prot · GX099 · 2009-10-01 00:00:00 — Det har varit viktigt att understryka, och jag tackar, som sagt, interpellanten för möjligheten att kunna framföra regeringens syn i dessa frågor. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2009/10:9 om tvåårsregeln i utlänningslagen 94 Statsrådet (): Amineh Kakabaveh har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att kvinnor, som ännu inte beviljats permanent uppehållstillstånd och som misshandlats av sin partner, får stanna i och vilka åtgärder jag avser att vidta för att dessa kvinnor får nödvändigt skydd och stöd. Hon har också ställt motsvarande frågor beträffande barnen till dessa kvinnor. Enligt 5 kap. 16 § utlänningslagen får en utlänning som har beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning beviljas ett permanent uppehållstillstånd om förhållandet fortfarande består. Bestämmelsen innehåller dock en särskild skyddsregel. Enligt regeln får nämligen fortsatt uppehållstillstånd ges, trots att förhållandet har upphört före tvåårsperiodens utgång, om det har upphört främst på grund av att utlänningen, eller utlänningens barn, i förhållandet har utsatts för våld eller för annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid. Genom en lagändring tydliggjordes ansvar för att våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld får det stöd och den hjälp de behöver. Detta ansvar gäller oavsett om tillfälligt eller permanent uppehållstillstånd har beviljats kvinnan och barnen. I samband med lagändringen fick dessutom en rad uppdrag som syftar till att öka kunskapen om och kvalitetsutveckla arbete med våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnar våld. Som en del i ambitionshöjningen och kvalitetsutvecklingen förstärktes också tillsynen av arbete på det här området. Även rättsväsendet, särskilt polis och åklagare, har en viktig roll i att skydda och hjälpa dessa kvinnor och barn. Den stora satsning regeringen genomför genom handlingsplanen för att bekämpa mäns våld mot kvinnor innehåller en rad åtgärder som bidrar till att stärka skyddet för bland annat denna grupp. 95 AMINEH KAKABAVEH (v): Jag vill tacka migrationsminister för svaret. Ministern har redogjort för vad utlänningslagen 5 kap. 16 § innehåller samt för en lagändring som tydliggör ansvar när det gäller våldsutsatta kvinnor samt barn som bevittnar våld. Tyvärr har ministern missat att den grupp kvinnor och barn som jag lyfter fram i min interpellation befinner sig utanför alla samhällets skyddsnät. De kvinnor som importeras hit kommer i kontakt med svenska myndigheter. Därmed är de inte heller aktuella hos . De är mycket isolerade, och deras enda kontakt och sociala nätverk är den man som också misshandlar dem. Den lagändring som gjordes 2007 innebär enligt ministern en förbättring. Det kan dock ifrågasättas utifrån perspektivet att Roks kommit med en rapport som beskriver dessa kvinnors situation. Min fråga är vad ministern har att säga om Roks . Kvinnojourernas erfarenhet av fru-import, utgiven . Rapporten visar att kvinnojourerna kommit i kontakt med ett antal kvinnor som varit utsatta för olika former av kränkning och våld. Det är kvinnor som varit i . Deras uppehållstillstånd är reglerad. kom kvinnojourerna i kontakt med sammanlagt 515 kvinnor varav 99 hade fått barn med den man de gift sig med och 92 hade barn . Rapporten visar att situationen för dessa kvinnor och barn är ohållbar trots den lagändring som gjordes och trots en lagändring som ministern hävdar har gjorts och som skulle innebära en förbättring. De kvinnor som jourerna möter har ofta beviljats ett tillfälligt uppehållstillstånd som antingen gäller eller har gått ut. Det innebär att vissa av dessa kvinnor vistas illegalt i . Det begränsar starkt deras möjlighet att få hjälp och stöd från det svenska samhället. Kvinnornas ytterst svåra situation blir då värre på grund av språksvårigheter och på grund av att de inte vet hur det svenska samhället fungerar. De vågar inte ta sig till