prot · GW09137 · 2009-06-23 00:00:00 — Detta stora antal människor är en förutsättning för att få ett tillräckligt underlag för att kunna upprätthålla en bred specialistkompetens och relaterad forskning, vilket i sin tur är av stor vikt för respektive . Det påverkar också möjligheterna att bedriva en bra läkarutbildning. Jag har ställt två frågor i min interpellation. Först frågade jag om statsrådet avser att ta sitt ansvar för att ska behålla en indelning av landet i sjukvårdsregioner så att högspecialiserad sjukvård och forskning kan upprätthållas. På det svarar socialministern, såvitt jag förstår, att det är en fråga som i första hand måste lösas av huvudmännen med andra ord: att regeringen frånsäger sig det samordningsansvar som de har för frågan och som jag anser följer av 9 § hälso- och sjukvårdslagen som säger att regeringen får föreskriva att landet ska delas in i regioner för den hälso- och sjukvård som berör flera landsting. Tar regeringen det ansvaret, och gäller dagens indelning fortfarande? Det vore bra med ett tydligt svar från socialministern. Och vad avses med huvudmännen? Regionsjukhusen har bara en huvudman, det vill säga respektive landsting. Köparlandsting har inget ägar- eller driftsansvar. Inget landsting har något som helst ansvar för universitetens fakulteter och verksamhet. Ändå samverkar universitetssjukhusen och universiteten i forskning och utbildning. Det finns ett så kallat där statens bidrag för forskningens och läkarutbildningens kostnader regleras. Det förefaller mig orimligt att ett enskilt landsting kan ha ett slags vetorätt genom att ensidigt bestämma sig för att upphandla sin regionvård utanför sjukvårdsregionen i stället för att samverka inom sjukvårdsregionen, som ju hälso- och sjukvårdslagen säger. Vad säger regeringen till dessa landsting som därmed undergräver förutsättningarna för specialistvård och forskning? tog fram sitt förslag byggde de sitt resonemang huvudsakligen på ett tillväxtperspektiv. Hälso- och sjukvården tillkom som ett tilläggsuppdrag till kommittén, men bara regionvården omnämndes i förslag. Dock krockar tillväxt- och hälso- och sjukvårdsperspektiven . Vad säger regeringen då? Vem sätter spelreglerna för regionbildningen? 10 i (m): Först och främst vill jag tacka socialministern för det mycket positiva svaret. Frågan är oerhört viktig för landet som helhet men naturligtvis också för , för län och läns landsting. När det gäller läns landsting och den så kallade riks- och regionvården uppgår intäkterna till 1,7 miljarder. omsätter totalt knappt 4 miljarder. Riks- och regionvårdens intäkter motsvarar alltså av Akademiska sjukhusets intäkter. De intäkterna kommer från sjukvårdsregionen, som vi så mycket talat om och som nämnde om, men även från och andra landsting samt från . är det länets största arbetsplats och är en förutsättning för medicinska fakulteten vid . Också ett antal statliga myndigheter till exempel SVA, och drar nytta av liksom hela läkemedelsindustrin i . Allt det här skulle kunna gå förlorat och hotas om sjukvårdsregionen i sig hotas. vill jag påpeka att organisationen vad gäller sjukvårdsfrågan kanske inte är det främsta eller viktigaste perspektivet, utan det viktigaste perspektivet är att vi har en fungerande verksamhet och en fungerande sjukvård som kommer medborgarna till del. Därför välkomnar jag den sjukvårdsmiljard som socialministern varit med om att initiera och som motverkar de långa köerna och ökar tillgängligheten. För att återgå till frågan om storregionerna vill jag poängtera att det är viktigt att det här föregås av en öppen demokratisk process och att det inte är bara landstingspolitiker som förhandlar om detta utan att väljarna som helhet kan ta ställning till om landstingen ska avskaffas eller inte. Avgörande är att de här besluten i slutändan fattas av , inte av mindre grupper av landstingspolitiker. Det är inte dessa som ska avgöra hur delar av statsskicket är formerat. Vad jag vill säga är att frågan om storregioner