prot · GW0968 · 2009-02-11 00:00:00 — Exempelvis om det är två homosexuella par som tillsammans har skaffat ett barn kan de ganska lätt anse sig vara fyra föräldrar, och de ställer alla upp för barnets bästa. Jag tror att det skulle vara en fördel och ett väldigt stort plus för de här barnen. Ju fler trygga vuxna som jag kan lita på, desto bättre är det. 91 () replik: Det håller jag med om. Det kan vara hur många vuxna som helst som gör att barnets trygghet ökar. Men att de precis ska omfattas av det juridiskt bindande att vara vårdnadshavare kan jag inte se fördelarna med. Där kan jag tvärtom se att det kan komma till komplikationer, till exempel om familjen upplöses. Jag ser inte att det kan vara en fördel att man utnämner flera vårdnadshavare. Jag ser i stället att det kan bli utökade komplikationer om de tre eller fyra vårdnadshavarna inte kommer överens när beslut ska fattas, som när ett äktenskap kanske upplöses. Jag tror att det är fel väg att gå. Men fler vuxna runt varje barn är bara bra. 92 (): Jag tänker uppehålla mig vid vårdnadsfrågan då effekterna av den blir verklighet för fler och fler barn, även om man ser att antalet skilsmässor sjunkit , men inte tillräckligt mycket. De allra flesta föräldrar förstår att sätta sina barns behov före sina egna. De klarar av att se och förstå sina barn. Även vid en separation kan de flesta föräldrar ordna sina liv utifrån vad som är bäst för deras barn. En familj i min närhet lät barnen bo kvar i huset. Mamman och pappan flyttade in och ut just för att låta barnen ha trygghet och slippa packa och byta miljö. Men vi har här hört föregående talare vittna om att det också är bra många barn som far illa när föräldrarna separerar. Barnen får fungera som verktyg för sina föräldrar som inte kan komma överens och som har en stor frustration i föräldrarelationen, något som de alltså lägger över på barnet. De föräldrarna har i stort sett helt tappat fokus på barnens behov. Barnen får vara sändebud mellan föräldrarna och lär sig snabbt att gira och att inte svara vid utfrågningar. Det finns även barn som lever i två världar med en himmelshög mur mellan världarna. De barnen får byta allt, från kläder till hela identiteten. Jag kan vittna om det värsta fallet jag var med om jag arbetade. En socialsekreterare ringde till min mottagning och talade om en tre baby som en helg skulle ha umgänge med sin pappa. Babyn och mamman bodde i en annan stad och hade skyddat boende eftersom pappan under hela graviditeten hade slagit mamman. Upplägget i det här fallet var att babyn tillsammans med en person skulle resa med tåg till den stad där pappan bodde. Där skulle en stödperson möta upp och ta barnet till pappan. Umgänget skulle ske i en lokal som hade skaffat fram. Där slutade jag lyssna eftersom det var jag som skulle vara stödpersonen. Jag åtog mig inte det jobbet. Jag har senare funderat på hur de tänkte göra . är lagen ändrad, som tur är. Jag vet inte vad som hände i den regering där man trodde på gemensam vårdnad direkt. Jag hoppas att det aldrig återigen blir möjligt. Det har varit, och är fortfarande, mycket av trender i vårdnadstänket. Jag hoppas att det nu blir ett slut på det. tillkom en ändring i vårdnadsreglerna med ikraftträdande . Nej, det kan inte stämma. Någonstans är det fel i ordningen på talen. Jag ska senare rätta till det. Ändringen syftade framför allt till att försäkra och förstärka barnperspektivet i lagstiftningen. Det innebär att betydelsen av barnets bästa klarare kommit till uttryck i lagstiftningen och att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge. Det är vad lagstiftaren vill. Går hela den här processen ut till dem som ska verkställa detta? Ändringen syftar alltså till att förstärka barnperspektivet i lagstiftningen. Jag och tycker att det är en bra markering. Det står också så här: och domstolen ska vid bedömning av barnets bästa fästa avseende särskilt vid risken att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar eller på annat sätt far illa. Man har försökt täcka in väldigt mycket. Jag går lite grann tillbaka till barnperspektivet. Det bekymmer som kvarstår är hur vi vet vad som är barnets bästa. Hur tolkar vi det? Vem bestämmer vad som är barnets bästa? Är det socialsekreteraren, är det familjerätten eller är det juristen eller nämndemännen som bestämmer det? Vem tar på sig att se perspektivet barnets bästa? Går det att göra generella bedömningar? Det är ingen lätt uppgift. Vi har ju debatter där det pekas på att för få pappor får vårdnaden, och i någon debatt tycker man att det för ofta döms till pappans fördel. Man pratar alltid om mamman och pappan. Men vad är att se till barnets bästa? Jag tror att det behövs en rejäl satsning på att öka kompetensen hos just dem som fått mandatet att se till barnets bästa. Jag ser fram emot resultatet av pågående beredning och det beredningsarbetet. Vi måste bli bättre. Det gäller då att döma till barnets fördel och att sätta föräldrarnas behov åt sidan, oavsett trender i samhället. Min förhoppning är också att kommunerna på allvar ser till att det vid separationer finns tid för familjesamtal och då med barnets bästa för ögonen. , psykolog och terapeut, som på morgnar sitter i tv-soffan och svarar på familje- och barnfrågor, har vittnat om att ett par samtal med frustrerade föräldrar kan göra att det blir oerhört mycket bättre alltså om man sätter ord på anknytning, separationer och frustrationer, vad som händer i en. I vårt samhälle är det väldigt tomt på berättelser när det gäller de här sakerna. är barnen det viktigaste vi har. Det går inte att ställa barnen åt sidan och tänka: Vi tar det en annan dag. Vi gör någonting annat. Det går bara inte. Det är här och för alla barn. Det går att öppna böcker om barns utveckling; det är ingen fara. De som har hand om barn och som ska bestämma om barns framtid uppmanas att gå till böckerna. Det finns litteratur. Barnen är, som sagt, det viktigaste vi har. Dessutom är det här en otroligt viktig framtidsfråga. Med detta tillstyrker jag förslaget i betänkandet. 93 (): Det gäller alltså civilutskottets betänkande 10 om barn och föräldrar. Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag i dess helhet samt avslag på samtliga reservationer. Här handlar det om ett antal motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . Man kan väl konstatera att samtliga yrkanden, i alla fall liknande yrkanden, behandlats tidigare under den här mandatperioden. Det i sig behöver inte betyda att yrkandena inte är viktiga och att vi inte återigen kan diskutera dem. Lagstiftningen om barn i fokus är det naturligtvis väldigt värdefullt att diskutera. Denna lagstiftning måste vara så bra som våra barn kan kräva att den ska vara. Mycket klokt har sagts här . Det är helt klart att detta med barnet i fokus förenar oss alla. Vad debatten handlar om är några små skillnader när det gäller vägen dit. Mycket har alltså redan framförts här. Naturligtvis instämmer jag i mycket av det som mina allianskolleger sagt och givetvis även i en del av det som ni andra har sagt. Dock dristar jag mig till att komma med ytterligare några synpunkter i sammanhanget. Jag tänker säga några ord om beslutsfattandet när det gäller gemensam vårdnad. Det är tragiskt om resultatet av gemensam vårdnad blir att barn inte får den vård och omsorg som de behöver. Att det förekommer ett antal fall som LiseLotte här tog upp och som hon känner till där det inte går att få till stånd en ändring, alltså att myndigheter eller andra inte kan ingripa, verkar väldigt märkligt. Man har faktiskt rätt till vård, oberoende av om de i vuxenvärlden misslyckats i sina förhållanden. Jag jobbar annars inom tandvården. Även där är det faktiskt så att vi som vårdgivare får vara en länk mellan vårdnadshavarna och ringa upp dem var för sig och berätta om hur det går med deras barn. Det känns märkligt att detta med gemensam vårdnad har lett till att man inte ens kan prata med varandra. I pågår