myndigheter. De har i princip ingen som de kan vända sig till förutom den man som dessutom misshandlar dem. De behöver stöd i form av pengar. Ekonomin är väldigt viktig för dessa kvinnor. De behöver tak över huvudet. De har bara mannen att vända sig till. Det är en ohållbar situation. Därför borde jourerna, myndigheter och frivilliga organisationer uppmärksamma situationen för dessa kvinnor. Då är frågan fortfarande: Vad anser ministern om den lagändring som gjordes, bland annat tack vare arbete? Den nuvarande oppositionen har försökt att förändra detta så att det i stället för att kommunerna bör står att de ska ta hand om de här kvinnorna. 96 Statsrådet (): Det är en angelägen och viktig fråga som lyfts fram i den här interpellationen. Jag vill börja med att slå fast att regeringens position är mycket tydlig när det gäller detta. Om vi har en situation där en kvinna blir misshandlad av sin man ska denna kvinna, oavsett om hon är svensk medborgare eller har tillfälligt eller permanent uppehållstillstånd, naturligtvis kunna vända sig till myndigheter och få skydd på olika sätt. Det handlar dels om det arbete som bedrivs av polis och åklagare den person som misshandlar ska naturligtvis lagföras dels om och det arbete som man bedriver på nivå för att till exempel hjälpa de här kvinnorna till ett skyddat boende eller motsvarande. För en kvinna som befinner sig i landet med ett uppehållstillstånd, det må vara tillfälligt eller permanent, kan situationen vara mer komplicerad. Jag är glad att Amineh Kakabaveh i sin interpellation och i sitt anförande visar hur komplex situationen kan vara för den som kommer till ett land och inte har kunskap om hur vårt samhälle fungerar. Det är också därför som i bred enighet beslutade att skapa en sådan skyddsbestämmelse som tas upp i interpellationen. Regeringen har studerat det här. På regeringens uppdrag har verket avlämnat en rapport om tillämpningen av bestämmelsen. Statistiken visar mycket tydligt att andelen bifall i förlängningsärenden generellt är mycket hög. Den är mellan . I princip alla som lämnar in en ansökan får bifall. Antalet ärenden där våld och kränkning har åberopats som grund för ansökan är dock få. Därför anser regeringen att det är viktigt att vi följer upp utvecklingen och statistiken på det här området. Amineh Kakabaveh hänvisar också till Roksrapporten som beskriver de här kvinnornas utsatta situation och ställer sig frågande till att inte redovisar statistik angående relationer som avslutas innan det tillfälliga uppehållstillståndet gått ut. Mitt svar på den här frågan är ungefär likadant som det jag gav, det vill säga att de här kvinnorna befinner sig i en mycket utsatt situation. Just därför är skyddsbestämmelsen, som ger möjligt till tillfälligt eller permanent uppehållstillstånd, så viktig för att de här kvinnorna ska kunna bryta upp ifrån förhållande och ändå ha möjlighet att få fortsatt uppehållstillstånd. Regeringen tycker därför att det är viktigt att följa upp statistiken på det här området och se till att de människor som blir utsatta för kränkningar och misshandel och en del kvinnor har kanske dessutom barn med sig i förhållandet kan få ett skydd som är värdigt det här landet. Det är viktigt och angeläget att hitta en balans i de här frågorna, och det strävar jag som migrationsminister och regeringen som helhet efter. 97 AMINEH KAKABAVEH (v): Det är glädjande att regeringen inser att det här är ett problem. Man kan inte bara hänvisa till att de här kvinnorna och deras barn är individuella problem, utan detta är ett samhällsproblem. Om mänskliga rättigheter, kvinnokonventionen och ska gälla här i detta land måste de gälla alla som bor här och har fått någon form av uppehållstillstånd, tillfälligt eller tillsvidare. Många av mina frågor handlar också om deras barn och det skydd de får. Tyvärr kan man likställa de här barnens situation med apatiska barns situation. Deras familjer har inte någonstans att vända sig, och de blir därför