inte bara rör landstingen, att frågan inte enbart är en sjukvårdsfråga. I län berörs också åtta kommuner. De kommunerna har rätt att självständigt fatta beslut i frågan om en regional indelning. En storregion påverkar arbetsmarknaden och därutöver kommunikationerna. län och tillhör de län som har den lägsta arbetslösheten i hela riket. Pendlingen in till samt pendlingen från till är väldigt stor. eller vecka pendlar bortemot 35 000 medborgare från sin bostad i län till ett arbete i ett annat län. Majoriteten av de här utpendlarna pendlar till . Där skiljer det sig utifrån den ansökan som lämnats in och som är baserad mer på sjukvård än på arbetsmarknaden. Det här är ett knepigt pussel att lägga. Därför välkomnar jag det svar som socialministern har lämnat och där han påtalar att det är viktigt att det inte går så snabbt utan att det finns en stor eftertänksamhet och att alla perspektiv tas i beaktande inför detta viktiga beslut. 11 Socialminister (): I interpellation finns det ett par frågor. Den första handlar om ministern avser att ta ansvar för att indelningen av landets sjukvårdsregioner behålls. Självklart kommer vi framöver att ha en indelning i sjukvårdsregioner. Det är nödvändigt av flera olika skäl. återkommer jag till dessa. Beroende på hur de ansökningar ser ut som kommer in vi känner inte till alla; sannolikt kan det komma fler kan det vara så att någon gräns behöver flyttas beroende på önskemålen ute i landet och vilka förslag som kommer från de olika regionerna. Förslagen kommer att prövas på det sätt som jag beskrivit i mitt svar. Utan tvekan finns det en rationalitet och en klokskap i att ha sjukvårdsregioner på det vis som vi haft , något som har tjänat oss väl. frågar också om åtgärder för att ska fortsätta att utvecklas som ett nationellt centrum för högspecialiserad sjukvård, utbildning och forskning. Många olika svar kan ges som alla drar åt samma slutsats: Det finns ingenting som talar för att eller kommer att spela en mindre roll. Tvärtom har man, som jag sagt i mitt svar, kunnat konstatera att man fått besluta om att vården av de svårast brännskadade i ska förläggas till och till i alltså en ytterligare förstärkning för . Men allt det här handlar om att man faktiskt kan erbjuda den professionella kunskap som gör att man kan hävda sig också . Som jag ser det finns det ingenting som talar för att inte kan behålla sin starka position. När det gäller regionfrågan, som också var inne på, har vi efter bestämt oss för den hanteringen, som är väl bekant med, att vi efter remissomgång och många samtal runt om i landet tar del av de ansökningar som kommer. Vi har bestämt oss för att inte på regeringsnivå eller riksdagsnivå rita kartan och tala om att så här ska det vara. Tvärtom ska det hela bygga på önskemål och förslag som kommer utifrån landet. Men de kan inte upphöjas till lag utan behöver prövas så att vi får rationalitet och en indelning som fungerar i praktiken. Vi har naturligtvis medborgarna i centrum för vårt ställningstagande: Hur tryggar vi bästa möjliga utveckling i varje del av landet när kartan ritas om i takt med att ansökningarna behandlas? Det är viktigt att komma ihåg vad som är utgångspunkten, och utgångspunkten i hela diskussionen är förstås: Medborgaren i centrum. Hur säkerställer vi den enskilde patientens rätt till bästa möjliga vård? Då kan alla konstatera att vi inte kan bedriva den högspecialiserade vården med samma kvalitet på varje sjukhus i landet, utan det fordras en koncentration av resurserna så att vi kan erbjuda bästa möjliga kvalitet. Detsamma gäller utbildning och forskning som också måste koncentreras till färre platser. Det finns ingenting som talar för att skulle gå sämre ur den här situationen framöver när man befinner sig i den starka position som man har . 