prot · GW09115 · 2009-05-11 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollen för . 2 § Anmälan om fördröjt svar på interpellation Till hade inkommit följande skrivelse: Interpellation 2008/09:476 Till Interpellation 2008/09:476 Fakturamodellen vid ROT-avdrag av () Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor och inbokade engagemang. () Enligt uppdrag expeditions- och rättschef 3 § Svar på interpellation 2008/09:419 om försiktighetsprincipen och vetenskaplig osäkerhet 1 Miljöminister (): har frågat mig om jag har för avsikt att ta ansvar för att kännedom om EG-rättens krav på riskutredningars utformning förankras hos våra myndigheter. Som bakgrund för frågan har bland annat anfört att Europeiska kommissionen har tagit fram riktlinjer för hur en riskbedömning ska utformas med hänsyn till försiktighetsprincipen och att kommissionens riktlinjer genom en resolution även antagits av Europeiska unionens råd. Försiktighetsprincipen utgör en grundläggande del av den svenska miljörätten. Redan före tillkomst återfanns denna princip i miljöskyddslagen och i lagen om kemiska produkter. Genom infördes försiktighetsprincipen som en självständig princip i svensk miljölagstiftning, och den återfinns som en grundläggande hänsynsregel i balkens andra kapitel. Det innebär bland annat att försiktighetsprincipen gäller för all verksamhet och alla åtgärder som omfattas av balkens tillämpningsområde, vilket i sin tur medför att principen har ett vitt tillämpningsområde som omfattar bland annat kemikalier, områdesskydd, djurskydd och människors hälsa. Alla myndigheter som tillämpar måste därigenom vara väl införstådda med denna grundläggande miljörättsliga reglering. Genom en effektiv tillsyn säkerställs efterlevnaden av försiktighetsprincipen. I det av regeringen tillsatta Tillsyns- och föreskriftsrådet är alla myndigheter som har en central tillsynsvägledande roll på område representerade. Rådet har bland annat i uppgift att genom samverkan mellan myndigheterna bidra till ett effektivt tillsynsarbete. Regeringen har således etablerat försiktighetsprincipen inom miljöområdet på ett sätt som motsvarar gemenskapens krav. är den myndighet som har ett samlat nationellt ansvar inom områdena strålskydd och kärnsäkerhet. arbetar pådrivande och förebyggande för att skydda människor och miljö från oönskade effekter av strålning. Det gör myndigheten genom att bedriva miljöövervakning, följa forskningen, göra riskbedömningar och meddela rekommendationer och föreskrifter. På myndighetens hemsida finns information om försiktighetsprincipens tillämpning i fråga om allmänhetens exponering för magnetfält från kraftledningar och vid användning av mobiltelefon. Regeringen anser att det för att uppnå en högre hälso- och miljöskyddsnivå både för nuvarande och kommande generationer är av stor vikt att försiktighetsprincipen tillämpas när olika beslut ska fattas. Regeringen kommer även fortsättningsvis att driva frågan om försiktighetsprincipens tillämpning såväl globalt som inom Europeiska unionen och i . 2 (): Min frågeställning till ministern handlar inte om försiktighetsprincipens vara eller inte vara i de svenska myndigheternas dagliga värv, utan den handlar om riskbedömningar. Min fråga handlar alltså om tillämpningen, exempelvis i domstolar, när de som ska fatta beslut om skyddsåtgärder ska basera sitt beslut på ett vetenskapligt underlag. Frågan handlar då ofta om att bedöma den vetenskapliga osäkerheten i underlaget. Det de rättsvårdande myndigheterna kräver är att få korrekt information om osäkerheten i kunskapsläget. Det får de dock nästan aldrig. Miljömedicinare och andra naturvetare har av gammal tradition en metod vid riskbedömning som går ut på att vänta med att varna för riskerna tills de är så gott som säkerställda. Metoden förändrades tyvärr inte när försiktighetsprincipen tillkom. Den används fortfarande av naturvetare om de inte får tydliga direktiv om något annat. Vi får därför inte information om riskerna förrän de är