prot · GW0985 · 2009-03-17 00:00:00 — Det handlar naturligtvis också mycket om att våra kommun- och landstingspolitiker i den konkreta vardagen prioriterar så att man använder pengarna på absolut bästa sätt. Man får inte glömma det långsiktiga, som inte ger några konkreta resultat men som vi vet kommer att spela en roll senare när det gäller belastningen och problemen för den enskilde. Men det handlar också om ekonomisk påverkan på det offentliga genom våra olika system och resurser. 84 (): Jag tycker att det var intressant att lyssna på ministern i det här senaste inlägget. Det är precis den diskussion jag skulle vilja att vi hade lite mer av. Jag tolkar avslutningen så att vi är överens om att det finns en risk att vi i kärva ekonomiska tider av en massa skäl inte lyckas prioritera så att vi i ett längre perspektiv håller kostnaderna nere. Det kanske i stället genererar högre kostnader. Det är ett bra avstamp, tycker jag. Man kan väl säga att det är viktigt att diskutera vad vi gör och vilka saker vi prioriterar när vi har kärvare tider. Jag har ingenting emot det som ministern redovisade i sitt skriftliga svar och i sitt första inlägg. Det är jätteviktigt att vi satsar långsiktigt och att vi försöker ta hand om de problem som redan finns. De människor som redan har drabbats ska naturligtvis ha bra vård. Självklart behöver vi satsa på att, som ministern redovisade, öka utbildningen av läkare inom psykiatri. Det är den linje vi tror på . Jag tror att vi egentligen är rätt så överens. Det känns bra. Jag hoppas att vi kan jobba med detta kreativt och försöka hitta infallsvinklar på olika politikområden. Jag delar ministerns uppfattning att många saker är svåra att åtgärda med politiska beslut. Men jag tror att det finns mycket som vi kan göra när det gäller regelverk och gränser för vad man får göra i olika sammanhang, när det gäller både kommunerna och näringslivet. Marknadsföring till exempel tror jag är ett sådant område. I och med att det är så globaliserat är det svårt att angripa, men jag tror att det finns mycket att göra där när det gäller värden som inte bara har att göra med vad vi säger utan också med de regelverk som vi är med och skapar. 85 Socialminister (): Jag är glad över att vi är överens om mycket. Vi behöver göra någonting och vi gör mycket med dem som har problem. Även om vi går in i ekonomiskt kärvare tider ska vi inte glömma att fatta beslut som inte bara är rätt utan också på . Det är viktigt vad vi gör på nationell nivå. Det är viktigt att vi för samtal med politiker på landstingsnivå och nivå så att vi prioriterar på ett sätt som är långsiktigt riktigt och inte bara räddar en situation som just nu är väldigt tuff i Kommun- och Landstingssverige. Jag tror att jag kan säga att jag är överens med om allt det han sade i det sista inlägget. Det finns väl alla skäl att använda ytterligare kreativitet, tid och kraft till att fundera på hur vi tar oss ur den situation vi har. Vi ser en ekonomisk nedgång framför oss, men vi lever trots allt i ett av världens absolut rikaste länder. Resurserna är jämförelsevis väl fördelade över alla som bor i vårt land. Ändå hamnar vi i en situation med växande problem med psykisk ohälsa bland våra unga. Det säger kanske en del om den tid vi lever i och om vad det är som värderas. Utseende och att äga de rätta prylarna kanske går före och vi värdesätter människor efter det. Vi har ett informationsflöde som är alldeles enormt. Vi vet inte särskilt väl vad det på innebär för den psykiska eller fysiska hälsan. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2008/09:360 om den psykiatriska tvångsvården 86 Socialminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att öka resurserna till den psykiatriska tvångsvården, så att den utvecklas och förbättras med hänsyn till de omfattande vårdinsatser som denna patientgrupp kräver och har behov av. Det är en mycket viktig fråga som tar upp. Insatserna för att förbättra psykiatrin har varit en prioriterad fråga för regeringen. pågår den största enskilda satsningen på psykiatrin nationellt. satsades extra på psykiatrin. Därefter har en ambitionshöjning gjorts. , 2010 och 2011 avsätter vi för att fortsätta och intensifiera det utvecklingsarbete som inletts. I den samlade psykiatrisatsningen ingår insatser riktade till barn och unga, satsningar på kompetensutveckling, kvalitetsregister och tillsyn och satsningar på arbete och sysselsättning för personer med psykisk funktionsnedsättning. Den psykiatriska tvångsvården är en fråga som är angelägen för mig och för regeringen. Precis som skriver i sin fråga har de patienter som vårdas där särskilt stora behov som de ansvariga huvudmännen måste se till att vården klarar av att möta. Min och regeringens ambition är att stödja och stimulera landstingen i deras arbete med att utveckla en patientsäker, effektiv, ändamålsenlig och kunskapsbaserad heldygnsvård. Ett första steg i den riktningen togs . Regeringen ingick då en överenskommelse med Kommuner och Landsting, SKL, om att SKL ska kartlägga den psykiatriska heldygnsvården. Kartläggningen syftar bland annat till att belysa tillgången till heldygnsplatser i landet, vilka variationer som finns mellan olika delar av landet samt tänkbara orsaker till sådana variationer. Genom kartläggningen ska vi också få veta vilka olika samarbeten och arbetssätt som finns inom heldygnsvården och hur de påverkar behovet av vårdplatser. Regeringen har också givit , , i uppdrag att bland annat kartlägga vilket vetenskapligt stöd det finns för olika strukturer och arbetssätt inom heldygnsvården. Med kartläggningen från SKL som grund avser regeringen att gå vidare för att se hur vi kan stödja och stimulera systematiskt förbättringsarbete inom inte minst den psykiatriska heldygnsvården. Ett viktigt område är utbildning av personal. Därför satsar regeringen bland annat 20092011 på att utveckla kompetensen hos personal inom och den psykiatriska hälso- och sjukvården, som i sitt arbete kommer i kontakt med personer med psykisk sjukdom eller psykisk funktionsnedsättning. Jag vill också säga att regeringen har tagit initiativ till en översyn av den psykiatriska tvångsvårdslagstiftningen (dir. 2008:93). Utredningen (S2008:09) ska bland annat göra en översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård samt lämna förslag till ny lagstiftning på området. Detta är en viktig fråga och jag vill lyfta fram att regeringens avsikt är att göra lagstiftningen så pedagogisk och lättillgänglig som möjligt och dessutom anpassad till de etiska, medicinska och juridiska krav som bör ställas i samband med tvångsomhändertagande av personer med psykisk sjukdom. När det gäller tvångsvård infördes en ny vårdform inom den psykiatriska hälso- och sjukvården . Patienter som tidigare vårdats i sluten psykiatrisk tvångsvård kan nu vårdas utanför sjukvårdsinrättningar, genom öppen psykiatrisk tvångsvård eller öppen rättspsykiatrisk vård. Eftersom den nya vårdformen ska anpassas till varje patients individuella behov krävs ett nära samarbete mellan hälso- och sjukvården och . Det ska också finnas en samordnad vårdplan där det ska framgå vilka insatser patienten i fråga behöver från hälso- och sjukvården och . Regeringen har tillfört kommunerna 2007 och 2008 för att kommunerna skulle kunna förbereda sig för den nya vårdformen. satsar regeringen ytterligare för detta. Det är ett angeläget reformarbete som vi har inlett och regeringen kommer att fortsätta att följa utvecklingen inom psykiatrin. 