12 (): Jag välkomnar att socialministern är, som jag uppfattade det, tydlig med att regeringen kommer att ta sitt samordningsansvar för indelningen av landet i rationella sjukvårdsregioner. Jag hoppas att det är rätt uppfattat; det framkom inte rakt upp och ned i ministerns interpellationssvar. Som utvecklade har till exempel i väldigt stor betydelse i vidare mening också för andra verksamheter i kommun. Socialministern svarade inte på mina frågor hur man ska se på huvudmännen i den här frågan, om det ska vara landstingen och hur man tar ansvaret för universitetssjukhusen och universiteten. Han svarar inte heller på min fråga hur han ser på de landsting som ensidigt väljer att upphandla sin regionvård utanför sjukvårdsregionen. Vad ska de få för signaler från regeringen? Om man gör så undergräver man förutsättningarna för specialistsjukvård och forskning, det som socialministern utvecklade behöver koncentreras till vissa platser. Den andra frågan som jag ställde i min interpellation gällde de åtgärder som statsrådet tänker vidta för att ska utvecklas som ett nationellt centrum. Socialministern hänvisar till forskningspropositionen att det medicinska området har utpekats som en strategisk satsning, att har beslutat att förlägga vården av människor med svåra brännskador till och till motsvarande sjukhus i och att andra frågor som underförstått kan beröra är under beredning. Jag har inga invändningar mot denna möjlighet för , inte heller mot det säger i sitt svar om att det kommer att finnas behov av de samlade verksamheter som regionsjukhusen har och där forskning, lärande och utveckling står i centrum. Däremot är jag inte enig med socialministern när han hävdar att regionfrågan inte är ett hot mot nuvarande regionsjukhus. Den otydlighet och brist på ledning från regeringen som råder innebär ett hot. Som socialministern själv påpekar i sitt svar tar det, eller rättare sagt har tagit, att bygga upp och förvalta den funktion som regionsjukhusen har. Därför menar jag att regeringens valhänta låtgåpolitik är ett hot mot en ändamålsenlig regionsjukvård i allmänhet och mot den högspecialiserade verksamheten på universitetssjukhusen i synnerhet, kanske alldeles särskilt vid i mot bakgrund av den regionala diskussion och röra som jag menar råder i i denna fråga. Regeringens företrädare använder snart sagt varje tillfälle till att varna för att de offentliga finanserna urholkas. De säger nej till välgrundade krav på förstärkningar av kommunernas och landstingens ekonomi. Men man verkar vara beredd att stå vid sidan och inte se till att vi får en effektiv indelning av landet i lagom stora sjukvårdsregioner. Det är en märklig strategi, inte minst med tanke på att de två närmast ansvariga ministrarna, , både är kristdemokrater och brukar tala väl om förvaltartanken. 13 i (m): Jag måste tacka socialministern för det svar som han har gett här och som jag tycker har varit väldigt tydligt. Han sade att ansökningarna måste prövas för att vi ska kunna trygga bästa möjliga utveckling i alla delar av landet i takt med att kartan ritas om. Jag tycker att det är väldigt positivt att man har perspektivet att trygga den bästa möjliga utvecklingen i alla delar av landet. En storregion, om den ska utgöras av dagens sjukvårdsregioner, måste ha starkt folkligt stöd. Det finns en ansökan från läns landsting inlämnad tillsammans med andra landsting. Det är åtta kommuner, och det finns en arbetsmarknad som inte riktigt ser ut som sjukvårdsregionen, utan det finns en annan indelning i det perspektivet. Men det viktigaste av allt i fråga om framtidens sjukvårdsregioner eller framtidens storregioner är att medborgarna måste vara i centrum. Jag delar den uppfattningen med socialministern. Det är kvalitet inom sjukvården, kompetens i sjukvården och god tillgänglighet som är det viktiga. Jag tror att det viktigaste man har gjort är inte att rita om kartan utan att satsa sjukvårdsmiljarden på att öka tillgängligheten, kompetensen och kvaliteten inom sjukvården. För läns landsting ligger den stora utmaningen primärt kanske på det internationella planet. läns landsting har ett sjukhus som internationellt sett är erkänt, . Att satsa på större rörlighet på det internationella planet för patienter inom tror jag är positivt för utvecklingen av som sådant. 