prot · GW0960 · 2009-01-21 00:00:00 — Den stora fråga som ingen har fått svar på är alltså om kommunerna ska bedriva verksamhet i vinstsyfte. Är det syftet med propositionen? Vad ligger bakom förslaget till ändringar i de kommunala befogenheterna? Jag anar här massvis med ugglor i mossen. Det är anmärkningsvärt när SKL ställt frågor om vad som gäller angående affärsmässigheten och inte fått några konkreta svar, ingen annan heller för den delen. Vore det inte bättre att stanna upp, sätta sig ned med de olika parterna och diskutera vad de här ändringsförslagen verkligen innebär och hur det kan påverka i andra sammanhang? Det är inte regeringen beredd att göra. Det gäller, som jag har sagt, bara att köra på. Det spelar ingen roll hur många man kör över. I en interpellationsdebatt med statsrådet togs frågan upp om propositionen har lagts fram för att förändra förutsättningarna för de kommunala bostadsbolagen angående specifikt marknadshyror. Det leder i sin tur till kommersialisering av allmännyttan och det som i ett senare skede kan komma som ett brev på posten, utförsäljning av kommunalt ägda bostäder. Svaret från statsrådet var att propositionen Kommunala kompetensfrågor m.m. inte lagts fram för att förändra förutsättningarna för de kommunala bostadsföretagen. Men interpellanten fick inga garantier att så var fallet. Han fick inte heller några garantier för att formuleringen affärsmässig grund inte får konsekvenser i kommande utredningar. Alltså kvarstår många frågetecken. Men ändå avser högerregeringen att beslut i frågan ska tas här och . Varför denna brådska? Jag tror att alla farhågor som har lyfts fram i remissvar och i interpellationen angående förslaget kommer att bli verkliga. Alla dessa farhågor tror jag kommer att bli verkliga. Inga garantier har nämligen kunnat utlovas. Det är många ugglor i mossen många, tror jag. 100 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1. Självklart står jag bakom reservation 2, tillika den av Socialdemokraterna, , men för tids avstår jag att yrka bifall till den. Jag vill här i kammaren lägga fram hur vi i ser på hur kommunala bidrag till byggande av statliga vägar och järnvägar kan komma att påverka processen för hur dessa kostnadskrävande projekt förverkligas. Den moderatledda regeringen öppnar för medfinansiering av infrastrukturprojekt från kommuner och regioner. Problemet är som jag ser det att vissa projekt på så sätt kan komma att prioriteras med utgångspunkt från att finansiering finns. Regionernas huggsexa om investeringsmedel kan komma att påverka den nationella infrastrukturplaneringen. Inte minst är detta relevant ur ett demokratiperspektiv, då vissa projekt med större ekonomiska intressen bakom kan få företräde framför andra. Jag tycker att regeringen kryper ifrån ansvaret för infrastrukturen genom att föreslå medfinansiering på detta sätt. har inrättat klimatmålen. Då bör det vara vårt ansvar att förse landet med den infrastruktur som behövs för att målen ska uppnås. Detta måste vara den övergripande principen som ska styra. Vi gröna anser därför att regeringens förslag om förskottering och medfinansiering bör avvisas och att staten tar hela kostnaden för den nationella infrastrukturen. Det förslag som läggs fram på bord och som stöds av de borgerliga partierna här i innebär att kommuner som har resurser kan köpa sig nationell infrastruktur trots att det inte behöver vara de mest prioriterade projekten. I princip kommer systemet att innebära en situation där staten kan utöva utpressning på lokala och regionala aktörer. Går ni inte in med pengar och hittar ett bra argument för särskilda skäl blir det ingen infrastruktur i er närhet, kan det komma att låta. Detta kan inte vara tanken med en rationell infrastrukturplanering för ett hållbart transportsystem. 