87 (): Jag vill börja med att tacka socialministern för svaret på min interpellation, även om svaret mest är en redovisning av vilka psykiatrisatsningar regeringen har gjort. Det handlar inte så mycket om som visar på allvarliga brister i den psykiatriska tvångsvården. Det är utifrån den rapporten som jag ställer min interpellation. Det är ett stort ansvar att vårda med tvång. Vården av människor som har berövats sin frihet på grund av psykisk sjukdom måste ägnas särskild uppmärksamhet och den vård som erbjuds måste vara av väldigt hög kvalitet. offentliggjorde en rapport som visar på allvarliga brister i den psykiatriska tvångsvården. endagsinventering och den analys som gjorts visar att de flesta som vårdades den aktuella dagen endast fick läkemedelsbehandling. Bara en mindre grupp patienter fick också psykologisk behandling och omvårdnads- eller rehabiliteringsinsatser. betonar i sin rapport att vård som ges mot någons vilja måste vara allsidig, planerad och kunskapsbaserad. Med anledning av de allvarliga brister som inventeringen visar föreslår därför att regeringen bör överväga att stödja huvudmännens arbete med att utveckla innehållet i den psykiatriska tvångsvården. Rapporten visar att de patienter som hade en vårdplan, vilket alla patienter ska ha, fick insatser på fler områden än de som saknade vårdplan. En vårdplan saknades i av fallen. En stor grupp av patienterna hade också barn. Men det var få som fick till exempel familjestöd eller psykologiska insatser. I rapporten pekas också på att andelen personer inom den rättspsykiatriska vården som fick behandling för sitt missbruk har minskat. Vid den senaste inventeringen 2005 fick av patienterna med missbruksproblem behandling för sitt missbruk, men det var som fick det 2008. Det innebär att inte fick någon behandling för sina drogproblem . Den psykiatriska tvångsvården är mycket tungt belastad med en hög beläggning. Det påverkar vårdmiljö, vårdinnehåll och patientsäkerhet. Därför säger att det är viktigt att alla aktörer hjälps åt för att förbättra situationen inom tvångsvården. när denna endagsinventering gjordes tvångsvårdades 3 066 personer. av dem hade permission på inventeringsdagen. Av psykiatrins totalt ca 4 000 vårdplatser upptogs alltså 1 800 av tvångsvårdade patienter. Min fråga till socialministern är: Vad anser socialministern som ansvarig minister om bristerna i den psykiatriska tvångsvården som rapporten så tydligt visar? Vilka konkreta initiativ tänker socialministern ta för att se till att kvaliteten ökar i den psykiatriska tvångsvården? 88 (): Som tog upp i sitt inlägg förespråkar allsidiga insatser. När man tittar i denna utvärdering ser man att det tyvärr inte är allsidiga insatser. Om man till exempel tittar på personer som vårdas enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård, LPT, är det av patienterna som får endast medicinsk insats. av patienterna får medicinsk insats, omvårdnad och rehabilitering. Men där saknas det psykologiska insatser, och jag delar socialministerns uppfattning som han beskrev i en tidigare interpellationsdebatt, nämligen att detta behövs. Det var som fick medicinska och psykologiska insatser, och det var inte en enda procent som fick psykologiska insatser, omvårdnads- och rehabiliteringsinsatser. Om vi tittar på ungdomarna, som vi har talat om här tidigare , finns det en tabell när det gäller unga vuxna, men det finns även enstaka barn från 12 till . Där är det så många som som får endast medicinska insatser. får medicinska insatser, omvårdnadsinsatser och rehabilitering. Det är som får psykologiska och medicinska insatser, och det är som får psykologiska insatser, omvårdnads- och rehabiliteringsinsatser. Tyvärr lyser de allsidiga insatserna med sin frånvaro när det gäller patienter som tvångsvårdas. Det är bra att SBU nu har fått uppdraget att kartlägga vilket vetenskapligt stöd som finns för olika strukturer och arbetssätt inom heldygnsvård. Men redan nu tror jag att vi kan vara överens om här att det är stora brister. Socialministern har själv tidigare tagit upp bristen på psykiatrer. Det finns också en väldigt stor brist på rättspsykiatrer, och det är inte en utbildning som man klarar av i en handvändning. hoppas jag att socialministern inte anklagar mig som har stött tidigare regering utan tar sitt ansvar som socialminister. Vad tänker socialministern göra för att förbättra situationen för tvångsvårdade patienter? 