prot · GX0948 · 2009-12-11 00:00:00 — En människa som exempelvis har utsatts för våldtäkt, sett sin livskamrat och/eller sitt barn dödas har självklart väldigt svårt att återvända till och över huvud taget fungera i ett samhälle där dessa våldtäktsmän och mördare finns kvar, kanske rentav i framstående positioner. Det här gäller naturligtvis även om våldet har upphört. Anledningen till att våldet har upphört kan exempelvis vara att en etnisk rensning är genomförd och att maktförhållandena nu är oomtvistade. Därför vill vi ha en skarpare formulering för under vilka omständigheter status som flykting eller skyddsbehövande ska kunna anses upphöra. I betänkandet och i propositionen står det att förslaget är i enlighet med vad UNHCR har anfört. Men när jag läser propositionen ser jag att det står att UNHCR som remissinstans anser att det bör framgå av lagtexten att det krävs att de förändringar som föranleder att utlänningen upphör att vara flykting är djupgående och bestående. Vi menar alltså att betänkandets formulering väsentliga och bestående förändringar ska ersättas av den formulering, djupgående och bestående förändringar, som UNHCR har förordat. Det borde vara viktigt även för alliansen att kunna luta sig mot UNHCR när det gäller formuleringen av skyddsgrunderna. Därmed, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 1. Huvudregeln, att uppehållstillstånd ska sökas före inresan i , har lett till ett antal ganska absurda situationer där människor tvingats resa från , till sitt gamla hemland, för att få sin ansökan om att få uppehålla sig i prövad. Särskilt allvarligt är det när detta har lett till att barn har skilts från någon av sina föräldrar. Vi menar att en person som är gift eller sambo med en person i ska kunna ansöka om uppehållstillstånd utan att behöva resa utomlands för att göra just det. Samma sak bör gälla om kvinnan i förhållandet är gravid eller om den sökande sannolikt skulle få sin ansökan beviljad. Dessutom menar vi att dessa regler även bör omfatta före detta asylsökande. Jag vet att regeringen är på väg att presentera förslag som syftar till att motverka vissa fall av familjeseparation. Det är bra så till vida att promemorian presenterats och att den innehåller förslag på förändringar i de fall som barn är inblandade. Det är alltså bra, men det är inte tillräckligt. Därmed, herr talman, yrkar jag också bifall till reservation nr 5. Barnperspektivet, barnets egen rätt, måste alltid stå i fokus. Barnets bästa måste kunna garanteras i asylprocessen. I utlänningslagen finns en portalbestämmelse om barns bästa. Men vad vi ser är att denna bestämmelse inte leder till att barnets särskilda asylskäl beaktas i tillräcklig utsträckning. Barnets rätt att bli hörd tas inte på tillräckligt stort allvar. Ett exempel på detta finns faktiskt i betänkandet. Regeringen konstaterar att uteslutningsbestämmelsen måste tillämpas även på barn. Barn kan alltså enligt regeringens i och för sig felaktiga slutsats av direktivet, som ju ska utgöra miniminorm, inte få sina barnspecifika skäl tillgodosedda. Vi menar att regeringen bör låta analysera vad som är barnspecifik förföljelse och införa en bestämmelse i utlänningslagen om barns egna asylskäl. Därmed, herr talman, yrkar jag bifall även till reservation 8. Avslutningsvis vill jag säga att vi ska ha ett flyktingmottagande såväl i som i hela EU som är rättssäkert och humant. Dessutom menar jag att ska vara ett föredöme, inte bara avseende humanitet och rättssäkerhet utan också i vår beredvillighet att ta ett stort ansvar för att ge förföljda människor en . Om detta hoppas och tror jag att vi ska kunna ha en bred uppslutning bland alla partier i . När vi nu är i en process med att utveckla gemensamma regler kring skyddsgrunder och asylprocedurer inom EU är det viktigt att det arbetet med att harmonisera inte får leda till att våra svenska ambitioner tunnas ut. Vi ska fortfarande sträva efter att vara föregångare i positiv bemärkelse. Därför är det av största vikt att harmoniseringen sker på ett sådant sätt att de gemensamma reglerna i EU är minimiregler. I texten, såväl i propositionen som i betänkandet, hittar jag en del formuleringar som kan tolkas som att direktiven ska vara norm och inte miniminorm. Därför vill jag avsluta med att fråga alliansens företrädare hur de ser på frågan om vi i ska ha en gemensam flyktingpolitik med möjlighet för medlemsländerna att lägga ribban över de gemensamma reglerna eller om vi ska ha en gemensam flyktingpolitik där ribban ska ligga lika högt eller lika lågt i alla medlemsstaterna. 