14 Socialminister (): fortsätter att ställa några frågor. En del av dem är väldigt svåra att besvara i detalj med tanke på den process som pågår. säger att regeringen bedriver en valhänt låtgåpolitik. Då undrar jag: Hur ser alternativ till detta ut? Vi har sagt från regeringens sida, och jag tror att det är det kloka, att vi inte bestämmer uppifrån hur regionindelningen ska se ut. Vi låter det här växa fram underifrån. Vi hoppas på att man kan nå breda överenskommelser på den regionala nivån i god samverkan med omgivningen om hur en rationell och klok indelning ska se ut. På det sättet har vi tagit ett steg bort från ursprungliga tankar. Det här gör med nödvändighet att vi inte pekar med hela handen och säger att så här ska det vara. Det här måste ske i en process, i en dialog där det viktigaste samtalet förs ute i regionerna men där vi får ta hand om en väl genomarbetad ansökan, och den behandlas på det sätt som jag har beskrivit. Jag tror att det är på det här sättet man måste gå till väga. Annars riskerar man just det som är rädd för, nämligen att förändringar leder till sådant som är oplanerat, ogenomtänkt eller oväntat. Den situationen vill vi inte ha. Därför arbetar vi målmedvetet och metodiskt. Jag tror inte annat än att går en väldigt ljus framtid till mötes. Men det bygger återigen på att sjukhuset, precis som , förmår att erbjuda en bra miljö för patienter, att man är duktig på att utveckla vården och jobbar med kvalitetsarbete och tillgänglighetsfrågor, att man har den nära kopplingen till forskning och utbildning, precis som man har haft. Jag kan alltså inte se det som att regionindelningen på något sätt skulle vara ett hot mot , inte heller mot kvaliteten inom svensk hälso- och sjukvård i stort. Tvärtom innebär den nya möjligheter att tänka igenom hur vi på bästa möjliga sätt organiserar hälso- och sjukvården så att den möter, och det är ju det viktiga, patienternas och medborgarnas behov. Vi har sett alltmer, och jag tror att det kommer att förstärkas ytterligare framöver, att i takt med att vi får en allt högre grad av specialisering inom vården blir ett antal punkter i landet oerhört centrala. Jag nämnde kort i mitt svar cancerstrategin och att vi har tagit emot ett förslag som handlar om att inrätta kommunala på området. Det kommer att finnas några få sådana där de svåraste fallen kommer att kunna få den allra bästa vården. De som inte har samma behov kommer att kunna få vården på närmare håll. Vi har mottagit en utredning om den kliniska forskningen, utredning, som är väldigt viktig för organisationen kring klinisk forskning, den som görs vid regionsjukhus, till exempel i . Vi har dessutom Delegationen för klinisk forskning, under ledning av , som ska vara klar . Vi har forskningspropositionen som förstärker, som jag sagt tidigare, de ekonomiska anslagen men som också har en tydlig inriktning på bland annat det medicinska området. Den kommer att vara av stor betydelse också för . Jag tror inte att man behöver vara orolig i , utan tvärtom kan man se framtiden an med stor tillförsikt. 15 (): Först och främst måste naturligtvis verksamheten vid vara professionell, fortsätta att utvecklas på ett bra sätt och hålla hög kvalitet. Det är en förutsättning. Men jag tror att det är viktigt att i den här diskussionen kunna skilja på frågan om storregioner, regionkommuner, och indelning av landet i sjukvårdsregioner. De behöver inte följa samma gränser. När det till exempel gäller har öppnat för att knytas till , och och har uttryckt önskemål om att knytas till . Eftersom alla dessa tre landsting ingår i sjukvårdsregioner, och , måste man ha en beredskap att pröva de här frågorna lite grann oberoende av varandra. Då tar jag i och för sig fasta på att socialministern uttalar att man ska ta sitt samordningsansvar för att sjukvårdsregionindelningen ska få en helst optimal indelning. Där ingår naturligtvis att ha tillräckligt stora underlag för universitetssjukhusen, både akademiska sjukhus och sjukhuset i . Jag tycker att det här är en väldigt viktig fråga, och jag kommer att fortsätta att bevaka den, så att vi undviker att få en suboptimering och att stora gemensamma resurser inte kan användas effektivt. Det är min huvudpoäng med denna interpellation. Jag kommer att återkomma till frågan, för jag tycker att den är viktig för hela och viktig också för . 16 Socialminister (): Jag tror egentligen inte att vi är oense i sak, utan alla vi som deltar i debatten har en gemensam ambition att kunna erbjuda bästa möjliga vård för alla medborgare. Och vården behöver organiseras, det inser vi, på ett sådant sätt att allt inte finns överallt, för då uppnår vi inte högsta möjliga kvalitet, utan viss specialiserad verksamhet måste koncentreras till ett färre antal punkter i landet. Självklart förs det en diskussion om hur regionindelningen kommer att landa. Det är en process, som jag har beskrivit, där det gäller att vara eftertänksam, lyssnande och sätta ned fötterna i frågan om hur regionindelningen ska se ut. Det är en väldigt viktig process, och jag vill igen betona att det allra viktigaste är det som sker ute i regionerna i . När det gäller sjukvårdens indelning kan det vara så att vissa specialiteter inte kommer att finnas på så många håll som det finns antal regioner i landet. Då bör man göra en avvägning utifrån vad som är bäst för patienten både när det gäller kvalitet och när det gäller tillgänglighet, att det inte blir alltför långa avstånd, om det är möjligt att undvika förstås. Naturligtvis kommer vi på regeringssidan och, utgår jag från, att vara väldigt noggranna med att det här landar på bästa möjliga sätt för att vi även fortsättningsvis, utifrån en del nya förutsättningar, ska kunna erbjuda våra medborgare bästa möjliga hälso- och sjukvård och dessutom klara av den betydelsefulla kopplingen till utbildning och forskning, som ju är otroligt central för att vi också ska kunna behålla vår position som ett land som befinner sig i framkant när det gäller utvecklingen av hälso- och sjukvården. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade kl. 9.56 på förslag av förste vice talmannen att ajournera förhandlingarna till , då arbetsplenum skulle börja. 9 § Finansiell tillsyn Föredrogs finansutskottets utlåtande /09:FiU42 Finansiell tillsyn (KOM(2009)252). 17 (): ska debattera ett utlåtande med anledning av Europeiska kommissionens meddelande om den finansiella tillsynen i . Utformningen av tillsynen över finansiella marknader och finansiella institut i EU har diskuterats , men diskussionerna har intensifierats av den pågående finanskrisen. Europeiska kommissionens ordförande tillsatte därför en särskild grupp av så kallade vise män, under ledning av förre chefen för , . Gruppen lade fram sin slutrapport . Rapporten innehåller ett antal rekommendationer där gruppen föreslår ändringar i tillsynsstrukturen. I meddelandet lämnar kommissionen sina synpunkter på de och lyfter fram behovet av en snabb hantering. Den önskade snabbheten har gjort att finansutskottet samlas för debatt efter att kammaren har inlett sitt sommaruppehåll för att vi ska kunna lämna ett utlåtande inom den önskade tiden, fram till . I meddelandet föreslås i huvudsak två mekanismer för tillsyn på makro- eller systemnivå och tillsyn på mikro- eller institutnivå. Kommissionen föreslår, precis som de Larosière-gruppen, att det skapas ett nytt råd för tillsyn på makronivå, för systemrisker. Kommissionen menar även att det befintliga samarbetet mellan nationella tillsynsmyndigheter är otillräckligt och föreslår därför i enlighet med rapporten ett nytt och avsevärt fördjupat samarbete inom ramen för ett europeiskt system för finansiella tillsynsmyndigheter. På central nivå föreslås tre nya tillsynsmyndigheter som tar över efter de befintliga så kallade nivå 3-kommittéerna för bank-, värdepappers- och försäkringstillsyn. I utlåtandet lämnas finansutskottets synpunkter på kommissionens meddelande med avseende på bland annat beslutsregler och sammansättning. I utlåtandet finns två motivreservationer. Därmed överlämnar jag ärendet för debatt, herr talman. 