prot · GW09131 · 2009-06-12 00:00:00 — Jag tycker att vi ändå måste vara tydliga och våga säga att det faktiskt är så. Jag reste runt för någon vecka sedan i och träffade kommuner. Jag förstår deras problematik. tycker jag nog också att vi måste kunna diskutera vissa heliga kor oavsett vilken färg kommunpolitikerna har. Som aktiva kommun- och landstingspolitiker blir vi ofta verksamhetsföreträdare i stället för befolkningsföreträdare. Det är det som jag ser som den positiva utveckling av den privatisering som trots allt har skett med . Det innebär att politikerna får sätta sig ned och fundera på vad de vill ha ut av verksamheten. De måste ställa krav på verksamheten för att kunna göra en professionell upphandling. får de lov att ifrågasätta hur de följer upp verksamheten. Det innebär att många intressanta frågor kommer upp på bordet som aldrig annars har tagits fram. Det här gäller kanske ännu mer inom landstingsvärlden än inom kommunvärlden. Ta till vara krisen och ta ut de positiva effekter som den kan ge ! 143 (): Jag ska gå rakt på en central fråga. Man kan nämligen säga att det är lite av en kapplöpning här. Oppositionen vill hävda att de spenderar mer pengar och att de i någon mening är bättre människor än vi andra. Det talas här om stödet till kommunsektorn. Man ska öka stödet, satsa på kommunsektorn och så vidare. I sin reservation hävdar oppositionen att regeringens åtgärder för kommunerna och mot lågkonjunkturen är klart otillräckliga. Mot den bakgrunden skulle man kunna tro att oppositionen spenderar mycket mer pengar än vad regeringen gör. Men jag vill ifrågasätta detta. Jag hävdar att oppositionen i själva verket överför mindre resurser till kommunerna när man tar hänsyn till hela oppositionens politik. Om oppositionen hade styrt hade kommunerna haft mindre pengar och resurser att röra sig med . Låt mig dock börja med den närmast banala observationen att inga resursöverföringar från stat till kommuner är gratis. Det innebär att staten ökar sin upplåning och sitt budgetunderskott för att med dessa extra lånade pengar, som naturligtvis är en ökad belastning på framtida generationer, göra en överföring av resurser till kommunerna. Man kan tycka att detta är bra eller dåligt, men jag tror att man i alla fall ska ha klart för sig att det här är någonting som framtida generationer betalar. Låt mig så gå över till räkenskaperna. , alltså för en månad sedan, presenterade Kommuner och Landsting en ny ekonomirapport. På s. 71 i rapporten finns en sammanställning över beslutade och beräknade statliga tillskott i kommuner och landsting för år 20072012. Där kan man läsa att höjde alliansregeringen det generella statsbidraget till sektorn med 1 miljard. Man höjde med ytterligare 5 miljarder . Det blir sammanlagt 6 miljarder. Man fryser bidraget , det vill säga att höjningen med 6 miljarder ligger kvar. Man ökar bidraget med ytterligare 7 miljarder ; dock är detta en temporär ökning. Då blir nivån ytterligare 13 miljarder. Sedan har regeringen permanent åtagit sig att höja överföringen med 5 miljarder . Men det här ger inte hela bilden. Det generella statsbidraget är inte den enda formen för statligt stöd till kommuner och landsting. Man ska lägga till resursöverföring i form av riktade bidrag och skatteförändringar. Då är viktiga skattelättnader för kommunerna den generella sänkningen av arbetsgivaravgiften vid anställning av ungdomar och intäkterna från den kommunala fastighetsavgiften. Om man då gör som SKL och räknar samman alla dessa former av stöd visar det sig att statens stöd för kommunerna ökade med ytterligare 8 miljarder. , 2010, ökar det med ytterligare 9,7 miljarder inräknat ett engångstillskott på 7 miljarder som jag tidigare nämnde. Sammantaget ger alltså den fullständiga bilden en betydligt större resursförstärkning än om man, som oppositionen gör, enbart i sin argumentation fokuserar på uppräkning av det generella statsbidraget. Man kan titta på den socialdemokratiska oppositionens alternativ. Vad innebär det? I den gemensamma reservationen till denna skrivelse säger man sig vilja anslå 5 miljarder till kommunsektorn till 2009 och 10 miljarder alltså sammanlagt 15 miljarder. Jag fokuserar på Socialdemokraterna eftersom det är det parti som