prot · GX0949 · 2009-12-14 00:00:00 — anser att kulturens roll är av grundläggande betydelse för samhällets utveckling och därför föreslår vi att kulturen lagfästs. Lagen ska slå fast att kulturen är ett offentligt ansvarsområde i likhet med skolan, och försvaret. Stat, regioner, landsting och kommuner ska ha ett lagbundet ansvar för att kulturlivet ges förutsättningar att verka och utvecklas. Kvalitet och innehåll lämnas utanför. Om kulturen ska kunna utvecklas i full frihet efter sina egna förutsättningar krävs en lag som möjliggör en sådan utveckling. I har man tillbaka inrättat en kulturlag, vilket visat sig höja kulturens status i det norska samhället. Ett stort nummer gjorde av den så kallade kulturportföljmodellen. Man lockade med mer pengar. Initialt talade man om att när man slog ihop myndigheter skulle det bli pengar över och de pengarna skulle kunna gå till den regionala kulturpolitiska nivån. Vilken regional kulturpolitiker skulle kunna motstå ett sådant erbjudande? Naturligtvis kunde varken landsting eller regioner motstå det, och de var inte heller sena att komma med sådana uppvaktningar. Det är självklart att vi ser positivt på att regionerna får möjlighet att agera utifrån sina valda demokratiska organ och därmed ta på sig fler arbetsuppgifter. Men det finns en del frågetecken som måste rätas ut. Blir det merkostnader? Hur ska de finansieras? Vilka erfarenheter kan man dra av den försöksverksamhet som pågått med regional fördelning av kulturbidrag? Jag tänker självklart på och . Regeringen har tillsatt landshövdingen till att utreda hur modellen ska utformas. Det finns en del frågor som visar på komplexiteten. Bland annat borde man, för att nämna några saker, göra en analys av vilka konsekvenser man kan förutse om statsbidragen till arrangörer, mindre teater-, dans- och musikensembler och fria grupper skulle överföras till regionerna samt göra en analys som visar hur man ska säkerställa att den regionala fördelningsmodellen kan stimulera till ett ökat regionalt engagemang. Jag vill säga några ord om samverkan mellan staten, den kommunala nivån och den ideella sektorn. Det är positivt med återkommande tillfällen för fördjupade erfarenhetsutbyten mellan de nämnda parterna. är det viktigt att hålla isär de olika rollerna som parterna har. Vi i de rödgröna partierna vill se en handlingsplan för att stödja ideella arrangörer och arrangörsföreningar, och vi vill också se ett nationellt samlat ansvar för amatörkulturen. Det samlade nationella ansvaret bör, anser jag, följas upp av ett tydligt ansvar på både regional och lokal nivå. Ett samlat ansvar höjer statusen för amatörkulturen och ger den det erkännande som den behöver. Det blir ingen konst utan konstnärer. Det är dags att samhället tar ansvar för de utövande konstnärerna och deras specifika situation. Än domineras synen på den stora gruppen arbetande konstnärer av två felaktiga uppfattningar. Den ena är att de trots långa utbildningar och hög kompetens antas kunna utföra sitt arbete mot en mycket låg ersättning, eller ingen ersättning alls. Den andra är att en konstnärs verksamhet inte skiljer sig från den gängse småföretagarens. Dessa uppfattningar gör att många konstnärer, vilka liksom alla andra arbetar bäst under trygga förhållanden, tvingas leva under ytterst osäkra ekonomiska villkor. anser att trygghetssystemen sjukersättning, pension och a-kassa måste anpassas till konstnärernas situation. Frilansarnas möjligheter till försörjning och kompetensutveckling förbättras genom att den tredje anställningsformen, de så kallade allianserna, teater-, musik- och dansallianserna, byggs ut med fler platser. I detta anförande instämde Amineh Kakabaveh (v). 