prot · GX0951 · 2009-12-16 00:00:00 — Naturligtvis står vi bakom alla våra reservationer, men detta görs för att omröstningen senare ska bli lite enklare. Jag vill uppehålla mig vid två olika frågor till att börja med. Den ena handlar om mäns våld mot kvinnor. Mäns våld mot kvinnor är ett mycket allvarligt samhällsproblem. Enligt , Brå, som jag kommer att referera till under mitt anförande, har den anmälda misshandeln mot kvinnor ökat mycket . Jag kommer inte att hänge mig åt någon sifferexercis utan konstaterar bara att det är höga siffror. Det är höga siffror som ökar . Det som kanske är än mer problematiskt är att i av fallen är gärningsmannen en person som kvinnan är bekant med. Den markanta ökningen beror enligt Brå delvis på att anmälningsbenägenheten bland kvinnor har ökat. Det är något som det debatteras om ute i , i alla fall i EU, att anledningen till att det har ökat så mycket i är att fler kvinnor vågar anmäla. Men det är inte hela sanningen. Även övergreppen, tolkar Brå det som, har ökat. Den senaste statistiken visar att fyra av fem polisanmälningar om våldtäkt inte leder till åtal och enbart någon procent till fällande dom. Det är också graverande siffror, inte bara för regeringen, polisväsendet eller rättsväsendet i stort utan även för oss lagstiftare som har haft en mening med lagstiftningen. Enligt processrättsprofessor vid beräknas de anmälda våldtäkterna utgöra enbart av det reella antalet våldtäkter. Ett enormt stort mörkertal finns. Den allvarligaste problematiken ligger i kvinnans rättslösa ställning i samhället. Det kanske kan låta lite hårdraget. Problemet är att vi inte har lyckats komma åt denna typ av brottslighet medan vi kanske har lyckats lite bättre i andra ärenden. Det som är ännu mer graverande är att det här är halva befolkningen lite drygt i vårt land. Arbetet mot mäns våld mot kvinnor och barn måste utgå från en könsmaktsförståelse. Det är något som vi från har varit väldigt noga med att vid varje givet tillfälle lyfta upp och fråga företrädarna för de borgerliga partierna om. lyser den analysen med sin frånvaro. Även skulle jag vilja prata om den ingången. Denna förståelse finns egentligen i de utredningar som har gjorts, senast i utredningen i luften, SOU 2004:121. Där tar man upp just våldets avsikter och ser sambandet mellan fysisk och sexuell våldsutövning och andra former av kontrollerande beteenden som våldsutövning och könsrelaterade kränkningar. Det är inte något svårt språk eller några svåra termer. Det finns statliga offentliga utredningar om det. Det är bara att läsa innantill. Det gäller för myndigheter att inte bara söka förklaringar i individuella avvikelser till varför vissa män slår på grund av till exempel sociala eller kulturella skillnader. Mäns våld mot kvinnor måste förstås och ses som ett samhällsproblem som berör oss alla. Det är enbart då vi kommer att kunna hantera frågan på det sätt som den kräver. Jag vill lyfta upp utbildningssituationen för att man ska kunna komma till rätta med en del av det här problemet. Det är inte så enkelt som att vi kan utbilda oss till det. Det handlar om hela den könsmaktsordning och könsmaktsförståelse som finns i vårt samhälle. Men utbildning är en del av det. Det handlar om att stärka rättssäkerheten och förebygga kvinnors känsla av utsatthet när de väljer att polisanmäla. Det är där det börjar i rättskedjan. När man polisanmäler ett våldsbrott eller sexualbrott begånget av en man krävs det att polisen har vidareutvecklat de utbildningar och insatser som gjorts för att öka kunskapen och kompetensen om mäns våld mot kvinnor. Vi säger inte att polisen inte har gjort någonting eller att nuvarande eller tidigare regeringar inte har gjort någonting. Men det behövs en utökning. Rikspolischefen aviserade i en debattartikel att polisen kraftsamlar för att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Ett antal mycket viktiga insatser skulle göras. Bland annat skulle det satsas på ökad kompetens på varje polismyndighet