prot · GX093 · 2009-09-16 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Meddelande om nytt system för delning av propositioner Förste vice talmannen meddelade att information om ett nytt system för delning av propositioner delats ut till ledamöter. 3 § Anmälan om inkommen faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen Förste vice talmannen anmälde att följande faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen inkommit och överlämnats till utskott: 2008/09:FPM156 Förhandlingsmandat , till utrikesutskottet 4 § Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst Föredrogs justitieutskottets utlåtande /09:JuU31 Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst (KOM(2009)262). 1 (): Jag är glad att vi har en debatt, men det är inte säkert att det blir så mycket debatt eftersom vi är överens om väldigt mycket. Jag vill understryka det redan från början. Jag tycker att det är väldigt bra att vi har ett ökat samarbete mellan staterna i EU. Det är någonting som vi i den socialdemokratiska regeringen drev på, och det har den borgerliga regeringen fortsatt med. Men det innebär inte det vet vi också att alla åtgärder är bra. Jag tänker koncentrera mig på de saker som jag inte anser är bra i nuvarande läge. Sedan tänker jag avslutningsvis säga någonting om de civilrättsliga frågorna. Polis och åklagare kommer alltid att säga: Vi behöver det här och det här, för annars kommer vi inte att kunna lösa problemen med människohandel, narkotikabrott och så vidare. Då sätter man ett tryck på politikerna där det är underförstått att om de inte gör detta är de ansvariga för det. Det är lätt att fastna i den fällan och tro att alla åtgärder som föreslås är bra. Så är det inte. Är det någonting vi har lärt oss i , så är det att massanvändning av register är till större skada än nytta. Det är ganska enkelt att förstå att ju större register det finns, desto större är riskerna för läckor. Det är naturligtvis en ännu större fara om man talar om internationellt samarbete. Då blir registren större, och det finns större möjligheter, som vi inte kan kontrollera, att man använder dem på ett direkt korrupt och brottsligt sätt. Vi får inte vara naiva och tro att det inte både kan ske och sker. I handlingsprogrammet föreslås det att länderna lättare ska få tillgång till varandras databaser och att EU kan bygga upp egna register. Datasystem ska göras kompatibla så att de lättare ska kunna kommunicera med varandra. Ju fler som har direkttillgång till olika register och ju större registren är, desto lättare är det förstås att uppgifter om enskilda individer sprids på ett sätt som inte var tänkt. Vi tror inte på de här stora EU-registren. Det var uppe också. Det är alltid uppe. Det är alltid samma länder som tar upp detta. älskar stora register till exempel. Vi tror inte på det. Däremot anser vi att det är bra att man har tillgång till varandras register. Den största fördelen med allt det som vi i riksdag beslutar om tillsammans med de andra parlamenten är att poliserna lär känna varandra. Parallellt med de möten som sker sker det också möten med poliser från andra länder. Det vi vill nå är att man ska kunna samarbeta på ett lättare sätt, men tro inte och jag vet inte om ni gör det att det ska bli bättre med stora register. Se i stället möjligheten att bli mer effektiva. Vi genomförde en sak som var väldigt viktig och som jag har för mig att vi hade stöd för från alla partier, nämligen att det skulle gå snabbare att få information. Man skulle få information . Det är en sak som kanske är självklar för oss, men så är det definitivt inte i andra länder. Det har pratats mycket om människohandel, och den frågan är inte så enkel när det gäller arbetet i EU. I är vi i stort sett överens. Frågan är då hur vi ska tackla detta i EU. Jag tror att vi är överens i alla partier om att sexköpslagen är bra och bör finnas, sedan kan den alltid förbättras. Jag tror att vi är eniga om sambandet mellan människohandel och