nästan säkerställda, vilket sätter försiktighetsprincipen helt ur spel. Här ligger ett stort ansvar på regeringen som måste ge tydliga direktiv till myndigheterna och indirekt till dem som anlitas för att göra riskbedömningarna. För att förtydliga angav jag även ett exempel i min fråga på hur bedrövligt dåligt detta sköts i . Regeringen har gett för arbetsliv och socialvetenskap, Fas, i uppdrag att bevaka forskningsläget avseende elöverkänslighetsproblematiken uppenbarligen utan någon som helst information om de rättsliga förutsättningarna för uppdraget. Fas har därför anlitat en expertgrupp som ska sköta rapporteringen. På en fråga till Fas om vad rapporteringen ska omfatta har man gett ett häpnadsväckande svar. Det sägs i svaret att det i arbetsgruppens uppdrag inte ingår att utvärdera om riskerna föreligger under ett referensvärde vilket endast anger när redan säkerställda hälsoeffekter uppkommer. Med utgångspunkt i ett försiktighetsperspektiv blir uppdraget alltså helt meningslöst. Det är detta problem min fråga handlar om. Miljöministern väljer dock att svara med allmän information om försiktighetsprincipen, vilket saknar anknytning till min ställda fråga. Inom EU har man gett uttryck för en helt annan inställning än miljöministerns. Där erkänner man problemet och försöker lösa det. Kommissionen har meddelat riktlinjer för försiktighetsprincipens användning där den kommit fram till att eftersom den rättsliga och politiska prövningen, alltså riskhanteringen, omfattar flera olika faktorer, som risknivå, allmänhetens oro, kostnads- och nyttoaspekter med mera, måste beslutsfattarna vara tydligt medvetna om graden av vetenskaplig osäkerhet för att kunna göra en riktig helhetsbedömning. Kommissionen ställer därför krav på att naturvetarna reviderar sin traditionella metodik och i stället presenterar graden av vetenskaplig osäkerhet så långt det är möjligt. För att åstadkomma sådana riskbedömningar ställs det också krav på att minoritetssynpunkter bland forskare ska redovisas. Kommissionens riktlinjer har antagits av EU:s högsta beslutande organ där har representerats av statsministern. Genom sin resolution tillägger man i punkt 23 att rådet förbinder sig att genomföra riktlinjerna. I punkt 25 uppmanas medlemsstaterna att se till att riktlinjerna får största möjliga spridning vilket alltså inte har skett i . Som jag tidigare påpekade i min fråga har dessa riktlinjer tillkommit efter . Kraven på riskutredningars utformning har därför inte kommit till uttryck i svensk lagstiftning. Som exemplet med Fas visar följer inte heller myndigheterna EU:s riktlinjer. Därför upprepar jag min fråga till ministern. Har ministern för avsikt att ta ansvar för att kännedom om EG-rättens krav på riskutredningars utformning förankras hos våra myndigheter? 3 Miljöminister (): Regeringen har angett att försiktighetsprincipen är helt central genom den lagstiftning som det har beslutats om. Dessutom har regeringen sett till att vara tydlig med försiktighetsprincipen både i de uppdrag som har getts till myndigheter och i de föreskrifter som gäller på området. Myndigheternas sätt att tillämpa detta är i hög grad en tillsynsfråga. Där har vi i det svenska systemet ordningen att tillsynen har sina särskilda regler, sitt särskilda ansvar. Det är inte jämförbart med på vilket sätt många av den typen av uppgifter kan skötas genom EU-institutionerna. Där har man en annan förvaltningsprincip. I är tillsyn oftast en myndighetsuppgift. Vi har angett vilka myndigheter som har uppgiften att genomföra tillsynen. I svaret nämner jag Tillsyns- och föreskriftsrådet. Jag talar också om att är den myndighet som med det nationella ansvaret inom områdena strålskydd och kärnsäkerhet också har ansvaret för att informera om och tillämpa försiktighetsprincipen på sitt eget område. Jag delar inte uppfattningen att regeringen inte har styrt upp detta. Det har gjorts klart och tydligt. Det har också klart och tydligt skapats en ordning som sköter tillsynen. Jag menar att fråga i grunden beror på att han är missnöjd med de ställningstaganden myndigheterna har gjort. Det brukar vi ofta diskutera här i kammaren. Den här gången är angreppssättet att de inte har tillräcklig kunskap om försiktighetsprincipen och inte tillämpar den på rätt sätt. Jag tror inte att det är problemet för . Problemet är egentligen att de har kommit fram till andra slutsatser än dem som önskat. Det är ändå en sådan sak som man får leva med. Det går inte att skylla på att myndigheterna inte tillämpar försiktighetsprincipen. 