101 (): KU5 är ett betänkande som behandlar propositionen Kommunala kompetensfrågor m.m. som redan har nämnts samt ett antal motioner. För mina ärade kolleger är naturligtvis uttrycket kompetens kristallklart, men för dem som inte är så bevandrade i byråkratsvenska kanske det kan finnas behov av ett förtydligande. I dagligt tal betyder kompetens kunnighet, förmåga att behärska ett område eller sak. I kommunaljuridiskt sammanhang betyder kompetens vad kommuner får göra respektive inte göra. I propositionen föreslås en ny lag om utvidgad rätt för kommunerna att lämna bidrag till byggande av statlig väg och järnväg och att lämna bidrag till högskoleverksamhet samt medfinansiera projekt inom ramen för och program. Vissa förändringar görs också när det gäller kommunernas möjligheter att tillhandahålla lokaler till företag liksom förtydligande av reglerna för minoritetsåterremiss. Reglerna om vidaredelegering föreslås även omfatta samverkan i gemensam nämnd. I propositionen tas även upp frågan om affärsmässighet vid näringsverksamhet. Två frågor har kommit att dominera debatten. De har belysts här av föregående talare. Ska kommuner ha rätt att lämna bidrag till byggande av vägar och järnväg som egentligen är statens uppgift? Den andra frågan har gällt tolkningen av affärsmässighet när kommuner bedriver näringsverksamhet. Kommunallagens 2 kap. innehåller bestämmelser om kommunernas och landstingens befogenheter. Där slås fast att kommunerna själva får ha hand om sådant som är av allmänt intresse och har anknytning till kommunen och dess medlemmar. När det gäller möjligheten att gemensamt finansiera vägar och järnvägar utgör lagen inget hinder för en kommun eller ett landsting att lämna bidrag. Även förskottering har av domstol ansetts omfattas av begreppet bidrag. Syftet med lagrummet är att slå fast att bidrag till byggande av allmän väg ligger inom den kommunala kompetensen. Detta förhindrar naturligtvis inte att det även fortsättningsvis är en statlig uppgift. Begreppet affärsmässighet har väckt en del debatt. Särskilt SKL, Kommuner och Landsting, har som nämnts tidigare opponerat sig mot förtydligandet i kommunallagen. Det är inte lätt att följa resonemanget och alla turerna. Men vi kan konstatera att regeringen i propositionen uttryckligen säger att det inte rör sig om en förändring i sak. Bestämmelsen ersätter nuvarande bestämmelse om att verksamheten ska bedrivas på affärsmässiga grunder i fråga om sjuktransporter, kollektivtrafik, tjänsteexport och kommunalt internationellt bistånd. Vidare innehåller bestämmelsen ett krav på affärsmässighet när det gäller tillhandahållandet av lokaler till företag. Affärsmässighet behöver i detta fall inte innebära en strävan efter kortsiktig vinstmaximering. Inom övriga områden där kommunerna bedriver näringsverksamhet gäller inga undantag. Det kan knappast råda delade meningar om att kommuner och landsting som agerar på en konkurrensutsatt marknad ska spela efter samma regler som privata företag. Jag delar uppfattningen i den delen av reservationen där det kommer till uttryck att kommunalt företagande ska ske affärsmässigt med normal vinstmarginal och korrekt prissättning och att företag ska sträva efter att minimera sin påverkan på marknaden. När det gäller generellt undantag från självkostnadsprincipen anser regeringen att frågan behöver beredas ytterligare. Vi delar den uppfattningen. Avslutningsvis vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet. I detta anförande instämde (). 102 () replik: När regeringen säger att det i sak inte är någon förändring undrar jag varför man skriver in det. I vår reservation tycker vi, när det gäller affärsmässig grund, att 2 kap. 7 §, som reglerar det som gäller vinstsyfte, ska tas bort i lagförslaget. Då råder ingen orolighet i detta. är orolig, allmännyttan är det, kommuner och landsting är det, är det. Det måste väl innebära att det blir en misstolkning om man skriver på detta sätt. Varför då inte följa vårt förslag och lyfta ut det så att inte dessa missförstånd kan uppstå? 