prot · GW0997 · 2009-04-03 00:00:00 — När jag var i på berättade man för mig att har varit väldigt bra på att få nya platser för att delvis tillgodose en del av det ökade behov man såg där. Slutsatsen är att det inte finns någon enkel åtgärd som löser problemen. Det är många saker som behöver göras för att koppla utbildningssystemet närmare arbetsmarknaden. 112 (): Det är många saker som måste göras, och ni behöver komma i gång med dem . Vårt dilemma är att vi inte äger makten. Det gör ni. Ministern nämner den situation som vi har haft på svensk arbetsmarknad. Jag vet också att jag har haft någon debatt med ministern tidigare om att vi hade förhållandevis många långtidsarbetslösa unga mitt under brinnande högkonjunktur som exempelvis rapporterade 90 000 misslyckade rekryteringar. Som skäl för detta uppgav man i huvudsak att man inte hittade sökande med rätt kompetens eller utbildning. Varför nämner jag det nu när vi har ett helt annat läge? Är det inte irrelevant? Nej, jag anser inte att det är det, för det borde ha funnits en framförhållning och en insikt hos den ansvariga regeringen redan under högkonjunkturen att säkerställa att näringslivet kan få tillräcklig tillgång på nyckelkompetens som säkerställer att man kan utveckla sina företag, att man kan växa och få tillväxt och så vidare. Jag tror bestämt att vi lider av det . Att nedgången delvis går så snabbt nu beror på att man inte levererade då. Det är ett problem. Ett annat problem är att man , mitt under brinnande lågkonjunktur, fortfarande inte har något tydligt och starkt fokus på att identifiera vilka bristyrken som finns , för trots att vi pratar om att människor är arbetslösa, att det anmäls färre lediga jobb, att det varslas och så vidare, är det fortfarande så att man anställer på svensk arbetsmarknad. Det är fortfarande så att näringslivet har problem med att hitta vissa funktioner som det inte finns tillräcklig tillgång på. Detta beror delvis på att utbildningssystemet, precis som ministern säger, inte på ett tillräckligt bra sätt har matchat de behov som näringslivet har. Här är det jättebra att man kommer med en proposition som kan ge en bättre synkning mellan skolan och näringslivets behov. Det jag inte förstår i det är bara att detta sade vi . Det här är inte något nytt problem utan ett problem som vi identifierade . Med anledning av detta tillsatte vi också en utredning som skulle se över gymnasieskolan och komma med ett förslag som levererade just detta. Den stoppade regeringen och tillsatte en ny utredning med samma direktiv. Resultatet har bara blivit att man in i sitt regeringsinnehav inte har kunnat leverera någonting. Jag förstår inte hur man tänker i det läget. Låt oss vara överens om vissa saker, men gör inte det till politik! Det finns tillräckligt mycket som vi faktiskt inte är överens om som vi kan bråka om. Det finns jobb att söka , men det jag framför allt tycker att jag saknar i det regeringen kommunicerar utåt är en identifiering av var vi tror att de nya jobben kommer. Ingen av oss tror väl att det här är ett permanent läge; det hoppas jag åtminstone inte att vi tror. Vi tror att det kommer att vända, och var tror vi då att de nya jobben kommer? Vi vet exempelvis att jobben kommer inom vårdsektorn, inom den offentliga sektorn. presenterades en rapport som visade att av alla inom kommuner och landsting kommer att gå i pension . Här kommer det att behövas jättemycket arbetskraft. Ett bra tillfälle hade varit att nu erbjuda arbetslösa unga och andra arbetslösa människor att rusta sig för att kunna ta dessa jobb, exempelvis genom generationsväxlingsinsatser eller utbildningsinsatser. Motsvarande saker kan man titta på när det gäller hantverkare, verktygsmakare, specialister inom både industri och data och så vidare. Här finns ett antal grupper som man skulle kunna satsa på. 113 Arbetsmarknadsminister (): Det är väldigt lätt att hålla med . Det måste jag erkänna. Men jag ska säga så här: tog upp de 90 000 misslyckade rekryteringar