Men som vanligt i den här salen kan vi inte hålla med varandra, utan vi måste säga nej till varandras förslag. Men jag hör att du egentligen delar vår uppfattning att det givetvis borde ha funnits tydligare skrivningar i dessa frågor. En annan sak gäller pyrotekniska varor. Vi har föreslagit att det skulle behövas verktyg för att beslagta de pyrotekniska varorna redan utanför arenan. Det har också sagts från flera remissinstanser att det självfallet borde vara så. I utskottets svar säger man: Att utsträcka förbudet att inneha pyrotekniska varor till att också gälla utanför idrottsanläggningen skulle dock föra för långt och skapa svåra gränsdragningssituationer. Vad menar man egentligen med detta? Vad då för långt, och vilka svåra gränsdragningssituationer talar ni om här? 112 () replik: För att svara väldigt klart handlar det om: Vad är utanför arenan? Hur långt bort är utanför arenan? Dessutom måste det bevisas att man hade tänkt ta dem med in på arenan, och det kanske inte är det allra lättaste. Utanför arenan finns det alltid, åtminstone vid allsvenskans matcher, en kontroll. Jag tror inte att vanliga människor som ska titta på fotboll gömmer pyrotekniska varor i kläderna eller i väskan. Dessutom skulle de upptäckas av dem som kontrollerar innan man går in. När det väl har kommit in till exempel bengaliska eldar tror jag att de är insmugglade på helt andra sätt. Problemet är de som använder dem inne på arenan. Det är viktigt att ta itu med detta. Det är rent av farligt. Jag har själv stått i närheten av en person som rätt som det var tände en bengalisk eld. Jag kan säga att det är väldigt varmt i närheten av en sådan. Är det långt in på säsongen kanske man har en tjock jacka på sig som är ganska lättantändlig. Det är ren tur att inte fler har blivit skadade. Även om det kan vara vackert är det viktigt att förbjuda att det tänds bengaliska eldar inne på arenan. Möjligheten kommer att finnas kvar att få tillstånd att ha sådana saker till exempel inför matchderby. Det tycker jag kan vara trevligt. 113 (): Jag är den tredje skåningen i rad som är uppe. Jag får lov att inleda med att säga att vi har tre lag att välja på i . Jag håller på det sydligaste, TFF, i stället. Det här betänkandet är efterlängtat både av alla de idrottsklubbar runt om i som drabbats av huliganism och skadegörelse och även av vanligt folk som vill gå och heja fram hemmalag till seger eller eftermiddag. Bråk, slagsmål och skadegörelse har tyvärr varit ett inslag vid idrottsarrangemang . Ett fåtal personer beger sig till arrangemangen, inte för att titta på fotboll utan för att i sitt lags namn utan en tanke på vad det innebär för de personer som drabbas eller vilka följder det blir för ens egen och motståndarnas idrottsklubb härja fritt och misshandla och förstöra upplevelsen för så många oskyldiga åskådare som möjligt. Detta agerande är oacceptabelt, och i och med detta betänkande går regeringen till motoffensiv mot dessa så kallade huliganer. I tidigare lagstiftning som tillkom kunde endast idrottsklubbarna själva initiera en fråga om tillträdesförbud. Efter inkommen ansökan skulle åklagaren med hjälp av polisen delge den som tillträdesförbudet skulle beröra och låta denne komma till tals. Först därefter kunde åklagaren fatta beslut om ett eventuellt tillträdesförbud. Detta var en synnerligen tidskrävande och krånglig hantering, som därmed tyvärr gjorde lagstiftningen verkningslös. I det förslag som regeringen nu lägger fram görs åtskilliga förbättringar och förenklingar för att man ska kunna agera mycket mer effektivt. Det nya förslaget innebär att inte endast idrottsklubbar kan initiera en ansökan om tillträdesförbud, utan nu får även polisen möjlighet att göra det. Polisen kan på plats identifiera kända huliganer och därefter kontakta åklagaren till exempel via telefon. Åklagaren kan därefter direkt till polisen meddela att ett interimistiskt beslut har fattats om tillträdesförbud för den berörde personen. Därmed kan den berörde nekas tillträde till arrangemanget. Det ställs självfallet krav på när ett tillträdesförbud kan komma i fråga. För att kunna meddela ett tillträdesförbud krävs det att det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att personen i fråga kommer att begå brott under arrangemanget och att brottet är ägnat att störa ordningen eller säkerheten på plats. Vid bedömningen beaktas också särskilt om personen tidigare begått sådana