i frågor om våld i nära relationer. Regeringens avsikt att genomföra ett intensifierat arbete inom polisen avseende mäns våld mot kvinnor är naturligtvis glädjande. Även om det är lite sent i mandatperioden är det bättre sent än aldrig just inom det här området. vill dock se ökade satsningar på utbildningar och kompetensutveckling inom polisväsendet från en könsmaktsförståelse. Där har vi varit tydliga . Det är för att garantera att varje polismyndighet samverkar med övriga berörda myndigheter som besitter specialkompetens i frågor om mäns våld mot kvinnor och barn. Vi har även sagt att den civila sektorn, de ideella organisationerna har en oerhört viktig roll här. Det brukar oftast falla i god jord hos de borgerliga ledamöterna. Vi får vänta och se till. När det gäller åklagarna har vi statistik även där. Det är en ökad lagföring då 570 fler brottsmisstankar lagfördes. Här har vi också en forskningsstudie, även från den tidigare nämnde , som heter Övergrepp mot kvinnor och barn: den rättsliga hanteringen. Den är utgiven och visar att åtalsfrekvensen har minskat hos åklagarkamrarna i , allteftersom ärendeantalet har ökat. Det som kanske är ännu märkligare är att senaste årsredovisningen för åklagarväsendet som är inte visar någon specifik statistik för hur lagföringsstatistiken ändrats för just området . Det har man kunnat se tidigare, och då har man sett att åtalsfrekvensen faktiskt har minskat betydligt. Det handlar om flera procentenheter från till ett annat. Alltsedan kvinnofridsuppdragen har det varit åklagarmyndigheternas ansvar att ta fram åtgärdsprogram och policydokument för åklagarnas insatser för bekämpning av mäns våld mot kvinnor. Det är uppenbart att det krävs ytterligare satsningar på kompetens inom området mäns våld mot kvinnor inom denna myndighet för att förbättra lagföringsgraden. Man måste också jobba med åtalsfrekvensen, inte i betydelsen att det skulle bli rättssäkrare men för att den typ av brott detta handlar om drabbar alla typer av kvinnor i vårt samhälle, oavsett vad man skulle kunna säga i vissa andra fall. Vi vet att till exempel unga män drabbas av brott i högre grad. Man ska inte gå in och diskutera om någondera parten är mer utsatt, utan i det här fallet handlar det generellt om kvinnorna i samhället. Vi vill göra ytterligare satsningar inom just fortbildningen av personal inom åklagarmyndigheten i frågor om mäns våld mot kvinnor, och det ska baseras på en könsmaktsförståelse. Sedan kommer vi till det tredje viktiga området inom rättskedjan, och det är domarna. Det är lite känsligare, för vi har en lagstiftande och en dömande makt just för att dessa ska kunna hållas isär. Inom det här området har vi jobbat med att få in en könsmaktsförståelse för att kunna balansera mellan en individs rätt att bete sig som hon vill eller klä sig som hon vill och hur samhället i stort ser på denna person. Vi har att ta till oss att domarna och nämndemännen är den viktigaste parten i rättskedjan, för det är där det blir ett slutgiltigt bestämmande av hur samhället ser på en individs förehavanden. När vi ser domskäl som resonerar om kvinnans promiskuösa leverne, klädstil eller dryckesvanor påtalar den fortgående trenden att domstolsväsendet inte tillämpar sexualbrottslagstiftningen på det sätt som vi lagstiftare har haft för avsikt. Vi ser ibland förskjutningar i hur man i slutändan dömer. Det ska vi som lagstiftare vara försiktiga med att yttra oss om, men vi måste påtala det faktum att det finns fog för en diskussion om dessa frågor som diskuteras väldigt mycket i vårt samhälle också bland oss lagstiftare och att man kanske borde lyssna lite mer i de utbildningar som ordnar för domare och nämndeman. Jag hoppas att det i grunden blir en förändring, för det är inte önskvärt att lagstiftaren går in och bestämmer vad för typ av utbildning domarna ska ha. Det har vi slagit fast tidigare, men vi måste ändå få fram en lyhördhet som jag inte upplever finns. Vi vill att dessa utbildningssatsningar