ett beredningsarbete om sådant här. Det bygger på den utredning som LiseLotte här tidigare nämnt om. Man diskuterar självständig beslutanderätt i vissa frågor. Inte heller jag tycker att det beredningsarbetet ska föregripas. I och med att det arbetet pågår är ju frågan så att säga väckt. Någon ytterligare åtgärd från sida känns då inte direkt nödvändig. Också i har vi diskuterat detta. Vi tycker att det inte är helt okomplicerat att man börjar skapa mellanformer när det gäller att ensam ha vårdnad och att ha gemensam vårdnad. När det gäller den diskussion som har varit här tidigare om ännu fler vårdnadshavare hos ett barn skulle jag vilja säga att det inte alls är säkert att det skapar ökad trygghet. Det kan också skapa ökade komplikationer. Jag ska säga några ord om barns skuldsättning. I motionsyrkanden talas det mycket om att barn blir skuldsatta på grund av obetalda vårdavgifter. har ju barn fri vård, så det handlar i mycket om avgifter för uteblivna besök som per automatik har förts upp på barnets räkning. Det här problemet har uppmärksammats mycket . Det finns ingen lagstiftning som hindrar att man fattar beslut om att göra vårdnadshavaren betalningsansvarig. Det som har hänt är att skulden har legat kvar på barnet, och när barnet har passerat kan kravet ha lämnat regionen och , så att det är någon annan som ska driva in det. Då har denna situation uppkommit. Det handlar nog om att region- och landstingspolitiker inte har uppfattat att det kunde bli på det här sättet. har väl problemet minskat i och med att man har fattat beslut. Jag känner inte till hur det är i alla regioner, men jag vet att man i och och, enligt en uppgift jag fick, också i har fattat sådana beslut att det här inte inträffar längre. Jag tror att man i till och med har fattat ett retroaktivt beslut där man också avskrev äldre skulder. Man kan alltid ropa efter lagstiftning, men här är det något slags sunt förnuft som får råda. Även om lagstiftningen är oklar finns det utrymme för att man på regional nivå och landstingsnivå fattar de beslut som krävs. I har vi aktivt gått ut bland våra politiker på den nivån och tagit upp att man ska driva på för att de här besluten fattas. Sedan kan jag inte säga om de har fattats överallt, men jag har goda förhoppningar om det. Det är en helt oacceptabel ordning annars. I Socialdemokraternas och reservation handlar det inte så mycket om avgifterna från vården. Det som det handlar om är att man vill ha en översyn av att lagstiftningen räcker till, så att säga. har det ju fattats en del beslut. Det är naturligtvis väldigt viktigt att barn inte ska gå in i vuxenlivet helt oförskyllt skuldsatta. Men med lagstiftningens hjälp har det skapats en hel del skyddsbarriärer. , tror jag, kom detta att ska underrätta överförmyndaren om det kommer in ett krav på barn. Sedan var det ett tag ett problem att vuxna registrerade sina fordon på barn, så att barnen drog på sig skulder för parkeringsböter, uteblivna skatteinbetalningar och så vidare. Det är borta . Den lagstiftning som trädde i kraft ger överförmyndaren en helt annan roll när det gäller skuldsatta barn. Jag förutsätter att man från regeringens sida följer upp vad den lagstiftningen leder till, men att vi i nu skulle kräva en utvärdering av den lag som trädde i kraft känns inte riktigt relevant just . Man får följa detta och se vad som händer. Jag har god tillit till att regeringen följer frågan. ska jag ta upp en punkt som det finns motioner om men inga reservationer. Det är väl kanske därför som den inte har tagits upp här. Det gäller 18-årsgränsen vid ingående av äktenskap. har sagt att vi är väldigt tveksamma till att det finns en dispensrätt när det gäller denna regel. Statistiken visar dock att det är väldigt få fall som beviljas . Det handlar om 2 eller 3 fall som beviljas av 20 eller 30 ansökningar. Då kan man ändå tro att den lagstiftning som finns och som talar om restriktivitet och särskilda skäl fungerar fullt ut. Anledningen till att vi har ställt oss tveksamma har naturligtvis varit diskussionen om barnäktenskap. Men det verkar ändå som att man i domstolarna ser att det krävs ganska mycket för att få en begäran om dispens bifallen. Icke förty följer vi naturligtvis vad som händer i frågan. Det pågår en del arbeten som också redovisas i betänkandet. Som sagt yrkar jag bifall till utskottets förslag. 