brott under eller i anslutning till ett idrottsarrangemang. I betänkandet ges, som jag var inne på tidigare, också polisen den ytterst viktiga möjligheten att ta med personer till förhör om de stör ordningen och säkerheten vid idrottsarrangemanget om dessa kan bli föremål för tillträdesförbud. Det har framförts önskemål om att införa anmälningsplikt på våra polisstationer för de personer som är kända huliganer. Syftet med anmälningsplikten är gott, men behovet av detta uppkom egentligen för att tidigare lagstiftning inte fungerade. Då detta lagförslag ger polisen möjlighet att snabbt ansöka om och utfärda tillträdesförbud för kända huliganer, eller till och med ta med dem till förhör vid misstanke om risk att de kommer att störa ordningen och säkerheten vid arenan, vore införandet av en anmälningsplikt att lägga kaka på kaka. Syftet är gott, men tycker vi inte att vi behöver det. Vi ska först se hur detta ter sig. Bra lagstiftning till trots kan alla huliganer tyvärr inte motas redan i grind. En del kommer att komma in på arenorna och kan där fortsätta att förstöra arrangemangen. Fyrverkeripjäser eller bengaliska eldar brukar tyvärr finna sin väg till läktarna. För att stävja detta införs även straffsanktionerade förbud mot att inneha eller använda pyrotekniska varor vid idrottsarrangemangen. Oppositionen har föreslagit att pyrotekniska varor ska förbjudas även utanför idrottsanläggningarna. Jag är ingen försvarare av fyrverkerier som sådana, men jag kan se framför mig mycket svåra gränsdragningssituationer där polisen måste beslagta fyrverkeripjäser från alla som råkar befinna sig utanför arenan. Att beslagta fyrverkeripjäser från en person som ämnar ta med dem in på ett arrangemang är en sak, men det krävs mycket för att beslagta sådana från människor utanför arenan och påvisa ett uppsåt. I ordningslagen, 3 kap. 7 §, återfinns också regler om fyrverkerier i vilka det framgår att man måste ha tillstånd för att få använda varorna. Inget förhindrar en polis att ur denna synvinkel beslagta fyrverkerier som uppenbarligen kommer att användas utan tillstånd. Med det nya lagförslaget blir det heller inte tillåtet att obehörigen beträda en spelplan eller motsvarande under ett arrangemang. Många av oss minns ganska underliga 30-seger mot . En dansk supporter sprang in på planen och gav sig på domaren. Ställningen var 33, men tilldömdes då seger med 30 på grund av tilltaget. Det här säger jag inte för att vi ska tillåta folk att springa in på planen för att vi ska vinna fler matcher. Medvetet har det dock i betänkandet införts regler om att ringa brott mot denna regel inte ska föranleda något ansvar. Om till exempel TFF skulle vinna må det vara befogat att springa in på planen och hylla sitt lag. Krav finns självfallet på att detta inte får störa matchen eller tävlingen eller på annat sätt stör ordningen och tryggheten på arenan. Här får man beakta samtliga relevanta omständigheter i det enskilda fallet. Det blir heller inte tillåtet att kasta in föremål på planen eller motsvarande om det inte är befogat med hänsyn till idrottsevenemangets genomförande. har det tyvärr inträffat att spelare, domare, målvakter blivit skadade av, som min allianskollega sagt tidigare, alltifrån bomber till mynt och flaskor. Ansvaret för att upprätthålla ordningen kring ett evenemang faller självfallet inte endast på polisen. Idrottsklubbarna måste göra vad de kan för att stävja huliganismen. Brottsförebyggandet rådet presenterade ett antal förslag på vad regeringen och klubbarna själva bör göra . Bland de kortsiktiga åtgärderna återfinns att noggrannare visitera åskådare, att stävja påtaglig onykterhet och att förlägga högriskmatcher . De långsiktiga åtgärderna som föreslogs var bland annat att genomföra en översyn av de olika arenorna i syfte att öka säkerheten och komforten, bättre utbildning av ordningsvakter och att ge poliser ökad kunskap om hur de ska hantera folkmassor och de så kallade firmorna. Arbetet är således i gång i en god dialog. Och detta arbete underlättas mycket av den förbättring av lagstiftningen om tillträdesförbud som regeringen lägger fram . Jag yrkar därmed bifall till betänkandets förslag till beslut och avslag på reservationerna. I detta anförande instämde (). 