prot · GX0945 · 2009-12-08 00:00:00 — Nya regleringar på finansmarknaden måste därför sökas i internationella forum och omfatta så många stater och aktörer som möjligt för att ge avsedd effekt. Detta är skälet till att har varit mycket aktivt under ordförandeskapet i EU, bland annat i frågan om att åstadkomma ett definitivt stopp för den ersättningskultur som har premierat kortsiktigt och osunt risktagande. En del av det svenska ordförandeskapets åtgärder mot den osunda ersättningskulturen har bestått i enandet av medlemsstaterna inom EU inför det möte i G20 där bonusfrågan skulle avgöras. Det snabba och kraftfulla resultatet av dessa förhandlingar innebar att det svenska ordförandeskapet sedan kunde driva frågan i G20 med gott resultat. Effekten av den följande globala överenskommelsen och av det avtal som sedan har nåtts mellan EU:s medlemsstater om en tvingande EU-gemensam reglering avseende ersättningssystem i banker och värdepappersföretag kommer att innebära ett stopp för den osunda ersättningskulturen, och om man så vill spräcka bonusbubblan. Jag vill vara mycket tydlig med att den reglering som kommer att träda i kraft med anledning av de överenskommelser som nämnts inte innebär något krav på användande av bonusar, utan i stället en kraftig begränsning av ersättningssystemen för de finansiella aktörer som väljer att använda dem. Budskapet till aktörerna på finansmarknaden är därför tydligt såväl från som från övriga EU-länders regeringar. Tiden för bonusar som premierar osunt risktagande är över. Det är min och regeringens övertygelse att varje ansvarskännande finansföretag inser de nya tingens ordning och anpassar sina ersättningssystem för att möta de nya kraven. 33 (): Jag vill tacka finansmarknadsministern för svaret. Bakgrunden till min fråga som är ganska lika den som ställt, och det finns risk att det blir samma debatt är det faktum att jag under den här mandatperioden noterat de olika uppfattningar som har funnits i den nuvarande beträffande bonusar. Mandatperioden började med att näringsminister tyckte att man skulle införa bonusar i statliga bolag, för detta var ett bra styrmedel. Sedan kom finanskrisen och lågkonjunktur, och då insåg man helt plötsligt att det här naturligtvis inte var riktigt gångbart mot svenska folket, som fick uppleva åtstramningar och kände av på olika sätt när krisen och lågkonjunkturen slog till. Det var inte särskilt bra att det betalades ut stora bonusar. Då ändrade regeringen sin uppfattning och menade att det här med bonusar skulle bekämpas. Man kan inte säga att regeringen har varit särskilt framgångsrik i sitt arbete. Det verkar inte vara någon som bryr sig, inte ens inom statliga verksamheter, framför allt inte inom bankvärlden och definitivt inte inom det privata näringslivet. Bonusregnet har fortsatt trots lågkonjunkturen. Anledningen till att jag ställde frågan till statsministern är att jag i samband med statsministerns frågestund ställde en fråga om bonusar. Han hänvisade till G20-mötet som då snart skulle gå av stapeln. Sedan läste jag att bonusbubblan sprack, och så läser jag vad som kom fram vid . Det är inte bara jag som noterat det, utan det finns en intressant artikel i med , där säger att han ska uppmana bankerna att väga in beslutet från innan några bonusar betalas ut. Det verkar som att storbankerna tar det här ganska lugnt. Informationsdirektörerna i och säger i Svenska Dagbladets näringslivsdel att de anser att de redan uppfyller de krav som ställs i bland annat G20-överenskommelsen. Man ligger väl i linje med den. Då talar vi om bonusregn, liksom . Så säger man att detta ligger väl i linje med kraven. Varför säger man det? Jo, man hänvisar till att G20-mötet kom fram till att det inte bara bör utan skall vara en rörlig del, man använder det engelska ordet shoot. Det ska vara det. Man talar om en betydande del. Längre ned i artikeln står det att den rörliga delen bör vara av direktörernas löner i