prot · GW09111 · 2009-05-05 00:00:00 — Jag har varit mycket angelägen om att när tar ställning till den frågan måste man ha ett mycket konkret förslag att ta ställning till, inte ta ställning utan att veta vad som kommer därefter. Det har ju varit anledningen till att jag under den föregående mandatperioden inte har velat ta ställning till kårobligatoriefrågan innan det har funnits ett färdigt förslag. Inte minst har det varit viktigt att se hur man löser de skatterättsliga frågorna för kårer och nationer när kårobligatoriet har avskaffats. Det har kunnat ske på ett godtagbart sätt. Vi har i skatteutskottet särskilt kunnat behandla de frågorna i anslutning till regeringens proposition, och jag tycker att det har kommit ut ett bra förslag till slut i det här avseendet. diskuteras närmare kårernas möjlighet att klara sin verksamhet, inte minst studentinflytandet, i ett förändrat läge. Jag tycker i likhet med statsrådet att det är märkligt att såväl debattörerna här som företrädare för kårerna har en sådan defaitistisk inställning beträffande hur många studenter man räknar med ska bli medlemmar. har vi vissa erfarenheter i där vi har haft en så kallad nollösning beträffande nationerna. Där vet vi att det finns många studenter, distansstuderande, äldre studerande och studenter som kanske inte längre har ett intresse av att vara med i kår och nation, som har avstått medlemskapet i nation. Det är av studenterna som har varit medlemmar. Jag tycker att det är en målsiffra som studentkårerna bör ha. Sjunker antalet lägre än minskar onekligen deras legitimitet att företräda studenterna väldigt tydligt. Jag upplever det som mycket angeläget att studentkårerna kan ha en sådan verksamhet att de motiverar studenterna att i så stor utsträckning som möjligt lösa medlemsavgiften. Jag tycker att det är rimligt av regeringen att inte utgå från att medlemsantalet ska sjunka avsevärt utan att man utgår från ett rimligare mål. får man se hur utvecklingen blir. Det tycker jag är en i hög grad rimlig lösning. När man nu börjar jämföra med frimärkssamlare och aktiesparare i olika organisationer gör man dessutom den felaktiga jämförelsen att det bidrag som regeringen nu föreslår i så fall skulle bli högre per medlem ju färre medlemmar man får, eftersom man utgår från antalet studenter vid eller högskolan. Jag utgår från att studentkollektivet även är berett att betala en del, precis som de har gjort inom obligatoriet, för att kunna låta sig företrädas vid universitets och högskolors olika organ. Jag är inte lika bekymrad som väldigt många företrädare är redan initialt. Onekligen skulle jag kunna vara bekymrad över att detta att man lägger målet så lågt skulle kunna bli ett självspelande piano. Jag tycker att det är viktigt för studentkårerna att markera betydelsen för studenterna av sin verksamhet och därmed säkerställa att man åtminstone får ungefär 70 procents anslutning. 10 Statsrådet (): utredning har hyllats. Då uppstår frågan: Stöder ni även det förslag som hade om att dra ned antalet högskoleplatser? Det var ju hans finansiering av den utgiftsökning som han också föreslog. Såvitt jag vet tycker Socialdemokraterna att det borde vara fler högskoleplatser. Ni säger alltså nej till finansieringen men fortsätter att högljutt kräva utgiften. Det är en viss lapsus i ert resonemang. Till den här frimärkssamlaren som tycker att han får så mycket statsbidrag kan jag säga att han dock ska veta att varje student får 80 000 i statsbidrag för sina studier. Dessutom finns ett generöst studiestödssystem. Nog ger vi stöd till studenterna! När det gäller just studenternas föreningsmedlemskap har vi snarare haft fackföreningarna som förebild, och fackföreningarna får i princip inga statsbidrag. Där har vi gjort den kompromissen att studentkårerna ändå, som ett slags grundtrygghet, får ett statsbidrag. Då säger så här: Ni tror väl inte att många studenter går med när ni drar ned statsbidraget? Jo, där tror vi så att säga på rakt motsatt