prot · GW0958 · 2009-01-16 00:00:00 — Vi har slagit samman de olika ombudsmän som finns till en diskrimineringsombudsman. Syftet är att man ska kunna titta på olika aspekter av diskriminering så att sådan inte ska förekomma. En sak är att i lag och praxis vara tydlig med att det inte är okej att diskriminera personer som har olika typer av funktionsnedsättningar eller någonting annat som de kan diskrimineras för. Det är naturligtvis viktigt att ha ett lagstöd för detta. Men det räcker inte heller med det. Sedan handlar det om att arbeta med olika typer av förändrade attityder. Här gör parterna ett väldigt bra och viktigt arbete på arbetsmarknaden och är med och informerar och försöker visa på vilka möjligheter som finns och vilka alternativa stöd som kan finnas på olika sätt och vis. Jag har talat med Rådet för integration i näringslivet, som är en partssammansatt funktion som arbetar framför allt med personer med utländsk bakgrund, och undrat om inte den formen skulle kunna vara bra också för att diskutera frågor om personer med olika typer av funktionsnedsättningar. Vi diskuterar ofta dessa frågor med handikapporganisationerna för att få deras inspel och intryck av vad som skulle behöva göras eller för att på olika sätt försöka uppmärksamma dessa frågor. Även kommunerna spelar stor roll. I besökte jag ett projekt som arbetar just med personer med psykiska funktionsnedsättningar. Där kunde man erbjuda olika typer av arbetsuppgifter. Jag var bland annat på ett bilföretag som erbjöd arbete för sju åtta personer. Dessa personer var väldigt väl integrerade i den ordinarie övriga verksamheten på ett sätt som var oerhört glädjande och väldigt bra. Det visar precis på det som pekar på, nämligen denna självkänsla när man gör någonting som behövs, att man behövs och är med. Det tror jag är väldigt viktigt. Den tredje delen handlar om goda exempel. Jag talade om de sociala företagen. Den fjärde delen handlar om erfarenhetsutbyte med andra länder för att man ska få goda kunskaper och erfarenheter. Jag får återkomma mer till dessa två delar i nästa inlägg. 47 (): Jag tycker återigen att det är synd att det inte stod mer i interpellationssvaret. Det är ganska hårt skrivet om man går in och analyserar texten. Man har definitivt inte sett någonting av bredden i dessa frågor, utan man hänvisar mer till nystartsjobben och den typen av aktiviteter som inte har rönt så goda resultat i dessa fall. Jag tycker också att det är oerhört trist när vi hamnar i dessa budgetdebatter om vem som har gjort mest i fråga om detta och vad som behövs. ökade vi antalet lönebidragsplatser från 52 259 till 71 364, och vi ville öka det med ytterligare 500 mer än vad regeringen föreslår. Dessutom hade vi fler platser i OSA. Det är lite trist, , när det är den dansen som du bjuder upp till och inte vill diskutera bredden i frågorna. Det finns lite mer i diskussionen än vad som har tagits upp här i debatten. En annan fråga som också fanns med i interpellationen gällde den tredje fasen. Det lämnades ett pressmeddelande om den frågan i går. Det gjorde mig något besviken. Det innebär nästan inga resurser till utbildning och praktik. På så vis permanentas förhållandena för dem som står längst från arbetsmarknaden när det gäller att komma in på densamma. Vad de behöver är ofta praktikplatser. Det går inte att komma ifrån, , att det är resurser som behövs. Då kan vi gärna komma in på de besparingar som har gjorts i olika sammanhang där budskapet har varit att de skulle ge fler jobb. Men onekligen har de också gett många inlåsningseffekter, och det beklagar jag. 48 Arbetsmarknadsminister (): När det gäller tredje fasen i jobb- och utvecklingsgarantin antog vi förordningen i går. Tanken är att Arbetsförmedlingen ska hålla i en anordnargrupp för att hitta den typen av arbetsgivare och den typen av platser som behövs. Min starka uppfattning är att de ska bygga på en så individuell utgångspunkt som möjligt för att man ska möjliggöra för till exempel sådana personer som