prot · GW09134 · 2009-06-17 00:00:00 — Det är ett dramatiskt fall vi har i underskott, men vi har ändå sparat i ladorna för att kunna göra de här insatserna. Ordning och reda i offentliga finanser är ju A och O för att vi ska ha en trygghet för den offentliga välfärden också. Då är det finanspolitiska ramverket viktigt. Budgettak och överskottsmål är viktiga instrument för att hålla i och hålla ordning och reda i statens finanser. Det budgetpolitiska och finanspolitiska ramverket, överskottsmål och utgiftstak värderas högt av alliansregeringen. Jag upplever också att detta i ord värderas högt av Socialdemokraterna och . Men det kritiseras av . I motion på vårbudgeten som vi pratar om sågar man i princip systemet med utgiftstak. innan den motionen presenterades kunde man läsa en gemensam artikel från de ekonomiska talesmännen i Socialdemokraterna, i . Där stod: Inom ramen för vårt samarbete ligger systemet med utgiftstak och överskottsmål fast. Sedan kunde man i partiledardebatten här höra att på en rak fråga svarade att han respekterar utgiftstaket. kan man läsa i reservation i det här betänkandet: Överskottsmålet har spelat ut sin roll. och Vi ifrågasätter också systemet med utgiftstak som gör det svårare att genomföra olika typer av sociala reformer på statsbudgetens utgiftssida. Vad är det som gäller, egentligen? Det är ju fram och tillbaka, olika besked från till en annan! Om besked i partiledardebatten gäller måste konsekvensen vara att inte tänker följa upp sin reservation här när vi beslutar om vårbudgeten. Jag ser fram emot att titta på resultatet av knapptryckningarna. Det gäller att vara konsistent och att vara långsiktig och uthållig, för det är bara på det sättet som vi kan möta både den finansiella krisen och den lågkonjunktur vi har med offensiva åtgärder. Men det är också bara på det sättet som vi kan undvika att behöva hamna i en sådan situation att vi ska behöva ta till skattehöjningar och stora besparingar. Vi ska ju tillbaka till överskott. Det är helt klart. Vi måste kompensera de stora underskott som vi har med överskott. Men den vägen går via att hålla ordning och reda i de offentliga finanserna. Jag vill avsluta med att yrka bifall till majoritetens förslag i betänkandet och avslag på reservationerna. 113 (): Jag tänkte disponera mitt anförande så att jag först talar något om politikens mål och medel och därefter om konjunkturen. Sedan tar jag upp åtgärderna mot krisen. Två omstridda frågor i sammanhanget är dels hur expansiv den ekonomiska politiken bör vara, dels när eventuella ytterligare åtgärder bör beslutas om. Jag ska också ta upp utomståendes kritik och beröm av den svenska ekonomiska politiken. Därefter tänkte jag beröra ett mycket specifikt problem som är viktigt för , nämligen subventionerna av alla länders biltillverkning. Avslutningsvis tar jag upp den stora frågan om kapitalismens politiska framtid och det socialistiska och socialdemokratiska alternativet. I en kris som den här dominerar av naturliga skäl det korta perspektivet. Frågan är hur vi kan hejda krisen och vända utvecklingen. Alliansens budskap i den ekonomiska politiken kan då låta ganska torftigt, att vi genom stabila och ansvarsfulla offentliga finanser ska undvika okontrollerade underskott och säkerställa att vi inte med stora underskott kör i diket. Men vart leder den väg som de farliga dikena omgärdar? Vad är vägens mål? Det frågar sig naturligtvis väljarna. Svaret på det är att frånvaron av dikeskörningar i den ekonomiska politiken i grunden är ett medel för att uppnå mer övergripande mål som lyckligare människor, gemenskap och trivsel i vårt samhälle, ett barnvänligt och äldrevärdigt liv och stabilisering av klimatet. Kort sagt, en bättre och lyckligare tillvaro för dem som bor i . Jag håller med om att det är ett visst avstånd mellan detta med budgetkontroll och dessa övergripande mål, men det sambandet finns. Det är alltså i slutändan för att möjliggöra att vi uppnår den här typen av övergripande mål som