52 (): Genom hela valrörelsen och 2006 och genom hela mandatperioden sedan valet har vi väntat på besked om vad en borgerlig långsiktig kulturpolitik innebär. Hela mandatperioden tre hela riksmöten samt har alla förslag och all debatt fått vänta på den dag då regeringen utrett, uppskjutit, funderat, förhandlat och långbänkat färdigt för att därefter gå till med sin politik. är vi framme vid beslut, eller rättade sagt , då votering äger rum. Efter tusentals sidor i form av betänkanden, remissvar och promemorior är det ett oerhört tunt dokument har att ta ställning till. Det är nya uppskov, nya utredningar, mycket snack och lite handling. Ett överdrivet fokus på kulturens organisationsfrågor och myndighetsstruktur har visat sig vara en återvändsgränd. Det har lett in i väggen. Ett enda skarpt förslag finns som resultatet av allt detta utredningsarbete nya mål för kulturpolitiken. Det blir å andra sidan inget viktigt beslut. har dessa mål, vilket beskrev, varit långsiktiga och tunga. De har reflekterat en bred samsyn i . De har förberetts , i parlamentariskt förankrade miljöer, och alla har vetat att de varit stabila och långsiktiga. De nu gällande målen , liksom de tidigare , beslutades av en enig riksdag. har målen utarbetats av det borgerliga blocket ensamt, vilket inte utstrålar samsyn och långsiktighet. De står för politisering och kortsiktighet. Mycket tyder på att de inte överlever ens som ledstjärna för kulturpolitiken. Ett par andra, någorlunda konkreta saker finns för att ta ställning till . Det första är att Rikskonserter ska läggas ned, men verksamheten ska inte upphöra. Personalen ska sägas upp och lokalerna utrymmas, men verksamheten ska fortsätta någon annanstans. Först ska de anställda avskedas. Sedan ska man utreda vad som ska komma i stället. Och ska fatta beslut om verksamheten från . Det är ett ansvarslöst sätt att sköta politiken. Det är ansvarslöst mot de anställda och inte minst vad gäller musiken. Det andra någorlunda konkreta ställningstagandet gäller ett snävare utrymme för mångfald och bred debatt genom att man försämrar för kulturtidskrifterna. Stödet till viktiga skildrare av dagens , som och Bang, ska stoppas. Detta går på tvärs med den önskan jag och vi i den rödgröna gruppen har, och som jag tror är vida spridd i , nämligen att vi behöver mer mångfald, mer pluralism. Särskilt gäller detta i tider när koncentrationen på mediemarknaden nått så långt som är fallet i fråga om tidningar och tv. Det tredje området gäller försämringar i inkomstgarantin för framstående kulturskapare. Dagens beslut handlar inte om kulturens roll och framtid i . Det handlar inte om hur vi ska öka tillgängligheten, få fler att utöva kultur, minska klassklyftorna och könsskillnaderna i kulturkonsumtionen eller förbättra villkoren för kulturarbetarna. Nej, det handlar om kortsiktiga abstrakta mål, om försämringar, om utredningar och nya utredningar samt om byråkrati. Ett sådant område gäller spridningen av ansvaret för kulturpolitiken till regionerna. tog den dåvarande socialdemokratiska regeringen och dess samarbetspartier initiativ till två helt olika kraftfulla försök i och med en riktigt rejäl, omfattande decentralisering av det kulturpolitiska beslutsansvaret. En hel mandatperiods utredande och funderande har inte räckt för att de borgerliga ska kunna bestämma sig för hur dessa två framgångsrika försök ska föras vidare. Är det Skånemodellen eller som ska gälla? Ska det bli lika för stora och små landsting? Hur stor makt ska vi bestämma oss för att decentralisera, och vilka krav ska ställas på mottagarna? Det här ska utredas igen. Det blir inget beslut förrän efter valet. En hel mandatperiod räckte inte. De nuvarande kulturpolitiska målen fastställdes av en helt enig riksdag 1996. har kulturen blivit mer tillgänglig för fler. Den har spridits mer över landet. Ny teknik har introducerats och kunnat göras nyttig i kulturens tjänst. Det har gällt digitalbio över hela landet och tillgängliggörandet av kulturarvet på våra museer, bibliotek och arkiv. En större andel av befolkningen än någonsin spelar ett instrument eller sjunger i kör, inte minst på grund av den kommunala framgångar. Fler människor lyssnar på musik än . Aldrig har det setts så mycket film, teater eller opera som . Kulturen har aldrig varit så betydelsefull i