89 FINN (): Detta är en interpellation som berör mig djupt. Det gör den för att jag ser många problem med att rätt försöka tolka ut detta . Först vill jag tacka socialministern för svaret. Jag tycker, precis som socialministern själv har beskrivit, att man har en stor åtgärdsarsenal som är på gång och som enligt mitt sätt att se det, utifrån min civila position som professor i psykiatrisk behandlingsforskning, är precis rätt väg att gå. Det som är problemet som lyfts fram här är en interpellation som tar sig uttryck i något som jag mest vill beteckna som en storm i ett vattenglas. Delvis är det direkt desinformation utifrån att man läser upp en massa uppgifter utan att egentligen ha funderat över vilket fundament som man utgår från. I egen innehållsförteckning över den psykiatriska tvångsvården står det i sammanfattningen väldigt tydligt: Resultatet av en inventering kan dock inte användas för bestämda omdömen om hur den psykiatriska tvångsvården fungerar eller om patienterna generellt får god vård eller inte. Det är alltså så att man redan från början säger att just den typen av tolkningar som görs i interpellationen och som socialministern ställs inför är fullständigt omöjliga att göra enligt denna rapport. Det har inte varit dess syfte. Det egentliga syftet har varit att titta och spegla tillbaka i tiden för att få en uppfattning om den longitudinella utvecklingen. Då visar det sig att vad som egentligen har hänt är att man i princip har färre intagna till exempel inom rättspsykiatrisk vård, alltså den delen av lagrummet. har man något längre vårdtider. Men man säger också att det kan finnas viss osäkerhet i en del uppgifter, till exempel när det gäller omvårdnads- och rehabiliteringsinsatser med mera som kan ha underrapporterats på grund av bristande kännedom om dessa insatser hos chefsöverläkaren eller den som fått chefsöverläkarens uppdrag att fylla i enkäten. Detta vittnar om att inte ens man själv riktigt vet hur man ska våga sätta ned foten baserat på dessa resultat. Då kan man, måste jag tyvärr säga till mina politiska kolleger, få en massa siffror och tolka dem efter eget huvud som om detta vore allvarlig kritik som faktiskt inte går att utläsa. En kompetens som är vida överlägsen den samlade kompetens som står bakom denna rapport har professor som är professor i både rättspsykiatri och allmänpsykiatri och en internationellt erkänd forskare på området. Han har i en artikel i kritiserat sönder och sammman problematiken med underlaget för det som debatteras här. Underlaget är på många punkter felaktigt och medger inte denna typ av uppspaltning. Alltså blir de siffror som läses upp här ganska ointressanta. tycker jag att det är tråkigt att mina kolleger inte har möjlighet att se det från ett sådant perspektiv där man också kan granska underlaget för att sedan komma fram med en tolkning om huruvida man lever upp till tanken bakom rättspsykiatrins och den slutna tvångspsykiatrins ambitioner, nämligen det faktum att man ska ha och alltid har en individualiserad terapi. Men i många av de fall som här är aktuella handlar det om folk som är intagna för tvångsvård. Varför blir man intagen för tvångsvård? Jo, det blir man naturligtvis för att man har en så allvarlig psykisk åkomma att man i grund och botten just i det läge då man intas med tvång inte har en möjlighet att själv bilda sig en uppfattning om hur verkligheten runt omkring ser ut. Då är det inte läge att gå in med psykologiska metoder. Då är det i princip läkemedel som gäller. Det är precis det som professor trycker på, nämligen att det tyvärr är så att man egentligen har lyft ut ett material som är mer lämpat för läkemedelsbehandling även om man också naturligtvis, som säger, kan syssla med och ska syssla med en mycket mer mångfasetterad psykiatrisk vård för alla de andra patienterna som sannolikt är helt exkluderade från detta material. Sammantaget vill jag säga att det är tråkigt att debatten ska bli så polariserad när det gäller ett bristande vetenskapligt underlag. 