prot · GW0997 · 2009-04-03 00:00:00 — Jag vill börja med att säga att jag anser att regeringen har agerat snabbt och vidtagit omfattande åtgärder som följd av krisen för att stimulera ekonomin men också för att ge ett förstärkt stöd till dem som blir arbetslösa. Regeringen gav Arbetsförmedlingen i uppdrag att upphandla coacher som kan ge ett individanpassat och effektivt stöd för att snabbt kunna hjälpa arbetssökande tillbaka i arbete. Stödet ska kunna ges till alla som blir arbetslösa och som Arbetsförmedlingen bedömer har behov av ett sådant stöd. som Arbetsförmedlingen ska upphandla coacher får myndigheten också använda för jobbcoachning i egen regi, detta för att komma i gång med verksamheten . undrar hur de nya jobbcoacherna skiljer sig från Arbetsförmedlingens egna coacher. Jobbcoachernas utformning och inriktning kommer att variera. Syftet med de upphandlade kompletterande aktörerna är att göra utbudet av förmedlingstjänster större och mer diversifierat, vilket kan bidra till att förbättra matchningen och ge förbättrad service till arbetslösa. De arbetssökande ska få ett individuellt stöd som är anpassat till den enskildes behov. Slutligen vill jag vara tydlig med att jag anser att det är viktigt att Arbetsförmedlingen har ett väl fungerande samarbete med trygghetsorganisationerna. Satsningen på personliga coacher syftar till att underlätta samverkan med trygghetsorganisationerna och det stöd dessa lämnar till personer inom ramen för omställningsavtalen. Jag kommer därför att noga följa hur satsningen på coacher går och vilka resultat den ger. Jag har dock förtroende för Arbetsförmedlingen och förutsätter att den samverkan som finns mellan trygghetsorganisationerna och Arbetsförmedlingen kan vidareutvecklas och stärkas. Då , som framställt interpellationen, anmält att han var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav tredje vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 30 (): Tack för svaret, säger både jag och . Det är rätt länge sedan som ställde den här interpellationen, och frågan om Arbetsförmedlingens resurser har blivit än aktuellare med tanke på den rasande takt som arbetslösheten, inte minst bland unga, har ökat med. En halv miljon utan jobb finansminister talar nu öppet om den värsta nedgången . Det kan vi läsa i gårdagens tidning. Bakgrunden är följande. vid regeringsmakten har den moderatledda regeringen dragit ned anslaget till Arbetsförmedlingen med 500 miljoner. Enligt ST har 2 000 arbetsförmedlare försvunnit . hävdade regeringen och Littorin att budgeten för Arbetsförmedlingen var tillräcklig, och vi fick till och med höra att regeringen hade ett superpaket mot jobbkrisen. Men , pressade av i stort sett hela svenska folket, kröp borgerligheten till korset och presenterade nya åtgärder. Arbetsförmedlingen fick en tillfällig resursförstärkning. Men fortfarande ligger Arbetsförmedlingens resurser års nivå detta i ett läge när vi har sett med rekordstora varsel runt om i vårt land och ett läge när arbetsmarknadsministern själv proklamerar 2009 som ett riktigt skitår. Det blev ju väldigt oroligt ute på arbetsförmedlingarna, inte minst med tanke på det uppdrag som man såg framför sig. Förutom de arbetslösa gäller det också dem som kommer ut från försäkringskassesystemet. En arbetsförmedlare skrev i då kritiken var som starkast mot : Med nuvarande utveckling är det inte fråga om om utan när rubrikerna också når till Arbetsförmedlingen. på Svenska Dagbladets Brännpunkt presenterar ST en bild inifrån genom en enkätundersökning bland sina medarbetare om hur de själva uppfattar situationen. Kritiken som landets arbetsförmedlare framför är omfattande. Kritiken gäller att regeringen har ett väldigt starkt fokus på kontroll och jobbsökande men ett väldigt svagt fokus på kvalitet och de aktiviteter som kan vara broar och vägar till ett nytt jobb. Detta blir underordnat. När drygt sju av tio arbetsförmedlare inte tror att de kan klara sitt uppdrag med de resurser som finns skapar det inte bara oro utan också djup otillfredsställelse i arbetsorganisationen. Det drabbar ingen annan än de tusentals arbetssökande som och stundligen strömmar till Arbetsförmedlingen. Anser statsrådet fortfarande, med tanke på den situation som råder och den brist på insatser som Arbetsförmedlingen beskriver, att jobbcoacher är den allena saliggörande åtgärden för arbetsmarknadspolitiken? 