som vi såg rapportera om. Det kan vi vara överens om. Det var 90 000 jobb som inte kom till som skulle ha kunnat komma till. Det är klart att man inte kan vara nöjd över det. Problemet är möjligen att de yrkesutbildningar som skulle ha kunnat fylla de 90 000 platserna skulle ha satts i gång långt före valet för att det skulle ha fått den effekten 2007. Icke desto mindre är jag helt övertygad om att en av de viktigaste diskussionspunkterna när vi nu går in för det som blev ett icke-toppmöte men som kommer att bli någon typ av stort möte i EU som ordförandeskapet har tagit initiativ till, och den förkonferens som kommer att vara i i kommissionens regi , kommer att vara just precis det som pekar på: vår förmåga land för land men också totalt i EU att ha bättre prognosmöjligheter över arbetsmarknaden framöver. Det här är en besvärlig materia. Vi kan naturligtvis ha idéer om vilka jobb som inte kommer att finnas , men vi borde ha en mycket bättre gemensam indikation på vilka jobb som i stället ska komma till. Jag tror också att det blir en av de viktigaste insatserna som vi kan göra gemensamt på EU-nivå för att få bättre förståelse för vad vi behöver göra i form av utbildningsinsatser och annat. Den uppfattningen delar jag helt och fullt med . pekar också på det som Arbetsförmedlingen brukar peka på, nämligen det generationsskifte som kommer på svensk arbetsmarknad och naturligtvis möjligheten att vara redo för det. Där kan vi ju tydligare se vilka som går i pension och var det behövs nya personer som kommer in. Det kan man också räkna på. förundras man dock lite grann över brister i prognosförmågan. Mitt tredje barn skulle födas , och det var då så dålig framförhållning på förlossningsklinikerna i Stockholmsregionerna att vi först blev anvisade till eller något i den stilen. Då börjar man undra lite grann. Om man har på sig att prognoslägga när förlossningar kommer borde man ha lite större framförhållning. Men det är inte alldeles lätt. Där behöver vi bli mycket bättre. Jag håller helt med om det. Vi måste också parallellt med detta naturligtvis strukturera vårt utbildningssystem så att det fyller de behov vi med någon trovärdighet tror kommer att uppfyllas. Ett försök till det är vad jag har försökt att peka på, nämligen att nu gå upp i volym och också förbättra möjligheterna för yrkesutbildning som kommer i gång och andra saker som syftar till att ha en bättre koppling mellan arbetsmarknaden och utbildningssystemet. Där finns det säkert mycket mer att göra för att det ska bli bättre. En sådan sak som jag personligen och anekdotiskt skulle önska kunde ske är att de olika utbildningsanordnarna blir bättre på att berätta för sina blivande elever och studenter hur de ska lyckas. Tänk om universiteten i sin iver att få studenter också kunde berätta för de blivande studenterna att om du går den här utbildningen har du si och så många procents chans att få ett jobb efter avslutad utbildning! Den typen av, ska jag kalla det för VDN-märkning, av utbildningen har vi inte . Det gör att många elever och studenter lockas in i utbildningar som låter sexiga, roliga och spännande men som tyvärr inte leder till att de får ett jobb i andra ändan. Då riskerar man, precis som den unga kvinna som jag berättade om , att känna sig trippellurad: , på pengarna och på möjligheterna att få ett jobb efteråt. Där kan vi bli bättre. Slutsatsen man kan dra tror jag är att långsiktigt upprusta utbildningssystemet längs hela dess kedja och vara bättre på att prognostisera. Där tror jag säkert att vi kan hjälpas åt. 114 (): Jag kan dela synpunkterna när det gäller prognoser. Jag har också anekdoter från den tid jag satt i exempelvis barn- och utbildningsnämnden hemma om hur svårt det är att ha rätt antal förskoleplatser på rätt ställe och så vidare. Visst är det ett problem. Sedan får man ändå fakta på hur någonting ser ut och måste i någon mening förhålla sig till en verklighet och inte till en prognos. Just nu är det så att det finns