prot · GW0964 · 2009-01-28 00:00:00 — Det är också intressant att resultaten kommer till nytta. Då är det alltså ett stort bådeoch som är den riktiga linjen. I oppositionens motioner är det väldigt mycket så att ni har klippt ihop de debattartiklar som har varit kritiska. Båda ståndpunkterna framförs med indignerad ton. Det sägs till exempel: Ni bryr er inte tillräckligt mycket om näringslivet. går man emot att vi vill skriva in i högskolelagen att resultaten ska nyttiggöras, och man varnar för att det blir för mycket kommersialisering. Det är två oförenliga linjer. Båda kan vara riktiga, men de kan inte framföras med indignerad ton som kritik mot den linje vi har valt. Amineh Kakabaveh sade att genusforskarna stöder politik. Det är ju det omvända som gäller. Ni har tagit genusforskarnas senaste debattartikel och lagt in den i er motion. Det blir inte någon riktigt bra politik om man lyssnar in alla kritiker. har kritikerna oförenliga ståndpunkter. Man säger: Det är bra med ett resursfördelningssystem som styr mot kvalitet, men man kan inte överblicka konsekvenserna. Får jag ta en idrottsmetafor. Låt oss säga att man kommer överens om att den ska få pris som springer och hoppar över tio häckar och kommer först i mål. Den får pris. Då kan man inte säga: Vi vet inte konsekvenserna. Tänk om någon river första hindret och ramlar. Då får ju inte den pris. Nej, det vet man inte i förväg. Men det intressanta är: Är det rimliga kriterier? Det har alltså varit en omfattande debatt. Det finns också en internationell debatt som förs huruvida det är viktigt hur mycket man citeras. Skulle man snarare gå på hur många artiklar man publicerar själv? Det är sant att det finns mängder av synpunkter. Skulle man lyssna på alla skulle man kunna få ihop hur många riksdagsmotioner som helst. Men vår uppgift är inte bara att lyssna. Vi måste också bestämma oss. Då vill jag hävda att det är konsensus i vetenskapssamhället att de två kriterierna och tio häckar om vi talar om häcklöpning för damer citeringar i vetenskapliga tidskrifter och förmågan att attrahera externa anslag är de bästa som indikerar kvalitet. Konsekvenserna beror på hur man förvaltar sitt uppdrag. Vi har som en information tagit med i propositionen hur det kommer att bli på gamla data, men det positiva budskapet, den goda nyheten, är att man kan påverka det här. Man kan träna så att man kommer fortare i mål. Man kan träna så att man inte river några häckar. Vem som vinner priset vet vi naturligtvis inte på förhand. Det är inte så att det här systemet kommer att svälta ut några lärosäten. Det är av anslaget som omfattas av kvalitetsfördelningen. Om man inte lyckas bli citerad i en enda tidskrift och inte lyckas dra in ett enda externt anslag kanske man går miste om de , men det är inte fråga om att svälta ut några lärosäten. Som det så förtjänstfullt har påpekats här är i utgångsläget alla lärosäten på plus. Jag lyssnar naturligtvis på all kritik, men den som jag har mycket svårt att ta till mig är att jag inte är tillräckligt engagerad för forskningens infrastruktur. Jag kan säga att jag jobbar i princip med att få internationell uppbackning för neutronkällan ESS som vi vill lokalisera till . Så sent som har jag talat med den före detta socialdemokratiska finansministern om hans förtjänstfulla arbete för att lyckas med detta. Jag har en fråga att ställa. Jag läste att har varit på besök på ESS och uttryckt sitt stöd. Det är oerhört värdefullt. Så länge som satt i regeringen lyckades man inte komma fram till något ställningstagande. Men hon sade under besöket: Jag hoppas verkligen att jag kan övertyga att stödja ESS. Det här är inte vilken polemik som helst, utan det är oerhört viktigt i vårt dagliga arbete för att få hit detta. Det handlar om 10 miljarder i utlandsinvesteringar till . Men finns det politisk uppbackning för detta i om det skulle bli ett regimskifte? uttryckte den förhoppningen. Som kampanjarbetare för ESS är jag väldigt nyfiken på svaret, från både och . Har nu lyckats övertyga att stödja en ESS-lokalisering till ? Jag tycker att det är många vackra ord som sägs här om doktorandernas villkor. Jag har en känsla av att jag har sagt exakt samma saker åtskilliga gånger i den här kammaren som oppositionspolitiker. Grundsvaret är att tillför man , varav den största enskilda delen går till fakulteterna, och därtill lägger strategiska satsningar som efter att ha passerat våra forskningsråd också hamnar på fakulteterna, är det naturligtvis det bästa sättet att få fram fler doktorandtjänster. Ni kan vara övertygade om att resultatet av en sådan resurssatsning blir fler doktorandtjänster. När det gäller det som med en försvenskning kallas för postdoktorer, alltså disputerade, och deras anställningsförhållanden hade vi planerat att ha ett avsnitt om det i denna proposition. Men den svenska modellen hann före oss, den som Socialdemokraterna brukar applådera. Det träffades ett fackligt avtal som innebär tvååriga tjänster för den här kategorin. Vi hade funderat , men har det slutits ett avtal med den här innebörden. Och jag är övertygad om att det kommer att leda till bättre anställningsförhållanden för nyblivna doktorer. Ja, som flera har sagt är detta en glad dag. Jag ser fram emot det beslut som kammaren kommer att fatta . Jag vill passa på att tacka utbildningsutskottet för ett gediget arbete med propositionen. Det här är oerhört viktiga frågor. Alla är inte lätta. Vi har inte påstått att vi har det slutliga svaret på alla. Jag tycker att det är en intressant dialog vi har haft. Men jag är övertygad om att den huvudinriktning vi nu slår an, större resurser, både grundforskning och tillämpad forskning, mer satsning på innovation och att i alla sammanhang styra verksamheten mot kvalitet är den rätta vägen. 59 () replik: sade i sitt anförande att han trodde att vi i oppositionen hade klippt ihop de debattartiklar som varit kritiska och gjort dem till våra motioner. Med tanke på den stora kritik som har funnits mot det här förslaget hade man visserligen kanske kunnat klippa ihop dem och göra dem till många motioner. Men det hade blivit ett litet problem med tidsfaktorn, för vi väckte ju våra motioner innan många av de mest kritiska artiklarna kom. Det hade då varit svårt att klippa ihop dem. Vi har inte gjort det, men hade heller inte kunnat göra det. tar vidare upp kritik som kommer från många håll. Jag är tacksam över att har noterat att det har varit så mycket kritik. Men det blir konstigt när tar upp kritiken från alla håll för att visa att han har rätt som ligger i mitten. Att det är en så massiv kritik betyder väl vanligtvis inte att man har rätt, utan det betyder vanligtvis att man har missat någonting, så jag tycker att den krumbukten är rätt konstig. Jag kan instämma i en fråga som ställs, nämligen om det är rimliga kriterier när det gäller kvalitetssatsningarna. har påpekat att det var konsensus och att dessa kriterier är de bästa. När jag har pratat med olika forskare har det inte alls låtit så, så jag undrar var denna konsensus kommer ifrån. Jag undrar också var det underlag är som har lett fram till att man har valt just dessa två kriterier. 60 Statsrådet () replik: Jag vet inte riktigt hur skrytsam jag får vara, men jag kan väl säga att de månader som har gått sedan propositionen lades fram har varit oerhört trevliga för mig. Det är ju ingen massiv kritik utan hyllningskörer över propositionen. Sedan finns det på båda flankerna, om jag uttrycker mig förenklat, kritik, men det är ju ofrånkomligt. Man får ibland i politiken, var man än befinner sig, tänka att det är de här gruppernas egenintresse. Varför skulle egentligen någon säga att man har fått tillräckligt till forskning? Det förlorar man ju bara på. Ändå är det en hel del företrädare för forskningssamhället som har sagt just det, vilket naturligtvis gläder mig. Det är på ett sätt mer naturligt att de grundforskningsinriktade säger att det är alldeles för mycket tillämpat och vice versa. Men det är få propositioner av den här digniteten som har fått så lite kritik som denna har fått. När jag använder uttrycket konsensus kanske tolkar det som att jag tror att alla forskare nu har samlats kring det här. Så menar jag inte, man om man lyssnar på alla och försöker fundera på var mittfåran närmast ett slags konsensus ligger vill jag hävda att det är där vi har hamnat. Det är både förmågan att attrahera externa bidrag och förmågan att få sina vetenskapliga arbeten citerade som kan mätas någorlunda objektivt, och det är de som matchar kvalitet enligt de flestas bedömning. Det har funnits helt andra förslag, men jag vill hävda att är det dessa båda som det är störst konsensus kring. 61 () replik: Jag uppfattade det som att det inte har gjorts några djupare analyser av det här. Det är intressant att notera att först nämner att det funnits kritik och tar upp en massa exempel på kritik och sedan säger att det har varit en hyllningskör. Jag har svårt att få ihop de bilderna. Jag kan konstatera att det har funnits en omfattande kritik. Men som jag nämnde i mitt anförande är det ett betydande tillskott av resurser. När det har funnits så många andra problem är det inte detta man har kritiserat, utan man har mycket riktigt påpekat att det är bra med mycket resurser men att man inte helt når upp till enprocentsmålet som man ville. Det är ändå ett betydande tillskott, och man har varit nöjd med det. Men det är fortfarande mycket kritik som har kommit fram, framför allt när det gäller detaljstyrningen av de strategiska forskningssatsningarna. Jag ifrågasätter hur strategiskt det är att från regeringen gå in och detaljstyra de här områdena när man i stället skulle kunna överlämna till dem som är mer kvalificerade att göra bedömningarna. Jag tror nämligen inte att regeringar är de som är allra mest kvalificerade att bedöma forskningsresultat. Och det är inte för att det är en borgerlig regering. Jag tror inte att det är på den grunden man väljer politiker. Jag tycker att politikerna ska välja färdriktningen och beskriva vartåt man vill men inte gå in i alla detaljer. 62 Statsrådet () replik: Det senare håller jag naturligtvis med om. Vi har ingen som helst förmåga att fatta vetenskapliga beslut, och det gör vi heller inte. Något av oppositionspartierna har fört fram att ett organ i ska piffas upp med statsministern som ordförande på forskningsområdet. Då ställer jag frågan: Vad ska de fatta för beslut? Vi har diskuterat den idén, men vi har landat på att det är att gå ett steg för långt i politikerstyrning. Vi är väl medvetna om att man ska vara väldigt försiktig. Det är också därför som vi nu försöker rigga en organisation så att ett mer strategiskt tänkande kommer att prägla vetenskapssamhällets beslut . har det varit för mycket plotter, för mycket kortsiktighet, för lite tvärvetenskaplighet. Genom att pressa fram mer samverkan mellan forskningsråden och ett mer strategiskt tänkande hoppas jag att besluten om det som vi nu har föreslagit i form av strategiska satsningar också formellt rent av kommer att fattas inomvetenskapligt. Men jag vill starkt understryka att de förslag som vi har lagt fram till allra största delen grundas på prioriteringar som vetenskapssamhället har gjort. har inte mer talartid i denna debatt. Jag noterar att han inte använde de som står till hans förfogande till att ge ett besked om var står i ESS-frågan. Det hade varit önskvärt. 