31 Arbetsmarknadsminister (): Låt mig börja med det som gällde dagens debattartikel i . Att ett fackförbund anser att en stor myndighet där många av deras medlemmar arbetar behöver mer resurser är väl ingen nyhet. Jag åker land och rike runt just nu och besöker samtliga län i fram för att säkerställa att våra resurser kommer fram dit de ska. Jag har besökt 14 län och har alltså ett antal län kvar. Det är viktigt att komma ihåg att i det så kallade decemberpaketet, som vi presenterade , lade vi närmare 4 miljarder extra på arbetsmarknadspolitiska insatser. Drygt 1 miljard 1,1 miljarder lades på tidiga coachningsinsatser. Det är dem vi nu diskuterar. Av dessa 1,1 miljarder ska Arbetsförmedlingen använda för coachning i egen regi 2009. Man har anställt knappt 750 egna coacher. Därtill har man handlat upp platser i två steg först 5 000 platser för sökande utanför garantierna, och pågår en upphandling, som avslutas vilken dag som helst, där man handlar upp ytterligare 27 000 platser för nya arbetslösa och korttidsarbetslösa. Dessutom planeras ytterligare upphandlingar av Arbetsförmedlingen. Syftet är naturligtvis att försöka möta dem som kommer ut i arbetslöshet under detta år. Jag tror att det är viktigt att göra flera saker . Det första är att se till att varje enskild person som kommer till Arbetsförmedlingen möts av en människa av kött och blod, inte bara av en telefonsvarare eller hemsida. Det är viktigt att man får hjälp med att gå igenom vad man kan och vad man saknar, att peka på utbildningsinsatser. Jag vill påminna om att vi i budgeten lade nästan 2 miljarder extra på komvux, yrkesvux och yrkeshögskola. Det är också viktigt att försöka se till att man som ny arbetslös inte tappar kontakten med resten av världen utan har en löpande kontakt. Man kan naturligtvis fundera på saker och ting ur olika perspektiv. Jag vet för det första att vi ofta använder oss av de arbetsmarknadspolitiska insatserna i ett slags konjunkturanpassat läge, det vill säga att man i väldigt goda tider drar ned på volymerna och i sämre tider drar upp dem. Därför har vi dragit upp volymerna så att decemberpaketet omfattar ungefär 60 000 personer. Det är väldigt, väldigt många. För det andra kan man diskutera och fundera över hur dessa medel används. Av de närmare 4 miljarderna är ungefär en fjärdedel coachningsinsatser. Vi diskuterade också hur vi på bästa sätt skulle hantera dessa medel. Ingen av oss räknar med att krisen är evig, och därför räknade vi ungefär på följande sätt: Om vi hade använt alla medlen för anställningar i Arbetsförmedlingen skulle risken ha varit uppenbar att vi om bara hade varit tvungna att säga upp nyanställda från Arbetsförmedlingen. Det är inte någon bra arbetsgivarpolitik. En del går till Arbetsförmedlingen och en del till upphandling av tjänster , alltså medan vi befinner oss i den allvarligare delen av krisförloppet. Slutsatsen är att vi tillskjutit väldigt mycket nya resurser till arbetsmarknadspolitiska insatser. Det man pekar på i den undersökning som tar upp är just det som jag nu gör, nämligen besöker Arbetsförmedlingen i länen för att säkerställa att dessa medel når fram till dem som så väl behöver dem. 32 (): Jag tvivlar inte på att insatserna når fram där de behövs. Det jag tvivlar på är om insatserna är rätta och tillräckliga med tanke på den explosionsartade takt som ökningen av arbetslösheten nu har. Arbetsmarknadsministern poängterar vikten av kontakt med omvärlden. Det är naturligtvis riktigt, men då är det insatserna som är det viktiga. Av undersökningen som presenteras i och