103 () replik: Då är det väl bra att vi diskuterar detta så att vi får det klarlagt. Jag följer det som står i propositionen och tolkar det precis som det står: att detta är ett förtydligande. Man har dessutom räknat upp ett antal verksamheter transporter, lokaler och annat som ska omfattas av detta och bedrivas på samma sätt som de konkurrensutsatta företagen i den privata verksamheten sköter sina affärer. Jag ser inte detta som något konstigt, och ni tar egentligen också upp detta själva i er reservation, där ni just trycker på detta: att det ska vara lika förutsättningar. Låt oss än en gång förtydliga att detta är ett förtydligande. Det är ingen omtolkning utan dessutom en specificering av vilka områden det handlar om. 104 () replik: Om nu syftet var ett förtydligande har det totalt misslyckats. Borde man då inte lyssna på dem som säger att detta inte är något förtydligande utan någonting helt annat? Vad är syftet med det, undrar man. Det är då man skapar en oro i den andra utredningen som pågår och som kommer senare: Vad är det egentligen regeringen är ute efter? Om man inte är ute efter att göra någon förändring utan syftet är att göra ett förtydligande och man har misslyckats med det, då borde det vara rimligt att man följer vårt förslag i reservationen. Lyft bort just det som står i 2 kap. 7 § så uppstår inte denna oklarhet! 105 () replik: Det är ofta på det sättet att man vill misstänkliggöra. Om avsikten är skriver ni i reservationen. Detta återkommer: Om avsikten är på det sättet, vad innebär det då, och så drar man vidare och talar om de kommunala bostadsbolagen och allt möjligt. Men om ni lyssnar och läser vad som står är det specificerat vilka områden det handlar om. Det gäller heller inget generellt undantag, utan det återkommer man i så fall med. Precis i den del som ni är oroliga för säger man alltså att där återkommer man om det ska bli något generellt undantag eller inte från de principer som nu tar upp. Läs vad som står, och lyssna på vad vi säger! 106 (): Låt oss backa bandet och se på det dagens debatt egentligen handlar om. Dels handlar det om ändringar i nuvarande kommunallag med förtydligande om minoritetsåterremiss och regler vid samverkan i gemensam nämnd. I detta är enigt. Regeringens proposition föreslår också en ny lag om vissa kommunala befogenheter, där de tidigare smålagarna sammanförs i en och samma lag och där nya kompetensutvidgande regler införs. Kommunallagen är närhetsorienterad, och kommunernas verksamhet ska ha anknytning i kommunen eller och vara knutna till vissa kommunala eller landstingskommunala angelägenheter enligt den så kallade lokaliseringsprincipen. Alla vet vi dock att en högskola kan ha stor betydelse för andra kommuner. Min hemkommun har exempelvis samarbete med och stor nytta av , liksom kommun har stor nytta av och . Det är också uppenbart för de allra flesta att det inte är jättemånga infrastrukturprojekt som börjar och slutar i samma kommun. Det blir också tydligt vid större turistprojekt runt om i landet, vilka kan betyda mycket för kommuner i närområdet. De nya bestämmelserna innebär att kommuner och landsting ges en utvidgad kompetens och möjlighet att lämna bidrag till byggande av statlig väg och järnväg, att lämna bidrag till högskoleverksamhet och att medfinansiera EU-projekt om det finns särskilda skäl. Lokaliseringsprincipen är nämligen viktig. Det är skattebetalarna i den enskilda kommunen som ska känna att deras pengar går till saker i deras närhet och till deras nytta. Man vill genom propositionen göra ett oklart rättsförhållande kristallklart. finns det samverkansprojekt mellan regioner och kommuner, och genom förändringen vill man markera att det är okej att vid särskilda skäl avvika från lokaliseringsprincipen. Syftet är inte att förändra nuvarande ansvarsfördelning när det gäller infrastrukturkostnader dessa är och förblir huvudsakligen statliga angelägenheter. Det är möjligt att lämna bidrag till infrastrukturbyggen genom så kallad förskottering av vägbyggen. Däremot är det oklart vad som gäller vid byggande av statlig järnväg. Denna möjlighet