människors liv som . Trots dessa framgångar finns det viktiga uppgifter för kulturpolitiken för framtiden. Det är utmaningar och problem men också möjligheter. Om fru talmannen tillåter mig att ta till i anspråk ska jag kort beröra några sådana. Det första gäller tekniken. Vi har alla redan tagit del av vilka fantastiska möjligheter som har blivit verklighet. Men ingen av oss har en aning om hur det kommer att bli de kommande fem eller tio åren. Det är en viktig uppgift för kulturpolitiken att fundera över hur man ska lägga till rätta förutsättningarna för att möjligheterna ska tas till vara att sprida kulturen och göra den tillgänglig. Men det handlar också om hur det påverkar utövandet av kulturen och möjligheten för kulturarbetare och kulturutövare att göra den tillgänglig i andra änden. Det handlar om vilka krav som ställs när det gäller upphovsrättsfrågor, teknikutveckling och standardisering och hur vi kan samarbeta med näringspolitiken. Det är centrala frågor för kulturpolitiken på . Det är mer centralt än organisationsstruktur och myndighetsstruktur. En annan enormt viktig tendens i nutiden är internationaliseringen. Gränserna får allt mindre betydelse och musikkonsumenter, filmkonsumenter, kulturkonsumenter och utövare får bättre språkkunskaper. Barriärer betyder mindre. Det skapar möjligheter för kulturen. En del områden är fortfarande nationellt slutna, andra är väldigt internationella, till exempel pop- och rockmusiken. Det intressanta är att ungdomen har mer internationell orientering i sin kulturanvändning och kulturkonsumtion än många av dem som är äldre. De äldre kulturformerna som teatern är på efterkälken jämfört med en del andra som till exempel litteraturen eller musiken. Det roliga är operan ligger före teatern när det gäller att nyttiggöra den nya tekniken. Hur kan vi som politiker gasa på den utvecklingen och se att den kommer många människor och många kulturutövare till del? Det är viktiga uppgifter för en långsiktig kulturpolitik. Men det ingick tyvärr inte som ett huvuduppdrag för den jättelika utredningen. När det gäller tillgänglighetsfrågorna är kulturen fortfarande präglad av klassklyftor mellan stad och land, mellan högutbildad och lågutbildad, mellan höginkomsttagare och låginkomsttagare, mellan förortsbor och innerstadsbor och mellan invandrare och andra. Att utjämna detta blir lättare med den nya tekniken och när gränserna rivs, men det är viktigare . Det gäller om kulturpolitiken kan försvara sin plats i statens budget i ett demokratiskt samhälle mot de angrepp som kommer från populister av olika slag. Det har vi sett i , ser i partier som finns starkt representerade i och som vi ibland tror oss se också i vissa partier som finns här i . Det gör att man blir orolig för att stödet för kulturpolitiken kan försvagas, kanske för att tillgängligheten är koncentrerad på vissa grupper medan andra grupper känner sig utestängda och inte känner att kulturen är relevant och angelägen för dem. Det är en uppgift för oss alla att angripa. Det gäller att förbättra så att kulturen får ett starkare fotfäste. Det gäller framtiden för kulturarbetarna och kulturskaparna. Utan kulturarbetare blir det inga biografsalonger, inga konserthallar, inga biljettrivare och inga garderobiärer, för att använda det bildspråk som den fine tonsättaren brukar använda. Kulturskaparna och kulturarbetarna måste också vara i centrum för en framtida kulturpolitik. Det handlar om hur man skapar betingelser för deras skapande och deras liv. Den otrygghet och de försämringar som de har varit igenom måste vändas. De måste ges en tillit och känsla för framtiden. Kvalitetsfrågorna är ett annat försummat och oerhört viktigt område. Det är nära besläktat med frågor om högre utbildning i konstnärliga ämnen, fortbildning, internationellt utbyte och andra aspekter som vi som politiker kan påverka vad gäller förutsättningar som ger mer stimulans. Dessa frågor får i den utredning som varit och i den proposition som regeringen har lagt fram inga svar och ingen politik. För kulturen skulle jag vilja sammanfatta mitt omdöme om , kulturpropositionen och de ställningstaganden som majoriteten ser ut att gå mot eller . Min sammanfattning är det har varit en för kulturen förlorad mandatperiod. I detta anförande instämde i , , , i , , och (alla s). 