inom fortsätter, förbättras och utvidgas. Jag vill också uppehålla mig kring ett annat område, herr talman, och det handlar om en utredning som jag är väldigt nyfiken på vad de borgerliga ledamöterna i utskottet och även senare statsrådet har gjort av. Det handlar om den rapport som släppte , Diskriminering i rättsprocessen. Vi har en idé om likhet inför lagen, och det är naturligtvis ett fortlöpande arbete som kräver att rättsväsendets verksamhet kontinuerligt anpassas och utvärderas efter betydelsefulla förändringar i samhället. Vi har sett att vårt samhälle förändras väldigt fort. har det hänt saker som gör att vi faktiskt måste se över hur de rättsvårdande myndigheterna och framför allt rättsprocessens grunder måste kunna anpassas. En viktig förutsättning för att alla ska kunna delta i rättssamhället på lika villkor är att de särskilda behov som personer med utländsk bakgrund kan ha tillgodoses utifrån noggranna och individuella bedömningar av de enskilda fallen. Det här har misstolkats tidigare, som om man skulle ha olika typer av grundläggande behov. Men det är inte det som det handlar om, utan för att kunna säkerställa en rättvis och likvärdig rättsprocess kan det krävas att vissa ärenden hanteras utifrån andra ramar än de gängse rutinerna. Olika fall behöver ibland behandlas olika. För att kunna omvandla likhet inför lagen till en realitet krävs naturligtvis också att lika fall behandlas lika och att utrymmet för direkt diskriminering och stereotypa föreställningar minskas. Det behövs bättre kunskaper om den egna verksamheten och om vilka behov och förutsättningar som finns hos dem som kommer i kontakt med rättsväsendet. När man tittar på vad det skulle kunna vara för ärenden är det naturligtvis nästan omöjligt att i något enskilt fall säga huruvida det hade fått ett annat utfall om en tilltalad eller målsägande hade fått mer utrymme att lägga fram sin sak, fått ett mer respektfullt bemötande eller sluppit betraktas som mindre trovärdig på grund av sin etniska eller religiösa bakgrund. Lika svårt är det att bedöma om utfallet hade varit annorlunda om man inte hade behövt förlita sig på telefontolkning vid en teknisk förhandling eller om en tilltalad eller målsägande hade kunnat förhöras på sitt modersmål. Det är den typen av frågor där man måste fundera över hur fel det kan slå vid den rättsvårdande myndigheten. Jag vill inte ha några övriga tolkningar gällande denna fråga, utan det handlar bara om de rent praktiska frågorna som innebär att människor inte behandlas lika inför lagen. När den tidigare regeringen med stöd av och gav uppdraget åt var det ett första steg mot att synliggöra på vilket sätt olika beteenden och strukturer inom rättsväsendet kan leda till att personer med utländsk bakgrund diskrimineras under rättsprocessen. Det är det som kräver ett steg två. Det är det som vi måste hantera vidare. Det här var ett väldigt känsligt uppdrag, och jag tycker att med bravur har framställt att det faktiskt verkar förekomma. När vi nu återigen ser en budget som egentligen inte har hanterat detta på något särskilt sätt undrar jag om vi kan få några former av svar från företrädare för de borgerliga partierna. 106 (): Den här mandatperioden går mot sitt slut, och det är dags för oss i justitieutskottet att summera vad som har hänt inom rättsväsendet. har vi hört tre företrädare för oppositionen som i olika höga tonlägen har beskrivit vilken kris de rättsvårdande myndigheterna antingen har befunnit sig i eller just nu befinner sig i. Vi har också fått höra hur lite vi har gjort och hur dåliga vi har varit. Därför känns det väldigt angeläget att få ge en något annorlunda bild av läget. Det handlar både om ekonomiska satsningar och reformer av olika slag som har kommit fram under dessa 3 ½ år. Jag jämför alltså med hur det såg ut när allianspartierna tog över makten. Det tycker jag är relevant. Då befann sig i en högkonjunktur som ännu inte visade några tecken på avmattning. har den ekonomiska politiken som