73 (): I den tidigare debatten inledde jag en diskussion runt vad som har hänt i svensk migrations- och flyktingpolitik. En av de saker som har hänt är att EU numera har ett avgörande inflytande över vilken flyktingpolitik som ska gälla i . Vi är icke längre i en situation av bara miniminormer. Vi är i en situation där politiken harmoniseras, där majoritetsbeslut avgör vilken politik som ska bedrivas inom EU. Det här tror jag att man måste inse. Man måste inse det och ta ställning. Jag vill gärna klargöra, för migrationsministern inte minst mot bakgrund av de lite märkliga replikskiften vi har fått höra på området, att vår hållning är klar och tydlig. motsätter sig ytterligare maktöverförande till EU. Vi vill att demokrati ska handla om att människor ska ha så stort inflytande över besluten som möjligt. Överstatliga beslut är på en rad olika områden därför förknippade med ett demokratiskt underskott som vi ser som synnerligen problematiskt. Vi är förstås också, när man väl har flyttat besluten till överstatlig nivå, aktiva och verksamma för att förändra besluten så att de blir så bra som möjligt. Att man motsätter sig ett maktöverförande betyder ju inte att man därefter lämnar walkover i alla de politiska strider som det handlar om när besluten om vilken inriktning politiken ska ha väl ska fattas. Det handlar inte minst denna debatt om. Man kan väl lugnt påstå att det är synnerligen, för att använda det uttrycket, ovanligt att man hittar några exempel på att den harmoniserade politiken inom EU har bidragit till bättre regler, mer humana regler i . Finns det sådana, kom gärna och presentera dem! Det kommer inte att ta så . Det kan jag lova. När vi nu diskuterar skyddsgrundsdirektivets och asylprocedurdirektivets införlivande i svensk lag ska vi vara medvetna om det som tidigare talare påminde oss om. Det här är direktiv som just nu håller på att förändras. Medan vi står här och talar i talarstol diskuterar man hur det här ska kunna bli andra förslag . Den kritik som har riktat mot hur de här direktiven ser ut de direktiv som vi ska införliva i svensk lag är ju förödande. På punkt efter punkt riktar man grundskott mot de här förslagen. Det är alltså rättssäkerhetsbrister man kritiserar. Därför är det ändå lite märkligt att regeringen vill införa direktiv som just håller på att omförhandlas. Vi får ändå hoppas att vi i den kommande diskussionen från företrädare för alliansen, inte minst från migrationsministern, får höra om de rättssäkerhetsförbättringar som kommissionens förslag innebär, om man bryr sig om dem eller om man egentligen tycker att det här direktivet är bra som det är. Låt det vara sagt, herr talman, att på en rad punkter där kommissionen har kommit med positiva förslag som skulle öka rättssäkerheten, som skulle öka humaniteten i den gemensamma politiken har den röstat emot, agerat emot, försökt att hindra mer humana förslag från att bli gemensam politik. Det finns en rad exempel på det området, gällande levnadsstandard för den som är asylsökande, gällande undantag från Dublinförordningen när länder inte kan ha den rättssäkerhet som borde krävas eller har ett för högt sökandetryck. Det här är två av de exempel där den regering som sitter har agerat aktivt på EU-nivå för att försämra de förslag som har lämnat. Jag ska inte ta i med överord men det är ju lite märkligt att man agerar på det sättet om målet är att vi ska ha en hög gemensam standard. finns