4 (): Min fråga handlar ju inte om försiktighetsprincipen. Ministern gör som ministern alltid gör när det gäller frågor. Jag undrar om det ligger inom konstitutionens möjlighet ett bete sig på det sättet, att inte besvara frågorna. Försiktighetsprincipen handlar ju om möjligheten att fastställa risker där de ännu inte är säkra. Det är när det gäller möjliga risker som försiktighetsprincipen är intressant. Ministern vidhåller att regeringen har gjort vad man kan. Jag har här ett brev från för arbetsliv och socialvetenskap. Tycker ministern att de har gjort rätt? Har de tillämpat EG-rätten på ett korrekt sätt när de skriver: I arbetsgruppens uppdrag ingår inte att utvärdera risker som föreligger under Icnirps gränsvärde? Vad är det? Jo, gränsvärdet är det värde där man vet att det föreligger risker. Det är alltså ointressant ur ett försiktighetsperspektiv att undersöka när man redan vet att riskerna finns. Försiktighetsperspektivet gäller när vi inte vet det. Det är alltså osäkerheten i kunskapsläget som vi är ute efter. När domstolarna ska göra bedömningar får de alltså ingen information om huruvida den kunskap de får är säkerställd eller inte. Det är ungefär som om man i informationen om ett skjutvapen säger att det inte gör någon skada så länge man inte träffar. Domstolen undrar vilken skada det gör när man träffar. Om man utsätts för en kemikalie på en arbetsplats är det ju inte så intressant för domstolen att få information om när det dödar eller när det ger en skada. Det intressanta för riskbedömningen är ju vilken skada det eventuellt gör vid en lägre exponering så att man kan bedöma den som vill ha ett skadestånd för att han har blivit utsatt för den här kemikalien utan att ha dött. Det är ju en annan fråga. Det är därför det är så viktigt att titta på när det ligger under de fastställda gränsvärden där kunskapen är säker. Det är det som frågan handlar om. Jag förstår att ministern inte kan känna till alla frågor. Jag vet att det inte är ministern som skriver svaren. Det som gör mig orolig är att departementet inte verkar förstå frågan över huvud taget. Det gör mig verkligen orolig. Det här är en rättssäkerhetsfråga och något som efterfrågas av rättssystemet: Hur ska vi vara säkra på att den information vi får går att bedöma? Om man ska kunna bedöma det är det viktigt, som man har slagit fast i EG, att forskningens minoritetsaspekter får komma till tals. Det får de inte när till exempel Fas eller gör en utvärdering. Det här handlar alltså inte om huruvida jag är nöjd med de slutsatser man kommer fram till. Det handlar om att jag skulle vilja att vi i tillämpar den lagstiftning som gäller. Ministern hänvisar till Tillsyns- och föreskriftsrådet. Kan ministern tala om, så att mina jurister kan undersöka och kontrollera det, var riskhanteringsdirektiven finns? Det vore intressant att veta. Enligt mina uppgifter har regeringen inte informerat svenska myndigheter om detta EG-beslut. När det gäller kommentar om svar på frågor vill jag säga att interpellationsdebatterna är reglerade i riksdagsordningen. De inlägg som här görs är att betrakta enligt de normala debattreglerna. Det är alltså anföranden. Huruvida man svarar på frågorna i respektive anförande är upp till aktörerna att avgöra, inte riksdagsordningen. 