som vi också hör framgår att det från regeringens sida finns ett starkt fokus på kontroll och på mängden jobbansökningar, att det viktigaste är att söka jobb. När jobben nu blir allt färre drar sig naturligtvis arbetsgivarna för att utannonsera sina jobb; det kan handla om uppåt 300 ansökningar varav kanske 20 är användbara. Dessutom är det kontraproduktivt när det gäller den arbetssökandes självbild att behöva söka jobb som man egentligen vet att man inte kommer i fråga för. På rekordtid har Arbetsförmedlingen rekryterat de 700 jobbcoacherna som får sju dagars utbildning för att sedan ge professionellt stöd. I regeringens direktiv sägs att coacherna ska underlätta samverkan med exempelvis trygghetsorganisationerna. Den beskrivning som trygghetsorganisationerna själva ger är att Arbetsförmedlingen inte ändrade en enda stavelse utifrån den dialog man hade med och gällande den konflikt som man uppfattade fanns mellan trygghetsorganisationerna och Arbetsförmedlingen samt att det inte heller finns ett systematiskt samarbete och en dialog mellan trygghetsorganisationerna och Arbetsförmedlingens interna coacher. Om detta har jag svårt att säga någonting annat än att det är slarvigt. Det är ett hafsverk där regeringen söker genvägar som egentligen inte finns. Jobbcoacherna får dessutom inte ägna sig åt myndighetsutövning varför de tunga arbetsuppgifterna ligger kvar på de arbetsförmedlare som finns. Det åligger också arbetsförmedlarna att hålla kontakt med arbetsgivarna inom arbetsmarknadsområdet. ramlar hundratals nya personer in till Arbetsförmedlingen. Det blir en tung börda för arbetsförmedlarna. Lever arbetsmarknadsministern fortfarande i tron att jobben finns om bara folk förmås att söka dem? Är det bara bristen på kunskap om hur man skriver ett cv och genomför jobbintervjuer samt personers självförtroende och självbild som är bekymret på arbetsmarknaden? Jag tror inte det. Jag tror, och vet, att det behövs många fler aktiva insatser för att skapa vägar och broar till jobb. Om regeringen skulle inse att förmedlingen under framöver behöver fler fasta resurser är min fråga: Kommer de coacher som Arbetsförmedlingen nu har anställt att erbjudas en mer gedigen utbildning för att kunna ta dels de lediga arbetsförmedlartjänster som finns, dels ett större ansvar för en mycket svår arbetsmarknadssituation? 33 Arbetsmarknadsminister (): Det var flera saker som togs upp . Jag ska försöka täcka in dem. Att stå till arbetsmarknaden förfogande är en grundregel i arbetslöshetsförsäkringen. Att visa det genom att söka arbete är det sätt på vilket man upprätthåller kontakten med arbetsmarknaden. Det finns nog ingen anledning att ändra på det. Man kan naturligtvis säga: Ja, det finns massor med coacher, men finns det något att coacha till? Det är en relevant fråga, och svaret är nog flerfaldigt. Arbetsförmedlingen prognostiserar själv att man kommer att vara med och förmedla en miljon jobb . I det ingår naturligtvis sommarjobb, vikariat, korta anställningar och allt möjligt, men det visar ändå att även i svåra tider finns det jobb och det finns rörlighet på arbetsmarknaden. Därför är det viktigt att de som blir arbetslösa, inte minst de unga, snabbt får besked om vad de kan göra för att bli bättre rustade för att kunna ta de jobb som faktiskt omsätts. Då är coacherna ett viktigt instrument. Jag säger inte att coacherna är det allena saliggörande, och därför satsar vi en fjärdedel av de totala extramedlen på dessa. Det är emellertid viktigt för ungdomar att få hjälp med, att någon pekar på, vilka jobb man kan söka, hur man kan komma vidare, vilken typ av utbildning man kan gå för att kunna kvalificera sig för de jobb som trots allt omsätts även i dåliga tider. På det sättet är coacherna viktiga. Jag förutsätter att den sjudagarsutbildning som vi hört talas om inte är det enda Arbetsförmedlingen gör för sina medarbetare. Det finns alltid skäl för en myndighet, en organisation, ett företag eller vilken arbetsgivare