ansökningar till dubbelt så många som regeringen har anslagit medel till, trots att vi här och är jätteöverens om att det är precis den typen av åtgärder som man bör satsa på för arbetslösa unga eller kanske ännu hellre för arbetslösa 55-plus. De som kommer ut från industrier där de har arbetat och ska försöka hitta ett nytt jobb tror jag kommer att bli ett ännu större problem. De kommer att behöva rustas för att kunna ta de nya jobben. Vad kan man göra och vad bör man göra? Det här handlar ju inte om att sätta sprätt på pengarna. Det är en kommentar som både ministern och hans ministerkolleger ibland använder. Man hänvisar till att vi tror att vi har sedelpressar eller annat och så försöker man raljera över våra förslag. Det gör mig pissed, rent ut sagt. Arbetslöshet kostar pengar. Det vet ministern och det vet jag. Här finns inte valet om man ska använda skattebetalarnas pengar utan hur man ska använda dem. Det kloka att göra är att rusta för framtiden. Det är att investera i företagande, i människor, i utbildning och i omställning. Det handlar om att investera i praktik, arbetslivserfarenhet och bristyrkesutbildningar. Det handlar om att möta en generationsväxling och identifiera bristyrkena. Låt oss tillsammans vara överens om att det är rätt väg att gå och börja leverera. 115 Arbetsmarknadsminister (): Det är lätt att vara överens. Det måste jag erkänna. Om jag fick välja skulle jag naturligtvis hellre, av precis de skäl som anför, lägga mer resurser på utbildning, till exempel, och forskning och utveckling än på att kanske höja taket i a-kassan eller sänka avgifterna. Utbildning är någonstans alltid bra för en ekonomi, men det är klart att det nu är både konjunkturellt rätt och strukturellt riktigt att försöka hantera de här dystra åren genom att förbättra utbildningsnivån som vi därmed gör oss bättre rustade för att möta en uppgång som naturligtvis kommer. Vi kan inte rädda varje enskilt jobb i , men vi kan jobba med att underlätta för varje enskild person att bli återanställbar. Det är ju den väg vi borde gå. Jag håller helt med i den frågan och får också önska en glad påsk. Överläggningen var härmed avslutad. 20 § Svar på interpellation 2008/09:422 om tillsättningen av toppchefer på 116 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att tillse att rekryteringar inom Arbetsförmedlingen görs i enlighet med regeringens deklarerade utnämningspolitik i fråga om öppenhet samt om jag ämnar vidta några andra åtgärder för att säkerställa att rekryteringen av toppchefer inom Arbetsförmedlingen sker på ett sätt som överensstämmer med regeringens syn på hur chefstillsättningar ska gå till. har även frågat om jag har informerat mig om generaldirektörens tillvägagångssätt vid tillsättningen av de här diskuterade cheferna. Låt oss börja med att konstatera att regeringens utnämningspolitik avser utnämningar som regeringen fattar beslut om. I det här fallet rör frågorna rekryteringen av chefer vid , beslut som fattas av Arbetsförmedlingens generaldirektör. Jag anser att det är viktigt att Arbetsförmedlingen har kompetenta chefer och att myndigheten vid rekryteringen av dessa följer det regelverk som finns för statliga anställningar. När det gäller staten som arbetsgivare kan jag konstatera att den arbetsgivarpolitiska delegeringen inom staten som beslutats av ligger fast. Enligt denna delegering är det myndigheterna som arbetsgivare som har ansvaret för den statliga arbetsgivarpolitiken. Myndigheterna har inom ramen för denna delegering i uppgift att anställa, lönesätta, utveckla, motivera och avveckla sin personal. Myndigheterna ska säkerställa att kompetens finns för att nå verksamhetens mål. När det gäller anställningar i staten ska enligt regeringsformen avseende fästas endast vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Skickligheten ska, enligt lagen om offentlig anställning, sättas främst, om det inte finns särskilda skäl för något annat. En myndighet som avser att anställa en arbetstagare ska på