prot · GW09130 · 2009-06-11 00:00:00 — Är det en ideologisk övertygelse, en ändring i sakförhållandena, eller är det en omvändelse under galgen? Jag tänker inte ägna mig åt att spekulera om det det finns säkert andra som är intresserade av det utan jag gläder mig naturligtvis över att både och Socialdemokraterna ansluter sig till regeringens politik. Men det är ändå intressant att fundera över hur det samlade regeringsalternativet ser ut på den rödgröna sidan. I samband med att vi hade en hearing om apoteksmarknaden här sade i ett inlägg att det inte råder någon oenighet om receptfritt i handeln. Men det var uppenbarligen inte en korrekt utsaga, för jag utgår från att den krets som hon talar om när hon talar om enighet också måste inkludera och . har ju en egen motion och en reservation om att den här propositionen bör avslås. Den intressanta frågan är då vad som händer vid ett regeringsskifte. Kan garantera att det inte blir och linje som blir gällande om det skulle bli ett regeringsskifte? Min slutsats är att det kan inte garantera. får gärna begära replik och säga emot mig på den punkten. Problemet blir då att detta också kastar en lång skugga över Socialdemokraternas politik på apoteksområdet. Vill man vara helt säker på att man också efter valet ska kunna handla receptfria läkemedel i handeln är det tryggaste alternativet att rösta på något av allianspartierna. Det är också ett viktigt besked från dagens debatt. sade tidigare från talarstolen att det är viktigt att vi har en bred reform, en bred uppgörelse i frågan om receptfria läkemedel i handeln. Ja, vi är ju sex partier som står bakom det förslag som regeringen nu lägger fram. Det är klart att hade kunnat vara med, men man får ändå säga att det är en rätt så bred uppgörelse. Den är till och med bredare än uppgörelsen om det mycket framgångsrika svenska pensionssystemet. Om det är så att vill ha en ännu bredare uppgörelse får ni ta det internt inom det rödgröna alternativet. Vi är eniga med både er och Socialdemokraterna om att detta i allt väsentligt är en viktig och bra reform. sade också tidigare här att förslaget inte är tillräckligt analyserat ur bland annat folkhälsosynpunkt. Det är en väldigt intressant synpunkt för att komma från en person som i grund och botten stöder förslaget som regeringen nu lägger fram och som vi förhoppningsvis kommer att kunna klubba igenom . Den kritiken faller i så fall tillbaka också på , därför att ställer upp på regeringens förslag. Om det nu är så att är missnöjd med detta måste han fundera över varför har agerat som det har gjort. Jag tar det egentligen inte som en så allvarlig synpunkt utan mest som ett sätt att, trots den enighet som finns i sak, försöka hitta något slags profil mot regeringen. Avslutningsvis tänker jag ta upp en av de frågor som och Socialdemokraterna tar upp i sin reservation, nämligen att man ska ge kommuner och landsting möjlighet att sälja receptfria läkemedel. Det är någonting som vi i majoriteten motsätter oss bestämt. Kommuner och landsting ska inte ta kommersiella risker med skattebetalarnas pengar som insats, utan kommuner och landsting ska prioritera kärnverksamheterna skola, vård och omsorg. Jag vill inskärpa att det är särskilt viktigt , när vi har den kanske tuffaste ekonomiska kris som vi haft , att kommuner och landsting måste prioritera det som är kärnan i kommunala och landstingskommunala verksamheter och inte ta risker med skattebetalarnas pengar. Därför är det extra viktigt just nu att avvisa det förslag som och Socialdemokraterna kommer med. Slutligen, herr talman, vill jag bara konstatera att detta är en viktig liberal frihetsreform som vi förhoppningsvis kommer att kunna fatta beslut om . Den underlättar vardagen för väldigt många människor. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga motioner och reservationer. 