94 (): Mina kolleger har på ett föredömligt sätt tagit upp viktiga frågor där vi är överens. Jag tänkte begränsa mig till att ta upp två områden i betänkandet, nämligen barns skuldsättning och mor- och farföräldrars roll vid vårdnad och umgänge. Redan nu vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna. Barnen är vår framtid. Så talar vi ofta, och vi är alla överens om det. Att våra barn dessutom får de bästa förutsättningarna för en lycklig barndom, en harmonisk ungdom och ett tryggt vuxenliv är garantier för ett gott samhälle. När vi nu debatterar barns skuldsättning kanske det ändå inte i första hand handlar om hur barn uppfattar skuldsättningen som barn. De flesta har knappast insikt i detta. Problemet uppkommer när de ska gå in i sitt vuxenliv och inser att skuldsättningen har förstört deras förutsättningar på flera områden. Då skapar det besvikelse. Då skapar det funderingar. Det finns stora risker för att den unge förlorar fotfästet, och man måste göra saker. Det är bra och närmast självklart att alla de föräldrar som missbrukar sin föräldraroll på ett så bedrägligt sätt måste uppmärksammas. Som tur är, är de bara en liten del av det totala antalet. Ändå är det självklart att samhället måste reagera så att dylika förhållanden inte inträffar. Sedan jag blev ledamot i har flera åtgärder vidtagits. Det är en serie åtgärder som vi i kommittén har varit överens om med den tidigare regeringen. fick ett krav på sig att lämna uppgift till överförmyndaren varje gång en omyndig registrerades i register. handlade det, som nämnde, om att när ett barn blev ägare till en bil skulle förmyndaren registreras i . Det var ett sätt att förhindra att föräldrar lät bli att betala böter och annat så att det blev en skuld på barnet. , innevarande år, skedde förändringar i som syftade till att minska risken för missbruk av barns tillgångar. , , ökades tillsynen av överförmyndarens roll i de här sammanhangen. Därför förstår inte jag hur den reservation har uppkommit där man kräver att det nu ska göras ett tillkännagivande till regeringen. Vi håller ju på med ett sådant här arbete, och det följs successivt upp, så att vi ska komma till rätta med den här problematiken. När det gäller vårdavgifter kan landstingen själva besluta. Åtminstone uppfattar flera landsting att de kan det, men det är möjligt att lagtexten är oklar i det här fallet. Både nu och framöver utgår jag från att samtliga landsting sätter stopp för att barns vårdavgifter får belasta barnen. De måste ju ingå i föräldrarnas vårdplikt, eller så får man väl avstå från att ta betalt för barns läkarvård. Det finns alltså ett pågående arbete inom de här områdena. När det sedan gäller mor- och farföräldrarnas roll vid vårdnad och umgänge vill jag lyfta upp den studieresa som leddes av till , där vi hade möjlighet att följa det arbetet, hur man mötte de frågor som handlade om att barnet utifrån sitt perspektiv skulle kunna få en så lycklig tillvaro som möjligt, en trygg och harmonisk tillvaro med sina föräldrar. En av de viktiga delarna som man också tog hänsyn till var de nära relationerna som fanns i barns uppväxtmiljö, där far- och morföräldrar och andra vuxna spelade en väldigt viktig roll. Jag vet att det i många sammanhang också i vårt land görs ett sådant hänsynstagande. Jag tycker att det är viktigt att vi tar upp det till debatt, att vi tar upp det i samtal. Det finns ofta många människor runt ett barn som är beredda att ta ett ansvar när speciella situationer uppkommer. finner jag dock ingen anledning att vi ska göra något särskilt tillkännagivande eller någonting i den riktningen, utan vi ska fortsättningsvis jobba med de arbeten som pågår uppföljning och utvärderingar av olika slag för att våra barn ska få en så trygg uppväxt som möjligt. Med de orden, herr talman, tackar jag för ordet. 