prot · GW0977 · 2009-02-25 00:00:00 — Det, liksom att man skärper läkarnas anmälningsplikt, är väldigt bra förslag. Det jag inte förstår är resonemanget om egenansvar. Det är väl bra för den som kan ta ansvar för sig själv, men olycksstatistiken visar ju att de som är i störst behov av alkolås är de som är minst benägna att installera dem i bilen. Om man tittar på djupstudier som bland annat VTI har tagit fram är det en viss kategori som utbildning inte biter på. Därmed inte sagt att det inte är bra med mer utbildning. Det behövs generellt en ökad medvetenhet om detta och framför allt behöver medpassagerare ställa krav på att man inte kör när man har alkohol i kroppen. Men det finns en grupp som vi inte når med utbildning, som inte är mottaglig för detta och som har en självuppfattning och bedömning av risker som vi inte kommer åt. För dem är alkolåsen en nödvändighet för att förhindra olyckor, framför allt för oss andra som inte vill möta dem på vägarna. Jag skulle vilja att igen närmare redogör för hur egenansvaret ska förhindra olyckor för den kategori av framför allt unga män som inte är mottaglig för utbildning. 167 Statsrådet () replik: Som jag beskrev har vi vidtagit ett flertal åtgärder för att öka trafiksäkerheten, däribland förbättrad utvecklad körkortsutbildning och ökad riskutbildning med tydligt fokus på droger och alkohol. har vi trott att det bara är halka som är farligt i den svenska trafiken. En viktig del är naturligtvis att skärpa krav och möjligheter att förhindra alkohol i trafiken. Vi kommer dessutom, som refererar till, snart med en proposition med inriktning på dem som är rattonykterhetsdömda. Vi tar också ett helhetsgrepp för att gå vidare med frågan om alkolås. I syfte att skapa förutsättningar för ett gemensamt EU-beslut har jag tydligt tagit upp frågan med den nya kommissionären i EU. Det handlar först och främst om att få ett obligatorium för yrkestrafiken. redogjorde i sin utredning för vikten av att ha ett EU-beslut på detta. Alla remissinstanser gjorde också kopplingen till krav på ett EU-beslut, annars blir det ett konkurrenssnedvridet beslutsfattande. Jag har lång väg kvar att gå. Jag fick vid samtalet en bekräftelse på vikten av att ta mig an alkoholproblematiken i trafiken. I ett skriftligt svar kunde jag konstatera svårigheten att finna gehör för ett obligatorium i ett gemensamt EU-beslut. 168 () replik: Jag fick inte riktigt svar på hur egenansvaret ska nå dem som inte är mottagliga för utbildning. Det är de som är mest riskbenägna och minst intresserade av att installera alkolås på frivillig grund. Den kategorin, den allra farligaste, når vi inte. De frivilliga åtgärderna är jättebra, men de allra mest riskbenägna når vi inte med det. Det är riktigt att vi måste ha ett godkännande för att få göra detta. Långsiktigt är det allra bäst om vi har ett gemensamt . Hur sker dessa förändringar? De sker väldigt sällan genom att alla länder genomför förändringarna . De sker oftast genom att några länder går före. Det var det som var poängen med den ansökan som den förra regeringen lämnade in, att kanske tillsammans med eller skulle få bli försöksland och utvärdera teknik, kostnader och acceptans och på det viset vinna erfarenheter som sedan kunde ligga till grund för ett gemensamt EU-beslut. Det är få andra saker inom det här området som sker utan att man provar det innan. Man kan titta på många andra trafiksäkerhetsåtgärder där vissa länder går före. har goda förutsättningar för det. Jag beklagar djupt att ni inte vill gå i spetsen och göra detta för persontrafiken. Har yrkestrafiken en peak eller ? Det är då vi har flest rattfyllerier. Det är då flest människor omkommer eller kommer till skada. Det är inte yrkestrafikens fel. Visst finns det problem där också, men det är persontrafiken som är den största olycksrisken per personkilometer räknat. 