prot · GX0932 · 2009-11-18 00:00:00 — Det gäller framför allt i den planering som vi har . Det är viktigt att de kommuner och regioner som vill bidra till infrastrukturinvesteringar kan göra det på rimliga villkor och kan bokföra bidragen på rimliga villkor. Det är det som betänkandet handlar om. Därför har finansutskottet tagit initiativ till att förlänga den möjliga avskrivningsperioden från , som först sades i propositionen, till max . Det innebär att man kan använda hela , men de som vill kan skriva av direkt. Det är en viktig förändring. För , som ligger mig nära eftersom det är min valkrets, betyder det att deras bidrag till som är det mest aktuella men det är en generell lagstiftning kan skrivas av i stället för . Det är alltså 8 miljoner mindre . Det är klart att det betyder rätt mycket i deras verksamhet och i deras vardag. Jag vill rikta ett tack till finansutskottet och jag vill tacka för den positiva och konstruktiva dialog vi har haft med företrädare för kommuner och landsting i regionen. är viktig för hela och för hela . Den lyfter bort pendeltågen från getingmidjan, den ökar möjligheten för pendling och den ökar möjligheten för tågen att hålla tiden. Det blir lättare och bättre för människor i deras vardag. Det är lite intressant att höra här i debatten. Han säger att han är främmande inför medfinansiering. Det som har hänt som finansutskottet har hanterat ärendet är att Socialdemokraterna har haft en kongress. Om man tittar i deras kongressbeslut ser man att det står: För att få till stånd fler infrastrukturinvesteringar vill vi öka användningen av lånefinansiering för strategiska infrastrukturprojekt och öka inslagen av trängselavgifter och/eller andra former av brukaravgifter. Under kongressbehandlingen lades följande till i ett bifall: Detta förutsätter samförstånd mellan staten och berörda kommuner/regioner. fanns det ett yrkande som avslogs. Då blir det tydligt. Yrkandet löd: Nationellt angelägna infrastrukturinvesteringar ska finansieras av staten och inte belasta kommunerna. Detta avslog alltså sossekongressen. Jag kan inte tolka detta som annat än att den socialdemokratiska kongressen tydligt öppnar för den här typen av medfinansieringar och att man gör det i en bra dialog med regionen, precis som vi har haft. Regionerna ska vara med frivilligt, men man öppnar tydligt för detta. Jag kan inte tolka det på annat sätt när man avslår ett yrkande som så tydligt säger att kommunerna inte ska belastas av statlig infrastruktur. Det avslogs alltså av den socialdemokratiska kongressen, och det tycker jag är intressant. Jag ser fram emot att kan förtydliga det här. Har Socialdemokraterna svängt och kommer egentligen att acceptera det här? Det blir ungefär som med skattepolitiken; har man samma skattepolitik som regeringen. 123 (): Det ärende som vi debatterar just nu handlar om förutsättningarna för kommunerna att göra den medfinansiering som vi har öppnat för och hur detta ska redovisas. Precis som tidigare talare har sagt har vi i finansutskottet under behandlingen tagit till oss en del av de synpunkter som har kommit från företrädare för dem som är berörda, det vill säga kommunerna och landstingen. Jag tycker ändå att det är viktigt att påpeka att det inte är helt enkelt att hitta den rätta perioden. Hur länge ska en kommun kunna avskriva? I utredningen förekom som ett perspektiv. Det är väl ganska enkelt för en företrädare som har suttit i i fullmäktige och kanske ser att det är den sista mandatperioden han eller hon sitter att säga: Det är klart att vi kan vara med och betala! Personen i fråga kommer ju själv inte att behöva ta ansvar för det beslut man är med och fattar. Det andra perspektivet, som andra kanske tyckte var rimligt, var avskrivningstid. Det kanske är lite orimligt när vi pratar om någonting som ändå kommer att gynna kommunens invånare . är en avvägning som gör det rimligt att se till både att ansvarsutkrävandet finns för kommuninvånarna och att förutsättningarna för kommunen att vara med finns där. Det finns flera perspektiv i det här med medfinansiering. Jag skulle vilja ta upp tre. Detta möjliggör ytterligare satsningar på infrastruktur. Vi har redan gjort mycket, men det här skapar möjlighet för ännu mer. Det kommunala självstyret är en viktig aspekt. Inte minst möjliggör detta för oss att använda våra medborgares skattepengar på ett så bra och effektivt sätt som möjligt. Låt oss börja med det första att möjliggöra ytterligare satsningar. 