prot · GW0974 · 2009-02-20 00:00:00 — Utgångspunkten för en schablon, såsom riksnormen, är att den ska vara ett hjälpmedel och inte en absolut regel. En kommun kan besluta att anta normer som i praktiken utgör ett tillägg till det lagreglerade försörjningsstödet. Tanken bakom ekonomiskt bistånd är att det endast ska stå för försörjningen . Eftersom det också finns personer eller familjer som lever på försörjningsstöd under långa perioder kan det innebära att särskilda behov behöver tillgodoses. Man har därför rätt till att få bistånd till sin livsföring i övrigt, vilket omfattar allt annat som har betydelse när det gäller att bedöma om en människa erhållit en skälig levnadsnivå. Det skulle till exempel kunna vara bistånd till lokalresor. ska dock alltid göra en individuell bedömning. I hushåll med barn ska även barnets bästa beaktas. Jag anser att systemet med en för riket gällande norm för försörjningsstödet, med möjlighet för socialnämnden att bevilja bistånd till livsföring i övrigt, tillgodoser behovet av samhällets yttersta skyddsnät. Således har jag inte för avsikt att vidta några åtgärder när det gäller bistånd för lokala resor, utan jag menar att det är en fråga för kommunerna. 24 AMINEH KAKABAVEH (v): Jag tackar ministern för svaret. Jag skulle vilja börja med att ta upp ett par exempel från när vi hade rödgrön majoritet här i på hur situationen såg ut i kommuner och landsting. Under den förra rödgröna mandatperioden i fick man ett som norm i biståndet. Månadskort för den lokala trafiken ingick i för dem som uppfyllde villkoren för bistånd. Med den borgerliga majoriteten är detta inte längre en självklarhet. Så snart högern tog över makten tog man bort månadskortet från utan att ens ha beslutat om nya riktlinjer. Många stockholmare blev fångar i sina stadsdelar, och de har inte längre råd att åka tunnelbana och buss för att handla, gå till doktorn, hälsa på vänner, följa med sina barn till simhallen eller ta del av det kostnadsfria inträdet på stadens museer. Särskilt besvärligt har de det som är utan rätt till ersättning för resor med kollektivtrafik och som bor i områden där det knappt finns en riktig mataffär och där man måste åka kollektivt eller med bil för att till exempel köpa kläder och medicin. Inte ens alla arbetslösa får månadskort för att kunna ta sig till Arbetsförmedlingen eller gå på anställningsintervjuer. Många har inte dator hemma utan använder Arbetsförmedlingens datorer för att söka jobb, uppdatera sin cv och kolla e-posten för att se om de fått svar på jobbansökningar. Vi anser att bistånd till lokala resor med kollektivtrafik eller, där det inte fungerar, med bil för att kunna ta del av offentlig och kommersiell service, kultur och fritidsaktiviteter ska garanteras enligt riksnormen för både ungdomar och vuxna. Särskilt viktigt är det ur ett barnperspektiv. Barn behöver ofta en vuxen med sig för att kunna delta i olika aktiviteter. En sådan förändring gynnar alla som bor i samhällen eller stadsdelar med begränsad service, oavsett om de lever i storstaden eller i glesbygden. Man kan fråga sig varför just lokala resor ska vara en fråga för kommunerna. Ministern kan väl förklara varför vissa ändamål ska lagregleras och inte andra. Varför är det viktigare att lagreglera rätten till arbetsresor än rätten till att åka och handla mat, köpa medicin på ett apotek, besöka en vårdcentral, ett bibliotek eller en simhall med sina barn? Det är många fler än de arbetslösa som får ekonomiskt bistånd. De som är arbetslösa och söker jobb kan enligt lagen få resorna betalda, vilket är mycket bra. De som får arbetsresor kan använda respengarna till andra ändamål, vilket är bra. Men de som är sjuka, inte är arbetsföra, de strukturellt diskriminerade, kan aldrig få några arbetsresor. De behöver laggaranterade lokala resor för övriga ändamål på samma sätt som de arbetsföra. 25 Statsrådet (): Exemplet som ges är hämtat från . Låt mig berätta lite om hur regelverket ser ut och varför exempelvis inte arbetsresor eller resor för fritidsaktiviteter ingår i riksnormen. Anledningen till det är naturligtvis att i riksnormen ingår utgifter som är lätta att schablonisera. Eftersom riksnormen ska tillämpas på ett likartat sätt i alla kommuner måste man i den ha basutgifter som inte varierar så mycket i kostnad mellan kommunerna. Här skiljer det markant mellan och en del glesbygdskommuner. Det är alltså ingen lämplig kostnad att schablonisera, och allt som ingår i riksnormen måste kunna schabloniseras. Under den föregående regeringen där ju var stödparti fanns det inte heller några förslag om att förändra beräkningarna i riksnormen, utan det har funnits en ganska stor överensstämmelse. Inte heller vi från alliansregeringens sida har gjort några förändringar av riksnormen. Utöver de utgifter som ingår i riksnormen sker en individuell prövning av behovet för varje individ i varje kommun. Man har rätt att få bistånd till exempel till arbetsresor om man har faktiska utgifter och kostnaderna bedöms vara