styr oppositionen. Problemet för Socialdemokraterna och deras retorik är att de vill ge intrycket av att ge mycket mer till kommunerna än regeringen. Men Socialdemokraterna säger nej till nedsättningen av arbetsgivaravgiften för ungdomar. De vill dessutom göra fastighetsskatten statlig, vilket betyder att kommunerna inte får några inkomster från den. Man kan i och för sig argumentera för de här ståndpunkterna, men det är inte poängen i det här resonemanget. startar vi från den situation som vi har. Om man ska beräkna den kommunalekonomiska effekten av Socialdemokraternas politik måste man inkludera även skatteförändringarna. Om man gör det krymper det socialdemokratiska resurstillskottet för kommunsektorn, intressant nog, från 5 miljarder till blygsamma 300 miljoner. blir det faktiskt ett underskott jämfört med regeringen. Då minskar Socialdemokraternas tillskott från 10 miljarder till knappt 5 miljarder. Det är alltså 2 miljarder mindre än vad regeringen överför enbart i form av ett extra generellt statsbidrag. Summa summarum skulle Socialdemokraternas politik leda till att kommunerna har mindre resurser än de har med regeringens politik. 144 (): Det är viktiga frågor vi diskuterar. När finansutskottet debatterar blir det av naturliga skäl så att mycket fokus hamnar på den ekonomiska utvecklingen. Betänkandet handlar emellertid om både den ekonomiska utvecklingen och hur verksamheten i sig har rört sig. Jag skulle vilja ta upp några saker som jag anser som viktiga i det vi kunnat se . En av de mesta glädjande sakerna i den kommunala sektorn är utvecklingen av sjuktalen som minskat. De har minskat så mycket att det motsvarar 4 400 årsarbetare. Det är viktigt utifrån många olika perspektiv. Dels är det självklart viktigt för kommunerna, som därmed minskar sina utgifter, dels är det viktigt för att det påverkar arbetsmiljön på våra kommunala arbetsplatser. Det är också viktigt för alla dem som är beroende av de tjänster som kommunerna utför, att de får en ökad trygghet i form av bättre kontinuitet bland personalen. Det finns emellertid några saker som man inte kan glädjas åt lika mycket när det gäller utvecklingen. Jag tänker framför allt på något som jag tog upp , nämligen att mer än var tionde elev fortfarande går ut utan godkända betyg i alla kärnämnen. Det är allvarligt. En av orsakerna till det är förstås att de barn som gick ut nian 2008 under största delen av sin skolgång gick i en skola som hade styrts av den politik som fördes av , och . Det var en flumskola. Vi har sett effekterna av den, och vi kommer att fortsätta att se effekterna framöver. Jag är övertygad om att det både är ärligt menat och ett genuint intresse från oppositionspartierna när de säger att de värnar skolan och vill tillföra mer resurser, men det vi kan se tydligt i den kvalitetsjämförelse som Kommuner och Landsting presenterade för någon dag sedan är att inte bara pengarna är avgörande för hur verksamheten i skolan utvecklas. Om en skolpolitik inte tar hänsyn till att alla barn är olika, har olika förutsättningar och behov, tar till sig kunskap bättre med olika pedagogik och metoder räcker det inte att man tillför mer resurser. tog i sitt inlägg upp att barngruppernas genomsnittliga storlek har ökat vad gäller fritidshemmen och förskolan. Tyvärr gjorde han en jämförelse som inte är korrekt. Jag hoppas att det var en felsägning. Visserligen har barngrupperna ökat men inte i den storleksordning som nämnde. Utvecklingen i förskolan har gått från i snitt 16,7 till 17 barn och i fritidshemmen från 33,5 till 34,9. I sammanhanget är det viktigt att påpeka att grupperna i förskolan är mindre än de var 2004 när Socialdemokraterna hade regeringsmakten. talade jag med ett kommunalråd i en av förortskommuner och undrade hur hon såg på utvecklingen i kommunen. Hon är ansvarig för socialnämndsfrågorna och började självklart med att erkänna att det är tufft och jobbigt just , men hon sade också att vi inte får klä oss i säck och aska, att vi även måste se på det som är positivt. Hon menade att det är nu vi har möjlighet att göra de korrekta prioriteringarna som innebär att vi när den högkonjunktur som väntar runt hörnet kommer har byggt en kommun som är attraktiv, där våra invånare trivs, känner