114 () replik: Anmälningsplikt till polisen i samband med matchdagar är som sagt ett redskap som efterfrågas av såväl klubbar som fotbollförbund. Det är också något som man med framgång har prövat och använder i och som vi absolut inte borde vara rädda för att prova även i . Det är också något som tagits upp, som jag nämnde i mitt anförande, i en motion, även av två moderata kulturutskottsledamöter vilka lite har hand om idrottsfrågorna där. De har säkert stött på de här problemen och av den anledningen också skrivit en motion i frågan. Då måste man fråga varför ni i majoriteten inte har lyssnat och tagit del av det, för jag hör på och också på dig att ni egentligen tycker samma sak i de här frågorna. Vad är det egentligen som gör att ni inte vågar prova det här när det är många som faktiskt efterfrågar det? Du sade i ditt anförande här att det är kaka på kaka. Kan du förtydliga vad du menar med det? 115 () replik: Som jag sade tidigare i mitt anförande uppkom behovet av en anmälningsplikt egentligen av att lag var tandlös. Det var för krångligt för idrottsklubbarna att ansöka om tillträdesförbud hos åklagaren. Åklagaren skulle först delge den som berördes av tillträdesförbudet. Därefter skulle den som utsattes för tillträdesförbudet få tillfälle att yttra sig. Först därefter kunde man besluta om ett tillträdesförbud. Därför var det många som sade att vi behövde en anmälningsplikt för att få bort de här personerna. Skillnaden är att med den lag som kommer blir det möjligt att på ett mycket enklare sätt, genom ett telefonsamtal, få ett interimistiskt beslut från åklagaren. Polisen har också möjlighet att ta personer direkt på plats till förhör om de kan vara föremål för tillträdesförbud. Syftet är gott med anmälningsplikten, men med de åtgärder som vi föreslår i detta förslag tror jag inte att vi kommer att behöva en anmälningsplikt. Det är min förhoppning. Sedan får vi väl titta vidare på hur det ska bli om det visar sig att de åtgärder som föreslås inte skulle vara tillräckliga. Men de åtgärder vi föreslår är ett väldigt stort steg på vägen. Det är just därför som jag menar att detta blir kaka på kaka. Om personer som fått tillträdesförbud inte får lov att gå in på själva arenan och till och med kan komma att bli föremål för ett förhör av polisen, finns det ingen anledning att få dem att anmäla sig på en polisstation. 116 () replik: Jag hör vad säger, men jag måste erkänna att jag inte blir klokare för det. Det står i ert ställningstagande att den föreslagna möjligheten till tillsvidarebeslut om tillträdesförbud och skyldigheten att på tillsägelse av polisman följa med på förhör bör förbättra dessa förutsättningar. Det är också ungefär vad du pratar om här. Men på vilket sätt menar ni egentligen att detta skulle kunna jämföras med en eventuell plikt att anmäla sig hos polisen i samband med en match? Jag har svårt att se det, för det ena tar inte ut det andra. Jag har väldigt svårt att se det som att det är kaka på kaka. Du nämnde, precis som , att det är en ringa förseelse om man springer in på en plan och så vidare. Det står ingenstans. Vi har samma uppfattning , du och jag att i de här fallen ska det bli inte tal om böter och fängelse. Men varför då inte ha det förtydligat i betänkandet, om vi nu tycker likadant? 117 () replik: Jag har egentligen precis samma svar som min kollega . Det står i den tidigare propositionen just om det som vi nu berör, nämligen rätten att beträda spelplan. Det står tydligt att om man med ringa ansvar råkar gå in på planen medför det ingen straffskyldighet. Därför är det ganska underligt om man inte tar hänsyn till de förarbeten som är gjorda till lagförslaget. Där står klart och tydligt att vid ringa ansvar döms inget straff ut. Skulle det nu vara så att TFF vinner naturligtvis beaktar man samtliga relevanta omständigheter i det enskilda fallet vågar jag påstå att man kan springa in på planen med glatt mod, för det kommer att vara ett ringa fall och det kommer inte att utdömas något straff. 