självdestruktiva. Som ordförande för hora eller kuvad och som socionom har jag kommit i kontakt med många kvinnor. och fram till nu har jag kommit i kontakt med fyra kvinnor i , och här i som har bott här . De ansöker om och om igen hos , men de blir inte trodda. De här kvinnorna kan inte återvända till sina hemländer. I många delar av världen är det så att har man en gång gift sig betraktas man som andrahandsinvånare, inte bara som kvinna utan också som oskuld. Man tar helt enkelt med sig skam och skuld till familjen. Hon bedrar familjen. Därför är det väldigt svårt för de här kvinnorna. De blir stigmatiserade. De mår dåligt. De begår självmord. Det har hänt att de här kvinnorna skickas hem. Man har faktiskt lyckats. Jag har haft kontakt med en tjej från . Mannen har tagit ifrån henne passet och skickat hem henne men inte sagt något till familjen. Den kurdiska regeringen i har gett den här tjejen möjlighet att komma tillbaka, annars skulle hon bli mördad av sin egen familj. Hur ska hon kunna lämna sin man? Mannen kan hitta på massor av versioner på hur han har tagit hand om henne, och hon vill inte stanna i detta land. Dessutom finns det svenska män som åker till och hämtar unga kvinnor som oftast är yngre än männen. Ingen vet hur de lever i detta land. Jag har kommit i kontakt med män som inte har ägt ett telefonabonnemang eller haft en lägenhet, men de har haft möjlighet att hämta en kvinna från eller andra delar av världen. Detta är ett samhällsproblem. Myndigheterna måste ta ansvar för detta. De här kvinnorna söker lyckan. De har inga möjligheter i sina hemländer. Det gäller framför allt om de har barn från tidigare äktenskap. De söker sin lycka, och de tror att de kommer att bli lyckliga via den man de gift sig med. De kommer från ett helvete till ett annat helvete. Jag har själv gråtit med dem när de beskrivit sin situation. De har bott i detta land och har inte ens kunnat gå till skolan därför att mannen styr dem. De kan inte ens gå till sfi och lära sig det svenska språket som är den enda nyckeln till samhället. Det är därför situationen är bedrövlig och ohållbar. Man måste förbättra detta. 98 Statsrådet (): Det är många aspekter som Amineh Kakabaveh tar upp. Det är inte helt lätt att reda ut det. Jag tror att de allra flesta som läser den här interpellationen utgår ifrån att vi pratar om ett redan etablerat förhållande, det vill säga någon som till exempel har sökt asyl, kommit till och tagit med sig eller fått med sig sin partner hit via anhöriginvandring. Till det kan man naturligtvis påföra de exempel som Amineh Kakabaveh nu tar upp om svenska medborgare som finner kärleken i vissa fall och i andra fall kanske har dolska avsikter och som har utnyttjat systemet med anhöriginvandring på plats här i . Men efter att ha lyssnat på de argument som Amineh Kakabaveh tar fram ser jag inte att det finns någon större åsiktsskillnad mellan oss två i sammanhanget. Vi tycker båda två att det är viktigt att tvåårsregeln i utlänningslagen tillämpas. Vi är båda två intresserade av att få reda på hur tillämpningen av bestämmelsen ser ut. Jag har här redovisat vad verket har sagt i den rapport som det överlämnade till regeringen . Där visar statistiken att andelen bifall generellt i förlängningsärenden är mycket stor mellan . Det innebär att i princip alla som lämnar in en ansökan erhåller ett uppehållstillstånd. Men ärendena där våld eller allvarlig kränkning har åberopats som grund för ansökan är få. Det kan finnas många olika anledningar till detta. Ett problem kan vara det problem som ibland finns med mörkertal generellt, det vill säga att man inte vill eller kan uppsöka myndigheter för att framföra sin sak. Det är i första hand polisen i ett misshandelsärende, om det handlar om andra typer av problem eller båda myndigheterna. Jag har ingen annan uppfattning än Amineh Kakabaveh om att en av grunderna för detta kan vara brister i svenska språket eller förståelse för hur det svenska samhället