inte skyldighet för kommuner och regioner är ett sätt att hitta finansieringslösningar för framtidens infrastrukturutmaningar. Själva syftet är att klargöra en möjlighet. Om nu en del kommuner och landsting vill bedriva näringsverksamhet är det för mig en självklarhet att de ska konkurrera på samma villkor som andra näringsdrivande verksamheter. Kommunala bolag bör inte ha sådana fördelar att företag på området inte har en sportslig chans att konkurrera på samma villkor eller ens växa fram. I ett läge utan sjyst konkurrens skapas en marknad som inte gynnar den enskilde konsumenten och där det kommunala monopolet kan lägga en död hand över nyföretagandet. Det är viktigt, för att inte säga mycket angeläget, att hitta lösningar på de konkurrensproblem som kan infinna sig när kommuner och landsting agerar på konkurrensutsatta marknader. näringsverksamhet som bedrivs enligt självkostnadsprincipen riskerar då att konkurrera ut privata företags verksamhet. Ett generellt undantag för detta bereds på efter att promemorian Konfliktlösning vid offentlig säljverksamhet på marknaden har varit ute på remiss. Det kommer förmodligen att förtydliga det som många motionärer har markerat. Förslagen i promemorian går ut på att man ska kunna förbjuda kommuner, landsting eller staten att driva en säljverksamhet om konkurrensen kan snedvridas. Men det är inte detta dagens debatt handlar om. Det är viktigt att markera. Dagens debatt handlar om ett klargörande inom vissa områden. Kommunallagens 2 kap. 7 § ger kommuner och landsting möjligheten att driva näringsverksamhet om den bedrivs utan vinstsyfte och är allmännyttig, och den måste enligt 8 kap. 3 c § vara till självkostnadspris. föreslås i lagen om vissa kommunala befogenheter att viss verksamhet ska få drivas på affärsmässiga grunder. Det gäller sjuktransporter, kollektivtrafik, lokaler och tjänsteexport. Det tydliggörs nu att kommunala aktiebolag ska tänka affärsmässigt när man ingår avtal med exempelvis trafikhuvudmän vad gäller kollektivtrafik eller vid uthyrning av lokaler till företagare. Betänkandet är ett steg i rätt riktning, eftersom det förtydligar det som gäller. Jag yrkar därför bifall till förslag i betänkandet. 107 () replik: Jag uppfattade några nyckelord i anförande. Det var klargörande och tydliggörs. Det var vad hon såg som fördelar med det majoriteten anser att vi ska besluta här . Om vi tar det här med vägbyggen eller järnvägsprojekt finns det i propositionen vad jag tolkar som tydliggörande av vad som ska vara särskilda skäl. Det kan bland annat vara att den nya trafiklösningen markant måste öka kommunikationsmöjligheten i området, underlätta arbetspendling, skapa större arbetsmarknadsregioner och lösa upp flaskhalsar i trafiknätet. Det uppfattar jag som ganska generella åtgärder, alltså sådant som gäller alla infrastrukturprojekt. Jag tror att det är väldigt få som inte uppfyller det. Då undrar jag egentligen vad det är för klargörande. Vad är det för tydliggörande? Finns inte risken om man öppnar upp för de här möjligheterna att kommuner och regioner tolkar det här olika, lägger fram olika argument och att en del så att säga kommer in med pengar. Några kommuner tolkar det på annat sätt och lägger inte in pengar i den här typen av projekt. Borde det inte vara staten i sin helhet som tar det här ansvaret, punkt slut, och gör bedömningarna av vad som är flaskhalsar och hur de ska åtgärdas? Det är ju ett tydliggörande. Det är ett klargörande, tycker jag. 108 () replik: tar upp det som regeringen och allianspartierna lyfter fram, att vid infrastruktursatsningar ska det vara en samverkan mellan staten, regioner och kommuner. Med den långsiktiga infrastrukturplan som regeringen nu har lagt fram för 20102021 är det under det innevarande året regioners och kommuners möjlighet att just peka ut konkreta infrastrukturprojekt inom deras område. Jag tror att den samverkan är väldigt bra. Det vi nu diskuterar gäller kostnadsbiten, och jag kan inte förstå hur