6 Miljöminister (): Jag vill vara väldigt tydlig med att jag sannerligen har svarat på fråga. Den gällde om jag hade för avsikt att ta ansvar för att kännedom om EG-rättens krav på riskutredningars utformning förankras hos våra myndigheter. På det har jag svarat att det sker genom det svenska system där vi först med lagstiftning har fastställt vad som gäller för försiktighetsprincipen och att den ska tillämpas. Det är också självklart att alla myndigheter som tillämpar och därmed försiktighetsprincipen har skyldighet att vara väl införstådda med den grundläggande miljörättsliga regleringen och naturligtvis också de krav det ställer utifrån EG-rätten och det som gäller i svensk lagstiftning. Det är myndigheternas skyldighet. Det framgår också av uppdragen till myndigheterna. Därutöver har vi en effektiv tillsyn för att se till att man lever efter försiktighetsprincipen och att man lever efter de EG-rättsliga kraven. Det är inte heller där det brister i värld. skulle önska att myndigheterna drog andra slutsatser än vad de gör. ställer frågan: Hur kan vi veta att informationen är riktig? Sanningen är ju att det inte är miljöministern som är garantin för det. Det är ett system som är uppbyggt med lagstiftningens krav, med uppdrag till myndigheterna, med tillsyn och med krav på vetenskaplighet. När vänder sig till mig och frågar om den arbetsgrupp som han hänvisar till har tillämpat EG-rättens krav på rätt sätt, är det ett tydligt exempel på en fråga som jag självklart inte ska svara på. Det är inte ministerns sak att bedöma om en enskild arbetsgrupp i en myndighet har tillämpat EG-rättens krav på rätt sätt. Det skulle vara att ge sig in i myndighetens eget ansvarsområde. Min roll är att se till att myndighetens uppdrag är klart, att lagstiftningen anger tydliga ramar och att tillsynen visar att man gör rätt. Om det finns brister har vi ett tydligt system med mål- och resultatdialoger med de myndigheter det gäller. Där kan vi säkerställa att man efterlever de krav vi har ställt. Det är precis så vi arbetar. 7 (): Först vill jag tacka talmannen för informationen. Då ska jag inte fortsätta att klaga på att ministrarna inte svarar på mina frågor. De får prata om vad de vill när de är här. Jag hävdar fortfarande att ministern inte besvarat min fråga, men det är uppenbarligen inte någon mening med att föra en sådan diskussion. Ministern ska inte uttala sig om en enskild arbetsgrupp, men jag kan väl i alla fall få fråga om ministerns uppfattning när det gäller en statlig myndighet för arbetsliv och socialvetenskap som i ett brev till en person som är intresserad av den här frågan svarar att det i arbetsgruppens uppdrag inte ingår att utvärdera om risker föreligger under gränsvärdet. Vad tycker ministern om försiktighetsprincipen om det är förutsättningen i en domstol att man inte får information om vilka risker som föreligger under gränsvärdet? Vad är försiktighetsprincipen till för? De jurister som jag har pratat med säger att försiktighetsprincipen är till för att försöka bena ut den situation där man inte vet. Under gränsvärdet råder det en vetenskaplig osäkerhet. Om då det material som myndigheten tar fram inte ens ska beakta problematiken under gränsvärdet, hur ska det då kunna fungera? Tycker inte ministern ändå, om han inte ska uttala sig om ett enskilt fall, att det är märkligt att en myndighet kan ge ett uppdrag om att man inte ska utvärdera risksituationen under ett gränsvärde? Är det inte märkligt? Kan jag inte få höra någon synpunkt ens om den lilla detaljen? 8 Miljöminister (): Sanningen är att för var och en som har läst interpellation är det väldigt tydligt att det som vanligt, höll jag på att säga, handlar om elöverkänslighetsproblematiken och de synpunkter som myndigheterna har när det gäller elöverkänslighet. Jag har klart och tydligt sagt att vi med det arbete som görs säkerställer att försiktighetsprincipen tillämpas. Däremot får liksom jag acceptera att myndigheterna inte alltid kommer fram till de slutsatser som vill ha. ställer en enda fråga till mig, och det är om jag fortfarande kan ge synpunkter på det som var skrivet till en enskild medborgare i detta brev. Sedan försöker han göra frågan mer generell, men den är fortfarande inte generell. Den skulle handla om just detta specifika brev och om just denna arbetsgrupp, och det vägrar jag då lika envist att svara på. Men jag säger att vi har ett system som säkerställer att myndigheterna ska följa också försiktighetsprincipen. Vi granskar dem , och vi kommer att fortsätta att göra det. Det gäller också i de enskilda fallen, och ingenting i denna debatt har visat att vi inte sköter den uppgiften rätt. Vi kommer att fortsätta att göra detta. Jag tackar för debatten med . Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2008/09:437 om klimat och sårbarhet 9 Miljöminister (): har ställt ett antal frågor till mig om klimat och sårbarhet. Det är många frågor som ska avhandlas på en tämligen begränsad tid, och jag kommer därför att fatta mig kort på respektive fråga. För att hantera klimatpåverkan krävs stora insatser för att minska utsläppen av växthusgaser, men även insatser för att begränsa effekterna av klimatförändringar. Anpassningsarbetet, som ännu är i sin linda, är mångfasetterat och spänner från skador på fysisk infrastruktur till påverkan på den biologiska mångfalden som det griper in i samhällets alla nivåer. Det finns ingen myndighet som ensam kan hantera alla dessa frågor. Sektorsansvaret är här mycket viktigt. För att förbättra samordningen på den lokala och regionala nivån har dock extra resurser anslagits för länsstyrelserna. Anpassningsarbetet kommer att utvecklas och har bland annat inletts med att bygga upp viktig kunskap för att bättre kunna förebygga och ha beredskap att hantera den ökade risken av kraftiga översvämningar. En viktig åtgärd här är att ta fram en noggrannare höjdmodell över , vilket Lantmäteriet nu jobbar med. En annan viktig åtgärd är att få en bättre bild av stabiliteten längs i händelse av att ökade vattenmängder måste avtappas från . Detta arbetar SGI med. Ett annat alternativ skulle kunna vara att tappa på vatten genom en tunnel till . Vi avser även överväga detta alternativ. För att redan nu minska risken av att svämmar över finns en överenskommen avtappningsstrategi. Överenskommelsen trädde i kraft och är ett första steg när det gäller att hantera översvämningsproblematik. Som framgår av klimatpropositionen anser regeringen att det är angeläget att bättre integrera det förebyggande klimatarbetet i den fysiska planeringen och konkreta åtgärder för anpassning. I stället för att göra det obligatoriskt att upprätta särskilda klimat- och sårbarhetsplaner anser jag att vi i första hand bör använda de instrument som redan finns, det vill säga att beakta klimataspekter i översiktsplaner, detaljplaner och vid den prövning som görs i samband med bygglov. Regeringen delar i allt väsentligt Klimat- och sårbarhetsutredningens syn att klimatfrågan bör få större genomslag i den kommunala planeringen och bereder frågan inom ramen för arbetet med den PBL-proposition som vi planerar att förelägga . Kommunerna bör på ett helt annat sätt än beakta risker för översvämningar, ras, skred och erosion i samband med planläggning och bygglov. Kommunernas skyldighet att ta hänsyn till riskfaktorer vid lokalisering av bebyggelse har förtydligats genom den lagändring som trädde i kraft . Regleringen innebär att hänsyn ska tas till riskfaktorerna inte bara vid kommunens översiktliga planering utan även vid detaljplanläggning och vid prövning av bygglov och förhandsbesked enligt . Det kan inte råda något tvivel om att kommunerna har ett avgörande ansvar när det gäller bebyggelsens lokalisering och att man ska ta hänsyn till de olika riskerna. Kommunen kan drabbas av skadestånd om den brister i sin myndighetsutövning. Det går inte att skylla på att man inte visste, om olyckan skulle vara framme. När det gäller preskriptionstiden för kommunens ansvar har regeringen gjort den bedömningen att en förlängd preskriptionstid inte är motiverad. Klimat- och sårbarhetsutredningens förslag om fördubblad preskriptionstid från 10 till löser enligt min