fungerar. Detta borde rimligen leda till slutsatsen att det är ännu viktigare att man fullföljer regeringens handlingsplan som ska bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. Denna handlingsplanen har sin grund i regeringens skrivelse . Det gäller naturligtvis även det arbete som regeringen har satt i gång med att se till att polisen får mer resurser och ett uppdrag att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Detta måste få ett genomslag. Det står dessutom i handlingsplanen att polisens arbete ska ske i nära samverkan med kvinnojourer och sociala myndigheter. Allt detta leder i varje fall mig till slutsatsen att det allra viktigaste som vi kan göra som ansvarstagande förtroendevalda är att stå upp för det arbete som redan har påbörjats. Vi ska stå upp för principen om att den som är hotad och den som utsätts för våld i en relation ska kunna uppsöka myndigheterna och få den hjälp som behövs. I grunden är det varken en förändring av lagstiftningen när det gäller utlänningslagen eller, för den delen, tillämpningen av bestämmelserna som kanske i första hand utgör svaret på de problemen. Men det hindrar inte att vi från regeringens sida kommer att följa upp den statistik som redan finns på bordet och den som kan tillkomma över hur tillämpar den så kallade tvåårsregeln i utlänningslagen. 99 AMINEH KAKABAVEH (v): Problemet är att detta handlar om två olika saker. Den handlingsplan från regeringen som finns nu gäller de kvinnor som kan samhället och som har någon möjlighet att kunna hävda sig gentemot åklagare, polis, sin egen man och sociala myndigheter eller kvinnojourer. Men den andra gruppen av kvinnor tillhör inte dessa. De är utanför. Tyvärr visar erfarenheterna detta. Det finns inte någon nyare rapport än den som Roks gjorde . De fallen kommer. Jag är inte den enda socionom eller människorättsaktivist som kommer i kontakt med dessa kvinnor. Nästan alla som jobbar frivilligt med kvinnor eller på annat sätt utanför kommer i kontakt med dessa kvinnor. Problemet är att vi fortfarande har en lag som reglerar tvåårsregeln. Mannen kan bestämma över kvinnan. Han kan säga: Om du går till eller polisen kommer jag att skicka hem dig, och dina föräldrar kommer att mörda dig! Vem vågar då gå till sociala myndigheter? Det spelar egentligen ingen roll om vi har den här lagen och handlingsplanen eller inte, för det gäller inte den här gruppen av kvinnor. Därför är det viktigt att se till att omprövningen av tiden ändras eller att man på något annat sätt försäkrar sig om att de här kvinnorna får skydd i detta samhälle. Information ska gå ut, och när kvinnorna kommer till detta land ska de känna till sina rättigheter och möjligheter. Det gäller också deras barn, för det handlar om ganska många barn. Bara den här undersökningen påvisar att det är fler än 200 barn som står helt utan skydd i detta land. Då gäller inte allas lika värde inför lagen. Därför är det bra och glädjande för mig att vi i alla fall är överens om att det här är ett problem. Men vi har säkerligen olika tillvägagångssätt för att lösa problematiken. 100 Statsrådet (): Jag är inte säker på att vi har så olika ingångsvärden eller tillvägagångssätt när det gäller att möta problemet i varje fall inte om vi står på gemensam grund när det handlar om att polis och sociala myndigheter ska utgöra det första skyddsnätet i sammanhanget. Jag kan inte tolka debatten på annat sätt än att vi har samma uppfattningar. Eftersom Amineh Kakabaveh återvänder till detta med tillämpningen av regler vill jag bara avslutningsvis redogöra lite för den statistik som faktiskt finns på bordet. Den här regeln har varit föremål för utvärdering. På regeringens uppdrag redogjorde för praxis beträffande den aktuella bestämmelsen. Det var den dåvarande regeringen. har man ett nytt utvärderingsuppdrag. Av redogörelsen framgår att , , behandlade totalt ca 40 000 ärenden om förlängning av uppehållstillstånd på grund av anknytning. Andelen bifall uppgick till . Vanligtvis