20 () replik: Det är intressant att lyssna till som ägnar i princip hela sitt anförande åt ett antal spekulationer i oppositionens inre liv och åt olika ståndpunkter i apoteksfrågan. Jag vill gärna påminna om att , alltså , medan fortfarande arbetade och ännu inte hade lämnat sitt slutbetänkande, tog jag kontakt med socialministern. Jag sade så här: Vi är intresserade av att försöka finna en blocköverskridande lösning när det gäller apoteken, och vi är beredda att flytta oss i våra ståndpunkter om också regeringen och allianspartierna är beredda att göra det. Som svar på den förfrågan fick jag ett nej. Jag fick det inte direkt. Jag gav också offentlighet åt mitt erbjudande till regeringen. Inte en enda gång har regeringspartierna velat diskutera apoteksfrågan med oss i oppositionen. Det är ovanligt att det är oppositionen som tar initiativ till att undersöka förutsättningarna för en blocköverskridande överenskommelse. Det vanliga är att det är tvärtom. Och det naturliga ansvaret ligger naturligtvis hos regeringspartierna att finna breda lösningar. I det här fallet tog jag personligen på mig det ansvaret och tog ett sådant initiativ, och jag fick kalla handen. Inte en enda gång under den här resan med flera olika apoteksförslag, utredningar, remissbehandlingar, nya omgångar i departementet, ett flertal olika propositioner har regeringspartierna varit intresserade av att diskutera med oppositionen. När propositionerna ligger färdiga på bord går det bra att stå i talarstolen och försöka spekulera om vad oppositionen egentligen tycker, men inte en enda gång har ni velat ta reda på vad vi egentligen tycker och var förutsättningarna för breda uppgörelser hade kunnat finnas. 21 () replik: Exakt vilka telefonsamtal som har haft med socialministern får reda ut med honom. Jag uppfattar att den frågan också har varit uppe i tidigare riksdagsdebatter. Det som är viktigt att diskutera är vad ett förhandlingsbud från Socialdemokraterna skulle ha inneburit och vad det skulle ha haft för värde. Socialdemokraterna har i ett antal olika delar av omregleringen av apoteksmarknaden kontinuerligt bytt position, nästan . Jag ser det som svårt att föra förhandlingar med en part som inte vet vad den har för uppfattning i olika centrala frågor. Ska man dessutom träffa en överenskommelse som är hållbar , vilket jag håller med om vore önskvärt, måste den man förhandlar med kunna garantera att det blir beständigt . Det som både tidigare debatter och denna debatt visar är att som eventuell förhandlingspart inte kan leverera det. ser vi ett betänkande med reservationer där Socialdemokraterna och har en linje och en annan. Det går inte att förhandla med en part som inte själv vet sin position i olika frågor och som dessutom inte kan leverera säkerhet . Kan garantera, i händelse av en seger för det rödgröna alternativet, att det kommer att fortsätta vara receptfritt i handeln? 22 () replik: Man förstår att aldrig har varit med i en förhandling och tagit fram några större överenskommelser. Jag hänvisade tidigare till pensionsöverenskommelsen som var en viktig blocköverskridande överenskommelse som kunde träffas. Om man hade agerat på det sätt som gör hade vi aldrig haft en sådan överenskommelse. Att stå i talarstolen och tala om att det är omöjligt att få svar från Socialdemokraterna när man aldrig ens försökt tala med oss någon annanstans än från talarstol är inget annat än struntprat. Vill man nå en överenskommelse och vill man undersöka förutsättningarna för att nå en blocköverskridande överenskommelse sätter man sig tillsammans. Jag erbjöd mig att göra det, men jag fick nej från den samlade majoriteten och regeringen. Att sedan stå här och raljera och säga att man inte fått besked, vad är det för attityd i politiken? Vi tog kontakt och sade att vi var intresserade av att se om det gick att finna en blocköverskridande överenskommelse, men ni vägrade konsekvent i fråga efter fråga och möjlighet efter möjlighet. Regeringen har valt att inte diskutera med oppositionen på något annat sätt än från talarstol. Och sedan står man och säger att man inte tycker att man har fått tillräckliga besked eller något förhandlingsbud. Ni var inte intresserade. Ni var helt ointresserade av att ens försöka sätta er ned och se vari konflikterna låg och om det fanns möjlighet att finna en överenskommelse. står ni och säger: Vi fick inget förhandlingsbud från Socialdemokraterna. Nej, men ni fick en förfrågan om det fanns förutsättningar för att sitta ned och försöka hitta en blocköverskridande överenskommelse. Ni ville inte ens försöka! 