som helst att se till att ha god kvalitet på sina medarbetares kunskaper. En fjärdedel av extramedlen går alltså till coachningsinsatser, det vill säga drygt 1 miljard. Resten går till den typ av arbetsmarknadspolitiska insatser som handlar om praktisk kompetensutveckling, olika typer av praktikplatser och annat som gör det möjligt att komplettera med det man saknar för att kunna ta de jobb som finns. Som sagt: Allting sker heller inte inom arbetsmarknadspolitikens budgetpost. Vi lägger också närmare 2 miljarder på utbildningssystemet. Där handlar det väldigt mycket om komvux, yrkesvux och yrkeshögskola. När jag är runt och besöker arbetsförmedlingarna i landet handlar det väldigt mycket om att ställa kontrollfrågor: Hur går det? Hur fungerar det? En sak man noterar är att samarbetet mellan Arbetsförmedlingen och trygghetsorganisationerna på lokal nivå förefaller funka väldigt bra. Vad det handlar om är att man från Arbetsförmedlingens sida framför allt kan fokusera på dem som inte har trygghetsavtal och därmed inte har coachningshjälp i avtalen i första steget och därefter hantera samtliga som kommer ut i arbetslöshet. Det blir ett sätt att utnyttja resurserna tillsammans. Sedan har det varit lite gnissligt på central nivå. Jag har varit i kontakt med Arbetsförmedlingen och med trygghetsorganisationerna för att se hur samarbetet kan förbättras. Man har inlett ett ordentligt arbete med en ny överenskommelse om samarbete mellan Arbetsförmedlingen och trygghetsorganisationerna. Det finns ingen som helst anledning till att det samarbetet inte skulle fungera på bästa sätt. Det handlar naturligtvis om att man bestämmer sig för vem som gör vad och ser till att optimera resurserna, när de nu faktiskt finns. 34 (): De externa kompletterande aktörerna och de externa coacherna återkommer vi till i nästa interpellation. En miljon jobb finns att förmedla, sägs det. Det var egentligen höstens siffra som Arbetsförmedlingens prognoschef delgav oss. Den bygger på normalläge. Normalläge är att förmedla en miljon jobb. Åren innan förmedlade Arbetsförmedlingen 1,21,3 miljoner jobb. I det allra senaste numret av tidning kan vi läsa att de lediga jobben blir allt färre. Det var det ena. Det andra är att de som ska rigga organisationer för att skapa praktikplatser, för att skapa det varom vi än inte riktigt vet vad det är, för praktisk kompetensutveckling, de som ska skapa arbetsplatserna för fas tre i jobb- och utvecklingsgarantin, de är arbetsförmedlare. Jag har en stark känsla av att det just nu pågår en kantring till att upprätthålla ett slags gott humör hos tiotusentals arbetssökande mer än att skapa vägarna, för även om statsrådet säger att vi har satsat mer på utbildning är det fortfarande mindre än mängden utbildning vi hade 2006. Det finns också en otydlighet i gränsdragningen mellan vad en coach gör och vad som åligger en arbetsförmedlare. Det finns en risk att det äventyrar både myndighetsutövningen som Arbetsförmedlingen har och rättssäkerheten för den enskilde. Jag ska inte på något sätt prata ned de interna coacherna; jag är alldeles säker på att de gör ett så gott jobb de kan. Men vad som är nödvändigt är att regeringen och statsrådet sätter ett starkare fokus på att utvärdera, se vad som är kvalitet och följa upp systemen. Vad är det som leder från arbetslöshet till arbete? Det handlar mer om det än om att fokusera på insatser. 35 Arbetsmarknadsminister (): Prognosen om en miljon förmedlade jobb kom i Arbetsförmedlingens decemberprognos, som de talade om 145 000 nya arbetslösa. Erfarenheten är att det även i väldigt svaga tider omsätts rätt många jobb på svensk arbetsmarknad. Jag håller naturligtvis med : När det är sämre tider är det väsentligt svårare att hitta jobb. Det blir svårare, och det blir färre som omsätts. Naturligtvis är det så. Men även av det skälet tror jag att det är viktigt med coacher, som snabbt kan fånga upp och coacha inte bara till de jobb som omsätts utan också till utbildning och också vara en kontaktpunkt som gör att man om man är ung och har blivit arbetslös inte tappar kontakten med arbetsmarknaden, utan försöker ha den. Men till syvende och sist handlar allting om var de nya jobb ska komma någonstans som ska växa fram som ersättning för de jobb som går förlorade i den internationella finanskrisens härjningar på arbetsmarknaden. Det kan vi ta i en annan diskussion! Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2008/09:323 om Arbetsförmedlingens upphandling av kompletterande aktörer 36 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vilken utvärdering gällande Arbetsförmedlingens upphandling av kompletterande aktörer jag har tagit initiativ till och vilka resultat den har gett samt vilka slutsatser jag och regeringen har dragit av detta inför nästa upphandling. Jag vill börja med att konstatera att det länge har funnits alternativa aktörer till Arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingens monopol avskaffades . Då upphörde kravet på tillstånd från dåvarande för att bedriva privat arbetsförmedling. Med detta vill jag säga att kompletterande aktörer inte är något främmande i svensk arbetsmarknadspolitik. Regeringen har däremot tagit fasta på den potential som finns av företag runt om i landet för att bidra till att stödja personer att komma i arbete. Jag menar att kompletterande aktörer har en viktig uppgift för att minska utanförskapet och att det är nödvändigt att använda även andra kontaktnät och arbetsformer än de den offentliga arbetsförmedlingen har. Inga vägar ska vara oprövade. Jag välkomnar därför alla initiativ till privat arbetsförmedling, inte minst sådana som vill hjälpa dem som har svårast att få arbete. I samband med att Arbetsförmedlingen fick i uppdrag att genomföra upphandlingar av kompletterande aktörer fick myndigheten också i uppdrag att följa upp vilka tjänster som upphandlats och vilka åtgärder som vidtagits i övrigt med anledning av uppdraget. Även har Arbetsförmedlingen fått ett sådant uppdrag. Jag kan försäkra om att regeringen noga följer effektiviteten i de kompletterande aktörernas verksamhet, på samma sätt som regeringen självfallet följer att Arbetsförmedlingens verksamhet bedrivs på ett effektivt sätt. 37 (): Jag tackar för svaret på denna interpellation, som handlar om de externa aktörerna och jobbcoacherna. Jag delar arbetsmarknadsministerns uppfattning att det kan vara bra att ha flera aktörer som arbetar för att få fler människor i arbete. Men det kan inte ske till vilket pris som helst. Vi måste slå vakt om kvaliteten på insatserna och på att samverkan med Arbetsförmedlingen fungerar bra. Då ter det sig rimligt med en något lägre växel än regeringen har när det gäller ambitionerna att privatisera arbetsmarknadspolitiken. Det handlar om människor av kött och blod, Littorin, människor som kanske har många misslyckanden bakom sig och som inget hellre vill än att komma ur sin arbetslöshet. Men här känns det som att regeringen har ett rejält ideologiskt tunnelseende och ett slags övertro på marknadens förmåga att göra saker och ting bättre än de samhälleliga gemensamma aktörer vi har. Den fråga jag ställer mig är naturligtvis: Vilka fakta har och regeringen bakom sig? Det är praktiskt taget ingenting! Arbetsförmedlingen har fått uppdraget, säger statsrådet. Men har Arbetsförmedlingen genomfört utvärderingen? Enligt de uppgifter som jag har fått har Arbetsförmedlingen på grund av anställningsstoppet inte kunnat anställa någon för att göra utvärdering och uppföljning av de kompletterande aktörerna. Det ligger stora reduceringskrav på stödfunktionerna till Arbetsförmedlingen. Vem är det som ska utföra utvärderingen och kontrollen? Den utvärdering som Arbetsförmedlingen trots allt säger sig ha gjort presenterar man också, och där visar det sig att de kompletterande aktörerna har en lägre måluppfyllelse än Arbetsförmedlingens egna aktiviteter. Vad vet vi egentligen, Littorin, om hur de kompletterande aktörerna