118 (): Inför de här tre skånska fotbollsentusiasterna måste jag göra en personlig bekännelse. Jag går aldrig på fotbollsmatcher, så jag har inte upplevt huliganismen där. Däremot har jag gått på en och annan gymnastikuppvisning med flickor, och där förekommer ingen huliganism kan jag bekräfta. Man kan ju göra en liten reflexion över varför det är på det sättet. Jag brukar följa damfotbollen och tycker att det är lite spännande att läsa om den. Jag vet inte om det förekommer huliganism också i samband med damfotboll. Jag tror inte det och har aldrig hört talas om det. Huliganismen är ett stort problem, därför att den skadar enskilda och samhället. Och naturligtvis får en hel del av oss som inte går på matcherna en väldigt negativ uppfattning om idrotten. Idrotten spelar en viktig roll i samhället. Det är omvittnat vilken betydelse den har. Därför måste alla åtgärder sättas in från samhällets myndigheter för att bekämpa huliganism. Här måste föreningarna och samhället arbeta tillsammans. Man kan dock inte komma åt det bara genom polisiära insatser. Jag tycker kanske att de tidigare inläggen kretsade mycket kring det polisiära. Det sociala är också mycket viktigt. Därför finns det möjlighet till samverkan mellan idrottsföreningar och företrädare för det offentliga samhället. Man kan på så sätt bygga upp mekanismer som hindrar att ungdomar dras in i huliganism. Jag vill nämna det som kallas Fotbollsalliansen. Det är en uppsökande verksamhet som är ett samarbete mellan och de tre stora , Hammarby och . Spelare går ut i högstadieskolor och påverkar ungdomar att välja ett mer positivt förhållningssätt till supporterskapet. Det är också viktigt att samhället erbjuder möjligheter att komma ur den destruktiva verksamhet som det innebär att vara huligan. Man kan göra det genom att samhället till exempel erbjuder mentorskap, bidrar med arbetssökande, vidareutbildning och drogavvänjning. Målsättningen måste vara att de personer som hamnat i detta ska få en möjlighet att ta sig ur det. Jag tror personligen att många av huliganerna är sådana ungdomar som ännu inte har fått in en fot på arbetsmarknaden. För dem ersätter huliganismen det engagemang som man skulle kunna ha i ett arbete. Därför är det viktigt att regeringens jobbpolitik får fäste också i utanförskapsområdena. välkomnar att alliansregeringen har tagit steg för att stärka möjligheten att utfärda tillträdesförbud för huliganer vid arenorna. Vi ställer givetvis också upp på förslagen vad gäller säkerheten. Att det ska bli lagstadgat förbud att hantera pyrotekniska varor, alltså ha med sig dem och kasta dem, är förstås viktigt. Jag vill också säga ett par ord om kostnaderna. Många människor anser att de idrottsföreningar som anordnar matcher där huliganer är med och förstör ska stå för alla kostnader, både innanför och utanför arenorna. Jag är för den modell som vi har , nämligen att idrottsföreningarna får stå för kostnaderna inne på arenorna men att polisen, alltså ordningsmakten, står för kostnaden utanför arenorna. Det är inte rimligt att en idrottsförening ska belastas om två gäng med huliganer ger sig i väg utanför arenorna och börjar slåss. Det är samhällets, det vill säga polisens, uppgift att se till att den ordningen upprätthålls. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 119 (): Efter alla dessa inlägg är det väl ingen tvekan om att betänkandet handlar om att minska ordningsstörningar vid idrottsevenemang. Förslagen innebär steg i riktning mot att idrottsevenemang alltid ska vara tillställningar som kan genomföras på ett sätt som de absolut flesta anser vara självklart, det vill säga sjysta och trevliga utan bråk, våld och andra otrevligheter. Ordningsbestämmelser och lagparagrafer av den typ det här är fråga om måste för att uppnå bästa möjliga verkan vila på en balans mellan möjlighet till frihet, glädje och spänningsupplevelser å ena sidan och åtgärder för säkerhet, våldsförebyggande och restriktioner å andra sidan. Alliansen vidtar nya mått och medel som utskottet tillstyrker. De är mycket relevanta . Naturligtvis kan endast framtiden visa om restriktionsribban har lagts på rätt nivå. Det är i varje fall uppenbart att det finns ett behov av att förstärka säkerheten för allas bästa och därmed åstadkomma ökad trivsel för åskådarna. Det behövs också för aktörernas och arrangörernas möjlighet att genomföra aktiviteterna på ett säkert och trivsamt sätt. Det förslag till förbättringar som regeringen föreslagit i propositionen är väl avvägda. Det utesluter naturligtvis inte att ytterligare åtgärder kan behövas längre fram. Restriktionerna bör inte vara kraftigare än vad nöden kräver. Därför får vi helt enkelt se tiden an, avvakta utvecklingen och se om ytterligare åtgärder behövs. Ett viktigt steg, som betänkandet tillstyrker, är förslaget som handlar om polismyndigheternas initiering av frågan om tillträdesförbud för notoriska bråkmakare och andra som uppför sig illa och överlämnandet av detta till åklagare. Får vi bort de värsta