23 () replik: Jag förstår att känner sig trängd i apoteksfrågan. Olika bundsförvanter har successivt under denna process övergivit den socialdemokratiska positionen. Det är väl därför som inte vill diskutera sakfrågan utan diskuterar eventuella förhandlingsinviter och det taktiska spelet. Har man inte något intressant att säga i sakfrågan är det väl det som återstår. Så tolkar jag , både i denna debatt och i den tidigare debatten om omregleringen. Det är det som återstår för Socialdemokraterna när den socialdemokratiska politiken har fallit och alla bundsförvanter har övergivit dem. Det finns alla möjligheter, alldeles oavsett vilka kontakter har haft med socialministern, att föra fram sina synpunkter, diskutera och finna forum om man vill komma överens. Det är inte problemet. Problemet har varit att Socialdemokraterna inte har vetat vad de vill och att Socialdemokraterna inte heller har kunnat samla oppositionen i ett gemensamt alternativ. Detta skapade osäkerhet om vad en förhandling skulle vara värd. Det var det grundläggande problemet. Jag konstaterar återigen att jag inte har fått något besked om det kommer att fortsätta att vara receptfritt i butik efter en eventuell socialdemokratisk valseger. Det är ett viktigt besked i dagens debatt. 24 (): Jag känner en oerhörd glädje över att regeringen på nytt öppnar möjligheter för förbättringar för svenska folket. Jag kan inte riktigt förstå hur man från oppositionen ständigt försöker att hitta svårigheter i dessa möjligheter. Den enda rimliga förklaringen är väl att man är i opposition och måste hitta något att gnälla på för att man ska tycka att man har klarat sin linje. Det gör väl också att alla tre företrädarna för oppositionen, , och , står här och talar om att vi avreglerar. Jag tror att allianspartierna åtminstone hundra gånger i kammaren har sagt att det inte är frågan om det, utan det är en omreglering. Det är minst sagt lika välreglerat, om inte bättre, efter omregleringen som i monopolet. Frågan handlar om att öppna möjligheter för fler att driva apotek för att tillgängligheten för oss alla ska öka. Låt mig därför inte höra ordet avreglering fler gånger i talarstolen, för det är lögn. Och jag tycker att vi i kammaren ska hålla oss för goda för att framföra lögner. Det andra jag vill lyfta fram är att det finns risker med läkemedel. Det finns människor som tar livet av sig av för mycket mediciner. Det är viktigt att vi ser till att alla reformer som vi genomför har så många skyddsnät som det över huvud taget går. När det gäller läkemedel som ska säljas överallt är det som ska bestämma vilka dessa läkemedel är. Det är varken , jag och mina kolleger i alliansen eller som ska bestämma det, utan det är som har ansvar för detta. Det är alltså inte något godtyckligt som regeringen har lagt upp. Vidare har vi skyddsnätet. Läkemedel ska inte stå bland flingorna, kaffet eller mjölken utan finnas på en väl avvägd plats för att markera att det är särskilt viktigt. Det är dessutom 18-årsgräns för att köpa läkemedel i butik. En del av skyddsnätet, mina vänner, är de ca 900 apoteksombud som vi har och som vi har haft . Och tänk att vi som bor på landet lever fortfarande! Jag har bott på landet nästan hela mitt liv. Jag har kunnat gå till Icaaffären därhemma och köpa näsdroppar, Bamyl och Panodil. Vad har det inneburit? Har det varit någon fara? Erfarenheterna har varit mycket goda. Som regerings- och allianspartier känner vi att det är viktigt att påminna om denna historia också. I första hand är kommunen ansvarig. Handlarna ska betala en avgift