en regel som brukar kallas giltig ursäkt. Det handlar om att man måste ha en giltig ursäkt för att först senare i processen ange en del av sina verkliga asylskäl. Om det handlar också dagens betänkande. Vi har från vår sida tydligt sagt att den giltiga ursäkten inte är riktigt rimlig. Var och en som har arbetat någorlunda nära flyktingar, som kan ha traumatiska upplevelser bakom sig, vet att det inte är så enkelt att första gången redogöra för sin fullständiga historia. Man kan kanske inte första gången man träffar en person som man ska samtala med om sin situation, kanske inte heller andra eller tredje gången, berätta om de allra mest traumatiska och påfrestande upplevelserna man har varit med om. Det behöver vi inte ha några djupare psykologiska kunskaper för att förstå. Därför är kravet orimligt. Vi har föreslagit tillsammans med en annan formulering som öppnar för att människors berättelser, även om de kommer något senare i processen, ändå tas på ett större allvar än vad som sker . Vi har också föreslagit förändringar när det gäller det som kallas medicinska hinder vid avvisning och verkställighet. Det är en av de allra mest tragiska situationerna vi har sett , det vill säga när människor som är så sjuka att de får bäras ombord på flygplanen ändå avvisas. Så länge man är som det handlar om i praktiken transportabel, kan passera gaten, kan komma in i och ut från flygplanet, är det okej att avvisa. Vi menar att det är orimligt. Det måste vara fråga om en bedömning av själva sjukdomen i sig, inte bara om man klarar passkontrollen. Jag medger att det är en långtgående tankegång, men vi tycker att möjligheterna att i praktiken klara sig i ursprungslandet måste vägas in i bedömningen. En obruten vårdkedja måste i praktiken ligga till grund för beslutet om huruvida man ska få ett tillstånd eller inte. Det räcker inte att bara hänvisa till att man kan få vård i hemlandet om hemlandets sjukvård är kostsam eller bara till för ett fåtal. Jag ska säga något om det som gäller säkerhetsärenden. Det här är inga enkla frågor, inte minst eftersom de med nödvändighet omgärdas av en ganska stor andel sekretess. Därför har jag jag säger det tydligt inga förväntningar på att migrationsministern i sak ska diskutera enskilda ärenden. Däremot kan enskilda ärenden, som alltid, utgöra exempel på vad som är väsentligt att politiskt fundera över. Därför vill jag påminna om och som 2001 i en nattlig och våldsam aktion fördes ut ur av den amerikanska säkerhetstjänsten . De flögs under förnedrande former med ett ökänt fångtransportplan till där de förhördes med hjälp av tortyr. Beslutet att gå till mötes fattades av den dåvarande socialdemokratiska regeringen och fick mycket tung kritik av flera FN-organ och internationella människorättsorganisationer. Det var mot bakgrund av kritiken som regeringen , den nuvarande regeringen, beslutade om att upphäva avvisningsbeslutet och öppna för prövning av uppehållstillstånd en gång till. Det var ett välkommet beslut, om jag också ska ge beröm. Det finns tillfällen då en trasig klocka går rätt, ungefär två gånger . Det här är väl ett sådant klockslag. Egyptierna fick nej av . Man överklagade förstås till regeringen, som sig bör. är ärendet prövat. För sedan gav regeringen sitt besked: Nej. och får inte uppehållstillstånd i . Det här ett exempel som genom dessa direktiv också införlivas i svensk lag legitimerar. Här använder regeringen en möjlighet att fatta beslut i säkerhetsärenden, som regeringen enligt vår uppfattning inte borde ha. Jag är väl medveten om att man inte bara kan överlåta svåra avgöranden till domstolar och hoppas på det bästa. Jag är medveten om att man måste ta politiskt ansvar för de beslut man fattar. Men när det gäller rättssäkerhetsfrågor det här handlar om det är det bättre att låta domstolar avgöra än regeringen. Jag hade någonstans ändå en känsla av att den här regeringen hade den uppfattningen också. Det är inte så ovanligt att migrationsministern hänvisar till att han inte