169 Statsrådet () replik: Jo, jag svarade på fråga om egenansvar. Om vi skärper körkortsutbildningen på ett sätt som den tidigare regeringen inte valt att göra, om vi skapar mycket tydligare riskutbildning har det naturligtvis en inverkan på de unga förare som beskriver som de mest riskbenägna. Det är därför som vi har vidgat utbildningen. En stor del av rattfylleristerna är återfallsrattfyllerister. Vi kommer med en proposition för att rikta in oss på den gruppen. Ett område där andra länder, till exempel och , har tagit initiativ är just frågan om återfallsrattfyllerister. Man har i princip samma förslag om alkolås för återfallsrattfyllerister som jag snart kommer att lämna en proposition till om. För övrigt vet jag att hänvisar till den tidigare regeringens initiativ, att skicka brev till kommissionen. Ja, skicka brev kan vi nog göra lite till mans, men vad kom det ut av det arbetet? Det är lätt att ta till stora ord när man har lyckats få i väg ett brev, men det hände ju inte någonting. Kommissionen agerade inte, eller hanterade detta, på något sätt. Jag ser och hör problematiken i EU-medlemsstaterna vad gäller att lyfta upp frågan om ett gemensamt obligatorium för alkolås. Jag arbetar mycket konsekvent med det, och vi återkommer till detta i samtal med kommissionären. 170 () replik: Det var ett raljerande från statsrådets sida. Så kan man göra, stå och raljera utan att visa på resultat. Man har sänkt ambitionsnivån, och det är inte bara vi som säger det utan även människor utanför kammaren som jobbar med dessa frågor. Jag vill fråga vad regeringen tänker göra åt problemet med trimning. Det är allvarligt att så många mopeder går för fort. Vi har en förfrågan, en vädjan, från om att få ett bättre instrument så att de kan jobba med dessa frågor. Det är lite väl mycket att säga till den ensamstående mamman att hon ska köra sin 15-åriga killes moped , kolla om den är trimmad och ha koll på det. Jag tycker att vi ska hitta regler som fungerar. Vi har kvar moppeåldern även om vi höjer åldersgränsen för klass I-mopederna. Det fanns , när jag var tonåring, då klass II var det som var moppen. De grabbar som körde moppe då körde just klass II, och det fungerade jättebra. Moppeåldern kan alltså leva kvar. Vi vill inte förvägra någon , varken tjejer eller killar, att köra moppe. Vi måste dock ta den olycksutveckling som vi ser på allvar. Vi måste lyssna på dem som kan något om 15-åringars mognad, de som forskar inom området. Jag tycker att vi ska lyssna på dem, inte vifta bort dem. Vi vet att ju yngre man är som nybörjare på ett fordon desto högre är olycksrisken. Varje olycka är en olycka för mycket. Varför väljer man att vara ett av de länder som begär ett undantag från EU-direktivet? Varför vill man att ska vara i gärdsgårdsligan när det gäller den här frågan? Det undrar jag. 171 Statsrådet () replik: Det skulle vara intressant att höra vad det är för ambitionsnivå har när det gäller alkolås i . Ett brev till kommissionen är vad Socialdemokraterna i så fall lyckats åstadkomma. Är det något att vara stolt över? Beträffande det arbete som ligger på bordet skulle jag vilja referera till igen. Jag tror att han beskriver situationen ganska tydligt. När Socialdemokraterna hade möjlighet att, mycket tidigare, lyfta fram trafiksäkerhetsfrågorna gällande moped valde de att skjuta dessa framför sig gång på gång. Jag tror därför att ska vara lite återhållsam i sin kritik. Det kan lätt slå tillbaka. Jag ska vara oerhört tydlig: Jag viftar inte bort några dödsolyckor. Jag viftar inte bort något trafiksäkerhetsarbete. Det är därför vi har ett betänkande på bordet som stärker trafiksäkerhetsarbetet syftet är att minska antalet dödsolyckor med moped. Det är oerhört viktigt att vi konsekvent arbetar med detta. Som jag sade är det ett pågående arbete, och det är en balansgång från min, regeringens, majoritetens sida för att hitta tuffare regler som jag bejakar ungdomars rörlighet. Jag tror att även vet att EU-mopederna nu tar över mopedkörningen och att det är färre och färre som köper moped klass II. 172 () replik: Moped klass II försvinner för att vi säger till våra 