53 (): är vi inne . Det är den borgerliga regeringens sista år . Ännu har regeringen inte lyckats presentera vad den vill med kulturpolitiken. Propositionen saknar flera grundläggande förslag och innehåller i stället halvdana löften om framtida reformer. Så ser verkligheten ut för regeringens kulturpolitik. Jag ställer mig frågan: Hur ser den borgerliga kulturvisionen ut? Om den nuvarande regeringen tilläts fullfölja sin politik, skulle det då över huvud taget finnas någon kulturpolitik i , eller skulle allt lämnas till den så kallade fria marknaden? De förslag som utlovas som ersättning för avveckling och nedläggning skjuts , och nya utredningar har tillsatts. Regeringen verkar helt enkelt enligt devisen: är det inte tid för kultur. menar att inte kan ta ställning till mycket av det som kallas för förslag. Jo, därför att regeringen själv saknar förmåga att förklara vad förslagen innebär. Vi får vänta och se. Enlig min mening bör vänta med ställningstagandet till dess regeringen väl presenterat förslag på riktigt. Vi väntar med spänning. hade föredragit en bred och långsiktig kulturpolitisk utredning utifrån en bred parlamentarisk bas. De tidigare utredningar som gjorts innan den nuvarande regeringen tillträdde, som vi hörde här, var parlamentariskt sammansatta. Och 1996 beslutade enhälligt om nya kulturmål. Men är det slut på enigheten. Regeringens linje, att i stället tillsätta en expertutredning, är ett stort och mycket tråkigt avsteg från en god tradition som innebar att politiken var mer engagerad på riktigt. Visst, det fanns en politisk referensgrupp till expertutredningen. Jag satt själv i den. Men referensgruppen gavs få möjligheter till insyn och hade i praktiken ingen möjlighet alls att påverka. Det tycker jag är synd, för jag tror verkligen att vi hade vunnit på en bred politisk uppslutning kring kulturpolitiken. Regeringens politik i allmänhet kännetecknas av en omvänd . Man tar från dem som har lite och ger till dem som redan har mycket. Det innebär att skillnaden mellan olika grupper i samhället har ökat, och vi befarar att samma sak ska hända inom kulturpolitiken med regeringens nya portföljmodell. finns regioner som utvecklats väldigt bra, och några är beredda att ta ett större ansvar. Det tycker vi är väldigt bra. Problemet är att regionerna ser olika ut och har olika kulturpolitiska problem att hantera. På många håll där allianspartierna styr har kommunerna börjat montera ned kulturverksamheten, och det finns knappt någon kompetens kvar. Dess värre är den nya modellen ännu inte presenterad till fullo. Men precis som många remissinstanser hävdar ser vi risken för en ökad byråkratisering och ökad skillnad i regionernas möjlighet att erbjuda kulturverksamhet till alla medborgare. Jag är ändå till viss del glad över att utskottet gör gällande att det i utredningens direktiv framgår att den nya fördelningsmodellen bör tillåta en viss flexibilitet för att säkerställa att den fungerar effektivt i de olika regionerna. Till det kan sägas att det är bra att allianspartierna har tagit intryck av de synpunkter som kommit in, men jag är ändå orolig. Jag är orolig för hur det går om politik verkligen får ett omfattande genomslag i samhället. I den kommun där jag bor, rödgröna , har inte något över till kulturen. Där är det moderata oppositionsrådet och de övriga tydligt kulturfientliga. De kallar de rödgröna kultursatsningarna för jippon och vänsterexperiment. Även om ministern inte bestämmer över sina lokala politiker vill jag gärna fråga kulturministern: Hur ser kulturpolitik egentligen ut? Kan jag framföra en hälsning från kulturministern som handlar om att värna kulturverksamheten i kommunerna? Jag skulle gärna