12,6 miljarder är vad vi redan har satsat på infrastruktur. Mycket beror på att det var så eftersatt redan från början. av socialdemokratiskt styre har man inte satsat trots att man har haft planer och utlovat saker. När det har kommit till kritan har inte pengarna funnits där. Det har skapat mycket frustration runt om i våra regioner. Man vill kunna utveckla sin bygd, och det kan man inte när pengarna inte finns där när det väl är dags att börja bygga. har man fått skjuta planerna eftersom pengarna inte har funnits. Den andra aspekten är det kommunala självstyret. Det är viktigt att det här är en möjlighet och inte ett tvång för kommunerna. Det är en möjlighet för de kommuner som ser att det ligger i deras medborgares intresse att man genom att skjuta till medel kan tidigarelägga en satsning som finns i planen. Jag tycker att det är bra att denna aspekt finns att kommunen själv är med. De som är närmast berörda är också med och finansierar. Alternativet är att alla skattebetalare oavsett var i landet man bor och oavsett om man gynnas av den enskilda satsningen eller inte får betala lika mycket. Ska Pajalaborna betala lika mycket för en satsning som gör att vännerna i eller i kommer snabbare till sina arbetsplatser i ? Jag tycker att det är rimligt att de som gynnas dels genom att de kan nyttja infrastrukturen, dels genom att värdet på deras hus stiger också är med och betalar lite mer. Det allra viktigaste är ändå att det här skapar förutsättningar för att vi bättre nyttjar de pengar vi faktiskt satsar på infrastruktur. Om det är någon annan som betalar är det lätt att säga: Jag vill gärna ha det här! Vi har ganska ofta de diskussionerna i min familj. Barnen säger gärna: Å, kan jag få den där? Javisst, säger jag. Det är jättekul ändå tills jag säger: Om du betalar själv! Mina barn har veckopeng. De har pengar själva att använda. Det är pengar som de får för att kunna satsa på det de själva tycker är viktigast. Men det är inte alltid lika intressant och lika viktigt om man måste fälla avgörandet själv. Det är lite av samma sak här. När kommunerna själva är med och bidrar gör de en lite mer noggrann prövning. De är lite mer kritiska till både om satsningen ska göras och, framför allt, hur den ska göras. Om vi har medfinansiering och om kommunerna är med under hela resan är de också noggrannare med att se till att det blir ett helhetstänkande i den enskilda satsningen och att den hänger ihop med allt annat runt omkring som är en förutsättning för att vår infrastruktur ska fungera. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet. 124 (): Det är lågkonjunktur i , men det verkar vara högkonjunktur på finansutskottets debatter denna dag. En lång dag börjar lida mot sitt slut i denna kammare för finansutskottets ledamöter. Det går inte att jämföra medfinansiering med vanliga investeringar. Kommuner och landsting äger inte vägen, utan det är ett bidrag, säger finansutskottets ordförande i tidningen . Han sade samma sak i finansutskottet när representanterna från den så kallade medfinansieringsgruppen besökte utskottet vid en inofficiell utfrågning. Då ställde han frågan: Varför ska avskrivningstiden förlängas när ni i kommuner och landsting inte äger objektet? Det är just det som är själva kärnan i debatten. Det sätter fingret på hela problemet. Det är det som är sanningen. De äger inte objektet, och ska de inte heller betala för det. Det är staten som har ansvaret och staten som äger objektet. Det är inte nog med att regeringen fryser statsbidragen till kommunsektorn . De genomför också stora besparingar och försämringar i a-kassan och sjukförsäkringen som leder till ökade kostnader för socialbidrag. kräver de också att kommunerna ska betala statens infrastrukturinvesteringar. 