90 Socialminister (): Det som Finn gjorde i sitt inlägg var att han beskrev den osäkerhet som kan finnas och manade till en klok hantering av tämligen osäkra uppgifter. Jag tror att det är viktigt att börja i den ändan. På den nationella nivån har vi tyvärr en bristande kunskap om den samlade bilden. Därför är det väldigt angeläget att vi skaffar oss en bättre bild av vad som faktiskt händer och sker och av hur det ser ut. En del i det är det uppdrag som SKL har tagit på sig genom den överenskommelse som vi har träffat med SKL. Det kommer att ge oss en väsentligt bättre bild av hur det ser ut i när det gäller heldygnsvården. Det är naturligtvis också extremt viktigt att vi stryker under det uppdrag som SBU fått när det gäller kunskapsöversikterna inom området psykiatrisk vård, behandling och rehabilitering. En första del av det här arbetet ska redovisas till regeringen. ska vi få en delredovisning. ska man vara färdig med sitt arbete. Det tar alltså , men det är också en knepig materia som vi hanterar. Detta innebär inte att vi i övrigt är overksamma, utan det pågår ett brett arbete med att förbättra på de områden som vi tidigare här har diskuterat. Bland annat gäller det utbildningssituationen som inte är tillfredsställande. Där har vi betydande brister. frågar vad jag som minister anser om bristerna i den psykiatriska vården. Jag tycker att det finns tydliga brister. Dessa finns inom psykiatrin som helhet. och psykiatrisamordningen har pekat på det. Där har vi ett bra underlag för det fortsatta arbetet. frågar om utbildningssituationen. Precis som jag beskrev i en tidigare debatt har vi förstärkt läkarutbildningen som helhet och också på psykiatrisidan ett område som kanske inte har lockat tillräckligt många. Vi behöver göra området mer attraktivt och se till att man får mer under läkarutbildningen när det gäller just den här disciplinen just för att om möjligt attrahera fler läkare till det område där vi ser stora brister och där vi framöver kanske ser ännu större brister. Jag vill också, som jag gjorde i mitt svar, peka på de större frågorna. Översynen av den psykiatriska tvångsvårdslagstiftningen är ett otroligt omfattande och betydelsefullt arbete där vi naturligtvis måste ha en stabil grund för när det offentliga griper in och berövar en person dennes frihet detta för att kunna ge den personen vård. Där finns det en lång rad frågor som behöver belysas och som också kommer att belysas av utredningen. Dit hör även finansieringen av det här området och, , också frågan om huvudman för verkställigheten när en person begått ett brott. Summa summarum: Det här är en del av psykiatrins område som behöver förbättras. 91 (): Jag utgår från att inte är ett bristande underlag eller desinformation, som Finn antyder. Jag vill lyfta fram några grupper i rapporten, nämligen de yngre och de äldre som tvångsvårdas. Vid inventeringen fanns det en större grupp unga, personer i åldern , och en liten grupp äldre, personer . De vårdades antingen med stöd av lagen om rättspsykiatrisk vård, LRV, eller lagen om psykiatrisk tvångsvård, LPT. anser att vården måste utformas med hänsyn till dessa gruppers åldersspecifika behov och förutsättningar. För äldre är till exempel omvårdnads- och rehabiliteringsinsatser av väldigt stor betydelse. En majoritet av de äldre inom den rättspsykiatriska vården angav man fick sådana insatser, medan det angavs att majoriteten av de äldre patienterna vårdade enligt LPT enbart fick del av läkemedelsinsatser. Vidare pekar man i rapporten på att ett antal personer med demensdiagnos behandlades med antipsykotiska läkemedel trots att både och gått ut med skärpta anvisningar om att antipsykotika ska undvikas vid demenssjukdom. Anmärkningsvärt när man läser rapporten är att det i flera fall rör sig om personer som inte hade någon psykosdiagnos vid sidan av sin demensdiagnos. När det gäller unga vuxna fanns det vid inventeringstillfället 292 personer i åldern . Allsidiga insatser bör, påpekar , innehålla såväl medicinska och psykologiska behandlingsmetoder som omvårdnads- och rehabiliteringsinsatser då det är helt avgörande för prognosen. Detta förekom dock för av de unga vuxna som vårdades enligt LRV. Beträffande dem som vårdades enligt LPT var det så lite som . Socialministern, jag tycker att rapporten visar på väldigt allvarliga brister inom många områden, men i den här debatten har jag bara hunnit lyfta fram några exempel. Min fråga är: Har socialministern någon tidsplan för när det ska ske förbättringar och för när dessa ska vara genomförda, och hur tänker socialministern följa upp att det blir förbättringar inom tvångsvården? 