95 () replik: Jag begärde replik på grund av att sade att hon inte tyckte att det behövdes ett tillkännagivande när det gäller barns skuldsättning. Jag tycker att denna fråga är så pass viktig. Det är därför som vi lägger fram förslag om ett tillkännagivande. Vi vet att regeringen gör mycket, och den tidigare regeringen satte i gång arbetet med att komma till rätta med barns skuldsättning. Men eftersom det fortfarande förekommer att barn är skuldsatta och finns i kronofogdens register betyder det att frågan inte är helt och hållet löst, även om man så klart till stora delar har kommit till rätta med det genom lagändringar. Vi lyfter i det här tillkännagivandet upp en nolltolerans mot skuldsättning av barn just för att komma åt eventuella undantagssituationer. Det kan även finnas fall där landstingen inte sköter det här med vårdavgifterna, där det ändå blir så att skulden för ett uteblivet vårdbesök hamnar på barnet. Det är därför vi lyfter upp frågan om att vi måste lösa det här problemet fullt ut. Det får inte vara så att vissa barn hamnar i kläm. Ett barn som hamnar i den här situationen är ett barn för mycket. 96 () replik: Jag är väldigt glad för att och jag har samma målsättning. Jag är helt övertygad om att vi har det. Det ska inte finnas ett enda barn i register. Men vi tycker att det är för tidigt att kritisera följderna av en lagstiftning när det har gått . Jag tycker att det är alldeles . Man påstår sig ha kunnat lyfta fram, följa upp och utvärdera en lagstiftning . Det är väl där vi skiljer oss åt. Om det inte har hänt någonting är det att se över det här så här dags. Men måste vi ändå låta lagstiftningen få verka, herr talman. Därför tycker vi att det inte finns anledning att röra vid någonting förrän vi ser hur följderna blir av den lagstiftning som vi fortfarande tror är tillräcklig. 97 () replik: Syftet med det här tillkännagivandet är egentligen inte att kritisera det arbete som pågår. Vi är ändå överens om att vi inte vill att barn ska bli skuldsatta. Syftet med det här är att ta ett steg ytterligare, det vill säga inte att kritisera den lag som redan finns. Det handlar snarare om att det kanske kan behövas ännu fler lagar, så att vi har ett fullgott skydd som täcker in allt. Här har man nämligen gått in mycket på enskildheter. Man har gått in på vägregistret och landstingen och kronofogdens ansvar. Men det förekommer fortfarande fall som inte handlar om just de saker som man har lagstiftat om där barnen kan hamna i kläm. Det finns faktiskt en fråga som man kan diskutera. Det gäller om ett barn har möjlighet att framföra ett fordon till exempel, alltså om barnet är . Ska då skulden, om man inte betalar för det fordonet, hamna på barnet? Jag tycker att det är väldigt tveksamt, för jag tycker verkligen att man som huvudregel ska ha en nolltolerans mot skuldsättning av barn. Är man inte myndig är det faktiskt föräldrarnas ansvar. När man sedan väl blir myndig kommer ju smällen, att man inte kan hyra en lägenhet och inte kan ha telefon och så vidare. Tillkännagivandet handlar snarare om det än om att vi ska kritisera de lagar som har kommit. Det är jättebra med det som har kommit, men det behövs mer, och målet måste vara att inte ett enda barn ska kunna bli skuldsatt. 