15-åringar att i stället köra ett snabbare fordon. Vi har möjlighet att styra det genom att säga att de inte är mogna att köra ett fordon som är så snabbt som moped klass I är. Det är vi som avgör vilken utveckling vi vill se. Jag menar att ministern viftar bort den samlade expertisen när det gäller just 15-åringars mognad och när man ska sätta sig i ett fordon som går så fort som . Den expertisen viftar ministern bort. Jag säger inte att ministern viftar bort dödsolyckor eller andra olyckor. Jag tror att vi alla är överens om att vi vill hitta ett sätt att minska olyckorna, att det ska ske så få olyckor som möjligt. Det känns inte tillfredsställande att vi nu kommer att tillhöra de länder som säger att man vill ha en lägre åldersgräns för moped klass I, att vi ska ha ett undantag. När vi bestämmer oss för det bestämmer vi oss för att inte vara ledande i trafiksäkerhetsarbetet. Jag tycker att vi sänkte ambitionsnivån när vi bestämde oss för att vi inte ville driva frågan om att få alkolås i privatbilar. Jag var på den konferens i där meddelade detta. Sedan var jag på ett seminarium om alkolås där bilden av som trafiksäkerhetsminister innebar ett stort bakslag. Det var summan av ministerns insats på den trafiksäkerhetskonferensen. Vi gör ett vägval när vi säger att vi vill tillhöra dem med lägre ambition i trafiksäkerhetsarbetet just när det gäller mopeder för unga och barn. 15-åringar är barn, och där måste vi ta ett ansvar. 173 Statsrådet () replik: Nej, jag viftar inte bort expertisen. Jag beskrev den balansgång jag har att hantera utifrån expertisens underlag, som säger att det vid varje åldersnivå har skett en förändring. När det gäller kopplingen till EU-direktivet har vi möjlighet att fatta beslut utifrån en 14-årsgräns och uppåt. Det är alltså inget extremt annorlunda beslut vi nu fattar, trots den beskrivning ger. Jag tar gärna debatten om alkolås och ambitionsnivå, att skicka ett brev till kommissionen. Vad hände efter det? Det hände ingenting. Ni drev inte på någonting. Det blev inga effekter av det. Retorik är bra, men det är också bra om man ärligt erkänner att det inte hände någonting när man bara skickade ett brev. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 15 § Riksdagsordningsfrågor m.m. och arbetsformer, m.m. Föredrogs betänkande 2008/09:KU14 Riksdagsordningsfrågor m.m. (framst. 2008/09:RS1) och betänkande 2008/09:KU15 arbetsformer, m.m. 174 (): Jag ska i mitt anförande belysa betänkande KU15, arbetsformer m.m. Jag vill lyfta fram jämställdhetspolitiken, riksdagsledamöternas bisysslor och arvoden samt statsrådens och riksdagsledamöternas ersättningar efter fullgjort uppdrag. I betänkandet har tre särskilda yttranden och två reservationer. Det övergripande målet för svensk jämställdhetspolitik är att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Det är en självklarhet för många av oss, men det är trist att inte alla anser att det är just en självklarhet. Det finns enormt mycket att göra inom detta område. Vi som sitter här i denna riksdag måste på allvar ta till oss verkligheten, inte blunda för den eller titta bort. Det är dags att alla öppnar sina ögon och klart och tydligt ser och tar till sig verkligheten och arbetar för att ojämlikheten mellan könen blir utgångspunkten för politikens utformning. Syftet med jämställdhetspolitiken måste vara att genomföra reformer som förändrar maktförhållanden mellan könen. Alla vi som inte blundar vet att ojämlikheten mellan könen finns både i det offentliga livet, till exempel inom arbetslivet, där det tydligast märks när det gäller lönesättning, och i privatlivet när det gäller till exempel uttag av föräldraförsäkring eller mäns våld mot kvinnor. Kvinnors verklighet skiljer sig ofta från mäns verklighet, och detta måste politiken ta hänsyn till. Hur sker då arbetet här i ? Jo, samtliga utskott förutom arbetsmarknadsutskottet saknar formella förutsättningar för att behandla jämställdhetsfrågor inom sina sakområden. Detta är illa, mycket illa vill jag säga. vill därför att alla utskott ska ha en plattform för att kunna föra upp jämställdhetspolitiska frågor inom sina sakområden. Vi är förtroendevalda, och det är dags att vi i alla lägen representerar alla som bor i detta land, det vill säga både män och kvinnor. Ett led i arbetet är att i våra utskott få en formell plattform för att föra upp jämställdhetsfrågor inom respektive sakområde. För att kunna kvalitetssäkra detta jämställdhetsarbete i samtliga utskott och för att tydliggöra att detta arbete inte kan väljas bort anser att det även behövs en kontrollfunktion för jämställdhetsarbete. Summa summarum: För det första vill att ger i uppdrag till riksdagsstyrelsen att pröva vilka åtgärder som är nödvändiga för att samtliga utskott ska få en formell plattform för att föra upp jämställdhetsarbetet. För det andra vill att riksdagsstyrelsen utreder på vilket sätt en jämställdhetsrevision av utskottsarbete på bästa sätt kan genomföras. Vi har inte fått gehör för detta, vilket jag tycker är sorgligt och under all kritik. Jämställdhetspolitikens uppgift är att synliggöra de olika maktrollerna i vårt samhälle och i privatlivet. Kan vi inte i denna församling se till att vårt arbete organiseras så att jämställdhetsfrågorna behandlas inom varje sakområde, då tycker jag verkligen att vi visar att detta inte är ett viktigt område. Det är som jag sade sorgligt och också bedrövligt att många i denna kammare blundar för ojämlikheten mellan könen, som existerar i samhället i arbetslivet och i privatlivet. Riksdagsledamöternas arvoden har höjts från till under loppet av . Det är nästan . Ingen dålig utveckling, vill jag säga. Nivån på arvodena diskuteras i olika sammanhang i medierna och bland allmänheten. Det finns de som anser att våra arvoden ska vara höga för att det ska minska risken för att vissa ledamöter skulle avstå från att kandidera på grund av det skulle innebära en inkomstminskning. Det argumentet tycker jag är väldigt löst. Det är väl inte om jag får mer i plånboken som ska avgöra om jag vill kandidera till ett förtroendeuppdrag eller ej? Det bör väl i rimlighetens namn vara att jag vill förändra samhället till i mitt tycke det bättre och föra fram mitt partis politik, eller hur? Jag ska väl representera dem som valt mig och gett mig förtroendet? Det är i alla fall därför jag är här. I internationell jämförelse är de svenska riksdagsledamöternas arvoden inte speciellt höga. Men för handlar det inte om pengar i börsen, utan om vår trovärdighet. Jämfört med de flesta inom väljarkåren har vi riksdagsledamöter mycket höga ersättningar, vilket riskerar att skapa en förtroendeklyfta mellan folkvalda ledamöter och de människor vi representerar. menar att vårt arvode är för högt satt. En ökning med nästan är inte illa! Hur många löntagare har haft en sådan löneutveckling? Inte lär det vara många. anser att arvodet bör knytas till prisbasbeloppet, vilket är . Vi tror att det underlättar ett gott förtroende mellan folket och de folkvalda. Till våra arvoden kommer också en del extraersättningar. Det kan handla om när vi får ett arbete i en offentlig utredning. Det kan handla om arbete som andre vice talman eller utskottsordförande. anser inte att det ska utgå extra ersättningar. Allt arbete som sker inom förtroendeuppdraget är ju riksdagsarbete, och det ska det inte ges några extra ersättningar för. anser att extra ersättningar för uppdrag knutna till riksdagsarbetet bör avskaffas. De ledamöter och partier som talar för att dessa ersättningar ska vara kvar brukar ha som argument att det tar enormt mycket tid och att det är otroligt mycket att göra. Ja, så är det naturligtvis. Men vore det då inte rimligt att vi inom partierna fördelade vårt arbete så att de ledamöter som har dessa uppdrag avlastades i motsvarande mån? Det är väl bättre att kunna sköta sitt uppdrag, sina väljarkontakter och så vidare på ett bra sätt och i ett förhållandevis lugnt arbetstempo än att stressa på för att få mer pengar i plånboken? Det är en betydligt bättre lösning än att ge extra ersättningar för arbete som helt naturligt bör ingå i förtroendeuppdraget. Vi har som sagt bra arvoden för våra förtroendeuppdrag som riksdagsman eller riksdagskvinna. Vårt uppdrag gäller under alla årets dagar och under alla dygnets timmar. Trots detta är det en stor del av ledamöterna som har bisysslor. Många av dessa bisysslor är också arvoderade. Det finns ledamöter som utnyttjar sitt förtroendeuppdrag och till exempel sitter i olika styrelser bankstyrelser, bolagsstyrelser, nämnder. Det finns också ledamöter som under uppdraget som förtroendevald förvärvsarbetar. Andra kan ha tagit på sig väldigt tidskrävande kommunala eller regionala uppdrag. Inkomsterna för bisysslorna varierar. Men visst finns det ledamöter som förutom sitt arvode för sitt förtroendeuppdrag inkasserar en inkomst från bisysslor som kan ligga . Jag anser inte detta vara försvarbart, fru talman. I valet tillsätter medborgarna i riket personer de tror på och hoppas ska kunna representera deras åsikter och intressen. anser att detta är ett förtroende som ska brukas på det mest ansvarsfulla sätt. De flesta riksdagsledamöter uppfattar säkert sitt uppdrag som just så viktigt och ansvarsfullt som anser att det är. Men det finns naturligtvis undantag. Enligt bedömning är det inte möjligt att utföra sitt uppdrag som riksdagsledamot på ett tillfredsställande sätt om man sitter med i olika styrelser. Det finns allt från ledamöter med några få uppdrag till ledamöter som har över 20 uppdrag utöver sitt förtroendeuppdrag. Är det rimligt? Nej, jag anser inte det. Kan det förekomma jävssituationer? Ja, naturligtvis, beroende på i vilka styrelser och bolag riksdagsledamoten sitter. Det finns också riksdagsledamöter som med sitt förtroendeuppdrag förvärvsarbetar eller innehar tunga politiska poster på eller regional nivå. Är det rimligt? Nej, jag anser inte det. Är det rimligt ur demokratisynpunkt? Nej, jag anser inte det. saknas tydligt regelverk i frågan. Det är upp till varje parti att utforma sina egna regler för hur det ska se ut. vill att en utredning tillsätts för att ta fram förslag till ett tydligt regelverk för ledamöters möjlighet att acceptera bisysslor de är ledamöter i riksdag. Om inte vi kan utforma ett tydligt regelverk får vi nog också acceptera att många människors politikerförakt bara ökar. Det är inte trovärdigt att under ett så enormt och viktigt uppdrag som riksdagsledamot ha en massa tidskrävande bisysslor omkring sig som också vid sidan av arvodet kan inbringa höga ekonomiska ersättningar. Detta agerande från vissa ledamöter i denna riksdag stärker inte förtroendet för oss politiker. Det är verkligen dags att se över detta. Sorgligt nog har inte fått stöd för motionen om riksdagsledamöternas bisysslor, men jag kan lova att vi ska återkomma igen och igen tills vi har en lag som tydligt reglerar ledamöternas möjlighet att acceptera bisysslor. har vi också ersättningssystem som är mycket generösa. Vi har också mycket generösa ersättningssystem för riksdagsledamöter och statsråd som har fullgjort sitt uppdrag. Ersättningarna efter avslutat förtroendeuppdrag är i stort behov av en översyn, anser vi i . Är det rimligt att personer ska kunna få ersättningar år efter det att uppdraget är slutfört. Nej, anser inte det. Även här krävs en översyn av regelverket som reglerar statsrådens och riksdagsledamöternas ekonomiska ersättningar. Att man fixar och tricksar med de ersättningar som kan fås efter fullgjort uppdrag är förödande för demokratin. Att både åtnjuta ersättning och arbeta och få en lön som sedan till exempel kan placeras i bolag är inte direkt något positivt. Detta medför ett undergrävande av förtroendet hos folket och en påspädning av det politikerförakt som redan finns på grund av vissa politikers agerande. vill ha en parlamentariskt tillsatt utredning med uppgiften att lägga fram förslag om hur ytterligare kan förtydliga och skärpa reglerna för ersättningar så att riskerna för att ledamöter och statsråd ska överutnyttja de olika ersättningar som finns minimeras. Som det ser ut finns det kryphål. De måste täppas till. Svenska folket måste kunna känna förtroende och respekt för de folkvalda, inte förakt. Jag yrkar härmed bifall till reservation 3. 