30 miljarder, som medfinansieringen omfattar , är inte någon liten summa. Det är en nästan lika stor summa som landets samtliga kommuner och landsting investerar . De här investeringarna tränger alltså undan investeringar som kommuner och landsting har ansvar för, det vill säga investeringar i sådant som vi har behov av i vår vardag . Det är investeringar i skolor, sjukhus, äldreboenden, parker, fritidsgårdar, förskolor och så vidare. Men de konkurrerar också med själva kostnaderna för driften av vård, skola och omsorg. Det här, fru talman, är inget bra och effektivt sätt att finansiera investeringarna på, som påstår. Det leder till fördyringar. Kommuner kan inte låna lika billigt som staten. Ingen kan låna lika billigt som staten genom Riksgälden. Därför leder detta till en fördyring av investeringskostnaderna. Det här innebär också att kommuner och landsting som har god ekonomi får ett ytterligare försprång och kan gå före i kön när det gäller statliga investeringar och på så sätt bli än mer attraktiva för investeringar av andra slag. Infrastrukturinvesteringar ska ju styras utifrån nationella behov och inte av enskilda kommuners ekonomi eller, som säger, av att några gynnas av det. Är det bara några som gynnas av det är det ju en angelägenhet och inte en statlig angelägenhet. Det är därför som det är uppdelat på det här sättet mellan kommun och stat. Det som ligger inom kommunen ansvarar kommunen för, och det som ligger utanför och binder ihop regioner är nationella projekt som staten ansvarar för. Med en växande andel av medfinansiering kommer klyftorna mellan rika och fattiga kommuner och regioner att öka i . Vi anser inte att det är rimligt att kommunernas ekonomiska ställning ska avgöra prioriteringar på infrastrukturområdet i stället för en genomarbetad samhällsekonomisk analys. Medfinansiering av infrastrukturprojekt från kommuner och regioner innebär att vissa projekt kan prioriteras med utgångspunkt från att finansiering finns och inte utifrån behov. Det kommer att innebära att regionernas huggsexa om investeringsmedel kan påverka den nationella infrastrukturplaneringen. Detta är inte minst relevant ur ett demokratiperspektiv då vissa projekt med större ekonomiska intressen kan få företräde framför andra trots att dessa är minst lika välbehövliga. Det är inte heller så enkelt som påstår att det är investeringar som ligger i de kommunala medborgarnas intresse. Alla vi som har varit eller är kommunalpolitiskt aktiva vet att det finns vissa högljudda opinioner. Det är väldigt lätt att få till en opinion kring gropar i vägen eller en ny infrastrukturinvestering i en väg medan investeringar i till exempel äldreboenden eller sådant som berör andra, mindre röststarka grupper lätt får stå tillbaka. Egentligen borde investeringar i infrastruktur ses precis som de är och därmed hanteras därefter, det vill säga skrivas av efter sin livslängd. har föreslagit att staten, precis som kommuner och landsting, företag och till och med hushåll, bör ha en investeringsbudget. Alla andra betalar sina investeringar efter objektets livslängd. Det gör inte staten. En järnväg har en livslängd men betalas direkt med den modell vi har. Det leder till svårigheter att planera långsiktigt, till att investeringarna drar ut och till att de förskjuts. Det betyder också att dagens generation får betala i stället för de generationer som kommer att nyttja järnvägen . Det är ett osolidariskt förhållningssätt. Investeringen borde betalas gemensamt av dem som nyttjar den. Med en investeringsbudget kan vi också lättare nå det mål som Klimatberedningen har satt upp om att det behövs en kapacitetsutbyggnad av järnvägen . Statsministern har avvisat det målet och ställt det mot sjukvård och skola. Men det