sig trygga och vill stanna kvar. Visst har hon rätt. Det är jättetufft för kommunerna just , och det kan komma att bli ännu tuffare . Det är i dessa tider som vårt förtroende som samhällsföreträdare verkligen prövas. Det är nu vi måste göra de rätta prioriteringarna även om det är svårt och tufft i många kommuner. Hela den kris som vi befinner oss i är i första hand en förtroendekris, en förtroendekris som lett till en ekonomisk kris. Det är bara genom att upprätthålla det förtroende som finns för statens finanser som vi kan bidra till att återuppbygga det förtroende som saknas. Det gäller både den offentliga sektorn och, framför allt, de finansiella institutionerna. Precis som vi har hört tidigare i debatten tar regeringen sitt ansvar. Vi skjuter till pengar, vilket gör att övergången och den tuffa period som kommunerna befinner sig i kommer att gå lättare. Det går dock inte att pumpa ut pengar okontrollerat. På samma sätt som vi kräver att kommunerna ska vända på varje krona och bara göra det som är mest rätt och effektivt måste också vi fundera över varje krona som vi investerar i kommunerna. Även om det just nu ser dystert ut för kommunerna, och fler och fler varsel leder till arbetslöshet, kan vi se att det bland allmänheten börjat spridas en viss förhoppning. Fler ser positivt både på sin egen ekonomiska utveckling och på samhällets utveckling, och färre tror på sämre tider. Det är jätteviktigt. Det är bara genom att befolkningen och inte minst företagarna börjar våga tro som man också börjar våga investera igen. Det är investeringarna som ger arbeten, och det är framför allt arbeten och därmed skatteintäkter som är basen i den kommunala ekonomin. Regeringen kommer att följa utvecklingen. Även om det just nu är svårt att säga om det ljus som vi ser i tunneln bara är en illusion eller om det är en öppning eller ett mötande tåg följer vi utvecklingen noga och försöker göra vad vi kan och löpande vidta de åtgärder som behövs. Innan jag avslutar mitt anförande kan jag inte låta bli att nämna något som blev känt , nämligen utvärderingen av regeringens satsning på att korta köerna till vården. Tack vare de ekonomiska incitament som införts kan vi se att köerna mer än halverats. Det är oerhört bra. Först och främst är det självklart bra för de patienter som stått i kö, men det är också bra för förtroendet för vården. Dessutom är det bra vad gäller kostnaderna såväl för kommunerna och landstingen som för alla arbetsgivare. Det är ännu ett område där regeringen med i spetsen har visat att det går att ändra på gamla sanningar. Sakta men säkert är inte precis något positivt när det handlar om vårdköer. Sakta har blivit alldeles för sakta. De extra resurser som landstingen via kömiljarden får del av ger ett viktigt tillskott till landstingens ansträngda ekonomi, men den frågan tror jag att vi får återkomma till när vi utvärderar utvecklingen i kommunerna . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 9 § Anmälan om frågor för skriftliga svar Anmäldes att följande frågor för skriftliga svar framställts 2008/09:1024 Övergreppen i av () till utrikesminister () 2008/09:1025 Handelsavtal med av () till statsrådet () 2008/09:1026 Högsta samlade arbetslösheten i av () till arbetsmarknadsminister () 2008/09:1027 Gränsöverskridande taxiresor av () till statsrådet () 2008/09:1028 Ansvarsfull hantering av arkivhandlingar av () till kulturminister () 2008/09:1029 Konsekvenser av ny lag om läkarvårdsersättning av () till socialminister () 2008/09:1030 Näringspolitiken och jobben i av () till näringsminister () Frågorna redovisas i bilaga som fogats till snabbprotokoll . 10 § Anmälan om skriftligt svar på fråga Anmäldes att skriftligt svar på följande fråga inkommit 2008/09:1013 Flygbolag och företagsetik mot kunder av () till statsrådet () Svaret redovisas i bilaga som fogats till snabbprotokoll . 11 § Kammaren åtskildes . Förhandlingarna leddes av andre vice talmannen från sammanträdets början till och med 5 § anf. 27 (delvis), av talmannen därefter till och med 6 § anf. 63 (delvis), av andre vice talmannen därefter till och med anf. 104 (delvis), av talmannen därefter till och med 8 § anf. 140 (delvis) och av andre vice talmannen därefter till sammanträdets slut.