har funktionsnedsättningar och har varit borta väldigt länge från arbetsmarknaden. Under mina ska jag utveckla de två sista delarna som jag inte hann med i mitt förra inlägg. Jag tror att goda exempel är oerhört värdefulla. Många sociala företag gör här ett oerhört bra arbete som det är svårt att koppla till den offentliga verksamheten. Men vi måste hitta former för att ta till oss kunskaper, erfarenheter och möjligheter på annat sätt. Då tror jag på att handla upp just den typen av tjänster genom kompletterande aktörer. Fontänhusen har säkert också varit där är en oerhört spännande verksamhet för personer med olika typer av psykiska funktionsnedsättningar. Jag har talat med flera personer som arbetar med denna typ av företag. Det handlar bland annat om att erbjuda en sysselsättning, en aktivering, som gör att dessa personer känner sig tillvaratagna. Men man fyller ofta en större funktion än så i dessa sociala företag. Man är också med och hjälper till i de övriga delarna av livet på ett sätt som gör att man får en struktur, mening och funktion som är väldigt bra. Kan vi hitta fler vägar för det vill jag gärna utforska detta. Ett sätt att lyfta fram den här typen av frågor är den stora konferens om utanförskapsbekämpning som vi inom ramen för ordförandeskapet i Europeiska unionen kommer att ha . Den kommer till inte ringa del att handla just om den här typen av frågeställningar. Jag ser fram emot att kunna delta mer aktivt tillsammans med och andra för att debattera den här typen av frågor. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2008/09:180 om hemresor för deltagare i åtgärder inom aktivitetsstöd 49 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig om jag nu avser att ta initiativ till att göra det möjligt för fler arbetslösa småbarnsföräldrar, som deltar i åtgärder inom aktivitetsstöd utom pendlingsavstånd, att ta ett större föräldraansvar genom fler hemresor. påtalar att det försämrade arbetsmarknadsläget kan komma att leda till fler utbildningar utom pendlingsavstånd, oavsett lämpligheten i det, och ställer mot bakgrund av det samma fråga som jag besvarade i ett frågesvar . Att arbetsmarknadsläget har förändrats förändrar, enligt min mening, inte det faktum att en anvisning till ett arbetsmarknadspolitiskt program föregås av en bedömning av huruvida programmet är lämpligt såväl för den enskilde som ur ett arbetsmarknadspolitiskt perspektiv. Jag vill dessutom hävda att den som får möjlighet att delta i en arbetsmarknadsutbildning redan med nuvarande regler får ett generöst stöd från samhället jämfört med personer som deltar i andra typer av utbildningar. En arbetsmarknadsutbildning är ofta en dyr utbildning där deltagaren får aktivitetsstöd i stället för studiemedel som till stor del består av lån. Utöver att Arbetsförmedlingen finansierar utbildningskostnader och ersättningen till deltagaren finns möjlighet att få visst stöd för både resor och dubbelt boende. Mitt svar är därför att jag inte avser att ta initiativ till att förändra regelverket för reseersättning i samband med deltagande i program med aktivitetsstöd. 50 (): Jag tackar ministern för svaret. Det finns uppenbara goda anledningar för mig som norrbottning och glesbygdsbo att lyfta fram frågor som handlar om hur människors vardag ser ut när man bor i glesbygd. Om jag ska vara helt ärlig verkar inte arbetsmarknadsminister helt insatt i hur livet och vardagen kan bli för en arbetslös förälder och andra som bor långt bort från . Låt mig berätta om hur verklighetens vardag kan se ut för en arbetslös småbarnspappa från . Han finns, eftersom han kontaktade mig. Det var därför arbetsmarknadsministern fick frågan om en ändring i Arbetsförmedlingens förordning . I hans familj finns ett barn som har särskilda behov och därför behöver stöd från båda sina föräldrar. Hans fru hade dessutom sjukersättning tillbaka, och med tanke på att familjens ekonomi näst intill var i fritt fall efter regeringens hårdföra och orättvisa politik för arbetslösa och sjuka