är precis det som det förslag som vi nu har på bordet gör. Det ställer investeringar i järnväg mot sjukvård och skola på ett mycket osolidariskt sätt. Vi vet att det inte finns någon anledning att frångå principen att de statliga vägarna och järnvägarna finansieras med statliga medel. Att fullt ut öppna för medfinansiering av denna typ av projekt innebär att finansieringsansvaret förskjuts och att den övergripande planeringen förrycks. Vi anser att det statliga ansvaret för en sammanhållen planering av utbyggnaden av infrastruktur riskerar att påverkas negativt av utskottets nu aktuella förslag. Visst har man även tidigare haft möjlighet till förskottering. Det har varit ungefär 1 miljard . Men det har också varit pengar som kommunerna sedan har fått tillbaka. Det här är en helt annan modell. Det blir en form av huggsexa om man kräver en medfinansiering för att investeringen över huvud taget ska bli av. Som kommunpolitiker kan det vara väldigt svårt att säga nej till ett sådant initiativ eftersom man har behov av den här järnvägsbiten eller den här vägbiten. Därmed får man också ställa den här investeringen mot sjukvård och skola i stället för att staten tar det ansvar man faktiskt är satt att ta och som man borde ta. Investeringar i infrastruktur är ett statligt ansvar och borde så förbli. 125 () replik: sade att man inte äger objektet, men man äger ju nyttan. Vi har sett mångtaliga exempel på att om man går med i ett sådant här investeringsprojekt kommer man att äga nyttan, vilket kommer att gynna kommunen i stora delar. Men det är väl inte den viktigaste frågan. Den stora frågan är: Hur kommer att klara samarbetet med Socialdemokraterna nu när de på sin stämma har beslutat att medfinansiering är bra? Du säger till exempel att förskottsbetalning är okej. Det är oftast en ganska dyr lösning för kommunerna. De får ligga ute med pengarna, och det är ganska osäkert. Då är en medfinansiering mycket bättre. finns det projekt, till exempel Ostlänken söder om , där samarbetet gör att kommunerna engagerar sig oerhört för att bygga upp infrastruktur runt sina kommunikationscentrum och så vidare. Det stimulerar kommunerna på ett mycket bra sätt. 126 () replik: Jag tycker att vi låter Socialdemokraterna tolka sina egna beslut från sin kongress. Jag tror att de är bäst på att göra det. Jag tror inte att gör det på ett bättre sätt än vad de gör. Här har man lagt fram ett förslag där man avvisar medfinansiering, vilket man också har gjort tidigare. Visst kan förskottering vara en mindre bra affär för en kommun på så sätt att man inte får tillbaka pengarna med ränta. Det håller jag med om. Men medfinansiering gör att man inte får tillbaka en enda krona, vilket förvärrar situationen än mer. Det är ett problem att man inte äger objektet. Det är det man investerar i. Det är väldigt få som investerar i någonting man inte tänker äga. Jag tror inte att du gör det heller. Jag tror nog att syftet är att man ska äga det man investerar i. Därmed får man också ett bra, sammanhållet projekt. Nej, , jag kommer inte ha något problem att samarbeta med Socialdemokraterna. Vi är överens om att vi ska satsa mycket framför allt på infrastrukturinvesteringar i järnväg eftersom vi tar klimatutmaningarna på allvar. Vi har alla större investeringssatsningar än vad den här regeringen har. Jag tycker att det bådar gott. 127 () replik: säger att pengar kommer att försvinna från äldreomsorgen om man satsar på infrastrukturen. Det är helt fel. I alla de projekt som är genomförda i samarbete, till exempel de jag talade om tidigare i och , har man fått motsatt effekt. Man har fått ett ökat inflyttande, och de inflyttade är ofta barnfamiljer som har bra inkomster. En jobbar i och en jobbar i . Det är samma effekt i . Alla de pengar som kommer in i form av skatter kan man då investera i kommunen. Vi ser en tydlig trend att inkomsterna ökar eftersom detta ofta är högskattebetalare. Det är egentligen en väldigt positiv effekt i stället för en negativ effekt. 128 () replik: Med den retoriken skulle staten gå in och finansiera både äldreomsorg och förskolor i de här kommunerna. Det är oftast så att man kollar hur väl sådana verksamheter fungerar innan man bestämmer sig om man ska flytta till en ny kommun. Det handlar mindre om huruvida en väg har hål eller inte eller om det tar att resa. Det här är också ett sätt att fördyra investeringar eftersom staten lånar billigare än vad kommunerna gör. Ingen lånar så billigt som staten. Det kan vi nog vara överens om. Därför blir det här sättet också dyrare för skattebetalarna. Vi är ju alla skattebetalare och finansierar infrastrukturinvesteringar på olika sätt genom skatterna. Då borde man välja det som är mest kostnadseffektivt och billigast för skattebetalarna, och det gör man inte på det här sättet. Du påstår att detta är kostnader som inte tränger ut kostnader för äldreomsorg, men det är just precis det de gör. Vi hörde alldeles säga att genom att man försköt avskrivningstiden behövde betala mindre . Det är ändå en stor summa pengar som man faktiskt kan använda till att anställa fler i äldreomsorgen, förskolan eller skolan. Det är just att sådana verksamheter fungerar väl som gör att människor vill flytta till en viss kommun. Ingen vill flytta till en kommun om man riskerar att sätta sina barn i en dålig skola eller att barngrupperna är för stora. Det är väl ändå det som är det väsentliga för den kommunala skattepengen och inte statliga infrastrukturinvesteringar! 129 (): Jag vill börja med att påpeka att naturligtvis står bakom det särskilda yttrande som vi har tillsammans med Socialdemokraterna och . Det gör vi framför allt för att vi är oroliga över att den kommunala medfinansieringen upphöjs till princip av den här regeringen. Det har ju inte gjorts tidigare. nämnde , och eftersom jag är från och har varit kommunalråd där kan jag säga att jag har varit med om flera projekt där har förskotterat och delfinansierat. Det var syd, motorvägen och lite vägar här och där, och det blev så på grund av att det dröjde för länge och projekten behövdes. Järnvägsstation syd behövdes absolut. Jag åker därifrån in till bland annat. Men problematiken är egentligen den bristande investeringsviljan från staten som borde ta sitt ansvar på ett annat sätt. Jag noterade med viss förvåning i den tidigare debatten med att han plötsligt öppnade för något slags samarbete eller överenskommelse med om att öka investeringarna på miljösidan. Det tyckte jag lät väldigt intressant. Jag har inte hört någon sådan invit tidigare, men regeringen får gärna öka investeringarna på tågsidan till exempel. Det har vi ingenting emot. Och det får helst ske fortare än kvickt. Vi vill inte sätta totalt stopp i och med vårt särskilda yttrande. Vi skriver att medfinansiering kan vara befogat i enskilda fall, men det problematiska ligger i det mer strukturella. Regeringen genomför medfinansiering när det gäller och till exempel Ostlänken, och det kommer säkert när det gäller förbifarten, och det kommer säkert också i den ena investeringen efter den andra. Där måste man självklart fråga sig var dessa pengar tas från. De tas ju, som flera redan har påpekat, från den kommunala basverksamheten. Den urholkar statens ansvarstagande för det som staten bör betala och det som vi betalar skatt till staten för. Och den belastar kommunerna ytterligare förutom allt annat som man måste klara. Därför är vi från sida väldigt skeptiska till det här. Vi menar att principen måste vara att staten faktiskt ska ta fullt ansvar. Det ser vi inte att man gör . Man skulle behöva en rejält ökad investeringsbudget på den här sidan. Det är bra att det har blivit en längre avskrivningstid för kommunerna, men det är dåligt att institutionalisera denna princip så till den grad som denna regering gör. Det är vi skeptiska till, och därför står vi bakom detta särskilda yttrande. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 16 § Ändrad verksamhetsform för enhet Föredrogs trafikutskottets betänkande 2009/10:TU5 Ändrad verksamhetsform för enhet (prop. 2009/10:10). 