vilja höra något om det. vill ha en framtidsinriktad kulturpolitik som utgår från lokala förutsättningar och ett underifrånperspektiv som möjliggör för kvinnor och män och barn och ungdomar att få hög tillgänglighet. De ska få en god möjlighet att uppleva och skapa kultur och konst på lika villkor. Det handlar om ett enkelt system där vi flyttar makten över pengarna nedåt i systemet. På så sätt tillåter vi regionerna att utvecklas på sina egna villkor. Jämställdhet mellan kvinnor och män kan inte uttalas i mångfaldssammanhang som man gör i utredningen och kan inte heller begränsas till diskrimineringsfrågor. Det krävs grundläggande förändringar i samhället för att vi ska uppnå de jämställdhetspolitiska målen. kan formulera en kulturpolitik för framtiden. Men hur ser regeringens kulturpolitik för framtiden ut? Det får vi inte veta, propositionen till trots. Ni påstår att det är tid för kultur, men vi ser ingen offensiv kulturpolitik. Men, fru talman, vi kanske får höra något som vi inte har läst. Jag står bakom alla reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall till reservation 1, 3 och 22. 54 (): Propositionen Tid för kultur visar tydligt på regeringens politik när det gäller en modern kulturpolitik med siktet inställt . Jag blir lite förvånad när jag hör oppositionens kritik. Har man läst allt? Eller har man inte varit medveten om vad det är man har läst? Det har funnits en expertgrupp och en politisk referensgrupp. Alla partier har haft möjlighet att komma med synpunkter till vår kulturminister som verkligen slåss för kulturens plats i samhället. 490 remissvar och 140 spontanremisser visar på att det finns ett stort intresse för denna proposition. Det är alltså en efterlängtad proposition. Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i kulturutskottets betänkande, KrU5, och avslag på samtliga motioner. Vid öppnande fastslog statsminister i regeringsförklaringen att ett rikt och nyskapande kulturliv tillsammans med ett levande kulturarv är viktigt för hela vårt land. Med utgångspunkt i kulturens frihet och egenvärde vill regeringen stärka kulturens och kreativitetens betydelse i samhället. Alliansregeringen bygger sin kulturpolitik på övertygelsen att kulturskapandet ska vara fritt. Kulturens visioner och mål formuleras främst av kulturskaparna själva. Det är grunden för det kreativa . Man kan läsa i betänkandet jag vet inte om har missat den sidan att kulturen ska vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft med yttrandefriheten som grund och att alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet. Det står tydligt i betänkandet. Kreativitet, mångfald och konstnärlig kvalitet ska prägla samhällets utveckling. Och de nya kulturpolitiska målen handlar om att främja allas möjlighet till kulturupplevelser och bildning och om att främja kvalitet och konstnärlig förnyelse. Regeringen vill i sina mål främja ett levande kulturarv, ett internationellt och interkulturellt utbyte. Särskild uppmärksamhet riktas mot barns och ungas rätt till kultur. Tid för kultur innehåller som jag nämnt tydliga mål. Att vi fastslår barns och ungas rätt till kultur är något som jag särskilt vill betona, fru talman, eftersom det är första gången det blir så tydligt. Vi bygger ut Skapande skola och fördubblar satsningen. omfattar Skapande skola fjärde till nionde klass. har ca 200 000 barn kunnat ta del av satsningen, som ger barn och ungdomar möjlighet till delaktighet och eget skapande. har gjort en undersökning som visar att eleverna önskar mer regelbundna kulturaktiviteter. En elev säger om upplevelsen av dans följande: I stället för att prova på vals och sådan dans fick vi prova på något där det kändes som att man använde insidan lite mer. Det var som att man pratade genom kroppen. Jag kan nog säga att det handlade om psyket. Lärarnas erfarenheter talar tydligt. Elever med skrivsvårigheter har utvecklat sitt skrivande. En del minns bättre med bilder. Elever får självförtroende och stärks när de uppträder och