var han glad över sin chans att stärka sina odds på arbetsmarknaden. Arbetsmarknadsutbildningen var verkligen en ny chans till jobb för honom och därmed bättre ekonomi för familjen. Men bekymret uppstod när han insåg att utbildningen var förlagd till och han endast skulle få ekonomisk hjälp att komma hem till familjen en gång . Det är enkel resa till från , utan möjlighet till kollektivtrafik. Att tro att en arbetslös har möjlighet att själv stå för bensinkostnaden för resterande hemresor är en utopi. Prova själv att försörja din familj och dina barn på ersättningen från a-kassan och sjukersättningen! Bara det faktum att någon människa får chansen att gå en arbetsmarknadsutbildning är som en vinst på , med tanke på regeringens utarmning av möjligheten för vuxna människor att få en andra utbildningschans. Det är klart att jag då blir förvånad, bekymrad och lite ilsken över att det verkar vara så oändligt svårt för arbetsmarknadsministern att ens diskutera möjligheten att bevilja fler hemresor i fall där det finns särskilda familjeskäl. Arbetsmarknadsministern har makten att ändra i förordningen. Vips skulle det finnas en möjlighet för Arbetsförmedlingen att efter prövning hjälpa till med fler hemresor. Berätta och tala om för människor som av särskilda skäl behöver vår hjälp varför det är så svårt att ens få arbetsmarknadsministern att diskutera det faktum att är ett avlångt land och att det i sig innebär att människors vardag och möjligheter ser olika ut! 51 (): talar vi igen om det härliga ämnet småbarnsföräldrar. Jag tycker att det är väldigt bra att diskutera i en interpellationsdebatt vilka förutsättningar småbarnsföräldrar nu har att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Vi har diskuterat i en tidigare debatt hur de straffas om de tar hand om sina barn och hur de straffas om de vill vara mer med sina barn. När de nu efter den bestraffningen är inne i arbetslösheten, vilka möjligheter har de då att komma tillbaka? Jag tror inte att det här enbart är ett problem för våra norrländska småbarnsföräldrar. Det här problemet är bredare än så. Vi har en arbetsmarknad som är i ständig förändring. När jag jobbade som arbetsförmedlare träffade jag många småbarnsföräldrar som var så sugna på att få ett jobb och hade så stark vilja att kunna ge sina barn mer än a-kasseersättningen erbjöd den var i och för sig lite högre än den är . Viljan finns kvar hos föräldrarna att erbjuda sina barn mer. Därför tar man chansen att utbilda sig. Det behöver inte vara så att man har ett barn med särskilda behov. Det kan räcka att man har tre små barn och en förälder som ständigt är borta. Det kan betyda att den andra föräldern inte orkar med. Det kan vara så. Jag tror att vi är överens om att det är viktiga frågor. Det handlar inte bara om hur vi ska få föräldrarna tillbaka i arbete. Familjepolitiken handlar om vad som händer . Har vi en bra familjepolitik, erbjuder vi bra möjligheter för småbarnsföräldrar, då är det fler som vågar vara småbarnsföräldrar, fler i landet som vågar ta steget och bilda familj. Vem är vinnare på det? är vinnare på det! Det är framtid vi pratar om. Om vi nu inte vågar ge småbarnsföräldrar större möjligheter att klara av en småbarnssituation, vad händer då? Jo, då sänker vi framtid. Då sänker vi möjligheterna för att utveckla sin framtid ännu mer. Det är det här vi pratar om , Littorin. Vi pratar om småbarnsföräldrars förutsättningar att söka utbildningar och ta del av arbetsmarknadsutbildningen, som vi egentligen pratar om framtid. Det gjorde vi även i förra debatten. Jag tror att det inte är så svårt att åstadkomma som vi har hört. Det är bara ett litet beslut från regeringen, om man nu kan överrösta finansministern på ett regeringssammanträde. Det är inte svårare än så att åstadkomma en förändring i den här frågan och hjälpa småbarnsföräldrar att ta steget närmare arbetsmarknaden. 52 Arbetsmarknadsminister (): Som småbarnsförälder har man naturligtvis lätt att sätta sig in i den exakta situationen. Det exempel som tar upp är onekligen belysande för de avstånd som gäller i delar av landet. Det är också därför jag tycker att det är bra att det stöd vi har är mycket generösare än nästan alla andra stöd som finns på arbetsmarknaden. Det är en dyr utbildning, man får aktivitetsstöd och man får stöd till hemresor och dubbelt boende. Det görs också en lämplighetsbedömning ur både det enskilda perspektivet och arbetsmarknadsperspektivet. Jag delar bedömningen att utbildning i sig är en god idé. Det är bra att tillskansa sig ny kunskap för att ta sig tillbaka till arbetsmarknaden. Det finns dock två diskussioner man måste ta. Den ena är om alla utbildningar ska ligga inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Det tycker vi att de inte ska. Vi har till exempel valt att ordna utbildningsplatser utanför Arbetsförmedlingens regi. Det finns till exempel 10 000 lediga högskoleplatser. Vi ökar också antalet utbildningsplatser på andra håll. Det är den ena frågeställningen. Om man går en sådan utbildning får man ta studielån i stället och på det sättet lösa den problematik som interpellanten pekar på. Den andra frågeställningen är hur generöst stödet ska vara. Det finns ingen exakt gräns för det. Jag bara konstaterar att det är en dyr utbildning. Man får ett aktivitetsstöd och inte ett lån som vid all annan utbildning, och man får hemresa och möjlighet till dubbelt boende. I det läget konstaterar jag bara att det är en väldigt generös åtgärd. finns det inte något initiativ på gång för att ändra på den generösa regel som finns. 53 (): Det blir väldigt belysande när man berättar om hur många människors vardags- och livsvillkor ser ut när de bor långt ute i landet och långt bortifrån . är faktiskt ett avlångt land. Det innebär att människor lever under olika förhållanden och med olika förutsättningar. Men det i sig ska väl ändå inte behöva vara diskriminerande. Att välja att inte ens försöka att göra någonting åt förordningen och därmed ge Arbetsförmedlingen en faktisk möjlighet att hjälpa barnfamiljer med flera hemresor känns väldigt orättvist och omodernt. Det är verkligen trist för framför allt barnens skull. Det trodde jag ändå skulle vara ett rätt gångbart argument. Det handlar om att vi tillsammans ser möjligheterna att hjälpa barnen så långt som möjligt. Som barn väljer man inte själv sina föräldrar. Det är inte deras fel att mamma eller pappa har blivit arbetslös och behöver gå en utbildning långt hemifrån för att öka sina chanser att få ett jobb. De barn som lever i familjer med knaper ekonomi är oftast mycket väl medvetna om att det inte finns några pengar i familjen. Det finns mycket att tjäna på att se över förordningen och utöka möjligheten för Arbetsförmedlingen att ta hänsyn till familjer där föräldrar av särskilda skäl behöver ha hjälp att åka hem flera . Det är klart att jag kan se nyttan med att samla ihop människor från olika orter för att kunna genomföra en i många fall kostsam arbetsmarknadsutbildning. Jag kan förtydliga vad jag menar. Det kan faktiskt vara så att det finns jobb för en mattläggare hemma hos mig i . Då är det mycket smartare och billigare att genomföra utbildningen på en annan ort. Men då behöver man också se skillnaderna och om det finns en arbetslös förälder som har ansvar för små barn. Det är trist att arbetsmarknadsministern inte kan se det och vill göra någonting åt det. Det duger inte att säga att man inte ens vill titta på frågan. Ni har makten och kan besluta om en förändring här och . Jag är fullständigt övertygad om att du om du vill kan ta en match med finansministern. Det fanns en mycket klok person som uttryckte sig så här: Politik är att vilja. Det var som uttryckte sig så. Tänk så rätt han hade i att politik verkligen handlar om att vilja. Jag hoppas att arbetsmarknadsministern kan förstå hur det är att leva i ett avlångt land och att förutsättningar ser olika ut. Det handlar om att ge arbetsförmedlingarna en möjlighet att se småbarnsföräldrars olika förutsättningar och möjligheter att ta sitt föräldraansvar. 54 (): Jag tycker inte om när man lite grann förenklar saker och ting och säger att det finns 10 000 högskoleplatser. Går man en arbetsmarknadsutbildning blir man anvisad av Arbetsförmedlingen. Det är stor skillnad mellan att bli anvisad en arbetsmarknadsutbildning och att själv välja en högskoleutbildning. Om vi har en arbetslös småbarnsmamma med tre barn i som blir anvisad en arbetsmarknadsutbildning i går det inte att pendla annat än att veckopendla. Men om en småbarnsmamma med tre barn väljer att studera till lärare tror jag inte att hon väljer och en fullskalig utbildning. Då väljer hon kanske och distansutbildning. Det är där skillnaden finns. Man har andra möjligheter när man väljer själv. Man planerar själv hur man ska göra och vilken utbildning man ska gå utifrån sin familjesituation. Men det är Arbetsförmedlingen som anvisar en person arbetsmarknadsutbildning. Då måste den arbetslösa småbarnsmamman med tre barn från åka till . Det är skillnaden. Det är att förenkla lite att säga att det finns högskoleutbildningar. Vad ska vi då göra, statsrådet? Det är att förenkla problematiken att säga som man sagt. Det behövs ett beslut på ett regeringssammanträde där man överröstar finansministern, och sedan är det klart. Då har man hjälpt småbarnsföräldrarna. 55 Arbetsmarknadsminister (): Jag förstår precis problematiken. Men det är inte riktigt så svartvitt som man kanske ibland lite grann kan höra i debatten. Vad säger vi till alla de småbarnsföräldrar som utbildar sig inom ramen för det ordinarie utbildningssystemet och får låna till sin utbildning och betala alla kostnader själv? Det finns också den typen av rättviseproblematik. Slutsatsen är det som jag försöker säga i interpellationssvaret. Detta är ett väldigt generöst åtagande från det offentligas sida för att hjälpa till. Diskussionen gäller om man ska göra det mer generöst och erbjuda mer än en hemresa . Jag kan förstå det och också säger. Men det är naturligtvis en avvägningsfråga hur generös man kan vara jämfört vad som erbjuds andra grupper bland våra medborgare i liknande omständigheter. 56 (): Jag avslutade mitt förra inlägg med att tala om att politik handlar om att vilja. Vi kan konstatera att det har funnits rätt så mycket vilja i den moderatstyrda regeringen. Det handlar om viljan att genom en sämre och dyrare a-kassa göra det ekonomiskt tuffare för de människor som av olika anledningar inte har fått något jobb eller som har blivit uppsagda från sitt jobb. Det handlar om viljan att öka klyftorna mellan dem som har jobb och dem som inte har jobb genom att belöna den skillnaden genom skattesänkningar och viljan att genom slakten på vuxenutbildningen försvåra för människor som av olika anledningar behöver få nya utbildningsinsatser i livet. Ovanpå allt detta är fortfarande ett avlångt land där vi lever med olika möjligheter att ta del av till exempel en arbetsmarknadsutbildning. Problemen kvarstår och hopar sig för människor i tider av arbetslöshet. Hur får den moderatstyrda regeringen riktigt ihop det? Familjen i Ensbyn har inte blivit alertare på arbetsmarknaden, och avstånden i har inte blivit kortare, bara för att de har blivit så mycket fattigare. Jag skulle vilja påstå att det snarare är tvärtom. Ångesten och sömnsvårigheten har nog ökat i takt med den orättvisa politiken. Jag skulle önska att arbetsmarknadsministern åtminstone övervägde att ge Arbetsförmedlingen möjligheter att se barnfamiljers särskilda skäl när föräldrar tar del av en arbetsmarknadsutbildning. Det verkar vara dags för en förändring i politiken, för kan faktiskt så mycket mer och vill så mycket mer. behöver en politik som håller ihop människors liv och vardag, inte bara i goda tider utan också i sämre tider. Jag kan bara konstatera att både och behöver en annan politik för framtiden och för barnens skull, helt enkelt. 