enlighet med G20-mötet. Då tycker väl svenska banker att de ligger väl till och bryr sig inte om beslutet från G20. Det har vi sett fortlöpande i den diskussion som varit . Jag noterade här att har anslagit 1 ½ miljard till bonusar, 406 miljoner, Nordea 2,3 miljarder, 334 miljoner. Vi har sett att ett antal vd:ar i privata företag, några inom den hårt utsatta fordonsindustrin, belönar sig med stora bonusar. Ingen har lyssnat på finansmarknadsministern som tycker att man ska ha mindre bonusar. Alla har belönat sig ändå. Det han säger har haft en väldigt liten betydelse så här långt. Jag tolkar det här som att det är mycket av politisk fernissa. Jag har känt . Jag har aldrig någonsin under våra sammanträden i finansutskottet noterat att skulle ha varit mot bonusar. Han har tyckt att en rörlig del har varit ett bra betalningsmedel, det är min minnesbild. är det ett läge där vi ser att svenska folket lider, inte minst de sjukskrivna. Det är klart att det vore flagrant om regeringen skulle tycka att det är bra att näringslivets toppar förser sig med sådant. Det är väl en anpassning till rådande situation. Jag vill se lite mer handlingskraft, . Så här långt har ord inte haft den minsta betydelse beträffande utbetalning av bonusar i . 34 Statsrådet (): Det internationella samfundet, politiska ledare över hela världen, har uppfattat att det är felaktiga ersättningssystem som har premierat ett osunt risktagande som har haft en del i att den här krisen har blivit så långvarig, att den har spridit sig över jordklotet på det sätt som har skett och att den har blivit så djup som den har blivit. Därför har man bestämt sig och fattat ett beslut i frågan. Det stora beslutet kom i , och det är nu implementerat i EU:s kapitaltäckningsdirektiv. I håller vi på att implementera detta i förordningar som kommer att utfärdas av . De förordningarna kommer att publiceras under det här året, . De kommer att vara bindande. Då kan jag försäkra att det inte finns någon som kan låta bli att bry sig om dessa föreskrifter. Det kommer nämligen att vara förenat med sanktioner. Det kan vara sanktioner av olika slag. Det kan bland annat innebära att man får höja sin kapitaltäckning. Exakt hur dessa är utformade får vi se när kommer med sitt förslag. Det blir en bindande lagstiftning. Då är det inte skönsmässiga tolkningar från olika informationsdirektörer på bankerna som avgör huruvida reglerna uppfyller de nya internationella, jag vill säga globala, krav som ställs på rörliga ersättningar. Den formulering som hänvisar till i FSB:s bilaga har sin utgångspunkt i den anglosaxiska traditionen, nämligen att det i stort sett inte finns några banker i den anglosaxiska världen som inte har rörliga ersättningar till ledande medarbetare. Det är den situationen man utgår ifrån. Det är värt att notera att varken EU eller G20 tog fasta på det. Det står ingenstans, och det kommer absolut inte att finnas, i de förslag som kommer från att svenska banker ska införa rörliga ersättningar eller bonusar. På den punkten hoppas jag kunna lugna . Det här är som sagt saker som vi kan diskutera, men väldigt snart kommer sanningens minut när presenterar de bindande regler som kommer att gälla retroaktivt från och framåt. Vi får kanske anledning att återkomma och se hur det blev. 35 (): säger att det är en anglosaxisk tradition att man har höga rörliga ersättningar i sina löneavtal. Det verkar vara ett problem i också, det har konstaterat. Han har varit emot dem. Det verkar inte vara någonting anglosaxiskt utan lär förekomma även här, även om det kanske är mer där, för att nu gå något till mötes. Så kan det vara. Efter G20-mötet sade statsministern att bonusbubblan sprack, men det är inte det intryck man får när man läser dokumentet. Han hänvisar till att det ska vara rörliga delar. Det finns en argumentation att detta kan påverka på vilket sätt ledande personer agerar. De kan agera på olika sätt. har hävdat att agerandet har