rättvisa kan betyda att alla ska ha det lika dåligt. Den lagstiftning som vi nu diskuterar gör det ju möjligt för vissa regioner och kommuner att på det sättet faktiskt snabba på vissa angelägna infrastruktursatsningar för den regionen. I propositionen tar man ju upp de särskilda skäl som framförde. Det måste ha en regional nytta till exempel. Det ska förbättra kommunikationerna i kommunen eller i regionen. Det ska framför allt gynna arbetsmarknad och näringsliv. Vid dessa skäl ser jag inga svårigheter med att förtydliga just att både region och kommuner ska få en möjlighet att vara medfinansiärer. Vi står ju inför en gigantisk uppgift i när vi ska täppa till de hål som finns i vägar runt om i landet. Men vi har också gigantiska infrastrukturutmaningar vad gäller både järnväg och större vägsatsningar. Här krävs det att man vågar tänka nytt och att man ska tänka nytt. Då är detta en möjlighet och inte en skyldighet. 109 () replik: Det är klart att vi står inför en gigantisk uppgift. talar om att det rimligtvis inte bör vara på det sättet att det ska fungera lika dåligt. Problemet är ju att staten, det vill säga den moderatledda regeringen, inte prioriterar och satsar tillräckligt mycket pengar på den statliga infrastrukturen. Det är snarare problemet. Det kan väl inte vara så att regeringen ska gå ut till vissa kommuner eller tycka att kommunerna ska pynta upp pengar till det här? Det är ju det som gör det otydligt. Det är det som gör det oklart, tycker jag. Det tycker jag är ett grundläggande fel i resonemanget från sida. Det som är mer allvarligt är att regeringen tycker att det som kan utgöra dessa särskilda skäl, som liksom ska vara något slags krav för att medfinansieringen ska kunna genomföras, ska få avgöras också genom rättspraxis. Vi går alltså en väldigt osäker framtid till mötes för regioner och kommuner när de ska försöka få till stånd den som de anser nödvändiga infrastrukturen och som jag som miljöpartist tycker att det tydligt och klart är staten som ska ta ansvaret för och prioritera enligt de mål som har satt upp. 110 () replik: Jag ska inte ägna min tid åt att recensera tidigare regeringars budgetsatsningar vad gäller infrastruktur, men jag kan konstatera att framtidens infrastruktursatsningar är betydligt större. Tittar man på närtidssatsningen vad gäller 2009 och 2010 ser man att det satsas sammanlagt 10 miljarder. Tittar man på den långsiktiga planen för 20102021 kan man notera att det är hela 417 miljarder som satsas. Jag vet inte vilket förhållande till pengar har, men jag tycker i alla fall att det är ohyggligt mycket pengar som satsas från den statliga sidan. Då är det viktigt att kommuner och regioner dessutom ges möjlighet, som jag sade, inte skyldighet att gå in och kanske på det sättet driva processen än snabbare för angelägna regionala eller kommunala infrastrukturutmaningar. 111 i (fp): Infrastrukturen är väldigt viktig i vårt land för att säkra tillväxt och välfärd. Människor behöver infrastruktur för att besöka släktingar, vänner och ta sig till jobbet. Företag behöver infrastruktur för att kunna exportera sina varor. Alliansregeringen har satt i gång en närtidssatsning runt om i vårt land, från norr till söder, och . Det ingår i vår kraftfulla förstärkning av statens budget med . En ny älvförbindelse påbörjas i , kapacitetsåtgärder genomförs på Norrbotniabanan och E 6 TrelleborgVellinge byggs färdig till motorväg. Sedan håller vi också på att arbeta fram långtidsplanerna vad gäller infrastrukturen. Vi har ju i avsatt för att satsa på olika infrastrukturprojekt. Det är oerhört mycket pengar. Dem har vi fått fram tack vare vår lyckosamma och riktiga jobbpolitik som lett till att 180 000 människor har kommit i arbete och bidrar med skatt. Det gör att vi har råd att satsa mycket pengar på infrastrukturen . Lagförslaget förtydligar att kommunerna är välkomna att medfinansiera de statliga vägprojekten om de vill. Det innebär att den rättsosäkerhet som råder nu