alla vet satts på hårda prov . Hela världens ekonomi har varit i gungning, och det har också drabbat oss här i . Mot den bakgrunden är det särskilt glädjande att alliansregeringen ändå har lyckats freda rättsväsendet som är ett av våra högt prioriterade områden från neddragningar. Inte bara fredat, tvärtom har nya resurser tillförs som sammantaget innebär att det aldrig har gjorts så stora satsningar på rättsväsendet i modern tid tidigare, alltså under mycket svåra ekonomiska förhållanden. Sammantaget handlar det om en höjning av ramen med . Det är mycket det. Dessutom har det i engångssatsningar tillförts 2 ½ miljard kronor. Om man kallar det för en katastrofal utveckling som har satt rättsväsendet i gungning undrar jag vilka överord som hade funnits kvar om regeringen hade föreslagit oförändrade anslag eller till och med tvingats till nedskärningar. Till det pikanta i kråksången som Socialdemokraterna, uppstämmer gemensamt hör ju som vi har hört redan att deras budgetförslag ned till nästan varje enskild krona överensstämmer med regeringens . I de fall det inte gör det har de sinsemellan olika förslag. Socialdemokraterna föreslår till exempel en blygsam höjning av anslaget till polisen, , medan och anslag sammanfaller med regeringens. Men sammantaget har alla tre oppositionspartierna satsat mindre på polisen än allianspartierna. vill inte diskutera siffror, men jag tycker att man måste göra det i alla fall. Jag har räknat ganska noga, med hjälp av alla möjliga. Det finns 1 675 fler poliser 2009 än när lämnade 2006. Fram till valet är prognosen ungefär 2 500 fler. Det finns dessutom, , drygt 2 000 fler civilanställda nu i jämförelse med 2006. Så var det med den påstådda utarmningen som vi har fått höra om i många sammanhang och vid flera olika tillfällen. vill minska Säkerhetspolisens anslag med 100 miljoner, vilket de är ensamma om. vill också sänka Kriminalvårdens anslag med , medan Socialdemokraterna ligger på regeringens nivå och vill höja med 10 miljoner. Var får besparingen inom ? Jo, genom att man vill släppa ut personer som första gången dömts till frihetsberövande straff efter halva strafftiden. Här har modererat sig något. gällde det här alla intagna. Möjligen kan det vara ett försök att minska gapet till de andra två oppositionspartiernas kriminalpolitik inför framtida förhandlingar. Jag tycker att det är ett steg åt rätt håll därför att jag tror att möjligheten till frigivning efter två tredjedelar av straffet, som vi har , är en rimlig avvägning mellan de olika intressen som man måste ta hänsyn till inte minst brottsoffrens, som tycks glömma i det här fallet. Sammanfattningsvis har alltså Socialdemokraternas budgetförslag ett plus på i förhållande till regeringen, ett minus med 257 miljoner och ett minus på , allt i en budget som omfattar drygt 35 . Ställ det i proportion till alla förslag och allt man efterlyser i debatten! Om de verkligen trodde på sin egen politik och på de påståenden om behov av akutåtgärder som de talar om borde det ha visat sig något mer i deras budgetförslag, för att använda dagens understatement. Det är inte bara stora ekonomiska resurser som har satsats . Allianspartierna har till skillnad från vad oppositionen påstår visat stor handlingskraft när det gäller att ta itu med områden som har varit eftersatta eller där den socialdemokratiska regeringen inte kommit till skott, trots att den har haft på sig, tolv närmare bestämt. med allianspartierna vid makten finns , jag ska ta några exempel, genomarbetade handlingsplaner på områden där de har efterlysts länge, på viktiga områden. lät som om han inte hade en aning om det här, tycker jag. Regeringen har tagit ett helhetsgrepp för att på bred front komma åt prostitution och människohandel för sexuella ändamål. 213 miljoner har dessutom tillskjutits, förutom allt det andra jag har tagit upp för att det arbetet ska fungera. En annan handlingsplan handlar om hur vi ska arbeta med bekämpning av mäns våld mot just kvinnor, hedersrelaterat våld och våld i samkönade relationer. För att genomföra den har 800 miljoner i extra pengar satsats. Det här är viktiga frågor. Det håller jag helt med om. Det behövs insatser. Det kan behövas ännu mer , men att påstå att ingenting har gjorts är lite väl övermaga. har också fått ett särskilt uppdrag att följa upp de här åtgärderna så att utvecklingen och förhoppningsvis de framsteg vi kommer att se kan följas. täpps också äntligen hålen till i barnpornografilagen, som inte har skärpts . Att vi skulle tillåta att bilder och filmer av dokumenterade övergrepp på barn, som blivit allt grövre och som berör barn ända ned i spädbarnsålder, vill jag påpeka, fick tillverkas, spridas eller tittas på är otänkbart, åtminstone för mig. får vi en lagstiftning som förbjuder det. Skyddet för barn har också stärkts genom lagstiftningen mot så kallad gromning. Det har blivit förbjudet att söka kontakt med barn för sexuella ändamål, exempelvis på nätet. Om det går att visa att förberedelser för att träffa barnet har vidtagits kan man straffas för det även om ingenting ännu har hunnit hända. Den här utvidgningen av straffet vet jag att många, inte minst tonårsföräldrar, uppskattar. Straffskalan för mord, som är det grövsta brott man kan begå mot en annan människa, och andra våldsbrott har höjts och ligger nu . Ur brottsofferperspektiv är det en mycket välkommen förändring. Arbetet mot grov organiserad brottslighet har också tagit flera steg framåt genom den mobilisering som alliansregeringen har tagit initiativ till. Bland annat har ett operativt råd inrättats på nationell nivå. Regionala underrättelsecentrum har inrättats på åtta platser i landet och nio särskilda aktionsgrupper som bemannas av 200 poliser har påbörjat sitt arbete . Det pågår också en utredning som jag tycker är viktig och som kommer med förslag till åtgärder som kan underlätta för personer som vill lämna kriminella grupper. Det är ju inte en helt enkel procedur, och det är viktigt att vi tar fram åtgärder för detta. Lägg till det den stora satsningen på fler poliser som innebär att det nu faktiskt finns tillräckligt med poliser för att bemanna sådana här aktionsgrupper som man har poliser till det mer vardagliga, men otroligt viktiga arbetet runt om i landet. Även om den organiserade brottsligheten ofta ligger steget före myndigheterna borde den här kraftfulla satsningen ge resultat i form av att fler döms för de grova och ibland till och med systemhotande brott som det handlar om inom den organiserade brottsligheten. Det har vi i alla fall all anledning att förvänta oss. Den starkaste drivkraften bakom brottslighet är ju att tjäna pengar. Därför är det viktigt att effektivt bekämpa den ekonomiska brottsligheten för att komma åt de vinster som kriminella tillskansat sig genom sin brottsliga verksamhet. Här har allianspartierna också tagit flera viktiga steg. Möjligheten att förverka egendom som misstänks komma från brottslig verksamhet har förbättrats genom ny lagstiftning. Det behövs mer, och och hela alliansen anser att man måste täppa till ännu fler hål för att komma åt den här brottsligheten, till exempel genom att utreda en särskild lag om penningtvätt. har fått ett uppdrag att i samverkan med fem andra myndigheter bilda en gemensam nationell specialistfunktion för att utifrån sina olika kunskapsområden bli en spjutspets när det gäller att hämta hem kriminellas utbyte av brottslighet, vilket vi i utskottsmajoriteten naturligtvis ser väldigt positivt på. Det gör säkert oppositionen också, eftersom de har gemensamma reservationer om att arbetet mot den ekonomiska brottsligheten ska stärkas och om att just borde ha ett särskilt ansvar för samordning av de här frågorna. Jag kom att tänka på versen som skrevs till riksdagsmännen på tid: Vad göras skall är allaredan gjort. I herredagsmän, reser icke så fort! Det här är ändå bara ett axplock av allt som hänt på rättsväsendets område . När jag läste oppositionens reservationer kunde jag dela in dem i