varit att man tar onödigt stor risk. Jag delar den uppfattningen. Därför har vi i sak åtminstone i den här debatten samma uppfattning: Det bör inte finnas rörliga ersättningar på det sätt som varit. Det manar till ett agerande i den finansiella världen som gör att man tar större risker än vad sunt förnuft säger. Det är det stora problemet. Det är klart att man skickar fram informationscheferna. Direktörerna själva vill väl inte tala om sina bonusar. Det tycker de är lite flagrant, utan informationsdirektörerna får gå ut, men det är säkert väl förankrat hos vd:arna själva. Det är ingenting som informationsdirektörerna har hittat på. Det har säkert diskuterats i de slutna vd-rummen att man tycker att man ligger väl i linje med G20-beslutet. Detta tycker jag är ett problem. Jag ska naturligtvis avvakta och kommer att följa väldigt noga det som hänvisar till. Kapitaltäckningsreglerna är dessutom inte helt utan problem. Man tror att de regler om större kapitaltäckning som pekar på kommer att ha en negativ effekt på konsumenten. Det är någon som ytterst ska betala det hela. Stramar man åt på det ena får det en effekt på det andra. Regeringen har inte varit särskilt framgångsrik i sitt agerande. I Nordea, som man äger till ungefär , försökte den statliga representanten men fick inget stöd för det. Det var dåligt förankrat, blev nedröstat på bolagsstämma och går inte igenom. Jag har sett att till och med det som absolut är ägare till i form av svensk regering, AP-fonderna, går ut och säger öppet att Första AP-fonden vill ha bonussystem och går emot sin egen minister. Jag tycker att det är uppseendeväckande att man inte lyssnar på ägaren bättre utan går ut och argumenterar starkt för bonusar. Har man uppfattningen att egna chefer ska ha bonus får det effekt i de 53 svenska bolag som man är delägare till. Där skulle man kunna utgöra ett effektivt verktyg och se till att man dämpade ned bonusflödet. Det har mest blivit ett hackande i medierna kring det där. Jag vet inte varför inte kallar in ordföranden i Första AP-fonden och talar om det här för honom eller henne, vem det nu är jag håller inte reda på dem. Eller är det bara ordförande med socialdemokratisk bakgrund som den här regeringen kan sparka? Törs man inte ge sig på ordförande i också och tala om vad det är som gäller. Det finns väl ett tydligt ägardirektiv hur fonden ska agera. Där tycker jag att kunde visa mer muskler än vad han gjort så här långt. 36 Statsrådet (): På den sista punkten är jag lite förvånad. , som själv har varit finansmarknadsminister och ansvarig för AP-fonderna, torde veta att AP-fonderna inte står under regeringens utan inflytande. Regeringen utvärderar AP-fondernas verksamhet löpande, och vi har i skrivelsen till utvärderat och tagit upp de här sakerna. Där pågår ett arbete, som väl känner till. tar upp ganska mycket detta att vår regering har ändrat uppfattning i de här frågorna. Men det har ju aldrig någonsin funnits någon som har velat se ett ersättningssystem som har premierat ett osunt risktagande. räknar upp i sin interpellation att har avsatt 406 000 000 för årets bonusar. Inget är utbetalat, såvitt jag vet, . Och enligt årsredovisningen för hade koncernen 2005 resultatbaserade personalkostnader på 1 354 000 000. uppgick de till 1 22 000 000. Jag tillåter mig inledningsvis, fru talman, att notera att vi nu är på väg att i införa, på regeringens uppdrag, den första verkliga regleringen av ersättningssystemen. Det må vara att nu har de här uppfattningarna, men var alltså bonusutbetalningarna dubbelt och ibland så stora som de som nu tar upp. Jag tycker nog, fru talman, att i viss mån kastar sten i glashus. 