vi ständigt måste tjata om budgetkontroll, betydelsen av uthålliga offentliga finanser, låg inflation, hög sysselsättning, en självständig riksbank och så vidare. Vi ska också vara klara över politikens begränsningar. Sålunda skriver det i debatten flitigt citerade : Konjunkturförsvagningen är så stark att den ekonomiska politikens möjligheter att motverka den är begränsade. Det är i stället fråga om avvägningar på marginalen i fråga om hur stora finanspolitiska stimulanser som bör sättas in. Alltså ska man nog inte ha alltför stora illusioner man ska inte ha några illusioner alls, ska jag säga om att svensk finanspolitik helt kan skydda oss från ökad arbetslöshet. I själva verket är det insatser som har haft en betydligt starkare stimulerande effekt på ekonomin i finanspolitiken. Det är också helt i enlighet med den rollfördelning som råder i länder av typ. Vi diskuterar här och tvistar om kommunbidrag på 1015 miljarder medan åtgärder har gett en stimulans på kanske 6070 miljarder, det vill säga mer än fyra gånger så mycket. Vi lever nu i ett formativt skede av historien. Framtiden kommer inte att bli en restauration av gårdagens ekonomiska värld inte av den svenska ekonomiska världen, inte av dess näringsstruktur, arbeten eller vanor. Krisen har varit unik i häftighet, djup och samtidighet över hela världen. Men också motåtgärderna är unika i omfattning och samtidighet. Aldrig i historien har världens centralbanker sänkt sina räntor till nära noll. Regeringarna har sänkt skatter, och man har ökat utgifter. Allt detta har drivit upp efterfrågan på varor, tjänster och jobb. Det är bra. Krisens unika häftighet och spridning och motåtgärdernas lika unika omfattning gör att vi faktiskt inte vet hur konjunkturen går. Vi har inget exempel från tidigare perioder. Blir det värre, eller blir det snabbt bättre? Sanningen är att vi ännu inte vet, men vi hoppas naturligtvis. När man betraktar de olika måtten på konjunkturen, det vill säga om konjunkturen går upp eller ned, kan man se att det finns två typer dels de som består av hårda data över produktion, export och så vidare, dels de som ska fånga upp stämningar och bedömningarna hos olika beslutsfattare, typ inköpschefer, konsumenter, råvaruhandlare, aktieförvaltare och så vidare. Då kan vi konstatera att hårda data i och pekar på att det har skett en väsentlig förbättring av kreditmarknaderna. De marknaderna kommer att fungera normalt . Men hårda data pekar dessvärre inte på någon entydig förbättring av produktion och export, ännu mindre beträffande arbetslöshet och sysselsättning. Måtten för stämningar är betydligt mer optimistiska nu hos till exempel inköpschefer, aktieplacerare börserna går ju upp råvaruhandlare oljepriset går upp och konsumenter. Konsumenterna börjar lätta en smula på plånboken, huspriserna går upp, och konsumenterna verkar mer intresserade av att köpa hus och bostadsrätter. Men ekonomins hårda data är alltjämt svaga och ligger långt under normala nivåer. Internationella valutafondens rapport har citerats här . Den varnar dessvärre för att just kan komma att återgå till normalläge ganska sent i krisen först i mitten av 2010 på grund av vårt stora exportberoende och exportens sammansättning. Min slutsats är att vi ska bereda oss på det värsta, men vi ska också vara beredda på en snabb omsvängning. Kort sagt ska vi vara flexibla och inte tro så mycket på de konjunkturprognoser som presenteras. I tog kommando i krisbekämpningen. står dessvärre utanför denna grupp. Vi har bara indirekt, via tioåriga euromedlemskap, att hålla oss informerade. Jag och tycker att förtjänar bättre. Vårt land ska vara med och utöva inflytande vid de sammanträdesbord där de viktiga besluten fattas som påverkar oss. borde vara med i , vi borde vara med i , helst i dess direktion, och vi borde ha euron som valuta. Låt mig ta upp en av kritikerna, rådets rapport som oppositionen hänvisat till. Oppositionen nämner dock inte de delar av rapporten som man ogillar, till exempel berömmet av regeringens jobbskatteavdrag och reformer av a-kassan. Oppositionens selektiva läsning av rapporten sänker naturligtvis kritikens trovärdighet. Oppositionen nämner till exempel inte att rådet skriver att det finns högst respektabla argument för en mer försiktig hållning än den som rådet står för när det gäller expansiv finanspolitik. Man säger också att alltför stora finanspolitiska stimulanser skulle kunna begränsa utrymmet för ytterligare stimulanser i ett senare läge när behovet kan vara än större. pekar också på risken att underskotten skulle kunna skapa förväntningar om kommande skattehöjningar, vilket kan leda till att hushållen börjar spara mer. Detta skulle kunna skapa åtstramade effekter längre fram. Jag kan i och för sig hitta ytterligare citat, men det ska jag inte göra här. Rådet är alltså betydligt försiktigare i sina bedömningar än oppositionen vill ge sken av i sina selektiva referat. Varningar för en alltför expansiv finanspolitik finns både i bedömning från och i Internationella valutafondens Sverigebedömning , det vill säga i två bedömningar som lämnats efter vårpropositionen. poängterar vikten av försiktighet i ett osäkert läge. Man skiljer sig därmed från linje och anser att det är bra att regeringen har kvar budgetmarginaler, eftersom det fortfarande finns risk att konjunkturen blir sämre än förutspått. IMF å sin sida recenserar sålunda: De svenska myndigheterna har svarat prompt och på ett lämpligt sätt på krisens utmaningar. Argumenten för ytterligare aktiva finanspolitiska åtgärder för att bromsa nedgången är inte övertygande. Det skriver IMF. Nästa beslutstillfälle för regeringen är höstbudgeten, som ju läggs fram . Är det då bäst att besluta om nya åtaganden som ökar underskotten? Eller är det bättre att avvakta för att se hur konjunkturen utvecklas och vad effekten blir av de redan insatta, men ännu inte utmognade, massiva motåtgärderna? För mig är det rationellt att inta en avvaktande hållning till . Regeringen bör som i finanspolitiken fokusera på en bibehållen handlingsfrihet genom att värna stabiliteten i de offentliga finanserna i kombination med en god beredskap för nya åtgärder. Så till de förödande bilsubventionerna. Den långsiktiga trenden är att bilproduktionen i och minskar, kanske med en tredjedel. En del läggs ned, annan flyttar till . Svensk bilindustris överlevnad handlar bara kortsiktigt om konkursjuridik och om ägande. I grunden gäller det i stället att svenska företag måste få konkurrera på lika villkor om bilkundernas gunst, inklusive kunderna i , och . Statsstödet, det vill säga den diskriminering till förmån för Amerikatillverkade bilar som har infört, får för och samma effekt som en amerikansk tull på deras USA-export. Tyskt statsstöd till Opel fungerar som en tysk tull. Likartad effekt har de franska stöden. Omgående, och som ordförande i , måste därför kraftfullt motarbeta de tysk-franska försöken att underminera den fria konkurrensen på EU:s inre marknad. måste hävdas även när ett sådant svenskt agerande kommer i konflikt med de stora EU-ländernas politik, som och . Det som hotar är att den inre marknaden bryter samman för fordonsindustrin. Avslutningsvis något om kapitalismen. Det går en kris över världen, inte minst för bankerna som ofta med rätta utmålas som kapitalismens hjärta. Har då det senaste årets finanskris skapat en politisk kris för kapitalismen i världen? Sviker människornas förtroende för marknadsekonomin? Nej, så är det inte alls, tvärtom. Det blev inget 30-tal. Regeringar och centralbanker har agerat helt annorlunda och korrekt . Få torde beundra dagens ryska variant av statskapitalism. Det hade han nog gjort även utan krisen. I imploderade vänstern med krisen. Väljarna gick åt höger, och till centerhögerpartier, i Europavalen . I krisens har efterfrågan på socialdemokrati och socialism varit mycket måttlig. Det gäller inte minst stora länder i som , , , och naturligtvis även . I alla dessa länder har vi en kombination av en kraftig ekonomisk kris som är minst lika djup som den och en tillbakagång för de socialdemokratiska och socialistiska partierna. Det är väldigt intressant. I krisens har den europeiska varianten av välfärdskapitalism visat sig mer trovärdig än socialism och socialdemokrati. 