förtydligas. Det är också ganska rimligt när vi ska fördela att staten har det yttersta ansvaret vad gäller att planera och att finansiera. Men det är inte orimligt att kommunerna också medfinansierar en liten del för att säkerställa att projekten verkligen är angelägna och behövs lokalt. Det som är helt gratis vet vi annars riskerar att överutnyttjas. Jag har också svårt att förstå oppositionens invändningar av andra skäl. Det här är ju bara ett förtydligande. Den kommunala medfinansieringen är redan en realitet. En femtedel av i finansieras med lokala och regionala medel. Jag, fru talman, kommer från . Vi behöver förstora vår arbetsmarknadsregion. Den är mindre än både och . Vi behöver en västlänk. Ni som har kommit med tåg till vet att vi har en säckstation. Det innebär att tågen ska gå ut och in på samma spår. Det är väldigt ineffektivt. Vi behöver tågspår som löper smidigt genom staden för att öka kollektivresandet från dagens av dem som arbetspendlar till att ska åka kollektivt till jobbet. Det är bra för tillväxten, det är bra för miljön och det är bra för välfärden. Om vår nya ordförande i kommunstyrelsen, från Socialdemokraterna, fortsätter att sitta med armarna i kors och surt påstå att Västlänken är statens ansvar springer utvecklingen ifrån henne. Efter dagens beslut i är det än mer tydligt att det är vi göteborgare som då hamnar efter i kampen om landets infrastrukturinvesteringar. Vi måste visa att Västlänken är angelägen. Avslutningsvis, fru talman, vill jag säga att betänkandet också handlar om ett par angelägna folkpartimotioner som tar upp problemet med att kommunala bolag är ute och konkurrerar med privata företag, ibland genom att snedvrida konkurrensen. Med en hel kommun i ryggen har man osjysta fördelar gentemot en ensam företagare som har slitit hårt för att bygga upp exempelvis sin egen båthamn eller sitt vandrarhem. Vi i utskottet avstyrker motionerna eftersom det pågår ett berednings- och utredningsarbete inom . Bland annat finns det en promemoria på som föreslår att konkurrenslagen ska kompletteras med regler som innebär att på talan av får förbjuda staten, en kommun eller ett landsting att driva en säljverksamhet eller ställa krav på denna säljverksamhet så att snedvridningen av konkurrensen upphör. Vi har precis fått reda på att en proposition är att vänta i det här ämnet . (forts. 12 §) Kammaren beslutade på förslag av andre vice talmannen att ajournera förhandlingarna till då votering skulle äga rum. 11 § Beslut om ärenden som slutdebatterats vid dagens sammanträde SoU12 Alkoholfrågor Kammaren biföll utskottets förslag. CU12 Namnlagen Punkt 1 (Ändringar i namnlagen) 1. utskottet 2. res. 1 (s, v, mp) Votering: 158 för utskottet 149 för res. 1 42 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 87 m, 24 c, 26 fp, 21 kd För res. 1: 113 s, 19 v, 17 mp Frånvarande: 17 s, 10 m, 5 c, 2 fp, 3 kd, 3 v, 2 mp Punkt 2 (Retroaktiva namnbyten) 1. utskottet 2. res. 2 (s, v) Votering: 175 för utskottet 132 för res. 2 42 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 1 s, 87 m, 24 c, 26 fp, 21 kd, 16 mp För res. 2: 112 s, 19 v, 1 mp Frånvarande: 17 s, 10 m, 5 c, 2 fp, 3 kd, 3 v, 2 mp CU13 Sjöfylleri 1. utskottet 2. res. (s, v, mp) Votering: 157 för utskottet 149 för res. 43 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 87 m, 23 c, 26 fp, 21 kd För res. : 113 s, 19 v, 17 mp Frånvarande: 17 s, 10 m, 6 c, 2 fp, 3 kd, 3 v, 2 mp CU14 Associationsrättsliga frågor Punkt 2 (Könsfördelningen i bolagsstyrelser m.m.) 1. utskottet 2. res. 2 (s, v, mp) Votering: 158 för utskottet 149 för res. 2 42 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 87 m, 24 c, 26 fp, 21 kd För res. 2: 113 s, 19 v, 17 mp Frånvarande: 17 s, 10 m, 5 c, 2 fp, 3 kd, 3 v, 2 mp Övriga punkter Kammaren biföll utskottets förslag. CU15 Arvsrättsliga frågor Punkt 3 (Sambors arvsrätt) 1. utskottet 2. res. 2 (v) Votering: 282 för utskottet 21 för res. 2 46 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag.