prot · GW09117 · 2009-05-13 00:00:00 — Det är ett växande problem att kommunerna nu när det finns en maxtaxa i går runt den genom att sätta självkostnadspris på varje timme i stället, så att människor inte har råd. Därmed gör man sig av med denna grupp människor, som inte har något annat val än att lita till anhöriga eller att klara sig själva om de inte har någon anhörig. 74 () replik: menar att en moderat inte förstår något om klassperspektiv. vill jag inte bli alltför personlig, men hon har ingen aning om vilka förhållanden jag kommer ifrån. Det tycker jag är irrelevant över huvud taget. Det kan vi ta efteråt, , och du kommer kanske att bli förvånad. Sedan tycker jag att det är alldeles utmärkt att håller sig på för . Det är väl jättebra. Men någonting kostar det, och det är det vi pratar om. Genom sparsamhet kan man faktiskt ha så mycket kvar när man är gammal att man till och med kan ha råd med de där . Men det är upp till den enskilde att bestämma vad man vill göra med sina pengar. Det är inte upp till klåfingriga politiker att tala om att man inte ska få lov att köpa det här utan att det är ett absolut krav på att det är det offentliga som ska utföra de här tjänsterna. Det är inte rimligt. 75 () replik: Jag vet ingenting om din bakgrund, . Men jag kan bara konstatera att du vänder på perspektivet. Jag är inte bekymrad över att några som har mycket pengar använder pengarna. Jag är bekymrad över dem som inte har det. Då svarar du att alla kan spara. Jag tror att man ska höra efter med dem som inte har haft det livet och som sitter med lägsta möjliga pension, om de får så mycket pengar över. Då säger du: Det är deras fel om de inte har sparat. Jag tycker att det är en mycket märklig syn. Jag tycker faktiskt att vi ska ha ett samhälle som tillåter att också de pensionärerna har möjlighet att få hjälp med städning, tvätt och inköp. De ska inte bli utestängda av att kommunerna sätter så höga timkostnader. Då blir den lägsta kostnaden hushållsnära tjänster, och det kanske man inte har råd med. Ska de här lämnas utanför? Det är det jag pratar om, , inte om dem som har råd att köpa. De är inte bekymret. De får för min del gärna köpa hushållsnära tjänster. Jag tycker att de pengar som man lägger där i stället skulle användas till att förbättra äldreomsorgen, men det är en annan fråga. Det handlar alltså om dem som kommer att hamna emellan, som inte kommer att få någon hjälp alls. Eller också är det kvinnor, dessa människors döttrar, som kommer att få ta ansvaret och göra det här som obetalt omsorgsarbete. Det här är för mig en viktig jämställdhets- och jämlikhetsfråga. Det bekymrar mig lite att du inte kan se dem som inte har råd med detta, som liksom förr kommer att hamna utanför när man nu medvetet lägger priserna så här på ute i kommunerna. De ska då inte köpa detta utan vända sig till de privata eller, så att säga, låta bli. Det är det som är bekymret. 76 () replik: Men menar väl inte att de som säger inte har råd helt och hållet blir lämnade utanför. Det är självklart att kommunen är tvungen att hjälpa dem också, oavsett om de har råd eller inte. Det finns ju en summa pengar. kommer jag inte ihåg hur mycket det är, om det är som man ska ha kvar efter att man har betalat sin hyra och sin mat och så vidare. Detta ska kommunen se till. Det är självklart att kommunerna har en skyldighet att hjälpa till, alltså att stödja dem som har behov av hjälp på ett eller annat sätt. Man ska ju ha en skälig levnadsstandard i sitt liv, även när man är gammal. Det är väl ingenting som vi behöver diskutera. Det borde veta. 77 (): Många har liksom jag både barn och barnbarn. Jag har fem barn och snart sju barnbarn. Jag har en mamma. Jag har en farmor. Och fram till alldeles hade jag en pappa. För många med mig är det här den riktigt stora behållningen av livet, att vara nära anhörig och att finnas till för varandra i olika skeden i livet. Det är självklart att det lilla barnet behöver hjälp med det mesta för att klara sig, men vi har också behov av stöd till och från under hela livet. Det handlar om mamma, pappa, mor- och farföräldrar, livskamraten, vännen, vårdbiträdet, sköterskan, doktorn. Synen på familjens roll och anhörigas roll när det gäller stöd varierar mellan kulturer och även . I ett alltmer mångkulturellt samhälle ges det nya utmaningar men också nya möjligheter. Det har då varit ett frivilligt åtagande att vårda anhöriga. Och skrivs det in i socialtjänstlagen att kommunerna ska erbjuda stöd för att underlätta för de personer som vårdar en närstående som är långvarigt sjuk eller äldre eller som stöder en närstående som har funktionshinder. I lagteknisk mening är det inte någon jättestor förändring. Lite förenklat kan man väl säga att det är ett enda ord som man har bytt ut mot ett annat. Bör har bytts ut mot ska. Men det ordet betyder mycket. För nu står det klart och tydligt i lagen att kommunerna ska erbjuda stöd för att underlätta för de personer som vårdar en närstående som är långvarigt sjuk eller äldre eller som stöder en närstående som har funktionshinder. Denna lagändring gäller då , 2009. Regeringens ambition är att ge anhörigstödet ett nytt perspektiv, ett perspektiv som utgår från den anhörigas mycket grundläggande betydelse för vården och omsorgen. Precis som någon nämnde förut finns det 650 000 personer som regelbundet hjälper äldre personer eller personer med funktionshinder. Av dessa vårdar ca 83 000 personer i åldrarna sina anhöriga. Och vet ni? det är lika många som ett , ett och ett halvt eller två . Det är alltså en rätt stor mängd människor. Vanligtvis är det makan eller maken som hjälper sin partner i det egna hushållet. Det handlar om hjälp från till . Det handlar om att komma upp ur sängen, få frukost, duscha, få på sig kläderna, gå till affären och så vidare. Det finns personer som regelbundet hjälper sjuka, äldre eller personer med funktionshinder utan att bo tillsammans med den hjälpbehövande. Dessa kallas ibland för informella hjälpgivare, och det finns många av dem, 166 000. Ca 415 000 personer, vanligast i åldern , hjälper närstående en gång eller mer sällan. Utan dessa personer skulle det stanna i . har anhöriga fått ett större ansvar för vården och omsorgen av de närstående. De som fått äldreomsorg är färre till antalet. Å andra sidan är hjälpbehovet hos dem som har fått äldrevård större . Trenden är tydlig. De som inte har så stort hjälpbehov har fått klara sig själva med anhörigas hjälp. Det är ingenting som den nya regeringen har hittat på, mina vänner. Det är en trend som började . Med det här nya beslutet eller förslaget tydliggör vi nu för kommunerna att de har ett ansvar för anhörigstödet. Och dessa människor får äntligen fullt ut ett erkännande för det oerhört viktiga arbetet som de gör. Genom att kommunerna blir skyldiga att erbjuda anhörigvårdare stöd blir också signalen tydligare. Anhörigvårdare gör skillnad. De är kärleksfulla, inte bara för den närstående, och de är betydelsefulla för hela samhället. Många av dem som vårdar och stöder en närstående gör det av kärlek, omtanke eller trofasthet. Vård av en närstående betyder oftast mycket för den som blir vårdad men också för den som vårdar. I min närhet är det inte bara kvinnor. Det är en myt som ni från den vänstra sidan håller på med. Det är inte bara kvinnor. Det är bara det att ni ser när det är kvinnor, och ni blundar när det är män. Det kan vara både fysiskt och psykiskt tungt att vårda en närstående. Varje anhörigsituation är unik, och det stöd som en anhörig behöver är därför mycket individuellt. Uppgiften att vara anhörigvårdare måste vara frivillig, precis som vi har sagt. Och det ska vara frivilligt åt båda håll. Självklart ska jag inte bli vårdad av den som jag inte vill bli vårdad av. Och jag vill heller inte tvingas att vårda någon. Där är vi allihop helt överens, tror jag. En anhörig måste själv avgöra hur stort ansvar hon eller han vill ta när det gäller att vårda och stödja, precis som jag sade, och det är bara den anhörige som vet vilket stöd som han eller hon behöver. Vad är det för insatser som kan komma i fråga? Vilket är stödet som kommunerna ska ge dem som vårdar anhöriga? Propositionen tar upp några exempel. Det kan handla om att delta i en anhörigcirkel och träffa andra som är i samma situation och utbyta erfarenheter, få prata av sig och kanske få tips och vägledning. Det kan också handla om att få information om den närståendes sjukdom eller handikapp. Har man kunskap om vilka beteendeförändringar en sjukdom för med sig blir det kanske lättare för en anhörig i de nya situationer som uppstår under sjukdomsförloppet. Det kan även handla om att som anhörig ha möjlighet till enskilda samtal om man tycker att situationen är tung. Det kanske inte är så lätt att säga hur man känner det till någon annan nära. En annan sak är hälsosamtal som kan vara viktiga eftersom många anhöriga som vårdar närstående lätt glömmer av sin egen hälsa i och med att de är så fokuserade på att ta hand om andra. Den som blir vårdad kanske också är lite sjukare än den som vårdar. Många kommuner har anhörigstödjare, anhörigkonsulenter, anhörigkoordinatorer och allt vad det kallas. Dessa personer kommer att bli ännu mer betydelsefulla när den nya lagen träder i kraft. Lagändringen i socialtjänstlagen innebär också en statushöjning av anhörigstödet, vilket innebär att insatser kommer att kräva en mer noggrann dokumentation. Det är viktigt ur rättssäkerhetssynpunkt men också för att få bättre uppföljning av underlagen. finns det ingen samlad översikt av hur många anhöriga som får del av anhörigstödjande insatser eller om en insats ges som anhörigstöd eller som direkt stöd till den sjuke. Bristen på statistik gör det svårt att ur ett nationellt perspektiv bedöma vilka insatser som fungerar bäst och vilket utvecklingsarbete som behövs. Slutligen låter socialutskottets ordförande som är på anhörigstämman hälsa att de som är på stämman är oerhört glada och positiva till propositionen. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionerna. 78 (): När man kommer som sjätte talare är mycket redan sagt. Jag tänker ändå framföra några tankar om det här viktiga betänkandet, lite grann utifrån verkligheten. Jag vill betona att ett litet ord på tre bokstäver i lagstiftningen kan innebära stor skillnad för många människor. Att det står ska i stället för bör är jätteviktigt. Vi har nog alla närstående och bekanta som kämpar i vardagen för att hjälpa och stötta anhöriga på olika sätt. Jag kommer ihåg en man som plötsligt blev svårt sjuk mitt i livet. Det här var . Hans fru varken ville eller orkade sköta honom. Han hade varit en aktiv och kraftfull man och blev plötsligt en man med stora omvårdnadsbehov och personlighetsförändringar. Jag upplevde att samhällets dom föll hårt över den svikande hustrun. Moralen var att man skulle finnas vid sin makes sida i både lust och nöd. I nutid, senare, har jag också mött anhöriga som inte orkar ta hand om sina närstående och som lider av dåligt samvete . De lider av att inte vilja, inte kunna eller inte räcka till. Jag kommer också ihåg den gamla damen som levde ihop med en man som inte alltid hade behandlat henne så väl under äktenskapet. När han blev bunden till sängen och beroende av hennes stöd och hjälp tog hon revansch, inte genom fysiskt våld men väl genom verbala angrepp. Anhöriga, till exempel till åldrande föräldrar, känner de facto ofta ett stort ansvar. Det gäller i synnerhet de anhöriga som bor närmast, på orten. De drar det största lasset. Min upplevelse är att detta kan ställa till problem i syskonskaror. Dessutom finns det män och kvinnor som behöver samhällets stöd och hjälp men som av olika skäl vägrar ta emot hjälp. Närstående har i dessa fall svårt att få stöd. Frågan blir då hur vi ska förmå enskilda i behov av insatser från samhället att ta emot den hjälp som finns, vilket också skulle vara ett ovärderligt stöd för anhöriga. När jag arbetade som socialkonsulent kom jag i kontakt med föräldrar till funktionshindrade barn. En del familjer hade en obeskrivligt tuff tillvaro. Det handlade ibland om dygnetruntarbete, lite sömn, lite egen tid, mycket omsorg, mycket oro och många kontakter med myndigheter och sjukvård bara det ett heltidsjobb. Det sades ibland att det ingick i föräldraansvaret. Det kan jämföras med att det finns fullt friska föräldrar med fullt friska barn som ändå inte orkar med sina barn och inte ger dem den tillsyn, omvårdnad, omsorg och fostran som de har rätt till. Därför är det bra att det finns ett allsidigt barnperspektiv. Det finns också tusentals närstående som av hela sitt hjärta känner att de vill vara närvarande och ge den omsorg som nära och kära behöver och som i det tysta ägnar sin tid åt att hjälpa till. Vi vet dock att utöver den fysiska stressen som ligger i att försöka hinna med alla förpliktelser finns också den psykiska stressen i att veta att någon annan är helt beroende av dig. Varför står jag här och radar upp dessa exempel? Jo, jag vill understryka att när vi talar om anhörigvård är varje människas livssituation unik, varje familjeförhållande unikt, varje relation till den man ska stötta unik och förutsättningarna unika och olika. Det bör ha med sig när den får i uppdrag att utarbeta en vägledning till stöd för tillämpning av lagstiftningen. Det är ett viktigt uppdrag. För oss människor handlar det inte om hur vi har det utan om hur vi tar det. En kvinna som sköter sin mamma kan tycka att det är jättejobbigt på grund av att hon har ett trassligt äktenskap och ett svårhanterligt barn. Någon annan sköter både svärmor och mamma men har bra familjeförhållanden. Men man kan inte säga att den andra har det värre för att hon sköter två, utan man måste titta på förhållandena. Ett förtydligande av att socialnämnden ska erbjuda stöd för att underlätta för de personer som vårdar närstående är ett viktigt steg som kommer att underlätta, förebygga och ge många människor ökad livskvalitet. Det nationella centrumet fungerar väl och är en resurs för kunskaps- och verksamhetsutveckling. Man vänder sig till en bred grupp människor, anhöriga, brukare, organisationer, personal och beslutsfattare. Förändringen som vi gör i socialtjänstlagen bådar gott. Jag kommer att följa med intresse hur lagen tillämpas. Jag yrkar självklart också bifall till utskottets förslag i detta utmärkta betänkande och avslag på motionerna. 79 () replik: Jag ska återge något som man sade från när man öppnade Anhörigriksdagen i går. Det är något som var inne på. Man sade att anhöriga ska vara lika mycket respekterade vare sig de väljer att göra en stor anhöriginsats eller säger att de vill göra något annat med sitt liv eller inte kan gå in i denna insats just . Det tror jag är en väldigt viktig fråga. Jag tror, precis som , att gör att kvinnor kommer att dömas hårdare än män om de inte gör den här insatsen. Vi har ju efterlyst ett perspektiv där den största anhöriginsatsen finns, alltså bland människor som är födda i ett annat land än . Man har kanske på grund av brister i vår egen äldreomsorg och kanske på grund av vad man har med sig i bristande utbyggd välfärd i det land man kommer ifrån en stor andel anhöriginsats. Där har man också det sämsta anhörigstödet. Jag vill fråga vad hon skulle vilja göra för att lyfta in detta. Det finns ju inte alls med i propositionen. Nationella som jobbar med detta har inte tagit upp frågan . De anser inte att de har resurser till det med de 5 miljoner de har, så de jobbar heller inte med frågan. När jag var i beskrev man hur oerhört komplicerat och svårt det är. Man kunde också se hur den kundvalsmodell man hade, utan krav på kompetens eller speciell insyn där man hade tittat på just den här situationen, gjorde att man hade väldigt små möjligheter att garantera kvalitet och insyn. Jag skulle vilja höra vad tycker att man ska göra för att förbättra anhörigstödet när det gäller människor med utländsk bakgrund där behovet är så stort. 80 () replik: ska göra det här speciella arbetet. Jag är alldeles säker på att sådana här frågor kommer in där. Jag såg en dokumentär från för . Det var en kvinna som skötte sina föräldrar. Man jämförde med hur vi hade det i med utbyggd äldreomsorg och hemtjänst. Där var det så självklart: Jag vill sköta mina föräldrar. Jag tror att det beror på vilket samhälle vi lever i. Det kan till och med gälla svenskar, att man vill sköta sina anhöriga. Min dotter jobbade en sommar inom äldreomsorgen i . Jag vet inte vad hon upplevde då, men hon sade i alla fall: Mamma, när du blir gammal vill jag sköta om dig. Jag tror att man får skilja på detta. Det ska inte vara ett tvång för vare sig svenskar eller människor med utländsk härkomst att sköta närstående. Där tycker jag att det är samma förutsättningar. 81 () replik: Jag tror inte att förutsättningarna är riktigt desamma. Det som oroar mig är att äldre med utländsk härkomst i i vissa fall inte alla kan få en sämre kvalitet, och förvaltningen och äldreomsorgen har inte möjlighet till insyn när det gäller kvalitet. En anhörigvårdare är ju inte alltid utbildad. Man har inte alltid lyckats fånga in utbildning för anhörigvårdare. Man går inte heller självklart på informationsträffar eftersom exempelvis språket ställer till bekymmer. Man kanske också är så sluten till familjen att det är hotfullt att gå utanför familjens hank och stör. Måste vi inte ha kvalitetskrav på äldreomsorgen för äldre med utländsk härkomst också när vi har anhöriganställningar? Det tycker jag är en viktig fråga. Man får nog ha med i bilden att om vi har ett samhälle där man inte har sin försörjning kan det bli ett tvång för försörjningen att ta hand om anhöriga. Det kan bli ett stort problem när den anhörige inte finns längre. Jag vill ställa en annan fråga till . Ser du risken för en ojämställd börda när vi nu har en ekonomisk kris igen? Det finns forskning på detta, och lärdomen från den förra krisen var ju att kvinnor till lågutbildade äldre, alltså äldre med lite pengar, har fått gå in och ta över mycket av det som samhället släppte då. Vad ska vi göra för att detta inte ska upprepas? Finns det en risk för ojämlikhet och ojämställdhet om vi inte gör några aktiva insatser för att inte hjälp till äldre ska gå över på arbetarklassens döttrar? 82 () replik: Vi lägger nu fram ett förslag som är väldigt uppskattat och efterlängtat. Det tydliggör kommunens ansvar. Jag har i mitt anförande försökt att med några exempel tala om hur olika tillvaron kan vara. Jag har också sagt att det blir intressant att följa tillämpningen. De utrikes födda kvinnorna kommer också upp på banan. Jag tror att det här är ett långsiktigt arbete, men vi sätter ned foten genom att göra förändringen ska i lagstiftningen. Som jag ser det finns det oändligt mycket som man kan ge i uppdrag. Hur ser det ut i familjen där det finns en anhörig som missbrukar? Hur är det med anhöriga som också har funktionshindrade barn? Det tycker jag är lite komplext. Min egen personliga uppfattning som inte finns i vare sig eller alliansens dokument är att vi ibland försöker mäta det som inte är mätbart. Vi försöker hitta vad kvalitet är. Det är ju oerhört subjektivt . Jag tror att det sociala arbetet är mycket på upplevelseplanet. En människas situation är oerhört beroende av många faktorer. 83 (): Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationen. Jag vill börja med ett citat från ett häfte som på författade . Det heter Anhörig omsorg omsorg om anhöriga. Där står det: Människan är inte ett isolat. Det som kännetecknar människan är beroendet av andra människor. Alla utgör vi delar i ett nätverk av relationer som formas under livsloppet med en egen historia, egna normer och värderingar. Alla är vi anhöriga. Som barn, syskon eller föräldrar ingår vi alla i kretsen anhöriga. När vi talar om stöd till anhöriga glömmer vi ofta den som vårdas. Kvalitet och respekt handlar också om att en person eller en äldre som drabbas av sjukdom och vårdas av en närstående ges rätten att vårdas av en närstående med bibehållen hälsa. är det