57 Arbetsmarknadsminister (): Det är intressant att av de sju interpellationsdebatter jag har här handlar fem om ersättningar och en nästa med om jobben. Det är lite belysande när det gäller hur man ser på de här frågeställningarna. Jag förstår vad säger. Det är klart att man kan ha synpunkter och vilja ändra på det sätt som föreslår. konstaterar jag återigen att det här är ett väldigt generöst system, särskilt om man jämför med de småbarnsföräldrar som i stället har valt att utbilda sig inom ramen för det ordinarie utbildningssystemet och skaffa sig just den kompetens de behöver. De får låna till nästan alltihop och får betala alla sina kostnader själva. Därför finns det inga initiativ när det gäller att förändra på det sätt som efterlyser. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2008/09:216 om ungdomsarbetslösheten och ökade skillnader 58 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig om jag avser att agera när det gäller ungdomsarbetslösheten och om det finns anledning att överväga att förändra regeringens hittillsvarande syn på hur det skapas fler jobb. Jag vill börja med att konstatera att regeringens politik för fler i arbete har varit framgångsrik. Under uppgången ökade sysselsättningen bland de unga med 77 000 personer, vilket är betydligt bättre jämfört med den tidigare högkonjunkturen. Det är naturligtvis glädjande att det är så. Den relativt sett höga kostnaden för att anställa ungdomar anges ofta som en förklaring till den höga ungdomsarbetslösheten. Regeringen har vidtagit flera åtgärder för att sänka kostnaden för att anställa unga. Målsättningen är att det ska bli lättare för yngre att komma in på arbetsmarknaden och få arbetslivserfarenhet, vilket också minskar risken för långvarig arbetslöshet senare i livet. Därför infördes en nedsättning av socialavgifterna för dem som anställer personer i åldern . är nedsättningen kraftfullare, och åldersgruppen har utvidgats till att omfatta alla . Dessutom kvalificerar sig personer till nystartsjobb redan efter sex månaders arbetslöshet. Kombinerat med nystartsjobb blir lönekostnaden nu lägre för att anställa unga personer. Jobbgarantin, som infördes , syftar till att ge arbetslösa ungdomar ett omfattande stöd redan efter tre månaders arbetslöshet. Antalet personer i garantin har ökat kraftigt och har nått de nivåer som vi ursprungligen räknat med. pågår ett omfattade reformarbete som berör alla delar av utbildningssystemet. Ett av regeringens mål är att fler ungdomar ska välja utbildningar som ger dem kvalifikationer som efterfrågas på arbetsmarknaden. presenterade regeringen ett åtgärdspaket med ytterligare satsningar inom både arbetsmarknads- och utbildningsområdet. De innebär bland annat att fler unga kommer att kunna ta del av en förstärkt matchningsverksamhet med personliga coacher. Fler platser inom gymnasial vuxenutbildning med yrkesinriktning samt inom eftergymnasial yrkesutbildning ökar ungas möjlighet att skaffa sig en arbetsmarknadsanpassad utbildning. Jag ser därför ingen anledning att förändra regeringens syn på hur det skapas fler jobb. De åtgärder som vidtas för att bryta ungas utanförskap är del av ett långsiktigt och strategiskt arbete. Genom våra samlade insatser förbättrar vi möjligheterna för unga att ta sig från utanförskap till arbete. 59 (): är vi där igen. Det är precis likadant som förra gången vi hade en borgerlig regering, nämligen att det kommer att bli rekordhöga arbetslöshetssiffror och rekordstora varsel. I det pressmeddelande vi har fått från Arbetsförmedlingen säger man att de varsel vi ser nu inte har överträffats mer än en gång i historien, nämligen 1992 alltså under den borgerliga regeringens tid. Var ska det ta slut med det utanförskap och den arbetslöshet som bara ökar? Jag vet att den borgerliga regeringen gick till val på att det är bra med större klyftor. Precis som sade här tidigare bejakar man större klyftor. Man gillar det, för det är bra för incitamenten, som det heter på borgerligt språk och kanske också på Littorinspråk. Men när skillnaderna blir så stora att det leder till upplopp och kravaller vad tänker ministern göra då?