samband mot det som verkar tro på. Om staten skickar ut signalen lägg era pengar på annat, det här sköter vi tror vi inte att det blir särskilt stor tillströmning. Studenterna måste känna att det här är viktigt för dem: Det här är vi beredda att stödja. Stöder vi det får vi också någonting tillbaka. Jag kanske får utgå lite från interpellanternas hemorter. Det lyser igenom i och interpellationer att ni utgår rätt mycket från respektive . När vill skildra det som att till exempel befinner sig i en brant utförsbacke vill jag peka på att har varit universitet . Man hade ett visst forskningsanslag när man blev universitet. Det är högre. Att kalla en sådan ökning för uppförsbacke är kreativt. Jag brukar jämföra med , som har fått sina forskningsanslag ökade med . I är studentnationerna stora och dominerande. Genom att vi , inte minst efter ståndaktiga agerande, inför en fortsatt skattebefrielse för studentnationer, räknar vi med att just som studieort i och med den ekonomiska nyttan av skattebefrielsen kommer väl ut ekonomiskt av reformen. Det har talats här om att jag inte lyssnar på protester. Ärligt talat har det väl inte varit så mycket protester. Jag tror att många studenter det framgår av olika enkäter och omröstningar i tidningar tycker att det här är bra. Jag ska till SFS stämma i övermorgon, och jag ska naturligtvis lyssna på vilka bekymmer de har i övergångstiden. Naturligtvis är jag också beredd att utvärdera detta. Jag har redan sagt att om det visar sig att ni pessimister har mer rätt än och jag, som är mer optimistiska, får vi naturligtvis ta det som utgångspunkt för nya beslut. 11 (): Regeringens politik på universitets- och högskoleområdet är verkligen kristallklar. Universitet och högskolor ska göras beroende av regeringen. Det är regeringen som ska peta i de strategiska satsningarna, vad som ska forskas om, i stället för att forskarvärlden ska göra det. Rektorerna ska tillsätta styrelserna. Det är unikt. Det händer ingen annanstans. ska studentkårerna bli beroende av universitetens och högskolornas välvillighet att tillskjuta pengar. Jag tror i och för sig att man kommer att göra det eftersom man tycker att kvalitet och studentinflytande är så pass viktigt. Men pengarna måste tas någon annanstans ifrån. Då kommer det att gå ut över kvaliteten i utbildningen. Det finns inte hur mycket pengar som helst. Det är enkel marknadsekonomi, det vill säga tillgång och efterfrågan. Om avgifterna höjs lär ännu färre bli medlemmar. Det är fundamentalt. Regeringens egen utredare säger att det måste skjutas till så mycket pengar som vad regeringen gör för att behålla dem. Vi säger att det är okej att ta bort obligatoriet, men då måste tillräckligt med pengar skjutas till. Vi kan i det statsfinansiella dagsläget se att det är svårt. Därför är vi inte så dogmatiska, utan vi säger att kårobligatoriet ska behållas eftersom studentinflytandet är en så pass viktig kvalitetsindikator som påverkar resultaten på lärosätena mycket. Jag kan bara beklaga att de borgerliga ledamöter som har varit emot detta nu har accepterat och slagit sig till ro med att fastigheterna och husen av men inte människorna. Studenternas röst kommer att tystna. 12 (): Jag trodde inte att jag skulle behöva förklara för en forsknings- och utbildningsminister att det är fråga om i relation till de andra universiteten. Det är klart att har haft förmånen att vara universitet . Sedan finns det några andra som har haft förmånen att vara universitet i 100, 150 eller kanske . Det försprånget syns tydligt. Den här regeringen har inte gjort något för att minska gapet. Tvärtom ökar det . Det var det jag sade var en uppförsbacke, inte en utförsbacke. Då går det lätt. Uppför är det tungt. Vi säger ja till fler högskoleplatser, precis som vi säger ja till fler komvuxplatser eller fler platser i kvalificerad yrkesutbildning. Vi tycker att det är viktigt att unga människor utbildar sig. Det är också därför som vi tre står här . Det handlar om kvaliteten i utbildningen, studentinflytande och den kommande arbetskraften. Jag konstaterar att vi har en högskole- och forskningsminister i denna högerregering som inte sätter studenten främst. Det hedrar att han är tydlig med att han bekymrar sig mer över husen. Men jag bekymrar mig faktiskt mer över studenterna och den blivande arbetskraften som vi vet att vårt land så väl behöver. Tänk så många förbättringar som har gjorts i undervisning och i studiesociala miljöer när det gäller hälsa eller kreativa högskolemiljöer tack vare studentkårerna. De får nu i stället lägga kraften på lotterier, jippon och ölförsäljning för att få ihop ekonomin. Jag noterar ändå att statsrådet säger att om vi socialdemokrater har rätt ska de ändra sig. Jag kommer ihåg det, och jag glömmer det aldrig. Det är i sådana fall inte första gången jag ser fram emot det. Jag tackar för debatten. 13 (): Ingen ska behöva tala om för mig att är bäst. Det vet vi. Men även i är vi bekymrade över att studentinflytandet riskeras på det sätt som sker med den proposition som regeringen har lagt fram. Vi tycker att det är alldeles för viktigt för det. Det handlar självfallet inte om någon sorts defaitism när vi är oroade, när vi tror att studentinflytandet är i fara. Tvärtom vill vi faktiskt visa vår uppskattning av det arbete som görs, och vi tycker därför att man ska betala för det. Det tycker vi i alla andra sammanhang också. Det ska inte slumpas bort. Jag är inte dugg förvånad över att är nöjd med det framlagda förslaget. Jag har aldrig uppfattat att studentinflytande är hans stora grej. 14 (): Jag var med redan när var studentska och var studentkårens ordförande 19651966 och utvecklade studentinflytandet med gott resultat. Men jag vill påpeka att det i någon mening är tragiskt att studenternas verksamhet , särskilt , har betalats av studenterna själva. I den meningen har verksamheten varit tämligen unik. Det har det så kallade obligatoriet medverkat till. Det är genom avgifter som studenterna har kunnat säkra sin verksamhet, bland annat studentinflytandet. Det är lite synd att när en förändring görs, måste det innebära att den verksamheten, till betydande del som ni tycks vilja ha det, till viss del ska statsfinansieras. Det är naturligtvis bättre att försöka säkerställa att studenterna även framöver genom sina organ kan finansiera den verksamheten. Därför finner jag det märkligt att man från början har inställningen att medlemstalet kommer att minska så avsevärt att man måste ha mer statsbidrag än vad regeringen föreslår. Det borde vara en självklarhet att studentkårerna anstränger sig för att utveckla förmånerna i anslutning till medlemskapet så att man behåller en betydande andel av studenterna i studentkårerna. Det är rätt av regeringen att inte utgå från en mycket pessimistisk syn på hur många som kommer att ansluta sig. Ett bra studentinflytande kan framför allt utvecklas om det finns en hög legitimitet genom många anslutna studenter. 15 Statsrådet (): Socialdemokraterna säger att det är fel tid att avskaffa kårobligatoriet. Problemet för er är att ni alltid har tyckt att det är fel tid att avskaffa kårobligatoriet. Frågan har varit aktuell . har ni hittat något argument att motsätta er avskaffandet. Det känns inte så starkt. När ni hyllar ska vi ha klart för oss att ni definitivt inte hyllar hans finansieringsförslag. I och med att det faller bort inser vi alla att vi står inför ett statsfinansiellt problem. Men det var egentligen inte det som var avgörande för att vi hamnade på den nivå som vi gjorde, utan det var att vi tyckte att detta var en rimlig signal: Vi utgår ifrån att studenter uppskattar de inflytandeinsatser och de sociala insatser som kårerna gör och att de är beredda att engagera sig för det. Har jag fel är jag beredd att ändra mig, dock inte i själva principfrågan. I så fall får vi naturligtvis ta en ny fundering på i vilka former vi ska garantera de här viktiga funktionerna. Apropå några interpellationer vill jag påpeka