130 (): Då har det äntligen blivit dags att debattera betänkande nr 5 från trafikutskottet, det vill säga Ändrad verksamhetsform för enhet som föranletts av regeringens proposition med samma namn. Även om detta är en rubrik som bara i sig vittnar om något oerhört spännande ska jag ändå ta tillfället i akt att ge åhörare möjlighet att sätta in detta ämne i sitt sammanhang. I grund och botten handlar de här frågorna om hur vi kan se till att järnvägar i vårt land kan drivas och underhållas på bästa tänkbara sätt. bildades med en verksamhet som är inriktad på drift, underhåll och entreprenader inom den järnvägstekniska sektorn. har den här verksamheten konkurrensutsatts bit för bit och är nu konkurrensutsatt inom alla affärsområden utom det som heter Service och som handlar om drift och underhåll. Regeringen har i en proposition föreslagit att verksamheten för enhet överförs till, som det heter, ett eller flera av staten direkt eller indirekt helägda aktiebolag. Det handlar alltså om en bolagisering av den här verksamheten. I propositionen framhålls att en bolagisering skulle öka förutsättningarna för konkurrensneutralitet på marknaden för drift och underhåll och att förutsättningarna och villkoren blir lika när konkurrensutsatt och kommersiell verksamhet inte bedrivs inom ramen för samma organisation. På samma sätt understryks i propositionen att med en bättre fungerande marknad ökar också kraven på utveckling, effektivitet och produktivitet i den verksamhet som man bedriver. Utskottet ställer sig bakom de här bedömningarna och välkomnar mer tydlig gränsdragning mellan det som är förvaltning, det som är politik och det som är marknad. Av det skälet anser utskottet att konkurrensutsatt verksamhet i normalfallet inte ska bedrivas i myndighetsform. Utskottet konstaterar också att det här synsättet har präglat beslut av liknande karaktär. beslutade den här kammaren om ändrad verksamhetsform för enheter och men också för . Utskottet vill också påminna om att ytterligare en bit tillbaka i tiden, , fattades beslut vad gäller ändrad verksamhetsform för till exempel och . Den sammantagna bedömning som utskottet gör handlar därför om att dagens beslut är en naturlig del i den utveckling som har pågått . Utskottet anser att det tillsammans med de övriga åtgärder som regeringen har vidtagit kommer att leda till en mer gynnsam utveckling på anläggningsmarknaden och därför vara positivt för genomförandet av framtida infrastruktursatsningar. Jag vill också säga att i det här betänkandet finns en gemensam reservation från oppositionen, och jag överlämnar därmed ärendet för en intressant debatt. 131 (): När jag ska köpa tvättmedel eller tvål kan jag välja mellan en mängd olika sorter. Likaså om jag står i färd med att köpa bil eller brödrost. Som konsument har jag en mängd stora valmöjligheter inom många områden, och företagens främsta verktyg för att vinna kunder brukar vara att sänka priserna. Men möjligheten att välja mellan olika produkter och tjänster förutsätter att det finns en marknad med många köpare och många säljare. Det är ju fundamentet i hela marknadsfilosofin. Därför är det med stor förvåning och viss bestörtning som jag konstaterar att den borgerliga regeringen nu har för avsikt att bolagisera trots att verksamheten inte ens uppfyller det grundläggande marknadskriteriet om köpare och säljare. Med vad jag uppfattar som fabricerade argument försöker regeringen i den här propositionen legitimera sitt beslut om vikten av en bolagisering som ska vara klar . I mitt anförande kommer jag först och främst att syna regeringens skäl till bolagiseringen i sömmarna. Jag kommer också att redogöra för vår inställning och varför vi socialdemokrater säger blankt nej till förslaget. Men för eventuella åhörare, ni som lyssnar och tittar men som inte vet så mycket om och vad de sysslar med, kan det först vara på sin plats med en kort beskrivning av vad de gör.