sexköpslagen. Det är i alla fall vad svensk polis ständigt talar om. Den svenska sexköpslagen är till stor fördel för bekämpningen av människohandel. Det här tror man inte på i många länder. Jag har själv diskuterat detta med många ministrar. De sade öppet: Vi tror inte på det. Blanda inte ihop detta! Försök inte komma med era moraliska sexköpslagar och använda människohandel som syfte! En av de sista sakerna jag gjorde under den förra mandatperioden var därför att ordna ett möte mellan svensk polis och övriga ministrar. De skulle föra diskussionen direkt med ministrarna. Det var inte alla som gillade det, inte heller alla svenskar i . På något sätt lyckades man utnyttja regeringsskiftet. var ny på sin post och blev bortdribblad, och det blev inget. Jag tror att hon hade insett fördelarna med det, men det var inte alltför lätt då. Jag ska inte vara för starkt kritisk, men det var synd. Vi hade en väldigt stor möjlighet att skjuta fram positionerna när det gäller sambandet mellan människohandel och sexköpslagen. Det är förstås inte , och därför uppmanar jag regeringen att ta tag i den stafettpinne som vi lämnade över. Det här är någonting som vi är överens om. Det är som svensk polis säger, nämligen att har man sexköpslagen är det mycket lättare för polisen att komma åt detta. Det är inte lätt, men det är lättare. Medan de ligor som opererar i har kanske 510 kvinnor i samma liga har man kanske 4050 i våra grannländer och . Det är alltså fem till tio gånger fler därför att det är mycket lättare. har en annan lagstiftning, men är långt ifrån. har tagit stor hjälp av i de här frågorna, och jag har själv varit med i de diskussionerna. Även här tror jag att vi kan göra många saker gemensamt, men vi måste vara medvetna om de svårigheter som finns. Vi ska inte förvänta oss och tro att alla länder kommer att införa sexköpslagen, även om jag för min del gärna skulle göra det om det gick. Det är fortfarande så att man skrattar lite grann åt det och säger att så farligt är det väl inte. Det är attityden, och det ska vi vara medvetna om. Man talar om forced prostitution, och det kanske är första steget. Jag vet inte, men vi måste arbeta för att skjuta fram positionerna. Man kan se allting på en skala, sexköpslagen, koppleri och människohandel. Detta hänger ihop. Det finns på samma linje, och jag hoppas att vi är överens om det. Rättssäkerhet är någonting som man lyfter fram. Det är också någonting som alla länder talar om men väldigt få länder kan leva upp till. Det är lätt att säga att vi ska arbeta för en stärkt rättssäkerhet. Därför är det bra att detta finns med i programmet, men här kommer nog min starkaste kritik. Det är klart att man måste börja någonstans, till exempel att tolkar ska fungera, att man ska veta när rättegången är, delgivning och allt sådant. Det är klart att man måste börja i någon ände, men resultatet är nu så magert att det är under ja, ni hörde rätt gränsen för trots att alla länder är med. Man har alltså inte kunnat enas om det som alla länder redan är förpliktade att följa, nämligen , artikel 6, rätten till fair trail. En av de saker som finns med har varit uppe till diskussion, nämligen rätten till försvarare. Man har rätt till det i allmänhet. Sedan kanske man inte alltid kan välja den advokat man vill i alla länder, och det kanske vi inte kan pracka på dem. Det har varit uppe till diskussion. Då är det mycket märkligt att man inte driver det arbetet hårdare . I början av ordförandeskapet sades det att vi skulle använda det här ordförandeskapet till att driva fram det arbete som redan har diskuterats. Då har man en mycket låg ambition, därför att det man har kommit överens om kan man sätta en tjänsteman på att rada ihop. Det behövs inte särskilt mycket arbete. Det ska göra här är naturligtvis att ta det här stora steget framåt och visa att vi menar allvar med rättssäkerheten, och i vart fall komma upp till nivån men helst högre för vad påbjuder. Om man inte gör det försöket har