för denna tillsyn. Sedan har vi , och där ska också betalas avgift för tillsynen. Tillsynen kommer att vara rigorös, tror jag. Det kommer att vara mycket arbete med att utöva tillsyn av detta. Om man har en effektiv tillsyn har man också bra instrument för en god uppföljning. Den här frågan är mycket populär ute i landet. Många människor har hört av sig och sagt: Äntligen! behöver vi inte gå till grannen och låna mediciner som kanske är för gamla. vet vi att det är lättillgängligt dygnet runt och man kan garantera att barnen får rätt medicin vid rätt tillfälle i rätt dos. Jag vill avsluta med att påminna om att Sjukvårdsupplysningen nu är väl utbyggd i hela landet. Jag kommer att rekommendera folk att fortsätta att ringa till Sjukvårdsupplysningen. Om Sjukvårdsupplysningen säger att man ska ge sitt barn näsdroppar eller stolpiller av Panodil har det naturligtvis inte så mycket värde om man inte får tag i det. De kan inte skicka något med fax från Sjukvårdsupplysningen. Därför är detta ett komplement och inte en konkurrent. Jag tror att det här kommer att bli jättebra. Jag hoppas att ni från oppositionen också ska kunna applådera detta och säga: De hade ändå rätt. Jag yrkar bifall till förslagen i betänkandet och avslag på reservationerna. 25 FINN (): När jag läste betänkandet och framför allt reservationerna från oppositionen fann jag några sakfel som jag tycker att man kan diskutera under den här debatten. Först vill jag reflektera lite över vad som har sagts i debatten. har man behållit ett monopol som man har haft möjlighet att avveckla detsamma. föreslår vi en omreglering. Då känns det naturligtvis lite konstigt att söka hjälp hos någon som har varit så handlingsförlamad och tro att det skulle innebära något konstruktivt. Jag vill också reflektera något över reservationstexten där oppositionen gör ett stort nummer av det här är en ideologisk fråga varför den lämpligen löses av alliansregeringen. Jag ser just att detta är en ideologisk fråga. Jag kan se tre ideologiska punkter. Den första handlar om tillgänglighet. Det är helt uppenbart att skiljer ut sig från resten av . Vi har 11 000 invånare per apotek; genomsnittet i är 4 000 per apotek. Dessutom har man fortsatt att minska antalet apotek från 890 till 872 och apoteksombuden från 963 till 871. Det har alltså skett , och Socialdemokraterna har inte reflekterat över denna minskning. Att lösningen skulle stå att finna i deras ideologi är föga troligt. Därför tror jag att alliansideologiska förtecken löser problemet vilket debatten har visat. Den andra ideologiska frågan gäller att detta inte är vilken vara som helst. Det är alldeles riktigt, men det är en vara som används av vem som helst. En ideologi som alliansen förespråkar är att individen också bör ta del och ansvar när det gäller kunskap om verksamheter som finns i samhället. Till det hör läkemedel. Vi måste ha en befolkning som har ett förhållningssätt till läkemedel så att vi inte bara kan skydda oss bakom beslut från politiker och myndigheter. En lättare tillgänglighet till läkemedel kommer att innebära att individer skapar en egen referensram till läkemedel tillsammans med kunskap och stöd från myndigheter och fackfolk. Den tredje ideologiska invändningen handlar om att som detta i första hand är något för patienterna och kunderna innebär det också en handelsstimulerande effekt för våra näringsidkare. Från oppositionen vill man se så många handelshindrande regelverk som möjligt under förespegling att det skulle vara en säkerhetsfråga. Låt mig då gå över till det som gjorde att jag anmälde mig till debatten, nämligen säkerhetsproblematiken när det gäller läkemedel. Jag reflekterade över att lyfte upp frågan att säkerheten är överordnad allt annat. Jag delar den bedömningen från och . Men när jag tittar på säkerhetsaspekter när det gäller läkemedel i ett vidare perspektiv, i utvecklings- och forskningsmässiga sammanhang, känner jag inte igen att man i någon diktatur, något kommunistland eller något