18 (): Socialdemokraterna gick till EU-parlamentsval med ett valmanifest med . I detta valmanifest står det också att det för att motverka nya finanskriser krävs en EU-reglering av finansmarknaden. Vi vill inrätta en finansinspektion i EU och införa gemensamma regler på finansmarknaden. Den finansiella krisen har visat på behovet av en effektivare tillsyn över finansmarknadens aktörer. Finanskrisens förlopp visar hur den ökade integrationen på finansmarknaderna i EU ställer krav på snabba och samordnade åtgärder för att man ska komma till rätta med problem i de finansiella företag som driver verksamhet i flera medlemsländer. För att man ska nå en välfungerande finansiell tillsyn i en union där finansiella aktörers verksamhet blir alltmer gränsöverskridande behöver de befintliga nationella tillsynsmyndigheterna knytas närmare varandra. Samarbetet mellan de nationella tillsynsmyndigheterna är otillräckligt . ska vi behandla Europeiska kommissionens meddelande om den finansiella tillsynen i . Kommissionen föreslår att det skapas ett nytt råd för tillsyn, för systemrisker, samt tre nya tillsynsmyndigheter för bank-, värdepappers- och försäkringstillsyn, med namnet Europeiska systemet för finansiella tillsynsmyndigheter. De finansiella aktörerna arbetar inte längre sektorsvis utan samarbetar och arbetar inom de olika finansiella sektorerna. Därför anser vi socialdemokrater att de tre föreslagna myndigheterna på bör bli enbart en myndighet på EU-nivå. Men vi inser i det korta perspektivet, om länderna ska kunna kompromissa sig fram till en lösning, att det måste skapas de här tre myndigheterna. Förslaget på styrelsemedlem från i för systemrisker är en representant för , och vår nationella tillsynsmyndighet deltar som observatör utan rösträtt. Vid en diskussion som utskottet har haft med representanter från och framkom det att detta kommer att fungera under förutsättning att dessa har en samsyn. måste stå upp för offentlighetsprincipen och öppenhet. Det vi nu skriver i utlåtandet, att rekommendationer ska vara allmänt tillgängliga, är viktigt för oss socialdemokrater. Vi tycker också att det är rimligt att myndigheternas styrelser ska kunna rösta om bindande tekniska standarder med kvalificerad majoritet och när det gäller att enas om hur regler ska tolkas och tillämpas fatta beslut med enkel majoritet. Parallellt med att de nationella parlamenten behandlar frågan om ett nytt och avsevärt fördjupat samarbete inom ramen för ett europeiskt system för finansiella tillsynsmyndigheter förhandlar finansministrarna om förslagen. Det behövs snabba åtgärder, och detaljer får inte hindra reformen. Däremot är det viktigt med den fortsatta beredningen av regelverk, avgränsningar av tillsynsbefogenheter, regler och ansvar för tillsyn för de aktörer som arbetar gränsöverskridande och kommer att stå under direkt tillsyn av EU-myndigheterna. Vi socialdemokrater anser i likhet med utskottsmajoriteten att tillsynsverksamheten på europeisk nivå bör finansieras direkt över EU-budgeten och att medel till detta bör tillföras de föreslagna EU-myndigheterna inom befintliga budgetramar. Vi socialdemokrater är också ense med utskottsmajoriteten i fråga om synen på hur finansiell tillsyn i EU bör utvecklas och står bakom de överväganden som utskottet gör i utlåtandet över Europeiska kommissionens meddelande. På en punkt anser vi dock att utlåtandet borde ha haft en mycket tydligare inriktning, nämligen beträffande ordförandeskapet i för systemrisker. Enligt vår mening är det angeläget att ordföranden får en så oberoende ställning som möjligt. Eftersom penningpolitiska bedömningar kan behöva ingå i bilden när rådet utformar sina rekommendationer kan det ifrågasättas om det är lämpligt att en centralbankschef är ordförande i detta råd.