klarar de mål man har satt upp och vunnit upphandlingen på? Vilka krav har Arbetsförmedlingen ställt på utvärdering, exempelvis i ett brukarperspektiv? Vad vet vi om de arbetssökandes möjlighet? Vad vet vi om hur mycket kraft som läggs på dem som har svårast att få jobb i förhållande till dem som har lättast att få jobb? Onekligen är de ekonomiska incitamenten gjorda för att få ut dem som har lättast att få jobb; det är då de kompletterande aktörerna får ut sin fulla ersättning. Hur vet vi att arbetsgivarna inte systematiskt utnyttjar eller använder personer i garantiprogrammen som billig arbetskraft i stället för fast anställning? Vi vet inte det. Det finns ingenting i vare sig aktörernas eller Arbetsförmedlingens system som kan visa detta. Det finns inget sådant system. Regeringen följer noga effektiviteten hos de kompletterande aktörerna, säger . Då kommer jag tillbaka till att Arbetsförmedlingen själv konstaterar att måluppfyllelsen är lägre. Den utvärdering som alldeles har kommit och som regeringen också har att reagera på är IAF:s utvärdering, som inte alls visar att samverkan mellan Arbetsförmedlingen och de kompletterande aktörerna är tillfyllest. Det måste innebära att eftersom de inte uppfyller detta kommer Arbetsförmedlingen med all sannolikhet inte att kunna göra av med de pengar som regeringen har bestämt måste gå till privata kompletterande aktörer. De pengarna kommer inte att gå åt . Är statsrådet i så fall beredd att omfördela? 38 Arbetsmarknadsminister (): Jag kan försäkra om att jag är minst lika intresserad av kvalitet och samverkan och att skattebetalarnas medel används på bästa sätt för bästa måluppfyllnad. Där råder det ingen tvekan. Att det skulle bero på något ideologiskt tunnelseende kan jag förneka. är det så att vi talar om personer som har varit borta länge från arbetsmarknaden och som finns i våra garantier. De är naturligtvis de allra svagaste på arbetsmarknaden och har ganska komplexa problembilder i bakgrunden. Det handlar inte bara, om jag får kalla det bara, om långtidsarbetslöshet, utan det är inte sällan också fråga om funktionshinder. Det kan vara olika typer av psykosocial ohälsa och andra saker som gör det extra besvärligt. Min grundtanke bakom att bjuda in kompletterande aktörer är inte att delprivatisera Arbetsförmedlingen, om jag ska uttrycka det krasst, utan det är att bjuda in den kompetens som är svår att anställa. Det är den som finns i sociala företag och ideella organisationer och hos andra som har en erfarenhet av att jobba med målgrupper som är besvärliga. Har det blivit så? Nja, kanske inte riktigt. Det är också erfarenheterna när man studerar motsvarande åtgärder i till exempel , och . De upphandlingar som gjordes i början var inte de som gjordes . Man lär sig på formerna, betalningsmodellerna och uppföljningen hur man ska få en bättre måluppfyllnad. Syftet med att bjuda in de kompletterande aktörerna är att få in bättre kompetens som är svår eller nästan omöjlig att anställa eller köpa till sig. Det som är glädjande i detta är att det pågår flera olika saker. Det första är att IFAU, , har en studie på gång av privat arbetsförmedling som beräknas vara klar . Man kommer just att undersöka skillnaderna mellan de arbetssökande vid Arbetsförmedlingen och hos de kompletterande aktörerna. Det gäller dels vad som erbjuds i form av antalet möten, omfattning av jobbcoachning, deltagande i olika aktiviteter och annat, dels hur de klarar sig på arbetsmarknaden efter de olika insatserna. Det är väldigt bra. Jag ser fram emot att vi ska kunna få en god bild av detta. Därigenom kan vi också tillsammans med Arbetsförmedlingen på ett bättre sätt strukturera upphandlingarna. Jag har dessutom fått reda på att just nu inte genomför någon granskning av de kompletterande aktörerna. Men den har just påbörjat en granskning av jobb- och utvecklingsgarantin. Man skulle också där kunna tänka sig att dimensionen av problembilden tittas igenom, och det välkomnar jag också.