175 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 4 av de gröna avseende tidskarantän för statsråd. Självfallet står jag bakom också reservation 2 av oss gröna, men för tids avstår jag från att yrka bifall till den. Inledningsvis vill jag nämna några saker som ändras med dagens beslut. Det är bland annat att vi ledamöter kommer att kunna bidra till att spara på den enorma pappersmängd som hanteras innanför väggar då vi slipper få alla propositioner, skrivelser, framställningar och redogörelser utdelade till oss i deras helhet. Att det räcker med att dessa sprids till ledamöter i det utskott som ska behandla ärendet torde leda till att pappersförbrukningen kommer att minska, och det är bra för miljön. Något annat som den moderata motionären tycker vore bra för miljön, och då handlar det om debattklimatet, är om ledamöterna här i kammaren satt annorlunda. Hon anser att placeringen av oss ledamöter efter i första hand valkretsindelningen, med till vänster och till höger, är ur flera perspektiv ålderdomlig och motverkar en livlig och aktiv debatt. Hur den nuvarande placeringen har påverkat dagens debatt i detta ärende kan jag inte riktigt förstå. Vad skulle vara annorlunda om vi satt efter till exempel partitillhörighet? Vad är det som saknas här och ? Vad gäller ledamöternas placering i kammaren konstaterar utskottet att det som regel numera alltid råder fri sittning under kammarsammanträdena. Endast vid voteringar ska ledamöterna sitta på sina respektive platser, vilket skedde här . Det står med andra ord ledamöterna fritt att under debatter och frågestunder gruppera sig till exempel partivis. Vilket skulle skälet vara till att ändra på detta? Något annat som också kan räknas som en miljöfråga är den psykiska miljön. I det här fallet gäller det politisk mobbning. En annan motionär pekar på att viljan att övertyga om andras opålitlighet och sin egen förträfflighet i debatten kan övergå till ren mobbning. Att detta kan skada respekten för de folkvalda liksom att det kan innebära arbetsmiljöproblem är uppenbart enligt motionären. Utskottet uttrycker sitt ställningstagande på ett balanserat och tydligt sätt när vi säger: Ett demokratiskt samtal förutsätter att det i grunden finns en ömsesidig respekt mellan dem som deltar i samtalet. som debatterna i kammaren fyller en viktig funktion i att tydliggöra olika politiska alternativ och ge möjlighet till kritik bör de således präglas av saklighet och ett korrekt bemötande. Skulle en debatt urarta till någon form av mobbning med inslag av otillbörliga uttryck och personliga förolämpningar har talmannen befogenhet att ingripa. Utskottet anser i likhet med tidigare ställningstagande att denna befogenhet är tillfyllest och avstyrker motionen. Mobbning är knepigt. I vilken form förekommer den, i vilka sammanhang, och finns det utrymme för missuppfattningar? Att talmannen skulle ta ifrån mig ordet är väl alldeles uppenbart om jag använde följande obscena gest mot en motdebattör, men vad skulle talmannen göra om jag i stället dolde gesten på ett mer sofistikerat sätt där det inte går att utesluta att jag faktiskt bara håller upp utskottets betänkande på ett naturligt sätt och läser innantill? Det är inte helt lätt för en talman att avgöra vad som är rätt. Karantän kan kanske vara en metod vid olämpligt uppförande eller när allmänhetens förtroende kan rubbas av ett alltför snabbt sidbyte. Så här sade , , i ett pressmeddelande 2007 med anledning av tidigare statsminister nya jobb på JKL som seniorkonsult. Jag citerar väl valda stycken: Statsråd bör sitta i jobbkarantän med statlig lön innan de tillträder ett nytt jobb som t ex lobbyist eller pr-konsult. har i andra länder bedömts som en lämplig normaltid.