åberopade man flera grunder för fortsatt tillstånd. kunde inte vid tillfället närmare ange i vilken utsträckning våld och andra kränkningar påverkade utgången av ärendena, och det kanske inte är så konstigt med tanke på vad jag sade tidigare om mörkertal och problem med att få människor att anmäla missförhållanden. uppskattade dock att 6070 stycketal, och alltså inte procent av de totalt 39 600 beviljade tillstånden resulterade i förlängt uppehållstillstånd på grund av skyddsbestämmelser. Det ger i mina ögon en viss uppfattning om problemets omfattning och om sätt att försöka lösa problemet när det gäller tillämpningen av tvåårsregeln. Som jag sade tidigare tycker jag att det är angeläget och viktigt att föra den här politiska debatten. Jag är glad att vi har fått tillfälle att göra det. Det finns säkert anledning att komma tillbaka till de här frågorna när vi vet mer om vad faktiskt har presenterat i sin statistik. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2009/10:11 om urvalsregler för antagning till högskoleutbildning 101 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att komma till rätta med den särbehandling av sökande med äldre betyg som de nya bestämmelserna om urval till högskoleutbildning enligt innebär. Val av urvalsregler handlar i grunden om att välja vilka som ska antas till högskoleutbildning. En oundviklig konsekvens av detta är att man i praktiken bestämmer vilka som inte ska antas. Regeringen vill med de nya bestämmelserna sända tydliga signaler till elever i gymnasieskolan om att fördjupning lönar sig. Syftet är alltså att få eleverna att välja kurser som har betydelse för deras fortsatta utbildning. Jag är övertygad om att de nya bestämmelserna kommer att bidra till att höja kvaliteten i högskoleutbildningen något som kommer att stärka konkurrenskraft. Bestämmelserna innebär att de elever som har valt att fördjupa sig i engelska, moderna språk, matematik eller kurser som är relevanta för den sökta utbildningen ska kunna tillgodogöra sig så kallade meritpoäng när de söker till högskolan. Möjligheten att tillgodoräkna sig meritpoäng omfattar både elever som har påbörjat sin gymnasieutbildning efter det att fattade beslut om meritkurser och personer som redan har slutfört sina gymnasiestudier. Den enda inskränkningen är att studierna ska ha skett i enlighet med de kursplaner som infördes i gymnasieskolan och i gymnasial vuxenutbildning . Sökande som har påbörjat sin gymnasieutbildning i enlighet med de nu gällande kursplanerna kan, beroende på deras val av kurser, höja sitt jämförelsetal med upp till 2,5 poäng till maximalt 22,5. Sökande som har slutfört gymnasieskolan i enlighet med tidigare kursplaner kommer, precis som påpekar, inte att få tillgodoräkna sig meritpoäng från och med antagningen till . Anledningen är att dessa sökande inte har läst samma kurser med samma krav eller inte har haft samma valmöjligheter som i det nuvarande systemet. Det kunskapsinnehåll som ett betyg står för är alltså inte nödvändigtvis jämförbart mellan olika kursplanesystem. Jag bedömer att de nya bestämmelserna inte innebär några avgörande hinder för äldre sökande. Riktigt hård konkurrens är det endast till några få utbildningar, och till dem blir det visserligen svårare för äldre sökande att antas på grundval av betyg. Jag vill dock betona att minst en tredjedel av platserna alltjämt ska fördelas på grundval av resultatet på högskoleprovet resultat som enligt entydiga studier av provet förbättras ju äldre provtagaren är. Därutöver har universitet och högskolor möjlighet att själva bestämma vilka urvalsgrunder som ska användas för högst en tredjedel av platserna. Det är ett utrymme som kan användas för att premiera exempelvis relevant arbetslivserfarenhet. 