land som fjärmar sig från EU-samarbetet driver på säkerhetsutvecklingen. Det kan inte vara någon hemlighet för den som är inläst på området att man under det svenska ordförandeskapet i EU kommer att ha ett läkemedelspaket där två viktiga aspekter på läkemedelssäkerhet lyfts fram, nämligen säkerhetsuppföljning av läkemedel när det används bland folk och frågan om förfalskade läkemedel. har ju som önskemål att lämna detta samarbete. Jag undrar på vilket sätt man då egentligen vill stimulera säkerhetsarbetet. Det är inte trovärdigt. Jag förstår inte riktigt två resonemang. Det ena handlar om fullsortimentsbutiker. talar om att man ska ha alla receptfria läkemedel inom ramen för en sådan fullsortimentsbutik. Det andra handlar om de receptbelagda läkemedlen. Låt mig påminna om att receptfrihet och receptbelagda substanser inte har en antingeneller-funktion rent medicinskt. De har det när det gäller myndighetsutövande, men rent medicinskt är det en glidande skala. Man måste alltså se detta som ett problem där vi låter myndigheten, det vill säga , välja ut de produkter som säkert kan säljas i detaljhandeln. Sedan får framtiden får utvisa i vad mån det behövs någon ytterligare fullsortimentshandel. Då kan man se det som något som marknaden tillsammans med myndigheten löser bättre än att man politiskt förestavar det. Det förvånar mig dock inte att tycker att politiken ska bestämma detta på förhand. säger i sitt anförande att nio av tio läkare gjorde fel när en falsk reporterpatient sökte doktorn för ett infektionsproblem. Hon tar uppgiften från dagspressen. Den första frågan är naturligtvis hur kan veta detta. Vill hon själv bestämma hur doktorerna ska ordinera? Hon kanske till och med vill ta över deras ordinationsrätt. Den andra frågan som har bäring på detta exempel handlar om att det här problemet inte har lösts under de då bland andra har varit minister och ansvarig för monopolet. Det problem anför fungerar i högsta välmåga i ett monopolsamhälle. Jag tror inte att monopolet på något sätt gör det lättare att bekräfta avarter när det gäller läkemedelssäkerhet och läkemedelsfunktionalitet. Det är nog snarare tvärtom. Genom en omreglerad marknad som ökar tillgängligheten och ger en möjlighet för individer att tillsammans med myndigheter få bättre kunskap kommer vi att kunna utveckla en marknad som mer ser ut som den i . Då kommer vi också att fungera bättre i säkerhetsarbetet i . (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 10 § Överlåtbara fiskerättigheter m.m. Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2008/09:MJU23 Överlåtbara fiskerättigheter m.m. (prop. 2008/09:169). 26 (): ska vi debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande nr 23 om överlåtbara fiskerättigheter. Förslaget innebär att den svenska staten skänker bort våra gemensamma tillgångar till några få personer. Tillgångarna som vi skänker bort är andelar av den kvot som har rätt att fiska inom det pelagiska segmentet, alltså bland annat den sill, makrill och skarpsill som fångas i våra och EU:s fiskevatten. Varför läggs då ett sådant här förslag? Några argument som regeringen gett uttryck för är att det ska medverka till ett hållbart fiske och främja en balanserad fartygsstruktur, alltså åstadkomma en anpassning av antalet fiskebåtar till de fiskemöjligheter som finns och på så sätt få en lönsamhet i fisket. Att har för många båtar inom det pelagiska fisket utifrån den kvotandel som har är ett faktum. Det är flera som har ansvaret för detta, inte minst de som finansierat uppbyggnaden av flottan. Det är EU-medel och bankerna. Bankerna har drivit på frågan och lyckats få till ett införande av försäljningsbara kvoter så att de kan rädda sitt kapital. Det är högst besynnerligt att en högerstyrd regering inte låter marknaden sköta strukturrationaliseringen av flottan. Den här regeringen gör allt för att rädda bankernas satsade medel med hjälp av statliga resurser. Det har ju tydligt visat sig på det ena politikområdet efter det