personerna kommer det förhoppningsvis att bli minskade våldsamheter vid evenemang av olika slag. Förbudet att inneha och använda pyrotekniska varor vid idrottsevenemang och liknande är också ett bra steg i förebyggandet av olyckor och andra otrevligheter. Det är också bra att regeringen föreslår införande av straffsanktionerat förbud mot att under idrottsarrangemang obehörigen beträda själva idrottsplanen och dess närområde som genom stängsel eller på annat sätt visar att det är tillträde förbjudet. Det kan självklart inte heller vara tillåtet att kasta in föremål på spelplanen och motsvarande områden. Det är många i vårt land och i alla andra länder som tycker att idrott är trevligt och bra. Då vill man också att det ska gå sjyst till och att det inte ska förekomma en massa otrevligheter. Sammanfattningsvis gäller det att få till lagparagrafer som anordnare av idrottsevenemang och andra tillställningar, funktionärer och ordningsvakter kan känna sig trygga med i sina skilda uppgifter. Med andra ord ska de som har ansvar för evenemanget känna att de kan utöva tillräcklig kontroll över tillställningen. Det är avgörande att det finns en sådan balans i olika situationer så att bråkmakare och de som vill förstöra icke göre sig besvär. Därmed kommer förhoppningsvis också alla som befinner sig på tillställningar känna sig trygga och bekväma. Det förslag som betänkandet innehåller tar ett steg i rätt riktning. De restriktioner och åtgärder som regeringen har föreslagit är väl motiverade och går i lagstiftningen inte längre än vad som med säkerhet behövs. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 13 § Handlingsplan mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål Föredrogs justitieutskottets betänkande 2008/09:JuU4 Handlingsplan mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål (skr. 2007/08:167). 120 ELISEBEHT (): Vi går från en kategori fula fiskar, huliganer, till en annan kategori fula fiskar, vår tids slavhandlare. Vi ska debattera regeringens handlingsplan mot prostitution och människohandel. Att sexköpare och slavhandlare kan sägas vara fula fiskar är vi överens om. Handlingsplanen beslutades av regeringen . Det känns därför lite grann som att vi kommer sent in i processen. Många av de uppdrag som regeringen redogör för är redan igångsatta. Myndigheterna har fått sina uppdrag, pengarna är utlagda och man väntar på resultat. Planen tjänar dock mycket bra som sammanställning över det arbete som regeringen har valt att prioritera. Jag tänkte uppehålla mig en del vid sexköpslagstiftningen. Den firar, om man så vill, . Det är alltså det blev förbjudet i att köpa sexuella tjänster av en annan person. Det var en omdebatterad lagstiftning både innan, under och efter processen när lagen kom till, såväl här i som på många andra håll. Debattens vågor gick höga. När vi kom fram till omröstning här i kammaren valde tre partier att rösta emot lagstiftningen. Man trodde inte på kriminalisering som metod, helt enkelt. Det var , . Som tur var fick inte er linje så särskilt mycket stöd, inte i och heller inte utanför . Det är tvärtom så att den här lagstiftningen har ett oerhört starkt stöd och har haft det ända från början hos befolkningen. Sju åtta av tio stöder den svenska lagstiftningen i de undersökningar som är gjorda . Det är bra. Så långt är allt gott och väl. Ni tycker att den är bra . Den ska vara kvar, säger ni i direktiven till den utredning som har till uppgift att se över vad som har skett . Vi tycker att den är bra. Vi har således konsensus om att sexköpslagen är bra och att den ska vara kvar. Men kommer jag till frågan. Vad vill regeringen och allianspartierna framåt i tiden? Att titta tillbaka och se vad som har hänt är väldigt viktigt, men det är inte lätt att läsa ut vad regeringen vill för framtiden. Under förra mandatperioden begärde allianspartierna att den här utvärderingen skulle komma till stånd. Trots det valde ni att låta det gå in på mandatperioden innan det kom några utredningsdirektiv och någon utredning tillsattes. Först har ni begärt att få svar från utredaren. Det här betyder, mina vänner, att ni inte kommer att sätta några som helst spår i lagstiftningen efter de som ni har suttit vid regeringsmakten om ni nu hade velat göra det. Det vet vi inte, för det går nämligen inte att läsa ut ur direktiven om det är så att ni har någon vilja. Ni överlämnar det till utredaren. fick utredaren på sig.