något lämpligt sätt informera om detta så att de som är intresserade av anställningen kan anmäla det till myndigheten inom . Någon information om lediga tjänster behöver dock inte lämnas om särskilda skäl talar emot det. Detta framgår av anställningsförordningen. Det arbetsgivarpolitiska ansvaret för rekrytering och anställning av personal, det vill säga även chefer vid en myndighet, ligger alltså på myndigheten. Regeringen är dock ansvarig för myndighetens verksamhet som helhet. Jag tycker att det är olyckligt om Arbetsförmedlingen inte har följt gällande regelverk och utgår från att Arbetsförmedlingen i fortsättningen kommer att göra det. Avslutningsvis vill jag nämna att jag med anledning av rekryteringen av de här diskuterade cheferna har varit i kontakt med generaldirektören för Arbetsförmedlingen för att informera mig om hur myndigheten arbetar i rekryteringsfrågor. 117 (): Tack för svaret, arbetsmarknadsministern! Skälet till min interpellation framgår ju väldigt tydligt av frågan. Jag kan hålla med om det mesta som står i arbetsmarknadsministerns svar, men det är egentligen ändå inte svar på det som jag frågade om. Frågan gällde det särskilda tillfälle då Arbetsförmedlingens chef , som utsågs till generaldirektör , för att tillsätta sina närmaste chefer, utan annonsering eller på annat sätt, utsåg medarbetare från den arbetsplats där hon tidigare hade varit anställd, alltså hos en tidigare arbetsgivare. Det ger ju en signal, tycker jag, om hur man anställer chefer i staten som rimmar väldigt illa med hur vi vill att det ska vara. Det är väldigt svårt för mig att tro att just de fyra som generaldirektören råkade känna från en tidigare arbetsplats skulle vara de exakt mest lämpliga för uppgifterna att vara höga chefer inom Arbetsförmedlingen. Jag tror säkert att det kan finnas personer som har minst lika goda, kanske till och med bättre, kvalifikationer, men dessa personer har inte haft någon chans att anmäla sitt intresse till Arbetsförmedlingen. På ett sätt kan man säga att de här personerna internrekryterats även om de togs från en tidigare arbetsgivare. Det som jag tycker är lite alarmerande i det här fallet är bland annat regeringens eget höga tonläge när det gäller rekrytering av personer. Inte minst kritiserade man den förra regeringen under förra mandatperioden. Man skulle ha större öppenhet. Det skulle vara ansökningsförfarande. Det skulle vara transparent. Det fanns till och med väldigt långtgående förslag på hur detta skulle gå till om man kom i regeringsställning. har inte det verkställts på grund av de orimligheter som de förslagen innebar. Hur det skulle gå till hade väl ett inslag av populism vid det tillfället. vet jag mycket väl att det här var de chefer som regeringen utser, men är det ju viktigt, om man har den ambitionen när det gäller att utse sina egna chefer, att cheferna i sin tur också står för öppenhet i myndigheterna. Annars rimmar detta fruktansvärt illa, skulle jag vilja säga. Läser man sedan det som stod i tidningen , där de beskrev den nya generaldirektören, kan man se att de skrev så här: har alltid argumenterat för öppna rekryteringar och såg det som sitt moraliska ansvar att söka jobbet som generaldirektör för . När makten de facto har en öppen rekrytering är det ju vår skyldighet som har tyckt så att söka jobbet annars skulle vi ha varit tysta. Hon har stått för en stor öppenhet. När hon själv kommer i chefsställning handplockar hon fyra gamla kolleger till toppjobb inom Arbetsförmedlingen. Det är ingen öppenhet, transparens eller möjlighet för andra att söka tjänsterna något hon själv underströk så varmt när hon sökte posten som generaldirektör. Det här är olyckligt. Jag skulle vilja få lite tydligare svar av arbetsmarknadsministern. Det skulle vara intressant att få refererat jag förstår att det inte går att få ett direkt citat vad arbetsmarknadsministern sade till generaldirektören vid samtalet. Vad svarade generaldirektören? Tyckte hon att det var bra? Står hon upp för det? Eller tycker hon att det var olyckligt och att det inte ska upprepas? Jag ger arbetsmarknadsministern möjlighet att göra några reflexioner. Det skulle vara intressant för att belysa denna fråga, som såg så illa ut när den beskrevs i medierna. 