ens kan ha en åsikt i en fråga därför att domstolarna ska avgöra. Jag tycker att man kan ha en åsikt och ändå respektera att domstolarna avgör i de enskilda fallen. Men i de här fallen tycker regeringen sig själv vara så förmögen att fatta beslut att domstolarna inte ska fälla slutavgörandet. Tillsammans med bland annat uppfattar vi att det här inte är en rimlig ordning. Vi tycker, dess värre som enda parti i kammaren, att det är domstolarna som ska ha den avgörande beslutanderätten också i säkerhetsärenden. Jag vill nämna detta, herr talman, därför att detta utgör en del av dagens betänkande och inte minst eftersom det här är en fråga som jag tror att vi kommer att få anledning att återkomma till . Säkerhetsärenden är svåra. Det är inga enkla saker att avgöra. Man måste gå på den information man har, och den är så pass ofta sekretessbelagd att det inte går att föra en rimlig samhällsdebatt om den. Just därför, och för att ingen misstanke om politiska hänsynstaganden ska förekomma, vore det så mycket lämpligare om domstolar fällde avgörandet. Jag vill avsluta, herr talman, med att yrka bifall till reservation nr 11, som handlar om en annan formulering av giltig ursäkt och transportabilitet, och till reservation nr 15, som skulle om den infördes innebära att det är domstolar, inte regeringen, som avgör i säkerhetsärenden. 74 (): Skyddsgrundsdirektivet har egentligen gällt i , det vill säga den dag då det skulle vara genomfört i medlemsländerna. Det gör de enligt en tidigare EG-dom som säger att direktiv gäller rakt av om länderna inte har genomfört dem i den nationella lagstiftningen och den nationella lagstiftningen på något sätt strider mot direktivet. Frågan är om vår lagstiftning strider mot direktiven. Enligt propositionstexten låter det som om vår praxis helt överensstämmer med direktiven, men ändå föreslås vissa förändringar och förtydliganden. När jag läser det nya förslaget som ska träda i kraft är jag inte lika säker på att vår praxis överensstämmer med bestämmelserna. Det kan naturligtvis slå åt båda hållen. Facit får vi när vi ser om domstolarna kommer att tolka de nya skrivningarna i lagen på ett annat sätt. Det ska bli mycket intressant att följa den utvecklingen. Jag vill instämma i det som de tidigare talarna har sagt i kammaren och instämma i de bifallsyrkanden som först tog upp, reservationerna 1, 5 och 8, och det bifallsyrkande som har tagit upp, reservation 11. och jag har lite olika uppfattning om säkerhetsärendena, men vi i instämmer i att det är domstolarna som i första hand ska avgöra de ärendena. I vissa specifika fall kan det vara så att regeringen måste ha något att säga till om, men i huvudsak är det fråga om domstolarna. Som jag har sagt är vi många som inte känner igen oss i hur asylrätten har utvecklats här i landet. Även om få beviljades asyl tidigare i , och vi där bättrar på statistiken, är det ändå ett faktum att människor som tidigare fick stanna på någon av grunderna för uppehållstillstånd skickas tillbaka till sina hemländer. Vi har haft många diskussioner här i kammaren om begreppet intern väpnad konflikt och om det är möjligt att till exempel som afghan återvända till en annan del av landet än den man kom ifrån från början. En omständighet som talar för att en sökande riskerar att utsättas för förföljelse vid ett återvändande till hemlandet är om den sökande redan tidigare utsatts för förföljelse. Det tog upp i sitt inlägg. Med tanke på att vi lagstiftare anklagats av för att vara otydliga i lagstiftning och förarbeten ser jag ingen anledning att inte , när vi gör en del större förändringar i lagen, se till att vara tydliga. Ju otydligare vi är, desto större är risken att vi plötsligt står där igen med en tolkning som vi inte har tänkt oss. , och väljer därför att vara tydliga och föreslår att lagtexten ska ha följande lydelse i 4 kap. 1 § andra stycket: utlänningen utsatts för eller riskerar att utsättas för förföljelse. Precis som också sade har vi nu en möjlighet att utesluta