visar sina arbeten och så vidare. Vi vill se en fortsatt utbyggnad av Skapande skola, eftersom det stärker barns och ungdomars skolsituation. Tid för kultur tar ett nytt grepp om kulturen på lokal och regional nivå. Jag är inte alls orolig, utan detta kommer att kunna bli riktigt bra. Vi framhåller hur viktigt det är att alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet och kunna ta del av ett kulturutbud som präglas av mångfald och hög kvalitet över hela landet. öppnar vi upp för regionalt ansvar, den så kallade portföljmodellen. Regionerna får mer ansvar vilket ökar känslan av delaktighet och ett rikt kulturliv. Det gör ett område mer levande och attraktivt, och vi ser redan nu hur har lyckats väl på ett bra sätt med sin så kallade portföljmodell. Andra följer efter. , och är utpekade i första skedet. Och visst ska en utredare titta vidare på detta och snabbt vara framme med ett förslag precis på hur detta ska se ut. Från min sida och från är vi väldigt glada över att vara med i detta arbete. Jag vill också nämna kulturens roll i samhället som finns med i propositionen på ett alldeles utmärkt sätt. Det handlar både om att kulturen har ett egenvärde och att den ska vara fri och att regeringen också kopplar in kulturen i ett bredare perspektiv. Kulturen är en viktig del i arbetet med att stärka entreprenörskapet, öka den regionala tillväxten, koppla samman begreppen kultur och hälsa samt se ge kulturverksamheterna en tydlig roll i miljöpolitiken. Vi moderater ser möjligheter med detta, och jag ska speciellt lyfta fram kulturens betydelse för hälsan i det vi kallar för aspektpolitiken. Jag är väldigt glad att det finns ett avsnitt i betänkandet just om detta. Extra glädjande är också att får ett särskilt uppdrag att arbeta inom området kultur och hälsa. Vi kan även se i betänkandetexten att det har tagits ett beslut om en försöksverksamhet om kultur på recept i och i . Det ska bli spännande att följa det vidare. kan vi se att de satsningar som gjorts på naturvetenskap och teknik har möjliggjort att vi på ett fantastiskt sätt kan förstå, förebygga och behandla mänskliga sjukdomar. Trots dessa framsteg kan vi se tydliga tecken på att ohälsan har ökat, vilket kan ses som hälsans paradox. Därmed står vi inför nya utmaningar. Men den senaste kunskapen inom hjärnforskningen har tydligt kunnat visa de processer som sker och hur man kan medverka till att förebygga ohälsa. Man kan till och med utnyttja dessa processer för att reparera uppkomna hjärnskador. Hjärnan betraktas alltmer som ett organ i ständigt behov av medveten träning för att generera god hälsa. Denna typ av studier genomförs vid många av de ledande universiteten i världen. Effekten av musik har ägnats omfattande studier och har varit pådrivande, men ser vi även hur man kan visa att en kombination av rörelse, musik och beröring såsom dans har tydliga positiva effekter av såväl förebyggande som terapeutisk karaktär. Ett centrum för kultur och hälsa har vuxit fram på universitet i . Även och har varit ledande i arbetet runt kultur och hälsa. Kulturen är en viktig valfråga. Med alliansens kulturpolitik blir ett självständigt och kreativt skapande kulturland. Om oppositionen vet vi en sak. Man är inte överens utan har olika förslag inom kulturens område. I detta betänkande kan man läsa 36 reservationer varav endast ett tiotal är gemensamma. Det ger en splittrad bild av vilken politik vänsterpartierna står för. Men en sak vet vi. Det handlar om skillnaden mellan en passiv, ängslig och lite bakåtsträvande vänsterkulturpolitik och en spännande, modern och aktiv borgerlig allianspolitik. 55 (): Inledningsvis vill jag yrka bifall till förslaget i detta utskottsbetänkande 5 och avslag på motionerna. Betänkandet behandlar, som har sagts, alliansregeringens kulturpolitiska proposition Tid för kultur. Jag tycker att det finns skäl att liksom utskottstexten uttrycka sig som att de nuvarande kulturpolitiska målen som vi har i landet har på nacken. De börjar bli lite gamla.