man missat den chansen. Då missar man det tåg som går. Om man hamnar under gränsen för kan man inte med hedern i behåll tro att man har uträttat någonting. Då har man ett val, och det valet har alla länder som har ordförandeskapet, för det fungerar så. Man kan arbeta för att få en bättre överenskommelse i sak och se till att man driver arbetet vidare. Då tar man en risk, för det kan hända att man inte når en överenskommelse, och då kan det hända att man når en överenskommelse på andra sidan ordförandeskapets gräns. Det här gäller alla länder. Alla länder är jätteoroliga att andra länder ska få ta åt sig äran. Men ibland måste man kanske ta de chanserna eller riskerna, för man kan också uppnå något väldigt stort. Tänk om skulle kunna vara det land som fick samtliga EU-länder att i en EU-överenskommelse nå upp till en sådan gräns! Tänk vilken styrka vi skulle kunna ha, och det skulle vi kunna ha gemensamt! Här gör man inte det, utan man vill, trots att det redan har kritiserats från så många håll, låtsas som att man genomför något bra. Och kan man fråga: Är det verkligen värt det? Svaret är faktiskt nej. För om man låtsas att man uppnår en överenskommelse kommer det att dröja innan man tar sådana här initiativ igen. Då kommer man alltså ha konstaterat att man nådde någonting som inte ens nådde upp till , men man låtsas som om det gjorde det. Det gör att den här frågan kommer att vara död framöver. För så är det, det vet vi också. När en överenskommelse har nåtts inom något område, vilket det än må vara, dröjer det innan kommissionen kommer med nya förslag på området. Det har vi sett när det gäller människohandel, och det har vi sett när det gäller narkotikaöverenskommelser och så vidare. Så kommer det att vara också här. Därför tycker jag att regeringen ska använda den tid som är kvar av ordförandeskapet och skjuta fram positionerna och göra ett försök med till exempel det självklara att man ska ha en försvarare vid sig om man är misstänkt för ett brott. Det här är för oss självklart. Länder har skrivit under rättigheten att man ska ha en fair trial, men de följer inte detta. Här har chansen att driva på, och jag ska vara den första att gratulera regeringen till framgången om man lyckas med det. Jag tror att man efteråt kommer att ångra sig bittert om man inte driver på, för det här kommer förstås att kritiskt granskas. Hur mycket man än försöker att låtsas som att det här är en framgång kommer kritiken att vara hård. Man kommer med lätthet att kunna genomskåda det. Ta därför chansen, också ni riksdagsledamöter, att driva på regeringen för att vi ska kunna få en överenskommelse med rättssäkerhet som är värd namnet! Glöm inte uttrycket: Hellre lyss till den sträng som brast än att aldrig våga spänna sin båge. 2 (): är dagen efter högtidliga öppnande. Jag tror att alla riksdagsledamöter när de vandrar trappan upp, som är kantad med flaggor och landskapsdräkter från hela , uppfylls av stolthet och av det ansvar som det innebär att vara riksdagsledamot. En av de sakerna som jag tycker är allra viktigast som riksdagsledamot är att vara i medborgarnas tjänst. Det handlar om att ha respekt för både regeringsformen, grundlagen och för det skydd som grundlagen är för medborgarna, och det handlar om att leva upp till de krav som grundlagen ställer på oss som lagstiftare. När jag satt i och vi granskade lagstiftning i och hur väl vi här i och i kammaren klarar av att leva upp till de ålägganden som vi har gentemot medborgarna visade det sig tyvärr vara en sorglig genomgång. Alltför ofta kunde vi konstatera att den här inte lever upp till det som grundlagen och regeringsformen kräver av oss när vi lagstiftar. Framför allt, herr talman, såg vi också ett problem när det gäller EU-lagstiftning, den gemensamma lagstiftningen som förhandlas fram inom EU som det här förslaget är tänkt att göra. Där kan vi över huvud taget inte garantera att grundlagsskydd som finns i alltid når ända fram när det gäller skyddet för