37 (): Jag känner väl till hur AP-fonderna fungerar. Men det finns ju inget som hindrar att en regering har kontakt med AP-fonderna och AP-fondernas ordförande. Det förekommer, det vet jag. Det gjorde det också. Vi diskuterades denna angelägenhet och hur man beter sig. Den möjligheten finns alltid när man hanterar en AP-fond. Problemet när det gäller AP-fonderna är snarare, och det har vi kunnat läsa om , att och har olika uppfattningar om hur man ska hantera dem framåt. Det är en spricka i regeringen när det gäller hur man ska använda AP-fonderna, och det avspeglar väl själva hanteringen. Visst har det förekommit bonusar i brinnande högkonjunktur. Bankerna gjorde jättelika vinster, , . var det min företrädare på finansmarknadsministerposten, , som satte stopp för bonusar just i AP-fondssystemet. Efter diskussioner och aktiefallet 2002 fick vi en debatt om detta var rimligt. Vi såg hur kapitalet i aktiefonderna krympte samman och skapade stora bekymmer, inte minst i pensionssystemen. Då ströp man bonusarna i AP-fonderna. har debatten dragit i gång igen, och jag måste säga att det är en synnerligen olycksalig tidpunkt när AP-fonderna inte visar upp några precis hedrande förvaltningsresultat. Det kanske finns skäl till att det ser ut som det gör. Men i ett sådant läge diskuterar man igen om man ska införa bonusar, som regeringen har fört diskussioner om vilken skadlig inverkan de har. Det verkar vara så att man inte riktigt lyssnar och känner in. säger att han förutsätter att alla nu kommer att lyssna in och anpassa sig till det som har skett. Jag ska naturligtvis avvakta det förslag som läggs fram. Vi får se vad som händer på det här området. Det kanske kan finnas skäl att återkomma med en interpellation , men jag tackar för debatten så här långt. 38 Statsrådet (): Som säger får vi se. Sanningens minut kommer när lägger fram sitt förslag som är ett resultat av den här regeringens strävanden på det här området. Jag kan inte påminna mig vi får väl ta det i nästa debatt då att och hans regering någonsin ens försökte att över huvud taget göra någonting åt de gigantiska bonusar som delades ut som de hade regeringsmakten. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2009/10:109 om boende trots betalningsanmärkning 39 Statsrådet (): har frågat justitieministern dels om hon är beredd att medverka till en lagändring som omöjliggör för allmännyttiga bostadsföretag att neka människor hyreskontrakt på grund av betalningsanmärkningar som inte är hänförliga till en hyresskuld som den sökande har till företaget, dels vilka åtgärder hon avser att vidta för att öka möjligheterna för människor med skulder att få ett permanent boende. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Inledningsvis vill jag klargöra att jag delar uppfattning att det är viktigt för alla att ha en bostad, likaså att det är mycket bekymmersamt när barnfamiljer får problem med att få tillgång till ett eget hem. Däremot delar jag inte förslag till lösning, att just allmännyttiga bostadsföretag ska ta större ansvar än andra fastighetsägare. Det är också så att hushåll med betalningsanmärkningar av fastighetsägare rätt eller orätt betraktas som en större risk än andra hushåll. konkurrerar på i stort sett samma villkor som privata fastighetsägare på marknaden. Det blir då orimligt att kräva att just de ska ta ett större ansvar som också kan innebära högre kostnader. Därmed inte sagt att dessa hushåll ska lämnas utan stöd, tvärtom! Frågan är i stället vem som har ansvaret för att hushållen och då särskilt barnfamiljer ska få sådant stöd som de behöver. Rätten till boende är inte bara fastlagd i FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna. Det åligger det allmänna, enligt regeringsformen, att trygga rätten till bland annat bostad, varvid det är kommunerna som har ansvaret på lokal nivå, medan regering och riksdag har ett övergripande ansvar för att tillhandahålla lämpliga instrument. Ett sådant instrument infördes , bland annat för att råda bot på just den typ av problem som pekar ut. Då trädde en lagändring i kraft som innebär att en kommun får ställa säkerhet för hyresavtal som innebär att ett enskilt hushåll får ett eget förstahandskontrakt till en permanentbostad. För att stimulera användningen av detta nya instrument infördes ett statligt bidrag till kommunerna, som får en fast ersättning för varje utfärdad hyresgaranti som inneburit att en bostadssökande fått ett hyreskontrakt. Tyvärr har hyresgarantierna inte utnyttjats i den utsträckning som regeringen hade hoppats. , , kommer dock att se över systemet. Avslutningsvis vill jag ändå betona att det är varje enskild kommun som måste bedöma om man vill använda sig av möjligheten att ställa ut hyresgarantier. 