människor från att beviljas asyl. Det är helt nytt, och det är svårt att se vilka konsekvenser det kommer att få. Vi måste, precis som sade, ha ögonen öppna och se vilka konsekvenser det får i svensk rätt, så att det inte blir någonting som vi inte har tänkt oss. Det är, som sagt, viktigt att vi är tydliga. Tolkningen av ett ord kan göra stor skillnad i all lagtolkning. Att först komma som flykting och sedan inte längre anses vara en flykting är ett stort steg. När det gäller grunderna för att en person ska anses ha upphört att vara flykting föreslår regeringen att väsentliga och bestående förändringar i flyktingens hemland kan medföra att en person upphör att vara flykting. Vi i oppositionen anser att det i stället ska stå djupgående och bestående förändringar, för det är ett uttryck som är mycket starkare än väsentliga. För att exemplifiera det igen kan jag återgå till burundierna, som kom hit då landet befann sig i konflikt men som anses kunna resa hem eftersom det är krig. Det har naturligtvis skett en väsentlig förändring, men den är inte särskilt djupgående. De underliggande konflikterna finns ju kvar, och frågan är om förändringen ens är bestående. Enligt den nya uppdelningen i alternativt skyddsbehövande och övriga skyddsbehövande ska det enligt den första vara personliga och allvarliga skäl att utsättas för urskillningslöst våld med anledning av en yttre eller inre väpnad konflikt och i den andra röra sig om en inre eller yttre väpnad konflikt. Punkten om övriga skyddsbehövande är den vi tidigare hade i svensk lag, och det är alltså den andra punkten i detta fall där det bara handlar om en inre eller yttre väpnad konflikt. Men i praxis tolkas det redan som att det ska vara personliga skäl, så frågan är om de nya skrivningarna över huvud taget gör någon skillnad. Enligt regeringen uppfyller svensk rätt redan skyddsgrundsdirektivet. Men övriga skyddsbehövande omfattar också miljöflyktingar. anser att det är bra att vi även i fortsättningen har kvar en generösare skrivning än direktivets text i svensk lag, men vi ifrågasätter att vi delar upp de skyddsbehövande i två kategorier, alternativa skyddsbehövande och övriga skyddsbehövande ett A-lag och ett B-lag. är ett land där FN har sin största fredsbevarande styrka . Där är våldtäkt vardagsmat. I ett index som organisationen for Peace upprättar ligger femma i rankningen av failed states. Det är en rankning som jag brukar ta upp i olika sammanhang. UD avråder från alla icke nödvändiga resor till och har dessutom utökat rekommendationen att gälla fler delar av landet än från början. Det tillkommer så att säga förvärrade omständigheter i . De har tillkommit , och de tillkommer . är inte det enda icke fungerande landet där staten varken vill eller kan skydda och respektera sin befolkning. Ändå skickar vi människor till de länderna. ska till exempel Lys, en 19-årig gravid mamma från för skickas tillbaka till där hon inte har någonstans att ta vägen. Hon har tillbringat halva livet på flykt hon flydde med sin mamma redan som barn. Hon har redan utvisats till en gång men kom sedan tillbaka med söderhamnarnas hjälp. Det kan knappast vara förenligt med hennes barns, både det födda och det ofödda barnet, bästa att skicka dem till ett land tillsammans med sin mamma där hon inte har bott sedan hon var . Hon har av förklarliga skäl inte en aning om hur hon ska klara sig i det landet. tog upp frågorna om verkställighetshinder, och i utlänningslagens verkställighetsregler, som är väldigt krångliga och snåriga. Till att börja med finns det regler för när verkställighet inte ska få ske. Grunden är att den sökande ska ha åberopat verkställighetshindren redan i början av processen eller ha en giltig ursäkt för att inte ha gjort det. Att omständigheterna i landet förvärrats brukar inte räcka till, som i fallet med , när prövar. Den sökande har inte heller alltid rätt att överklaga beslut. Vi menar att alla beslut ska kunna överklagas och att ordalydelsen i de bägge