102 (): Tack för svaret, statsrådet ! Jag är glad att ha fått svaret och att statsrådet kommer hit och presenterar det. Det är också bra för tydligheten att vi tydligen är överens om att systemet innebär en särbehandling av äldre medborgare i och då en negativ särbehandling. Det har här redogjorts för att det kan vara så att de olika kursplanesystemen inte nödvändigtvis är jämförbara. Man kan då fråga sig varför inte det som är jämförbart skulle kunna jämföras. Det är fullt möjligt att elever även innan de tidsgränser som angetts har läst det innehåll och gjort den fördjupning som skulle krävas för meritpoängen. Men de får trots att de har den kunskapen inte tillgodoräkna sig detta. Det är värt att notera att detta gäller för dem som gick ut och . De omfattas i normalfallet av systemet om det inte är så, vilket tyvärr händer alltför många, att de har gått ett fjärde år. Då gäller det dem som gått ut och . Det är också värt att notera något annat, och detta är desto värre, såvitt jag förstått, vilket tyvärr inte framgår av interpellationssvaret. När det gäller meritpoängen och möjligheten att tillgodoräkna sig dem när man har slutbetyg från svensk gymnasial vuxenutbildning gäller det bara utifrån förutsättningen att samtliga kurser i slutbetyget är från den nya kursplanen. Det kan vara så att elever har läst en fördjupning i det nya kursplanesystemet men har kvar andra kurser från det äldre systemet och då ändå inte har möjlighet att tillgodogöra sig det trots att de har läst samma kurs eller i varje fall enligt samma kursplan. Man kan fråga sig varför den här särbehandlingen görs. Vi har här fått svaret att inte bedömer att det innebär några avgörande hinder för äldre sökanden. Om det inte skulle innebära några avgörande hinder för äldre sökanden betyder det i praktiken att det inte skulle ha någon effekt. Antingen har det en effekt, eller så har det inte en effekt. Har det inte en effekt kan man fråga sig varför man instiftat det. Har det en effekt kan man inte sedan komma och säga: Det har nog inte så stor effekt, men det finns andra sätt. Det är uppenbart att det finns andra sätt att komma in på högskolan. Det är också uppenbart att olika sätt är olika lätt för olika individer. Det är inte nödvändigtvis så att alla äldre sökanden är bättre på att göra högskoleprovet. 103 Statsrådet (): Det är viktigt när vi för den här diskussionen att fundera över vad som är bakgrunden till hela reformen som regeringen lagt fram på bord och som godkänts av . Bakgrunden är att vi under en lång följd av år har sett en mycket kraftig tendens att allt färre elever i den svenska gymnasieskolan läser moderna språk och matematik. Det har vi sett under . sjönk antalet elever i den svenska gymnasieskolan som läste moderna språk från till . När det gäller matematik E sjönk andelen elever från till . Jag menar att detta inte är något annat än en katastrof i när vi ser allt starkare internationalisering och globalisering och en alltmer hårdnande konkurrens i det globala kunskapssamhället. Att vi får allt färre elever som läser både moderna språk och avancerade kurser i matematik är katastrofalt. Vi riskerar att hamna i en situation där dagens ungdomsgeneration har sämre språkkunskaper än sin föräldrageneration. Är det verkligen rimligt och acceptabelt när vi lever i ett kunskapssamhälle? Regeringens svar på den frågan är: Nej, det inte är acceptabelt. Vi måste se till vi uppmuntrar elever på gymnasieskolan att i större utsträckning läsa moderna språk och avancerade kurser matematik. När detta behandlades av röstade , och Socialdemokraterna unisont nej till det reformförslag som regeringen lade fram. Varken , eller Socialdemokraterna ville ha en reform där man uppmuntrade elever att läsa avancerade fördjupningskurser i moderna språk och matematik. Det är viktigt att ha den bakgrunden klar för sig. Vad har då den reform som regeringen genomfört lett till? Har det lett till några påtagliga förändringar när det gäller elevernas val när det gäller moderna språk och matematik framför allt på gymnasieskolan? Det finns mycket som tyder på att det redan har gett tydliga effekter. skrev om det . Man gjorde intervjuer med rektorer på ett antal skolor i .