att det inte är så att vi nu har bestämt oss för att överföra vissa sociala förpliktelser från kårerna till lärosätena, utan det är ett slags garanti. Vi förutsätter att det kommer många medlemmar med i kårerna och att de därmed får kraft att fortsätta sin verksamhet. Men skulle det inte inträffa är det väldigt viktigt att någon har ansvaret för de sociala uppgifterna. Det är med det scenariot vi har lagt ansvaret på lärosätena. Vårt grundalternativ är att det här kommer att bli bra och att studenterna får goda möjligheter att även verka för ett starkt studentinflytande. Överläggningen var härmed avslutad. 3 § Svar på interpellation 2008/09:467 om post- och betalservice i glesbygd 16 Statsrådet (): LiseLotte har frågat mig hur jag avser att situationen för de gamla i glesbygd ska förbättras. LiseLotte har också frågat mig hur jag avser att de gamla i glesbygd ska kompenseras för de ökade kostnader som drabbar dem när de ska betala sina räkningar med en redan låg pension. Jag vill börja med att säga att jag är medveten om att just äldre personer och personer med funktionsnedsättning i landsbygd är en grupp vars situation kräver särskild bevakning. Som ett led i förberedelserna för betaltjänstreformen hade jag därför ett dialogmöte med landets pensionärsorganisationer. Som ett resultat av detta ingår i det bevakningsuppdrag som länsstyrelserna har fått att särskilt bedöma tillgängligheten till tjänsterna för äldre personer och personer med funktionsnedsättning. Det är nu drygt sedan de nya betaltjänsterna lanserades i den så kallade utsträckta servicen till äldre personer och personer med funktionsnedsättning i glesbygd. Tillgången till betaltjänster, särskilt för denna grupp, är en viktig fråga för mig. Det var också därför som jag träffade bland annat landets pensionärsorganisationer för ett nytt dialogmöte angående betaltjänstreformen. Även om det vid mötet framfördes vissa synpunkter till exempel på utformningen av tjänsterna framfördes det ingen bred och enhällig kritik mot reformen. De upphandlade tjänsterna har ersatt dem som tidigare tillhandahölls av , och jag är medveten om att det precis som vid alla stora omläggningar kan bli vissa problem. Jag beklagar om det är så att några blivit drabbade vid denna omläggning. Min sammantagna bedömning är dock att det inte finns skäl att vidta några ytterligare åtgärder för äldre personer och personer med funktionsnedsättning i glesbygden. vill jag framhålla att en viktig del i det fortsatta arbetet förstås är det uppdrag som länsstyrelserna har fått, det vill säga att bevaka att alla i samhället ska ha tillgång till grundläggande betaltjänster till rimliga priser. Vad gäller kostnaderna för de upphandlade tjänsterna har jag erfarit att Brevgirot använder en annan betalningsmodell än gjorde och att detta försvårar direkta jämförelser. Enligt den information jag inhämtat under hand är dock kostnaden för de nya tjänsterna jämförbar med de avgifter som tidigare tillämpade. Oavsett detta ingår i länsstyrelsernas uppdrag att även bevaka att tjänsterna tillhandahålls till rimliga priser. Jag vill dock inte på något sätt föregripa länsstyrelsernas slutsatser. Skulle det vid återrapporteringen visa sig att tillgängligheten i någon del inte motsvarar det statliga ansvaret kommer jag naturligtvis att överväga nödvändiga åtgärder. 17 (): Jag vill börja med att tacka för svaret. I min interpellation berör jag frågor som är väsentliga för små kommuner och deras möjlighet att överleva, nämligen tillgång till service, kommunikationer, samhällsservice och kommersiell service. Statlig verksamhet, till exempel , centraliseras och försvinner. Bensinmackar läggs ned. Skolor läggs ned. Det jag tar upp och berättar om i min interpellation handlar om en liten inlandskommun i , , och en ännu mindre by i samma kommun som heter Svanabyn. Men problemen är allmängiltiga och skulle kunna handla om en majoritet av kommunerna i mitt hemlän, som är . Kommunerna har ett besvärligt läge