40 (): Jag vill tacka bostadsminister för svaret. Det är bra att frågorna ibland hamnar hos just bostadsministern. För mig och är bostaden en viktig social rättighet, och rätten till boende är fastlagd i FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna. Alla människor ska ges likvärdiga möjligheter att leva i goda bostäder, i bra miljö och till rimliga kostnader. Vid sidan av utbildning, arbete, vård och omsorg utgör bostaden grunden för människors möjligheter att förverkliga sina livsprojekt. Att vara utan bostad är att vara berövad rätten till ett fullgott liv. Det är gott och väl att ministern här uttrycker att det är viktigt för alla att ha en bostad och att ministern tycker att det är bekymmersamt när barnfamiljer får problem med att få tillgång till ett eget hem, som ministern uttrycker det i sitt svar. Sedan argumenterar ministern mot att de ska få detta stöd på grund av den risk som dessa hushåll utgör. Ministern överdriver risken med dessa hushåll och säger att det utifrån denna risk skulle vara orimligt att kräva att allmännyttan ska ta ett större ansvar. Ministern håller sedan med om att det är en mänsklig rättighet med en bostad och att det åligger det allmänna, enligt regeringsformen, att trygga rätten till bland annat en bostad. Men hur ska den rätten komma till uttryck? Hur ska det allmännas ansvar enligt regeringsformen komma till uttryck om vi inte har ett ansvar för att trygga rätten till bostäder för alla? Ministern anser att det är kommunerna som har ansvaret på lokal nivå medan regering och riksdag har ansvar för att tillhandahålla lämpliga instrument. Ja, ministern, lagstiftning är väl ett sådant instrument? Allmännyttans roll diskuteras livligt . Det borde vara viktigt att i lagstiftningsarbetet om allmännyttan betona det allmännas ansvar för människors boende, att kommunerna ensamma eller i samverkan via sina allmännyttiga bostadsföretag åläggs detta ansvar samt att de naturligtvis får stöd för sitt bostadsförsörjningsansvar. Går det att ge samma uppdrag till privata hyresvärdar är det inte fel. Det blir dock extra anmärkningsvärt när hyresvärdar och allmännyttan nekar kontrakt till personer med betalningsanmärkningar som inte härrör sig till hyresskulder hos hyresvärden. Detta moment 22 måste brytas. Riskerna får inte betonas, utan det är rätten till bostad som bör gälla. är det svårt, för att inte säga omöjligt, att teckna hyreskontrakt om man har en betalningsanmärkning även om den inte är hänförlig till en hyresskuld som den sökande har hos den som han eller hon söker hyra en lägenhet av. Vi önskar att ministern genomför en förändring av detta. Det borde omöjliggöras, åtminstone för allmännyttiga bostadsföretag, att neka människor hyreskontrakt på grund av betalningsanmärkningar som inte är hänförliga till hyresskuld som den sökande har hos det aktuella bostadsföretaget. Ministerns vällovliga ord klingar falskt när de inte åtföljs av något ansvar eller några förpliktelser. Stå upp, ministern, för vårt förslag och för allas rätt till en bostad! 