92 (): Jag tänker ta upp en vårdform som inte utvärderats i rapporten. Vårdformen tvång i öppen vård startade man med så sent som . Därför är den inte utvärderad. Socialministern redovisar i sitt svar att man har satsat 220 miljoner. Det här året satsar man 150 miljoner och 210 miljoner. Det görs alltså satsningar på den här vården. Därmed måste det väl också finnas något slags tanke om hur de här pengarna kommer att gagna den grupp personer som vårdas enligt vårdformen tvång i öppen vård. Socialministern kommer säkert ihåg att inte förespråkar mer tvång, något som vi anser att den här vårdformen innebär. Vår kritik bygger väldigt mycket på att det inte finns någon evidens, inga vetenskapliga undersökningar, som visar att vårdformen tvång i öppen vård speciellt mycket gagnat gruppen i fråga. De här personerna har inte blivit bättre genom vårdformen tvång i öppen vård. Jag undrar därför om socialministern , då den här vårdformen är införd, känner till fler vetenskapliga undersökningar än jag undersökningar som visar på att vårdformen tvång i öppen vård gagnar de patienter som vi här talar om. 93 FINN (): Vi brukar säga att interpellationer är bra därför att vi då tar upp en diskussion må så vara. Men jag är fortfarande väldigt bekymrad över den här interpellationen. Det bygger på att jag faktiskt lider med interpellanten och interpellantens allianskamrat. Vi har inte för lite ideologi inom psykiatrin, utan vi har för mycket ideologi och för mycket partipolitik där. Det gagnar definitivt inte dem, som säger och som jag instämmer i, som mest lider av att det blir en polariserad debatt, nämligen den patientgrupp som är utsatt och som behöver evidensbaserad vård. I inledningen till rapporten beskrivs en massa olika anledningar till att man inte kan använda siffrorna på det sätt man sedan gör. har säkert läst varenda redogjord siffra. Men siffrorna tolkas inte på ett, kan vi säga, ödmjukt sätt i förhållande till de problem som bland annat belyser i sin kritik mot materialets sammansättning. Ytterst speglar det att detta är en produkt som inte tillåter den typen av långtgående kritik mot regeringens ambitioner på området. Låt mig då i stället sammanfatta det som är positivt, nämligen att socialministern och alliansregeringen sätter av resurser som är mycket större än som avsatts, i alla fall i modern tid, av någon opposition av dagens snitt. Dessutom måste vi konstatera att det är just genom en framåtsyftande diskussion med SKL, expertgruppen där, och som man kan få en grund för att ta den här diskussionen i sansad form . Förhoppningsvis finns då mer av psykiatrisk expertis inblandad som också ger en möjlighet att reflektera, så att inte siffrorna som delges kan användas i politiskt syfte till att lyfta fram ideologier framför kunskap, som de här patienterna behöver. 94 Socialminister (): När det gäller beskrivningar tror jag, som sagt, att det är klokt att ta alla enskilda siffror med en nypa salt men att ändå ta dem till intäkt för att vi behöver göra saker och ting. Det första vi behöver göra är att säkra kunskapen om hur situationen ser ut. Jag har också redogjort för många, inte alla, av de åtgärder som regeringen vidtar på psykiatriområdet. Många av dem berör naturligtvis också den psykiatriska tvångsvården. Det är en räcka insatser som kommer att ha en stor betydelse för att kunna höja det här området, som har varit satt på undantag. ställer frågan om tidsplaner.