verkställighetsparagraferna ska ändras så att både nya och tidigare anförda förvärrade omständigheter omfattas av prövningen. bör också självmant pröva om medicinska hinder föreligger och i stället för att bedöma om personen är transportabel, det vill säga klarar av att ta sig innanför passkontrollen i hemlandet utan att dö, förvissa sig om att inte bryta den vårdkedja som tog upp tidigare. Transportabilitet, fick vi lära oss på en hearing om apatiska barn, innebär enligt läkarnas definition att patienten också får fungerande vård även i hemlandet, inget annat, att det finns en vårdkedja som börjar i och fortsätter i hemlandet. Då kan det vara transportabilitet, enligt läkarna. Under budgetdebatten talade vi bland annat om kostnader för förvaren och utvisningar. Jag berättade att ibland sitter människor som har rätt att få uppehållstillstånd här i landet på förvaret . Föräldrar skiljs från sina barn, och makar separeras. tvingas hela familjer leva gömda, också svenska medborgare, av rädsla för att polisen ska komma och skicka tillbaka en av familjemedlemmarna till ursprungslandet. Det är faktiskt inte så enkelt att resa till alla länder och sedan lyckas ta sig därifrån igen för att återförenas med familjen här i . Den som är förföljd i sitt hemland av landets myndigheter eller andra har uppenbara problem att följa den svenska lagen, vars huvudregel är att man ska söka från hemlandet. Det kan ta cirka man får sitt uppehållstillstånd, ibland mer. Det här leder till de absurda situationer som tog upp tidigare. Det leder också till stora kostnader för både de drabbade och skattebetalarna här i landet. träffade jag ett par där hon är svenska och han iranier. Han fick avslag på sin asylansökan, men beslutet hade då inte verkställts. Han levde inte heller gömd här i landet. Det är inte lätt att verkställa avvisningar till . Han fick ändå inte söka som anhörig eftersom han måste göra det utanför landets gränser. Men hur ska han ta sig ur och sedan tillbaka när han inte har ett resedokument? De svenska myndigheterna tar hellre besväret att försöka om och om igen att skicka honom tillbaka till , därför att de tror att han kommer att motsätta sig att göra det. Man vill hellre hålla honom i förvar tills behagar släppa in honom än att ge honom det uppehållstillstånd han kommer att få om han söker i om han nu kan klara sig i , med tanke på det sätt som den regimen behandlar sina medborgare. är det andra land i världen som verkställer dödsstraff. Kostnaden för handläggningstiden kan egentligen inte vara större i än i . Ett annat aktuellt fall är återigen burundiskt. bor med sin svenske man och sina tre barn, också i . Hon har fått avslag på sin asylansökan och har på bekostnad av svenska staten rest tillsammans med sina tre barn till , där hon nu inväntar ett uppehållstillstånd. Hon fick åka till för att söka det, och det hanteras nu i . fick hjälp av en organisation när hon kom fram. Hon hade bokat tid på ambassaden i redan innan hon reste. Men håller hon sig undan med sina barn någonstans i , tror jag. hade bevittnat mordet på sin man som hon våldtogs av polisen i hemlandet . Men hon hade alltså inte skyddsskäl i . Jag kom att tänka på det här med verkställighetshinder. Vilka skäl är det? Är det bara det som hände tidigare eller även det som kan hända som beaktas? Hon vet, hon kan vittna. Det är klart att hon är rädd för att vara i sitt hemland. måste hennes man här i stötta henne ekonomiskt där hon lever gömd. Hon måste skrapa ihop pengar till fyra personer. Hon har tre barn som bor med henne och som är tillbaka med henne i , förmodligen, och som gått i skola och på dagis tidigare i . De har fått veta att det kan ta att få komma tillbaka till . Det kan alltså bli som barnen inte kommer att få vara i den miljö där de har vant sig att vara . De kan inte gå i skola eller på dagis, och paret tvingas att leva åtskilda. Ett annat exempel är en kille som skickades till för . Han var gift med en svensk tjej. Han hade arbete, han satt på förvaret i .