uppfattning inte problemet. När det gäller strandskyddet hade vi här i kammaren en debatt om detta. Jag ser därför inget skäl att än en gång debattera denna fråga, men konstaterar att eftersom de nya bestämmelserna bland annat kräver att det lämnas fri passage närmast strandkanten undviks i många fall att hus placeras för lågt nära vatten. Detta är positivt i ett anpassningsperspektiv. Andelen hårdgjorda ytor i våra städer och tätorter kan vara ett problem med tanke på klimatförändringen och risken för översvämning vid häftiga regn. Risken med mer hårdgjorda ytor bör förstås beaktas vid planering, och en strävan bör vara att hålla nere andelen hårdgjord yta. Som känner till ses miljömålssystemet över inklusive miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö och det är regeringens avsikt att lämna en miljömålsproposition till . I likhet med Klimat- och sårbarhetsutredningen antyder att kommunerna skulle vara förhindrade att genomföra anpassningsåtgärder på grund av den så kallade likställighetsprincipen. Det kan finnas oklarheter som behöver redas ut. För egen del är jag öppen för att se över om det finns behov av att förtydliga eller stärka kommunernas möjligheter att vidta de anpassningsåtgärder som behövs. Slutligen när det gäller ansvaret för insamling, analys och tillhandahållandet av miljödata har det inte skett någon förändring i ansvarsförhållandena. SLU har dock fått ytterligare resurser och utvidgat uppdrag för att mot bakgrund av kommande klimatförändring bättre kunna svara upp mot behovet att tillhandahålla underlag av betydelse för miljön och de areella näringarna med utgångspunkt i miljökvalitetsmålen. 10 (): Jag tackar ministern för svaret. Jag tänkte börja med det positiva. Jag är väldigt nöjd med att regeringen överväger att återkomma när det gäller revisionen av miljömålen i fråga om att ta tillbaka det krav som vi tidigare hade på att andelen hårdgjorda ytor inte ska öka. Det är väldigt tydligt för alla oss som har sett kommuner med ihållande regn att andelen asfalt och betong är direkt proportionellt till hur mycket problem de har. Mer grönytor är betydelsefullt för många olika saker. Den här debatten är ännu mer aktuell nu än när interpellationen skrevs. Det har kommit nya mycket alarmerande uppgifter som miljöministern säkert känner till om att FN:s klimatpanel har underskattat riskerna med avsmältning av is och att havsnivåhöjningen kan bli betydligt större och mer varierad än vad vi har trott. Därför är jag lite förvånad över att regeringen inte i klimatpropositionen passar på att beakta fler av de kloka förslag som Klimat- och sårbarhetsutredningen hade. Detta gäller till exempel kommunernas ansvar när det gäller att preskriptionstiden inte förlängs till . Bland annat tv-programmet har visat att kommuner fortfarande beviljar bygglov i låglänta områden som riskerar att översvämmas antingen på grund av att havsnivån stiger eller att eller något vattendrag stiger. Jag har med mig Mariestads-Tidningen där man skriver om att nya tag tas mot Sjöstaden. Efter att har visats planerar man att bygga ut på väldigt låglänta områden som om ingenting hade hänt och som om ingenting har uppdagats. Det ironiska är vad visar om de nya bostadsområden i som kallas Pilonen och Kanoten och liknande och som ligger i områden som förväntas kunna svämma över. Varför vill inte regeringen att kommunerna ska ta saken på allvar? När det sedan gäller de kommuner som vill ta saken på allvar undrar jag vad som är problemet. I den valkrets som jag själv representerar, , är problemet enligt kommunjuristen likställighetsprincipen. Det är inget problem att veta vad man ska göra vid nybyggnation. Men hur gör man för att skydda de bostadsområden som redan finns? Kan man med kommunala skattemedel skydda invånares privata egendom? Är det förenligt med kommunallagen? Här är läget oklart. Det skulle därför vara bra om man kunde få ett svar så att man kan sätta i gång med arbetet. Vilken statlig myndighet ska hjälpa till här?