98 () replik: Då kan jag lugna . Om man tittar över både förändringarna i och den ökade tillsynen av överförmyndarnas roll, som också innebär ökad utbildning för gode män och andra tror jag att vi täcker de här områdena. vet jag att jag inte kan ställa någon fråga till . Men jag är helt övertygad om att de frågor som uppfattar inte finns med trots allt är med som en del och omfattas av det här. Annars ska vi absolut arbeta för förändring. Men vi kan inte bygga på en lag med ytterligare delar när det redan ingår i den lag som är stiftad. Därför ser jag med tillförsikt fram emot att vi ska kunna täppa till de hål som finns och att vi ska förhindra all typ av skuldsättning av barn. 99 AMINEH KAKABAVEH (v): Herr talman, utskottsledamöter och tv-tittare! har vi hört jättemycket om barnens olika aspekter, utifrån barnperspektiv och utifrån . Det är jättebra. Jag är glad för att är ett land som har ratificerat som första land. Men, som vi vet allihop, gäller detta tyvärr inte alla barn i vårt land. Alla barn som bor i har inte samma möjligheter, samma rättigheter. Framför allt gäller det flickor och pojkar med invandrarbakgrund. i finns det en så kallad dispensmöjlighet för att minderåriga ska kunna gifta sig. Föräldrar kan söka dispens för sina barn . Denna dispensmöjlighet har funnits i . Bondeflickan som var gravid fick helt enkelt inte bo ensam. Då sökte hon en man som var villig att gifta sig med henne. Denna möjlighet är traditionellt sett väldigt gammal. har gått framåt på olika områden, och detta borde också förändras. Det drabbar ju flickor. Det drabbar även pojkar. Tyvärr används det här mest av människor som har andra traditioner och andra kulturella bakgrunder. Detta gäller inte bara i utan i större delen av världen. Jag har haft en interpellationsdebatt med angående dispensmöjligheten. Det är väldigt svårt att dra skiljelinjer när det gäller tvångsäktenskap och arrangerade äktenskap där dispensmöjligheten används för detta. Frågan är om det är acceptabelt i . Jag vet att jag och några andra har skrivit motioner om det. Tyvärr har inga partier lyft upp den här frågan förutom att jag har hört att talade om det. Man säger med gott hjärta: Det är ett flertal som söker, men dispensen ges inte till alla. Men så är det inte. Precis nu har jag fått höra från grävande journalister: , vad glad jag är att du har lyft upp den här frågan, för att i är det ett problem. Anledningen till att vi hör av oss till dig är att det är ett problem i och regionen. Jag vet att i många regioner i ger man inte dispens, för man är väl medveten om problematiken att flickor eller pojkar, tyvärr oftast med utländsk bakgrund, tvingas att söka det. Det finns olika anledningar till det. Man åker till hemlandet och blir bortgift med någon som har sociala, ekonomiska eller politiska problem. Det blir enda sättet att få den människan till . Eller det kan finnas en fördom. Föräldrarna vill att man ska gifta sig i en närmare släkt eller med någon från samma klan. Då används detta. Det ges också dispens. Det är inte så att det är ett 20-tal som söker men att bara ett fåtal ges dispens. Vi vet att problemet är stort. Många remissinstanser har gett sitt svar på betänkandet. Det togs upp här , SOU 2008:41. är en instans som sagt nej till dispens. Det ska tas bort ur svensk lagstiftning. Det menar också , Terrafem och många kvinnoorganisationer som Varken hora eller kuvad. Det gäller även många kommunpolitiker här i , både från höger och vänster. Jag själv tillhör , där både alliansen och oppositionen har sagt nej. Vi vill inte ha dispens. På gräsrotsnivå där folk befattar sig med problematiken är man medveten om att problemet är mycket större än vi här i kammaren tror som sitter och fattar beslut och pratar om människors vardag. Vi tillhör också kretsarna på gräsrotsnivå, men oftast glömmer man bort vad problematiken i verkligheten är. I skolan försvinner minderåriga barn till andra delar av världen. vet att LVU upphör när barn vistas i ett annat land. Man kan inte göra något om det inte finns en lagstiftning som klart och tydligt säger det. Många kanske argumenterar så här: Amineh, om vi har en lagstiftning så kringgås den. Javisst, men hävdar vi allas lika rättighet inför lagen måste vi också säga till om att lagen och skyddar alla. Om det är en tradition, en religion eller ett patriarkat som utnyttjar detta får skolan, och andra myndigheter samverka för att hindra detta, och man får höja straffen för det.