den personliga integriteten och rätten till privatliv. Där är grundlagen och det skyddet faktiskt i händerna på förhandlare. Detta är extra viktigt, herr talman, när vi debatterar förslaget från kommissionen som berör området frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst. Det här utkastet är tänkt att förhandlas och vara klart till december, för nuvarande Haagprogram går ut . Stockholmsprogrammet, som det kallas, ska alltså gälla . Det är , herr talman, och därför är det extra viktigt att vi i riksdag nu ställer krav på det här programmet. När det gäller skyddet för den personliga integriteten och det krav som vår lagstiftning ställer på oss som lagstiftare är det tre frågor som man ska ställa sig som lagstiftare när det handlar om inskränkningar i den personliga integriteten. Hur stort behov finns det? Det är ganska väl beskrivet. Precis som föregående talare, , berörde kan polisen ofta väldigt tydligt tala om behovet av att bekämpa den brottslighet som vi alla vill bekämpa. Nästa fråga som man ska ställa sig handlar om effektivitet. Hur effektiv är åtgärden som man vidtar? Där, herr talman, finns det väldigt lite. Det finns inte ens en utvärdering av alla tidigare fattade beslut som är integritetskränkande. Hur effektiva har de varit? Vilken hjälp har de inneburit när man bekämpar brottsligheten? Men det svaret har vi inte fått. Den tredje frågan som vi är skyldiga att ställa oss som lagstiftare är: Är åtgärden proportionerlig i förhållande till behovet och effektiviteten? Den frågan berör man över huvud taget inte. Är det proportionerligt att skapa jätteregister, gemensamma massregister som det faktiskt blir, över hela EU? Det finns brister när det gäller dataskyddet, och det har också påpekats . Det här innebär att ju större ett register är, desto större är ingreppet i den personliga integriteten. Det behöver inte missbrukas, men är det så att fler och fler människor har tillgång till uppgiften är kränkningen ett faktum. Jag har ändå en fråga till utskottets majoritet, herr talman. Kan ni med handen på hjärtat säga att de här tre sakerna är prövade? Jag tvivlar på att svaret blir att man har gjort det. Det finns i betänkandet och i majoritetstexten mycket bra skrivningar där man påpekar att man är orolig för att skyddet för den personliga integriteten inte är tillräckligt starkt. Man påpekar att skyddet när det gäller rättssäkerhet inte är tillräckligt bra. Man lyfter fram alla dessa farhågor, men i grund och botten säger man ändå ja. Tänk på detta när ni förhandlar! Jag anser att jag som riksdagsledamot, med det ansvar jag har gentemot medborgarna, inte kan ge den makten till kommande förhandlingar. Det är nu vi har möjlighet att sätta ned foten i vår riksdag, utifrån vår lagstiftning. För finns inget annat alternativ än att yrka avslag på det liggande förslaget. Att bekämpa den organiserade brottsligheten, att skapa ett område som är tryggt för medborgarna, är en viktig uppgift. Men vi kan inte förhandla bort skyddet för den personliga integriteten. Vi kan inte förhandla bort rättssäkerheten för medborgarna. Vi i har lagt fram ett förslag till ett alternativt Stockholmsprogram. Vi har också valt att gå ut till medborgarna och fråga: Vad tycker ni är viktigt? Hur ser ni på dessa frågor? Det är nämligen deras uppdrag vi har. Vi vill se att man samarbetar inom EU, men vi vill också se att man gör de viktiga prioriteringarna. Föregående talare, , tog upp en mycket viktig fråga gällande trafficking och människohandel. Det är ett område som vi anser bör vara prioriterat. Vi betonar också vikten av att man, när man talar om ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst, lyfter upp rätten när det gäller mänskliga rättigheter. När vi nu ska harmonisera lagstiftningar och samarbeta borde det ha varit ett grundkrav, åtminstone från , att respekten för mänskliga rättigheter skulle garanteras och att det är där man ska harmonisera. Vad menar jag med det? Jo, det gäller framför allt