en glädjens dag för mig som kristdemokrat. Men framför allt är det en glädjens dag för alla de vardagshjältar runt om i som har arbetat i det tysta, utan den trygghet som det innebär att någon ser och lyssnar på dem. Man kan säga att vi äntligen ska besluta enligt förslaget från alliansregeringen om en skärpning i lagtexten när det gäller att förtydliga att socialnämnden ska erbjuda stöd för att underlätta för de personer som vårdar en närstående som är långvarigt sjuk eller äldre eller som stöder en närstående som har funktionsnedsättning, eller funktionshinder som det står i propositionen. Detta hade den socialdemokratiska regeringen inte modet att genomföra. Detta hade , , starkt stöd från . Men Socialdemokraterna hade inte modet att göra det, trots de tillkännagivanden som gjorde om att regeringen skulle återkomma till med olika lagregleringar i avsikt att stödja anhöriga. Regeringens proposition klargör att vikten av att lagstiftningen är tydlig vad gäller stödet till de personer som vårdar eller stöder närstående väger tyngre än kommunernas intresse av självstyre i detta fall. Så resonerar modiga ministrar och en lyssnande regering. Vi känner väl till att projektmedlen till Anhörig 300 var startskottet till ett uppvaknande om att en så stor del som två tredjedelar av vården utfördes av anhöriga. Vi politiker, ideella organisationer, äldreomsorgens och personal fler och fler valde att bli de tystas röst, och kunskapen om en så viktig del av vården växte betydligt. Det blev möjligt att diskutera kommunikation och bemötandefrågor som av många anhörigvårdare upplevdes som frustrerande. Det var inte självklart, och är fortfarande inte självklart, att anhörigas kunskap om de personer som de vårdat togs till vara när tiden kom att make eller maka flyttade in på särskilda boenden eller för den delen vid avlastning. Det blev också med Anhörig 300 tillåtet att tala om skam och skuldkänslor, och anhörigvårdare gavs möjlighet att dela erfarenheter, både det positiva vi glömmer så ofta bort glädjen i att vårda en närstående och det negativa. Det har, tack och lov, på många håll varit en positiv utveckling som jag har följt frågan. Med dagens beslut ger vi ett redskap som man kan gå vidare med. Det ser olika ut i landet. Därför utarbetas nu ett stöd för tillämpning av lagstiftning som rör arbete med stöd till dem som vårdar eller stöder närstående. Det är bra. Jag var också på Anhörigriksdagen i går. Det var så kul att det var en person som kom fram till mig och sade: Tänk att du fortfarande håller fast vid den frågan, och tänk att du är här igen. En annan person sade: ska jag vara med och arbeta fram stöd till anhöriga i min kommun. Men hur hittar jag dessa personer? Det handlar om att de tysta som inte har gjort sin röst hörd nu ges möjlighet genom att det utarbetas ett stöd. För mig som kristdemokrat är det oerhört viktigt, som det framgår av propositionen, att stöd till de personer som vårdar eller stöder närstående måste kännetecknas av individualisering, flexibilitet och kvalitet. Eftersom behov förändras handlar flexibilitet om att insatsen och dess resultat fortlöpande följs upp och vid behov förändras. Det handlar om att rätt stöd ges . Det är en grundförutsättning för att kunna stödja den anhöriga eller annan person. Insatserna måste vara av god kvalitet och till nytta för dem som behöver dem. Kombinationer av olika insatser borde ha de största förutsättningarna att få framgång. Stöd till anhöriga som vårdar är en viktig del och dessutom en stor del av vården. För att människor ska känna förtroende måste tilliten till vården upprätthållas. Frågan om stöd till de personer som vårdar eller stöder närstående är alltså en förtroendefråga att man kan lita på att samhället har insatser att erbjuda när sådana behövs. Trygghet i det lilla ger trygghet i det stora. sätter vi som lagstiftare ned foten. Vi lyfter fram vikten av behovet om ett nytt perspektiv som utgår från de anhöriga och andra personers grundläggande betydelse.