118 Arbetsmarknadsminister (): Jag har ju varken rätt eller möjlighet att döma eller avgöra huruvida det gick rätt eller fel till. Den möjligheten tillkommer andra. Jag vill återigen påpeka just det själv tar upp, nämligen att generaldirektören utsågs i en öppen rekryteringsprocess. Det var poängen med vår mer öppna rekryteringspolitik. Jag vet att generaldirektören har informerat facket och styrelsen. Vad jag sade var i ord och visor ungefär det sade, nämligen att anställningsförordningen ska följas. Det är det regelverk som finns. I den mån det inte har skett ska det följas i fortsättningen. Det svar jag fick var i grund och botten detsamma, nämligen att det ska följas. Därmed har jag svarat på de frågor som har tagit upp i sin interpellation. Det är väl självklart att oavsett vilken offentlig tjänst det handlar om ska regelverket följas. Så enkelt är det. 119 (): När jag intervjuades av frågade reportern mig vad jag skulle ha gjort om jag hade varit minister. Jag sade då att jag skulle ha gett generaldirektören en ordentlig utskällning. Det är precis vad som behövs vid ett sådant tillfälle. Det ska naturligtvis inte vara ministerstyre i fråga om de anställningarna. På den punkten är Littorin och jag fullständigt överens. Det är myndighetschefens sak. Jag tolkar det så att arbetsmarknadsministern har samma åsikt som jag, nämligen att regelverket ska följas. Det ska upprätthållas en syn på staten där jag som medborgare och tjänsteman ska känna att jag blir sjyst behandlad om jag söker jobb hos staten. Jag ska veta att jag får jobbet för att jag har de rätta kvalifikationerna och att jag har haft chansen att söka, lägga fram min sak och få komma till en anställningsintervju om jag har bedömts som lämplig tillsammans med andra kandidater. Det är oerhört viktigt att veta att jag blir sjyst behandlad i staten. I det här fallet kan vi konstatera att det inte var så. Det var ett starkt avsteg från det som tydligen både jag och arbetsmarknadsministern står för. Generaldirektören svarade att hon tänkte följa regelverket. Varför gjorde hon inte det i det här fallet? Vad var skälet till det? Varför gjorde man avsteg i det här fallet? Kommer generaldirektören vid kommande tillsättningar att följa regelverket så att det inte blir en sådan här debatt som inte är bra för regeringen, Arbetsförmedlingens generaldirektör eller för myndigheten? Det skapar en signal om att det där fungerar på ett sätt som det inte borde göra. Det här föranleder en vidare diskussion. Nöjer sig arbetsmarknadsministern med att generaldirektören fortsättningsvis ska följa regelverket? Är det vad ni kom fram till? Jag vill att arbetsmarknadsministern förtydligar det i sitt svar. Det som sker är olyckligt. Jag har sedan konstaterat andra saker som har kommit fram efter det att jag väckte interpellationen. Det gäller bland annat hur man reser hit och dit. Det kan man vrida och vända på, men jag tror att man kan strunta i detta. Det är viktigt att chefer kan röra sig och snabbt komma på plats. Däremot har det kommit fram att Arbetsförmedlingens chef vid tillfällen också har tagit på sig föreläsningsuppdrag. Hon har blivit ersatt för föredrag under arbetstid. Det hänvisas till att det har skett med samtycke. Enligt uppgift ska generaldirektören ha erhållit ett arvode om 40 000 från en föreläsning som skulle ha handlat om Management by love. Fanns det ett samtycke om detta? I vilken omfattning ska det kunna ske under den ordinarie arbetstiden för Arbetsförmedlingens generaldirektör? Det är en ganska pressad myndighet. Spontant kan man tycka att chefen borde vara på plats och styra myndigheten så mycket som möjligt. På vilket sätt har undantag medgivits, om det vi har läst har varit sant? 120 Arbetsmarknadsminister (): Utskällning vi försöker att låta bli att arbeta med den sortens arbetsgivarpolitik. Däremot ska vi ha öppna och tydliga samtal, och det har vi haft. Inte ens goda intentioner är tillräckliga skäl för att, om så var fallet, inte följa regelverket eller dess intentioner om öppenhet, tydlighet och så vidare. I faktisk mening är det så att efter det att ett beslut har anslagits finns möjlighet att överklaga. Det har inte inkommit något sådant överklagande. I det här fallet är det passerat. Men jag tror att av det öppna och tydliga samtalet framgår att regelverket ska följas och att det är uppenbart att så kommer att bli fallet framöver. När det gäller föreläsningsuppdrag är det riktigt att generaldirektören till rätts- och expeditionschef har anmält bisyssla av en omfattning på tror jag sex föredrag. Föredragen var överenskomna när anställningen påbörjades, och hon ansökte på helt korrekt sätt om att få fullfölja det hon redan hade kommit överens om. Men vi har också samtalat om att det nu är viktigt att hon fokuserar på huvudgiften, och huvuduppgiften är att vara anställd som generaldirektör för . 121 (): Både Littorin och jag vet att utskällning på ministernivå innebär inte att man skriker på varandra utan att man är synnerligen tydlig om vad man tycker om en sak det kan inte missförstås av den man samtalar med. Jag vet att det sker i en lågmäld ton. Jag har själv varit med om det, så jag vet mycket väl hur det går till. Jag vet vad jag menar när jag säger så. Det är bra om arbetsmarknadsministern har haft detta tydliga samtal. Ett sådant agerande skadar inte bara myndigheten. Det är bra om detta har klarats ut. Jag tackar också för svaret i fråga om bisysslorna. Det är också bra att det har framgått av samtalet att Arbetsförmedlingens chef i den pressade situation som Arbetsförmedlingen som myndighet befinner sig i tar konsekvenserna av detta och minskar på sina bisysslor och sänder signalen att det är viktigt att fokusera på huvuduppgiften. Jag tackar för ett öppet svar och en förklaring på den punkten också. Jag förutsätter att vi slipper läsa mer om Arbetsförmedlingen när det gäller anställningar och så vidare, utan de ska nu skötas på ett korrekt sätt. 122 Arbetsmarknadsminister (): Jag har inte särskilt mycket mer att tillägga annat än att önska alla med- och motdebattörer, talmannen och alla medarbetare en glad påsk och tack för . ((): Jag instämmer i detta!) (TREDJE VICE TALMANNEN: Det tackar vi för.) Överläggningen var härmed avslutad. 21 § Svar på interpellation 2008/09:369 om vidareutbildning av obehöriga lärare 123 Statsrådet (): har frågat mig när jag avser att redovisa finansieringen för fortsatt utbildning av obehöriga lärare. Det finns många lärare som saknar utbildning för den undervisning de i huvudsak bedriver. Det finns också många obehöriga lärare som önskar eller behöver komplettera sin utbildning för att få lärarbehörighet. Strävan att minska antalet obehöriga lärare i skolan är ett av de viktigaste inslagen i regeringens utbildningspolitik. För att säkra kvaliteten i undervisningen och för att ge erfarna lärare som saknar lärarexamen en möjlighet att komplettera sin utbildning avsattes medel i budgetpropositionen (prop. 2006/07:1, utg.omr. 16) för ändamålet. Regeringen har avsatt , 2008 och 2009 till en utbildningsinsats för att minska antalet obehöriga lärare. Den satsning som regeringen gjort på vidareutbildning av obehöriga lärare har inneburit att ca 750 obehöriga lärare har registrerats för att genomgå utbildningen, och har ytterligare ca 270 obehöriga lärare påbörjat utbildningen. Regeringen har beslutat att de medel som avsatts för utbildningssatsningen ska täcka kostnaden för en antagning även . 124 (): Jag vill tacka för svaret på min interpellation. Jag tror att jag delar åsikten med statsrådet om betydelsen av den här utbildningen för obehöriga lärare. Det är bra att vi nu har fått ett besked. Som av en händelse verkar regeringen ha fattat beslut i frågan i går.