kvinnors rättigheter. Det handlar om rätten till abort, rätten till sin egen kropp. Det finns flera områden där kvinnors rättigheter inte respekteras fullt ut som de mänskliga rättigheter de är. Där borde vara pådrivande och säga att det borde vara ett minimikrav, att vi måste harmonisera lagstiftningen inom EU så att alla medborgare inom EU är garanterade mänskliga rättigheter. Tyvärr, herr talman, saknas detta. Däremot vidtar man flera åtgärder som man vidtagit trots att man inte undersökt hur effektiva de är eller vilka effekter de fått. Vi anser att det borde vara ett moratorium när det gäller att vidta mer integritetskränkande åtgärder till dess att man utvärderat och granskat de beslut som redan tagits. Jag ska beröra en av de viktigaste frågorna i Stockholmsprogrammet även om senare kommer att ta upp det mer ingående. Det gäller flyktingpolitiken och rätten till asyl. På det området saknas allt. Programmet heter Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst. I allmänhetens tjänst syftar uppenbarligen bara på medborgare som befinner sig och har rätt att vistas inom EU. De andra är tydligen ingen allmänhet. När det gäller de åtgärder som vidtagits inom detta område har det gång på gång inneburit mer restriktiva åtgärder mer övervakning, mer kontroll, fler stängda dörrar. är det nästan inte möjligt att lagligt ta sig in i EU, att ens få rätten till asyl prövad. Människor dör vid gränserna till EU. I sina försök att ta sig in i EU tar de de farligaste vägarna. Människor dör i ett område med frihet, rättvisa och säkerhet i allmänhetens tjänst. Jag tycker att man borde skämmas när man med ett program med den titeln fortsätter på den inslagna vägen med mer övervakning, mer kontroll och fler stängda dörrar. Även på det området lägger vi fram alternativa förslag. Slutligen vill jag säga att vi avstyrker programmet, men vi vill ha ett samarbete. Vi får heller inte glömma vår uppgift att vara i medborgarnas tjänst även när det gäller att skydda den personliga integriteten. Jag hoppas att övriga talare åtminstone försöker beröra frågan hur man har prövat behoven, effektiviteten och professionaliteten. Det är vi skyldiga att göra. I detta anförande instämde och (båda v). 3 (): Det har talats om en europeisk informationsmodell, och det har varit intressant att ta sig igenom de texter som finns som underlag för debatten . I stället för att upprepa det som föregående talare, och , tog upp ska jag ge mig på några av de underlag vi har för att diskutera hur vi ska kunna hantera denna fråga, som är oerhört viktig. Vi behöver samarbete mellan medlemsländerna. Ett ökat samarbete är bra. I grunden finns det en önskan om att kunna hantera information på ett sådant sätt att det gagnar brottsbekämpning och i slutändan också leder till att människor, oavsett om de råkar befinna sig innanför EU:s gränser eller utanför, har en känsla av att rättssäkerheten står högst på agendan. Att bygga upp stora gemensamma databaser, som bland annat innehåller information om vem som reser vart och samt uppgifter ur belastningsregistret avseende alla som befinner sig inom EU, är ett stort risktagande. Jag tycker att och tog upp det väsentligaste, och jag ska därför inte fördjupa mig i det. För den personliga integritetens skull, särskilt med tanke på det dataskyddsdirektiv som har kritiserats inte bara från vårt håll utan också av , måste vi stanna upp och försöka förstå vad det är vi fattar beslut om. Vi kommer att få höra alliansföreträdare fråga vad vi ska ha i stället och säga att detta måste göras nu för annars sitter vi där med ett gammalt program som i allt väsentligt är sämre än det vi nu försöker snickra ihop. Problemet ligger dock på ett djupare plan än så. Problemet ligger i samordningen mellan länder som har olika rättstraditioner och som i harmoniseringens namn når en lägsta nivå som är för låg för oss i . Jag vill ta upp en viktig del. Det handlar, när det just gäller harmonisering, om migrationsfrågan. Migrationen