två kolumner. Den ena kolumnen för Arbete pågår och den andra för Redan genomfört. Det handlar om åtgärder mot lyssna organiserad brottslighet, människohandel, hedersrelaterat våld och olika insatser för att höja kompetensen inom myndigheterna när det gäller mäns våld mot kvinnor, sexualbrott mot barn med mera. Att jag nu yrkar avslag på dessa reservationer beror inte på att det här inte är viktiga frågor utan just på att man antingen slår in helt öppna dörrar eller att arbete redan pågår i någon form. är jag inte så naiv att jag tycker att allt är frid och fröjd inom hela rättsväsendet. Det finns mycket kvar att göra. Jag ser fram emot att få ta itu med alla de propositioner som vi håller på att förbereda och som kommer att få behandla inom rättsväsendets område . Det handlar om stora och viktiga frågor. Jag ska inte nämna dem det gör man kanske inte, kom jag just på innan de ligger på bordet, men det är i alla fall många och viktiga frågor. Med den gemensamma utgångspunkt som allianspartierna har och den splittrade bild som oppositionen ger, inte minst inom rättspolitiken, det var kanske därför som tonen var så mild från herr ordföranden i början, tycker jag att vi har all anledning att se , 2010, som är valår positivt an. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer, och jag önskar god jul och gott nytt år. I detta anförande instämde () och (). 107 () replik: Jag vill ställa två frågor. Den ena handlar om uppräknandet som gjorde av olika typer av handlingsplaner. Det var en bra uppräkning. Jag sade också i mitt anförande att jag var glad över att det faktiskt görs saker. Det vore konstigt annars om det inte gjordes saker. Ni har haft på er. Däremot undrar jag varför det inte gjordes någon märkbar ansats under ordförandeskapet när det gäller sexköpslagen. Den andra frågan handlar om Brottsförebyggande rådets utredning Diskriminering i rättsprocessen. valde att inte nämna den alls. Ändå finns en reservation i betänkandet. Vad har gjorts i det hänseendet från de borgerliga partierna? Sedan vill jag gå över till hur det står till i fyrpartisamarbetet. Jag skulle vilja ställa en fråga i anslutning till texter från tidigare anföranden och motioner: På svenska anstalter finns fler livstidsdömda än . En orsak till detta är framför allt att regeringens nådepraxis har blivit mer restriktiv, vilket medfört att den faktiska strafftiden blivit längre. Det kan enligt vår mening ifrågasättas om livstidsstraffet är tillfredsställande från förutsägbarhetssynpunkt eftersom straffet regelmässigt genom nåd omvandlas till ett långt men tidsbestämt straff. Denna ordning innebär dessutom att det är regeringen och inte domstolen som bestämmer straffets längd, vilket är diskutabelt ur konstitutionell synpunkt. Nådepraxis innebär att ett livstidsstraff omvandlas till ett tidsbestämt straff på omkring . Genom ett tidsbestämt straff blir påföljden förutsägbar och politiskt neutral. Vem har sagt detta? ((): Ja!) 108 () replik: Jag försöker ta frågorna i tur och ordning, och sedan får jag se hur mycket jag hinner. Det frågas efter sexköpslagen i Stockholmsprogrammet. När ett land är ordförandeland försöker man vara en enande kraft som söker samla alla de olika länderna till att komma vidare. Här har gjort ett bra jobb när man har tagit upp människohandel och även prostitution. Det har ordnats konferenser, och det har kommit fram tydliga skrivningar om att de olika länderna gemensamt ska gå fram på dessa områden. Man ska också ha kontakt med länder utanför EU de som brukar kallas ursprungsländer för att komma åt problemet. Sexköpslagen är otroligt viktig. Vi funderade på hur vi skulle göra. Om vi hade prioriterat den lagen som första punkt hade vi inte kommit någonstans. Det här handlar om ett förhandlingsspel. Däremot kan man nämna lagen i olika sammanhang och plädera för den. Det gjorde vi bland annat när vi hade vår justitieutskottskonferens och ordförande från hela EU var samlade här. Då var vi tydliga med vår inställning.