114 () replik: Jag skulle vilja fråga hur han, som nationalekonom och som folkpartist, ser på effekterna av den politik som han står för när det gäller att bekämpa arbetslösheten. Det här att hålla ordning och reda i offentliga finanser kan väl knappast sägas vara främsta gren. Vi är inne i ett läge där återigen är en central person under en borgerlig regering och vi har ett mycket stort underskott. Jag känner igen situationen. Inte heller ryter ifrån när skattesänkningslöftena kommer i rask takt från de borgerliga partierna. Det tycker jag är bekymmersamt. Det ansvaret borde du, , med den erfarenhet du har, ta. Du borde säga ifrån, säga att det inte blir några stora skattesänkningar framöver. Det centrala i regeringens politik är, som jag förstått det, att de vill sänka den arbetslöshet som vi kan nå till i nästa högkonjunktur, den så kallade jämviktsarbetslösheten, den långsiktiga arbetslösheten. Man kan därför titta på hur det har fungerat. kommer med en rapport som visar att jämviktsarbetslösheten, den långsiktiga arbetslösheten, sjönk under hela den regeringsperiod som Socialdemokraterna styrde landet, . stod den i det närmaste stilla, och sedan har den ökat. Och den kommer att öka mycket kraftigt . har stått för en politik där man dels slagit sönder stora delar av arbetslöshetsförsäkringen, som är en central del för att sänka jämviktsarbetslösheten, dels spenderat mycket stora belopp i skattesänkningar som skulle sänka jämviktsarbetslösheten. Man har också gjort rader av andra insatser, bland annat skurit bort vuxenutbildning och arbetsmarknadsutbildning. Resultatet är att tolvårsperioden av sjunkande jämviktsarbetslöshet nu ersätts av en period av kraftigt stigande jämviktsarbetslöshet. Hur förklarar resultatet av den politiken? 115 () replik: Jag blir lite förvånad över utgångspunkten för replik, för man får ett intryck av att han var nöjd med det utanförskap som vi vann valet på. Man kan diskutera om det är en miljon eller 1,2 miljoner människor, men det är ostridigt att en viktig anledning till att ni, , förlorade valet var att väljarna uppfattade att det var för få människor som hade ett produktivt arbete. Det hyllar du som någonting som vi skulle behöva gå tillbaka till. Sanningen är att det , trots krisen, är fler sysselsatta på svensk arbetsmarknad än det var när vi tog över regeringsmakten. Jag tycker att man får försöka hålla två tankar i huvudet , och det vet jag att kan, även om han just nu låtsas som om han inte vill det, nämligen att det finns ett kortsiktigt och ett långsiktigt problem. De åtgärder som regeringen har vidtagit för att sänka långtidsarbetslösheten har LO-ekonomerna, om vi nu ska ta dem som auktoriteter, också instämt i. Det har haft den effekten. Sedan har vi frågan hur man bekämpar arbetslösheten i ett kortare perspektiv, konjunkturperspektivet. Då försöker sig på två olika linjer som står i strid med varandra. Den ena är att han i sina inlägg ständigt kritiserar regeringen för underskotten och upplåningen. Jaha, då ska vi alltså inte ha det? I stället skulle vi höja skatterna och inte låna upp. Kan det vara din uppriktiga mening, ? Det kan det inte vara. Arbetslösheten vore skyhögt mycket värre om regeringen i den här krisen skulle uppträda som jag får påminna om honom igen och insistera på att ha balans i de offentliga finanserna. Då hade vi varit tillbaka , och krisen hade varit monumental. Du kan inte, , kritisera regeringen både för att den ökar upplåningen och sedan för att arbetslösheten går upp. Den kortsiktiga arbetslösheten måste bekämpas genom ökad upplåning. Det finns inget annat sätt. 116 () replik: Ser inte det stora misstag han har gjort med mycket stora skattesänkningar som bekostats av en förstörd arbetslöshetsförsäkring? Är du nöjd med att människor lever på socialbidrag i stället för på a-kassa, ? Det finns ingen arbetsmarknadsutbildning att tala om. Är du nöjd med det, när människor i stället skulle kunna få jobb? Det är sådant som bekostade skattesänkningarna. Det var ett gigantiskt misstag. Låt mig åter ta upp det långa perspektivet. talar jag inte om den konjunkturella arbetslösheten. Vi lever i en global värld och den kris vi upplever sveper över hela jordklotet. Alla upplever ökad arbetslöshet. Man kunde ha gjort mycket mer i för att dämpa krisen, men den drabbar alla. När det gäller den långsiktiga arbetslösheten, det som ekonomer brukar kalla för jämviktsarbetslöshet jag tror att känner till det är hela politiken från regeringens sida inriktad på att sänka det som kallas för jämviktsarbetslöshet. Men vad händer? visar att jämviktsarbetslösheten sjönk under våra regeringsår. Det hade att göra med stora utbildningsinsatser. Långtidsarbetslösa fick chansen att komma tillbaka. Jag är inte på något sätt nöjd men ändå glad över att vi fick en utveckling med sänkt jämviktsarbetslöshet. Vad visar KI:s senaste siffror? Jo, att under regeringsperiod, precis som förra gången han satt vid makten, ökar nu jämviktsarbetslösheten. Sönderslagen a-kassa, gigantiska skattesänkningar, många av dem ofinansierade, borttagna insatser för att stötta långtidsarbetslösa har lett till det som jag har påstått från början, nämligen till minskade möjligheter att få en arbetsmarknad som fungerar beroende på att människor slås ut permanent. Är stolt över att resultatet av alla dessa åtgärder är att jämviktsarbetslösheten nu ökar? Det har den inte gjort sedan 19911994. Jag skulle kalla det ett fiasko, . 117 () replik: Låt mig börja med det som tog upp först, det mer kortsiktiga perspektivet. Regeringen har satsat mer än någon annan regering på utbyggd infrastruktur, utbildningsinsatser, kommunpengar, arbetsmarknadspolitik. Med fördömande i rösten talar om ofinansierade skattesänkningar. Om vi hade finansierat skattesänkningarna hade arbetslösheten varit högre och den totala efterfrågan i ekonomin lägre. Det du skriver ut, , är ett recept på , att varje skattesänkning ska finansieras. I en lågkonjunktur måste man underbalansera budgeten. Det är A-kurs i nationalekonomi. Jag är förvånad, , att du driver den linjen trots din formella, höga utbildning. Hur kan du göra det? Du talar mot den linje och de åtgärder som och regeringar i alla länder genom automatiska stabilisatorer och deskriptionära åtgärder vidtar, nämligen att öka efterfrågan genom skattesänkningar och ökade utgifter. När det gäller jämviktsarbetslösheten är det regeringens linje att på alla möjliga sätt stärka arbetslinjen. Där ligger även jobbskatteavdraget. Jag tycker att man missade en del när någon tidigare tog upp detta och att pensionärerna inte tycker om det. Varför är det då så viktigt att jobbskatteavdraget fungerar, att vi får ökade arbetsinsatser? Jo, bland annat för att det är enda sättet att i , med den demografiska utveckling vi har, få en garanterad, eller nästan garanterad, finansiering av de offentliga åtagandena, vård, skola och omsorg. 118 (): Det är lite grann en känsla av sommaravslutning i kammaren, men jag ska ändå passa på att prata skattepolitik. Som brukligt är har vi en skatterunda som vi har en finanspolitisk debatt. Jag vill yrka bifall till Socialdemokraternas reservation i finansutskottets betänkande och de gemensamma reservationerna från Socialdemokraterna, såväl i finansutskottets som i skatteutskottets betänkande. Jag vill börja med att påminna om de som vi haft en moderatstyrd regering. Den har genomfört 70 förändringar i vårt skattesystem, såväl stora som små. Det senaste exemplet är regeringens sänkning av inkomstskatterna med 15 miljarder, en sänkning som är helt ofinansierad. Den samlade effekten av alla dessa skattesänkningar är 85 miljarder i mindre pengar till statskassan. som man urgröpt vårt trygghetssystem har man gjort det