andra. Ett annat argument som regeringen och majoriteten i utskottet hävdar för att införa försäljningsbara kvoter är att det ska gynna bestånden genom ett minskat fisketryck. Att hävda detta tyder antingen på en total okunnighet om vad man sysslar med eller att man tror att man ska kunna lura andra okunniga. Jag tror faktiskt att det första påståendet är rätt, att det speglar en okunnighet från dem som lägger fram förslaget. Förslaget handlar om att den svenska kvot som tilldelas i förhandlingar med de andra nationerna i EU ska fördelas till ett fåtal personer. Att detta skulle innebära att de bara skulle fiska upp en del av kvoten för att säkra bestånden är totalt orimligt, speciellt med tanke på att de kanske har utökat sin andel av kvoten genom köp för . Att påstå eller tro något liknande speglar en okunnighet eller naivitet som går utöver det mesta. Naturligtvis handlar införandet av försäljningsbara kvoter endast om att staten genom att ge bort våra gemensamma resurser av fisk åstadkommer en rationalisering av den pelagiska fiskeflottan. Att så blir fallet kan vi vara överens om, för de flesta av oss vet att en hel del av affärerna redan är genomförda, både till svenska och till utländska intressen. När staten gynnar en förhållandevis liten andel av de verksamma i en näring är den mänskliga reaktionen naturlig genom att övriga undrar: Varför inte jag? Varför får inte jag min räkkvot? Varför får inte jag mina torskkvoter? Jag har full förståelse för dem som ser det orättvisa i detta. Men om systemet skulle överföras även i dessa fisken, såsom tanken var från regeringens sida, kan vi med all säkerhet konstatera att yrkesfisket utefter våra kuster skulle vara borta . Men även det föreslagna systemet kommer att påverka andra fisken genom att ett mycket stort kapital förts över från staten till de fiskare som säljer sina kvotandelar. Dessa kan i sin tur, vilket också redan sker, gå in och köpa andra båtar i andra fisken. Detta får också till följd en viss koncentration av fisket till vissa orter där det pelagiska fisket tidigare varit starkt. Det är detta vi menar när vi påstår att detta påverkar också andra fisken utefter vår kust, något som uppenbarligen inte berör majoriteten i utskottet. Majoriteten i utskottet hänvisar till andra länder som har infört systemet och talar om hur lyckat det varit. Smolket i bägaren har varit att det har skett en viss ägarkoncentration, dock inte i sådan omfattning att det bedömts medföra några problem. I förslaget står det att i normalfallet ska den som står för fiskerättigheterna kunna inneha av den nationella kvoten, och han får ha fiskerättigheter för högst två fartyg. Men det ska finnas möjlighet för att utverka undantag och godkänna större andel än . Det kan då konstateras att tio personer kan äga den totala svenska fiskekvoten i bästa fall. Men troligen kommer den siffran att krympa till kanske sex sju personer. Min fråga blir då: När anser majoriteten att ägarkoncentrationen blir ett problem? Detta förslag kan innebära att sex sju personer kan äga det. Det kan ju inte vara när ingen äger kvoten, för så har vi det . Det skulle därför vara intressant att få veta när detta blir ett problem. Syftet med förslaget är i grunden att åstadkomma en reduktion av fiskeflottan med hjälp av våra gemensamma resurser. Att detta behöver utvärderas för att man ska ser hur väl systemet lyckas åstadkomma detta är kanske naturligt, men så tycker inte regeringen och deras partikolleger i utskottet. I förslaget gäller en tioårsperiod för kvoterna och handeln med dessa. Det borde vara självklart att en utvärdering sker kontinuerligt för att man ska se i vilken mån strukturrationaliseringen sker och inte minst för att följa upp hur ägarkoncentrationen ser ut. Detta kan göras utan några större problem. Men det finns inget som helst intresse för det. Nej, i stället konstaterar man att rationaliseringen inte behöver ta särskilt , och sedan ska man ta upp en diskussion om att permanenta systemet.