och har fått det ännu besvärligare med högerregeringens politik. säger i sitt svar att länsstyrelserna har fått ett särskilt uppdrag att bevaka att alla i samhället ska ha tillgång till grundläggande betaltjänster till rimliga kostnader. Det låter ju väldigt bra, men jag tycker inte att det är tillfredsställande. Vad har länsstyrelserna för möjlighet att ändra och rätta till problemen, problem som beror på alldeles för lite kunskap där besluten fattas, det vill säga här i ? Jag vet att det pågår en utredning om lokal service, en fråga om glesbygdens överlevnad, och vad jag förstår ska den vara klar . Men då måste jag säga att jag tycker att man börjar i fel ända. Först lägger man ned all samhällsservice, och sedan tillsätter man en utredning som ska undersöka hur man ska erbjuda den nedlagda servicen till glesbygden. Hade det inte varit smartare att först undersöka hur olika åtgärder, till exempel nedläggning av , drabbar befolkningen? Hade det inte varit smartare att studera befolkningsutvecklingen och befolkningspyramiden i inland innan man gjorde de här försämringarna? ser ju väldigt olika ut, och man kan inte tro att en lösning som passar stockholmare per automatik passar gamla i Svanabyn. Men det jag ville diskutera var inte den allmänna nedrustningen av och inte kommunernas besvärliga läge, utan ett specifikt problem. Det är ett problem som drabbar de äldsta som vill ha ut sin pension. När posten lades ned sades det att det skulle bli bättre med lantbrevbärare, för nu skulle man kunna uträtta sina postärenden hemma. Den möjligheten är nu borttagen och alla, men kanske främst de gamla, känner sig lurade. erbjuder en tjänst som de tror löser problemet. Det heter Ny betaltjänst för äldre och funktionsnedsatta i glesbygd. Tjänsten kan nyttjas av dem som är eller handikappade. Det går till så att när pensionsavin kommer skriver man under och skickar in den tillsammans med en kod i ett kuvert som man har fått. Hela pensionen minus eventuella räkningar som man skickat med kommer sedan tillbaka i ett rekommenderat brev. Den här tjänsten kostar eller . Det går också att få sin pension insatt på Icabanken, och då kan man ta ut sin pension med sitt Icakort. Men för Svanabyns 21 gamla är det ingen hjälp, för det finns nämligen ingen Icaaffär i den byn. I samhället i övrigt vi ser det på bussar och överallt försöker man minska kontanthanteringen. Här gör man precis tvärtom. Rånrisken både för dem som nappar på Brevgirots erbjudande och för lantbrevbäraren har ökat. Man vet när de gamla har pengar hemma, för då har de hela summan på en gång. Och man vet när de finns hos lantbrevbärarna, för då kommer pengarna i ett fint rekommenderat brev till de gamla. I svaret säger ministern att hon avvaktar länsstyrelsernas slutsatser och att hon först då är beredd att överväga att vidta åtgärder. Jag måste därför fråga: Förstår ministern den frustration och oro som de gamla och deras anhöriga känner över den här situationen? Hur länge tänker ministern vänta innan hon vidtar åtgärder? Det rör inte jättemånga medborgare i , men de är ändå en drabbad grupp. 18 Statsrådet (): Precis som jag sade i mitt svar är jag oerhört noga med att följa upp förändringarna vad gäller betaltjänsterna. Jag vet att varje förändring i sig skapar oro innan man är van vid dem. Men LiseLotte borde, precis som många andra i oppositionen, vara införstådd med detta eftersom man har hanterat diskussionen om och den förändrade situationen för . Låt oss bara titta tillbaka på varför denna förändring skedde. Det berodde till exempel på att lantbrevbärarnas precis dem som vi pratar om transaktioner sjönk med . Det var naturligtvis av den anledningen som det var färre som efterfrågade servicen från och valde betalsystem på ett annat sätt, direkt till bank. Det var billigare och ett för de enskilda individerna bättre sätt. Det var uppenbart så. Annars hade man inte valt bort servicen från . Det ledde till att hade färre kontor, sämre öppettider och dyrare