41 Statsrådet (): Bekymret är att de förslag som lägger fram på det här området inte skulle leda till det som sägs om vi antog politik. Att det skulle lösa bostadsproblemet i är inte trovärdigt. har varit del av ett regeringsarbete där de haft goda möjligheter att genomföra dessa saker. Den subventionspolitik och övriga politik som de bedrivit har resulterat i gigantiska bostadsköer och de problem som beskrivs i interpellationen. Vi har infört hyresgarantier. Tyvärr är de alldeles för få, men när man tittar på dem som fått hyresgarantier ser man att just är hushåll med betalningsanmärkningar. De har fått förstahandskontrakt tack vare hyresgarantierna. Den politik som vi presenterat och erbjudit kommunerna är mycket mer träffsäker. Jag hoppas att fler kommuner kommer att teckna avtal och se till att fler hushåll får del av de förslag som regeringen sjösatt . 42 (): Det är tråkigt att ministern inte vill tala om möjligheterna med regeringens politik. Jag tackar dock för stödet till politik. När det gäller hyresgarantierna har regeringen tidigare tagit till sig politik eftersom det ursprungligen är ett vänsterpartiförslag som regeringen presenterat som sitt eget. Det är jättebra att man tagit till sig det förslaget och försöker använda sig av det. Att ministern försöker gömma sig bakom historien hjälper inte människor som inte får bostad. Jag försöker föra en konstruktiv debatt med , som är bostadsminister och ansvarig för bostadspolitiken, om att även utsatta grupper ska ha rätt till bostad. Jag är medveten om att det är långa bostadsköer i landet. Det är ansvarig för. Det är som är ansvarig för att byggandet av endast 5 800 hyresrätter igångsattes . har vi en efterfrågan på hyresrätter som är större än kanske . Bostadsköerna är mycket långa. har medverkat till att minska byggandet av hyresrätter, vilket gjort det än svårare för de grupper som jag tar upp i mitt exempel att få bostad. Dessutom om är intresserad av att lyssna på vad jag säger drabbas de av hårdnackade regler. Det är de allmännyttiga bostadsföretagen som har det kommunala bostadsförsörjningsansvaret och ska anvisa den som bor i kommunen bostad. Dessa personer nekas på grund av en betalningsanmärkning som inte kan hänföras till det aktuella bostadsföretaget eller till boende över huvud taget. I stället kan det vara fråga om en gammal betalningsanmärkning hos kronofogden. Enligt ursjuka regler ligger betalningsanmärkningen kvar även om skulden blivit reglerad. Detta såg vi exempel på i massmedierna . Vi måste hjälpas åt för att få bort ett sådant moment 22 med ursjuka regler, och då gäller det att tillsammans vara konstruktiva. Det handlar om att ge allmännyttan och kommunerna verktyg att kunna bli ännu starkare i att ta sitt ansvar vad gäller bostadsförsörjning genom att anvisa människor bostäder. Det är jätteviktigt att regeringen ger kommunerna i uppdrag att, tillsammans med hyresgarantier, tydliggöra uppdraget att hjälpa människor att få bostäder. Det vore rimligt att sprida riskerna mellan kommunerna och regeringen, den nationella nivån. Hyresgarantierna har varit en god hjälp och måste bli ännu mer kända. Dessutom måste de följas av ett uppdrag till kommunerna och deras bostadsföretag att se den sociala bostadspolitiken som sin uppgift. De ska hjälpa människor att få ett hyreskontrakt så att de på grund av en byråkratisk regel om betalningsanmärkning inte förhindras att få en bostad. Detta måste vara bostadsministerns ansvar. 43 Statsrådet (): Jag uppskattar verkligen sociala engagemang, särskilt hans engagemang i bostadsfrågor vad gäller utsatta grupper. Det förslag på hyresgarantier som kommit med är bra. ställer en fråga under . Sedan presenterar jag vad regeringen har gjort och säger att av dem som fått hyresgarantier av kommunerna, och där vi gett ett statligt stöd för dessa garantier, är just personer som har betalningsanmärkningar. Jag håller med om att vi skulle behöva få hyresgarantierna mer kända och att de utnyttjades mer. Uppenbarligen är de effektiva där de används. Jag ska säga någonting om varför jag inte tror på förslag. Om vi tvingade enbart de kommunala bostadsföretagen att ta emot människor med betalningsanmärkningar skulle man kunna utgå från att det inte kommer att innebära några extra kostnader. Det mest sannolika utfallet är dock att det skulle innebära extra kostnader.