ser olika ut i skilda EU-länder. Det leder, enligt vårt sätt att se på saken, till att en harmonisering slår fel, oavsett vilken nivå man lägger sig på. Med en god idé i grunden kanske man frestas av tanken att det ska vara lika för alla, oavsett i vilket land människor råkar flyta i land. Problemet här ligger i att en del av våra medlemsländer i EU har en helt annan syn på harmonisering. Dessutom är de så kallade konventionsflyktingarna, som det talas om väldigt mycket i texterna, bara en bråkdel av alla dem som flyr undan hunger och ekonomisk misär som oftast är orsakade av miljökatastrofer och klimatpåverkan. När vi tittar närmare på hur utskottsmajoriteten vill hantera den här frågan slår det mig att man skjuter lite vid sidan av målen. Begreppet reglerad invandring är väldigt intressant. I svensk utlänningsrätt utvecklas betydelsen till begränsad invandring, det vill säga att man talar om en sak men menar någonting annat. Det är lite grann likt när vi talar om integration men i vissa fall faktiskt menar assimilation. Vi menar att det är felaktigt att exportera denna begränsningsprincip till övriga länder. Det kan ibland vara så som vi slår oss för bröstet för att vi har de mest rättssäkra systemen inom EU. Men att gå från begreppet reglerad invandring till att egentligen mena begränsad invandring tror vi inte är någonting som vi ska försöka exportera till andra medlemsländer. I stället för att föreslå att alla länder ska ha en begränsad invandring ska varje land själv ha rätt att definiera sin invandringspolitik. Harmoniseringen inom det här området är av ondo. Den framtida gemensamma invandringspolitiken inom EU bör inte utgå från en reglerad invandring. Det är vår bestämda uppfattning i frågan. Jag vill uppehålla mig vid uttrycket återvändande, som i en del öron klingar väldigt ljuvligt. Återvändande handlar om att människor som har rötter i andra länder ska vandra åter. Flyktingfrågor och utvecklingssamarbete måste ses i sitt sammanhang. De som återvänder kan naturligtvis bidra till utveckling i sina hemländer. Men fokus bör inte ligga där. Tyngdpunkten i arbetet borde vara utvecklingssamarbete och fredsfrämjande arbete. När vi tittar på hur vi ska kunna hantera den här frågan är det viktigt att öka möjligheterna att fritt röra sig över gränserna. de gröna har en vision om att gränserna ska vara helt borta. Den visionen är någonting oerhört viktig för oss att värna om. Att det sedan inte sker eller är en annan fråga. Vi ser på jorden som en gemensam boplats för alla människor. Det är i princip omöjligt att ta sig till eller in i EU för att söka asyl. Det är en annan problematisk fråga. Flera talare kommer att beröra det . Jag vill ändå lyfta upp hur angeläget det är att införa ett så kallat asylvisum. Man bör åtminstone utreda: Vad skulle det kunna innebära? Vilka konsekvenser får det för människors känsla för hur EU, som slår sig för bröstet för att vara ett upplyst centrum för mänskliga rättigheter, hanterar människor som vill komma in i EU och använda sig av rätten till asyl som är absolut? Oavsett hur mycket mottagandet harmoniseras i syfte att förhindra så kallade sekundära förflyttningar kommer dessa ändå alltid att ske. Det är därför individens val av land som bör vara avgörande och inte till vilket land som man råkade flyta i land. Skapandet av ett enda enhetligt förfarande i syfte att ytterligare reglera invandringen riskerar att leda till att de individuella behoven inte sätts i centrum för prövningen och att ännu färre personer får stanna i EU. Detta är någonting som vi har lyft upp tidigare, och det tål att upprepas. Jag inledde med att tala om det europeiska samarbetet och vill också avsluta med det. Vi delar synen på betydelsen av ett rättsligt europeiskt samarbete som svarar mot de behov som finns inte minst med tanke på den ökade rörligheten inom EU. Jag har dock en annorlunda uppfattning om hur stora dessa behov är. Vi måste se vilka effekter våra regleringar ger.