tjänster som den enskilda kunden fick betala oberoende var man bodde i landet. Det var naturligtvis inte bra för kunderna generellt och inte heller utifrån den service som ska erbjudas. Därför skedde nedtrappningen och sedan avvecklingen av . Det finns nu möjligheter att på ett bättre sätt använda skattepengarna så att de riktas till dem som har behov av motsvarande service, fast inte en exakt kopia av den service som tidigare hade. Det riktades kritik mot att servicen från undan för undan försämrades och blev dyrare. Den kostade staten 400 miljoner. Det var i slutändan inte försvarbart, för man fick inte en service som motsvarade den som man kanske förväntade sig. Därför gjordes en förändring av betaltjänsterna. Som jag inledde med innebär inte den förändring som är genomförd en direkt kopia av , men den motsvarar den service som tidigare riktades till dem som har rätt till denna service. Naturligtvis är det viktigt att länsstyrelserna följer upp detta kontinuerligt, och de ska återrapportera till regeringen om situationen i hela landet. 19 (): Postens nedrustning och försvinnande från Sverigekartan ska vi inte diskutera här. Det finns väldigt mycket man kan säga om det. Och jag vet ingenting som har blivit bättre sedan Posten försvann, men det är en annan diskussion. Den service som man nu kan använda är ingen direktkopia. Jag ser inte ens att det finns någon likhet mellan den service som kunde erbjuda genom sin lantbrevbäring och den service man får betala för , så det är liksom två verkligheter vi pratar om här. Det handlar om, precis som jag säger i min interpellation, att det kostar att få ut sin pension över huvud taget. Med tidigare och lantbrevbäringen kostade det faktiskt ingenting. Ministern säger i sitt svar att det var jämförbart, men jag har pratat med en lantbrevbärare som säger att det inte var någon kostnad. Det var en speciell stämpel på pensionsavierna och man fick ut sin pension utan avgifter. Det har alltså blivit en klar försämring ekonomiskt och väldigt mycket krångligare. Dessutom, som jag har pratat om, ökar rånrisken. Det system som har införts passar inte alla. Alla människor har inte datorer. Alla människor har inte bil. De har inte ens körkort. Det finns inte allmänna kommunikationer överallt. Ska de människor som jag pratar om nu och som det handlar om just i det här fallet, i Svanabyn, åka till närmaste ort måste de ta en buss som går kl. 7 och hem , och det är en ganska dryg dag för att kunna hantera sina bankärenden. Det som händer då är att de här personerna får lita på anhöriga, släktingar, vänner, grannar och så vidare eller, som i det här fallet, en hygglig lanthandlare som har ställt upp. Från statens sida har man inte tagit det här på allvar och inte förstått. Det kanske beror på att det inte handlar om så väldigt många människor eller att det handlar om väldigt gamla människor. Men jag tycker att det här är allvarligt. De här människorna måste få rätt att få ut sin pension gratis och på ett säkert sätt, vilket inte sker . Jag skulle vilja att ministern skulle kunna ha någon lösning på problemet. En lösning skulle kunna vara att återigen ge lantbrevbärarna möjlighet att ta hand om den här saken. 20 Statsrådet (): Än en gång: Det här är en förändring som har varit verksam . Jag vet att så fort ett system byts blir man orolig. Man förstår inte alltid hur det fungerar på en gång. Jag har full respekt för det. Jag vet att det är så. Det har vi var och en av oss erfarenhet av. Därför är den uppföljning som görs nu oerhört viktig för att kunna värdera hur detta har fungerat i alla delar av landet. Låt mig återkomma till kostnaderna. Det som brevgiromodellen bygger på är dels en styckavgift, dels en portoavgift. Brevgirot debiterar per räkning och för inlösen av utbetalningsavier. Motsvarande kostnad var tidigare per räkning och per utbetalningsavi. Som en jämförelse kan nämnas att det på en av våra större banker kostar att betala en räkning på något av deras kontor.