svårare att vara sjuk eller arbetslös. När vi från oppositionen varnade för denna skattesänkarpolitik med att det går an att sänka skatterna i högkonjunktur men vad händer när det blir bistrade tider talade vi ofta för döva öron. Vid debatten för exakt sade företrädare i debatten: är i en god cirkel . har en väldigt gynnsam trend. Jobbskatteavdragen har gjort det lönsammare att arbeta och det blir också lönsammare att gå från bidrag till arbeten. Pensionerna kan skrivas upp snabbare . Sådan var självbilden . har arbetslösheten kraftigt ökat. upplever en stor industrikris, inte minst inom fordonsindustrin. Färre har arbete att gå till. Pensionärerna kommer att få sänkt pension. Den statliga skatten har sänkts mest för dem som har mest. Kommunalskatterna kommer att höjas i många kommuner. Den skatten drabbar alla lika och innebär att pensionärer och låginkomsttagare kommer att få höjd skatt. Det sker därför att staten inte längre har råd att stödja kommunerna i den utsträckning som krävs i den ekonomiska krisen. Borgerligheten fortsätter att drömma om nya skattesänkningar. Momsen ska sänkas inom restaurang- och frisörbranschen, hoppas regeringen. vill sänka arbetsgivaravgifterna. vill sänka inkomstskatter för höginkomsttagare. Socialdemokraterna, liksom Vänstern och , har en helt annan politik i den kris vi nu befinner oss i. Vi vill värna den gemensamma sektorn och göra offensiva insatser för att rädda jobben. Vi lovar därför inga skattesänkningar. Den borgerliga skattepolitiken går ut på att sänka skatterna och därmed minska den gemensamma välfärden det har blivit allt tydligare och att också öka de ekonomiska klyftorna. Men utformningen av politiken gör att det inte ska synas vart vi är på väg. Därför kommer man med allt tal om jobbskatteavdrag, avdrag för hushållstjänster och så vidare. Skattesänkarpolitiken är också utformad så att den ska påverka folks beteende i en viss riktning. Därför laborerar regeringen med diverse variationer av skatteskalor och undantagsregler i syfte att få människor att bete sig på ett visst sätt utan att ägna en tanke åt vad det får för konsekvenser för finansieringen av samhällets åtagande. Några parlamentariska utredningar som garanterar att man ser till helheten lyser därför med sin frånvaro. Skatteförslag tas fram i slutna rum i med aktivt uppbackande från den borgerliga riksdagsmajoriteten. Alla regeringens skatteförändringar följer idén om skattevariationer som styr människors ekonomiska handlande. Skatten på förvärvsinkomst är lägre än skatten på pension och a-kassa. Man får skattelättnad om man anställer hemhjälp. Arbetsgivaravgiften är lägre för anställda . Förslagen på nya beteendestyrande skattesänkningar är ännu fler. Exempelvis vill man införa avdrag för bidrag till välgörande ändamål, för att inte tala om det mer vildsinta förslaget från Centerkvinnorna om att börsbolag ska lockas att ta in fler kvinnor i sina styrelser genom en skattesänkning för bolag med jämn könsfördelning. Men varför ska vinstdrivande företag behöva betala mindre till våra gemensamma angelägenheter för att de följer principer om jämställdhet som gäller i samhället? Ska de också ha skattelättnader för att de följer arbetsmiljölagen? Vården, skolan, omsorgen, vägarna, kollektivtrafiken, rättsväsendet och pensionerna kostar inte ett enda dugg mindre för att folk anställer hemhjälp, ger pengar till Röda Korset eller bygger om kök. Kraven på samhällstjänster är desamma oavsett om det sitter kvinnor eller män i företagens styrelser. De som får del av skattesänkningen utnyttjar väl inte de skattefinansierade tjänsterna ett enda dugg mindre än de har gjort förut. Om några ska betala mindre till dessa tjänster blir den självklara följden att andra måste betala mer. Men de lägre arbetsgivaravgifterna för företag som anställer personer innebär att , som alltid anställer ungdomar, subventioneras av företag som har krav på högre utbildningsnivå hos sin personal och där andelen unga av naturliga skäl blir liten.