63 AMINEH KAKABAVEH (v) replik: Det är bra att lyssna på kritik. Det gynnar den egna utvecklingen, samhällets utveckling och inte minst de politiska aspekterna. Jag undrar hur ministern har tagit till sig den samhällskritik som forskare och studenter framfört i . skrev och Calmfors, som svar på ministerns artikel, att regeringen inte alls bryr sig om synpunkter om strategiska forskningsområden och att det därför är ett politiskt urval och inte ett vetenskapligt. Det är allvarlig kritik. Vad tycker ministern själv? Är det som inte lyssnar på alla kritiker? Vi marxister och socialister lyssnar på alla slags kritiker utifrån våra egna utgångspunkter. Ett kritisk tänkande utvecklar vår politik, så vi lyssnar. Däremot undrar jag vad ministern tycker om samhällskritiken från forskarna som kan detta mycket bättre än vi. 64 Statsrådet () replik: Jag har träffat ordförande som är socialdemokratisk ledamot av denna kammare. Jag har också träffat chef. Den bild de ger mig är att den kritik som och Calmfors framför inte är representativ för . Det framgår av och Calmfors artikel i går att har lämnat ett underlag till oss. De hävdar att det underlaget är hastigt framtaget och så vidare. Icke förty har ett sådant underlag lämnats till oss. I allt väsentligt har vi följt de förslagen. Jag har alltså inte suttit på min kammare och funderat ut detta. Det vore intressant att höra vilka av dessa ni tycker är fel. Är det fel att göra en storsatsning på diabetesforskning? Är det fel att satsa på cancerforskning? Som mina alliansvänner så förtjänstfullt har utvecklat faller kritiken platt till marken. Era egna resonemang är fyllda av detaljstyrning. Det är metallurgi hit och transportforskning dit. Socialdemokraternas älskade branschsatsningar var just detaljstyrning. Skillnaden mellan dem och de strategiska satsningarna är att det i vårt förslag ligger en gedigen vetenskaplig utvärdering. Man säger här att branschprogrammen var så bra. Det är klart att branscherna tyckte det eftersom de fick pengar till sin verksamhet. Någon vetenskaplig utvärdering av branschprogrammen har dock inte skett. Det ska däremot ske med de strategiska satsningarna, så jag lyssnar absolut på kritik. 65 AMINEH KAKABAVEH (v) replik: De båda forskarna har gång på gång betonat sin oro. De skriver bland annat: Det är olycksbådande att inte berör våra farhågor för att regeringen ska minska forskningsinflytandet i , som vi ser som en garanti för grundforskningens frihet. Regeringen underskattar den oro över den fria grundforskningens ställning som finns inom stora delar av forskningssamhället. Forskningspropositionen kan innebära ett systemskifte i forskningspolitiken. Den riskerar att bli en ny arena där politiker ska visa handlingskraft. De är oroliga över att forskningsinflytandet minskar och att politiker kommer att styra över detta. Det är en befogad och allvarlig oro. Vi är stolta över svensk forskningshistoria. har varit framgångsrikt när det gäller forskning. riskerar man det genom att bortse från all kritik och ändra på systemet. Det är allvarligt. Regeringen och ministern måste ta till sig kritiken. 66 Statsrådet () replik: Man ska komma ihåg att Amineh Kakabaveh i en motion till riksdag har föreslagit att det i ska inrättas ett forskningsorgan med statsministern som ordförande. Som jag sade uppkommer då frågan vad detta ska besluta om. Det kanske är ett sådant förslag och Calmfors skulle oroa sig för eftersom man då möjligtvis skulle få ett ökat politikerinflytande över sådant som bör vara inomvetenskapligt. Jag svarade inte på frågan som och Calmfors ställde i en tidigare debattartikel av det enkla skälet att jag inte har några som helst planer på att politisera . Alliansen gick till val på att avpolitisera forskningen och därför förefaller mig den anklagelsen helt orimlig, så jag kommenterade den inte ens. Jag kan gärna upprepa i kammaren att det kan finnas behov av att se över detaljer i hur ämnesråd utses och sådana saker, men jag har ingen ambition att använda för att öka den politiska styrningen av forskningen. 67 () replik: Det är bra att forskningsministern tar upp frågan om infrastruktursatsningar. Det är en viktig fråga. Forskningsministern vet att vi i vår motion har mer pengar än regeringen till denna satsning som är så viktig inte bara för ESS-frågan utan för flera olika lärosäten som behöver satsa på infrastruktur och ett globalt perspektiv, vilket jag nämnde tidigare. ESS är viktigt, men jag noterade att forskningsministern inte med ett ord nämnde . Utskottet hade besök av KVA vars budskap var att är jätteviktigt. I forskarvärlden är det högre prioriterat än ESS. Jag tycker att båda två är viktiga, men forskningsministern nämner inte med ett ord. Ska jag tolka det som att det är en nedprioriterad fråga? Jag ska läsa upp några citat ur en debattartikel. Det är inte vem som helst som har skrivit den; det är forskningsministern själv. tog han upp viktiga utgångspunkter inför forskningspropositionen och nämnde tre olika utgångspunkter. Det var vidsträckt akademisk frihet där politisk klåfingrighet bör undvikas, tydlig strävan mot kvalitet på alla nivåer och stort utrymme för fri grundforskning. Döm om min förvåning när det inte var samma budskap i forskningspropositionen som forskningsministern skrev om i ! blir det en detaljstyrning. Att områdena teknik, medicin och klimat är viktigast har vi inget emot, men ni går in på detaljnivå och har ett tjugofemtal olika områden. Vad är det som säger att just alzheimer är viktigare än pannlobsdemens för att ta ett exempel? Ska inte forskarna avgöra detta utifrån de prioriterade områdena? Det är en viktig fråga. Vad har hänt på dessa månader? Forskningsministern har sagt att han inte vill detaljstyra, men så blir det detta resultat i forskningspropositionen. 68 Statsrådet () replik: Propositionen följer precis de där principerna. Jag vill påpeka att anslagen till fakulteterna och forskningsråden särskilt om man lägger till effekterna av den slopade forskningsmomsen är klart större än anslaget till de strategiska satsningarna, om man tycker att de är detaljstyrda. Resursökningen till den fria och nyfikenhetsstyrda forskningen är större än till de strategiska satsningarna. Därmed är punkten ett uppfylld. De förslag som finns syftar till att kraftsamla. Det är ingenting som jag har hittat på, utan det var en mångårig djupt känd kritik som också forskarsamhället faktiskt artikulerade. Jag tillsatte en utredare som heter som just för att få fram mer strategiskt tänkande i forskningsråden föreslog att ett antal forskningsråd skulle slås ihop. Vi skickade ut den utredningen på remiss, och nästan alla svarade samma sak, nämligen att har fel förslag men att hon gör en riktig problemanalys. Det behövs mer strategiskt tänkande i forskningspolitiken. Då bad vi VR leverera ett förslag på sådana strategiska satsningar. Även och näringslivet som har nämnts här var inblandade i processen. De förslag som vi fick in har vi i allt väsentligt lagt fram för . De strategiska satsningarna är alltså ett svar på ett djupt känt problem också i vetenskapssamhället. Hur går det förresten med och ? 69 () replik: Jag kan tala för Socialdemokraterna i denna fråga, och vi säger starkt ja till EES. Det vet forskningsministern. Vi ska nog lösa även den frågan . Det verkar som om forskningsministern sätter ett likhetstecken och menar att fakultetsanslag innebär fri forskning. Det är inte säkert att det är så. Man får fria resurser att disponera, men det är inte säkert att allt går till nyfikenhetsstyrd forskning. Det är en viktig aspekt som man kan ta med i diskussionen. Jag tycker att forskningsministern lite väl lätt viftar bort min kritik gällande detaljstyrningen. Det är inte bara jag eller illvilliga socialdemokrater som för fram detta, utan man har från flera håll i forskarvärlden anfört kritik mot just denna detaljstyrning på specifika områden. Forskningsministern svarar inte på varför just alzheimer skulle vara viktigare än pannlobsdemens. Man skulle kunna ta fler sådana exempel på att ni pekar ut områden. Det kan leda till att man då bara rusar fram på ett område och söker pengar för att forska. Då undergrävs den akademiska friheten. Där ligger detaljstyrningen. Det går inte att jämföra med branschprogrammen. Branschprogrammen handlar om att olika industrier och branscher får pengar. Sedan sitter företagen och de fackliga organisationerna tillsammans med akademin och problemformulerar och prioriterar hur man vill satsa. Jag tror inte att regeringens resursfördelning kommer att överleva därför att få begriper systemet. skulle jag vilja fråga forskningsministern än en gång om han kan förklara varför man just har viktat som man har gjort och varför man har ett system som kan leda till att det är mer lönsamt att hamna på rätt fakultet än att skriva en god artikel. Hur fungerar systemet? Vilken empirisk undersökning har ni gjort för att få fram detta system? Sedan vill jag gärna ha ett svar på om är nedprioriterat eller inte. 70 Statsrådet () replik: Jag tycker inte att det verkar som om har läst forskningspropositionen. Där finns ett mycket tydligt ställningstagande för , och vår bedömning är att det är en mycket viktig infrastrukturanläggning. Vi har uppdragit åt en förhandlingsman, nämligen universitetskansler , att förhandla med andra lärosäten och andra tänkbara finansiärer för att tillsammans med staten möjliggöra byggandet av . Jag känner inte riktigt igen påståendet att vi har valt ut just demenssjukdomen alzheimer, utan här finns en satsning på demenssjukdomar över huvud taget som är någonting som drabbar väldigt många människor och som också förorsakar stora samhällsekonomiska kostnader. Jag tycker att det finns all anledning att inte minst i ett demografiskt perspektiv göra betydande satsningar för att verkligen få fram den kraftsamling som jag nämnde. Vi har gjort en hel del körningar när det gäller vilka effekter olika varianter av anslagssystem skulle ge. Detta material är naturligtvis offentlig handling. Ni kan därför naturligtvis få del av det, och såvitt jag vet har ni fått det. Jag kan bara säga att ett stort problem för mig var att detta system rent och naket skulle slå negativt mot humaniora och samhällsvetenskap. Vi införde denna fördubblingsfaktor för att se till att ha en kupa, en skyddande hand, inte minst över humaniora. Vi får väl se hur det blir. Vår bedömning är att denna multiplikator 2 är tillräcklig för att skydda humaniora. Jag kan inte garantera att det är så. Naturligtvis får vi följa det. Men jag tror att det kommer att vara positivt. 71 (): Jag ska börja med ett påstående som jag hoppas att alla kan instämma i. För att hävda konkurrenskraft måste andelen högskolestudenter öka. Jag brukar annars inom ramen för trafikutskottet diskutera vikten av infrastruktursatsningar för att göra arbetsmarknadsregioner större och jobben fler. Men det är lika viktigt att vi har en infrastruktur på den högre utbildningen som gör att fler kan utbilda sig efter gymnasiet. Det kräver rekryteringsinsatser för att få fler elever även från studieovana miljöer till högre studier. På den punkten har det varit mycket tyst i debatten från den borgerliga sidan. Jag vill därför lyfta fram i . Man har arbetat intensivt med att rekrytera elever från olika miljöer. Högskolan har som ledord mångvetenskap, mångkulturalitet och medborgerlig bildning. har varit framgångsrik när det gäller social och etnisk mångfald och är redan en internationell högskola med många studenter och lärare som har utländsk bakgrund. Man har ett nära samarbete med andra lärosäten i regionen och med samhället i övrigt. Man deltar i två av de tio gymnasiala spetsutbildningar som har beslutat om. arbetar också kontinuerligt med att utveckla sin uppdragsverksamhet, till exempel fortbildning och vidareutbildning för yrkesverksamma. Vidare arbetar man med att ta till vara innovationer och finna former för att kommersialisera forskningsresultat och att ytterligare utveckla samarbetet med , , , i , de konstnärliga högskolorna och andra lärosäten i . Högskolans verksamhet är starkt internationellt förankrad. I samarbete med lärosäten i det internationella vetenskapssamhället är det viktigt med universitetsstatus. bör därför få sin ansökan om att bli universitet beviljad. Jag är oroad över signalerna från regeringen och från högskolekanslern om att det ska finnas ett visst antal universitet i . Det är ett väldigt ovetenskapligt sätt att se på frågan om vilka lärosäten som ska vara universitet och vilka som ska vara högskolor.