skäliga. Det är således en individuell bedömning som görs, och det är också det rimliga. När det gäller barnperspektivet, som Amineh Kakabaveh belyser, kan vi se att i allmänna råd om hur ekonomiskt bistånd ska tillämpas med hänsyn taget till barnperspektivet sägs att man i socialnämnden bör beräkna kostnaderna enligt riksnormen till en högre nivå bland annat om det är en förutsättning för att barn ska kunna delta i fritidsaktiviteter. Intentionerna i allmänna råd till socialnämnderna har alltså den inriktningen. Vi kan också se av en ganska färsk utvärdering, en tillsynsrapport som kom 2007, att kommunerna blivit mycket bättre på att just tillämpa barnperspektivet i handläggningen av ekonomiskt bistånd. Återigen: Detta är en kostnad som inte är möjlig eller rimlig att schablonisera, och därför ingår den inte i riksnormen. Här måste en individuell prövning göras på basis av om behov föreligger eller inte. Jag tycker att det är en rimlig prövning som ska göras ute i kommunerna. 26 AMINEH KAKABAVEH (v): Låt mig belysa några statistiska uppgifter från vad gäller för att få lite klarhet i detta. Det är inte självklart att barnperspektivet verkligen alltid tas hänsyn till. Enligt och den svenska lagstiftningen ska barnperspektivet vara i centrum i alla beslut vi politiker fattar samt vid beslut på myndigheter. Tyvärr är det inte så i verkligheten. Enligt är konsekvensen av den förda politiken om man tar som exempel att hade av hushållen med ekonomiskt bistånd i registrerade utgifter för medan den siffran vara nere i . Andelen hushåll med ekonomiskt bistånd som får räkna med i varierar kraftigt mellan stadsdelar, beroende på var jobbtorgen finns. Låt mig ge ytterligare några exempel. Snittet för hushållen är . Minst andel hushåll med finns på där andelen är . I och är andelen . Högst andel hushåll med finns i , och . Vad gäller hemlösa där är andelen . De människor som under förra mandatperioden fått bistånd för kollektivresor står utanför denna möjlighet och är därmed instängda i sina områden. Om man är arbetsför kan man få den möjligheten, även om det inte alltid är en självklarhet, men de människor som inte kan arbeta, som är sjuka, drabbas av segregation och utanförskap. har ju regeringens ambition varit att arbeta och kämpa mot utanförskapet, som ju är ett allvarligt problem. Både ur kvinnoperspektiv och barnperspektiv ser man att det är kvinnorna som är bundna till dessa områden. Det kostar till exempel att ta sig in till centrum och tillbaka från , , . Det är ett stort dilemma också för en familj. Som socialarbetare har jag blivit vittne till att man först skickat barnen för att se att inte konduktören finns på plats så att föräldrarna sedan kunnat gå förbi spärren. Det är de tvungna till eftersom barnen vill åka till stan, simhallen eller andra fritidsaktiviteter. Om man har ambitionen att bekämpa arbetslöshet, utanförskap och segregation är det kontraproduktivt med en politik som gör att människor inte kan få möjlighet att ta del av det som finns i storstaden eller någon annan ort. Det gäller även glesbygden där man inte har möjlighet att ta sig till en större ort för att köpa medicin och kläder. Det är alltså inte en självklarhet även om man säger att det ska vara så enligt riksnormen. Verkligheten är alltid annorlunda. 27 Statsrådet (): Det är ett alldeles riktigt påpekande att en av regeringens allra mest angelägna uppgifter har varit att bekämpa utanförskapet. Jag skulle vilja nämna de 185 000 fler personer som hade ett jobb , vid ingången till en kraftig lågkonjunktur. Det var naturligtvis en stor fördel att vi hade fått så många tillbaka från utanförskap och in på arbetsmarknaden när lågkonjunkturen började. Annars hade vi varit i ett helt annat läge när varslen duggar tätt. Såtillvida har varit väldigt lyckade med tanke på det vi gick till val på och utlovade. De har inneburit en möjlighet för 185 000 fler personer i vårt land att försörja sig själva. Många av dem som befinner sig i utanförskap har som sin högsta önskan att inte behöva vara beroende av socialbidrag utan i stället ha en egen inkomst. Det arbetet är viktigt. Det fortgår också i tider av lågkonjunktur i form av jobbskapande åtgärder och naturligtvis ekonomiska stimulanser för att man ska kunna behålla mer i plånboken när man har fått ett jobb. Där spelar jobbskatteavdraget en stor roll. Prövningen sker individuellt. Jag har inte förstått Amineh Kakabaveh så att hon tycker att det är en rimlig ordning att man lägger in det här som en schablon i riksnormen. Det är inte möjligt att schablonisera någonting som bär så olika kostnader i olika kommuner. Jag har inte heller hört det framföras. Jag förutsätter att Amineh Kakabaveh tycker att det här är en prövning som måste göras på den kommunala nivån. blir det väldigt mycket Stockholmsexempel, men jag försöker hålla mig på den nationella nivån, eftersom jag menar att den individuella prövningen måste göras i kommunerna. Om det föreligger behov av att upprätthålla ett arbete men man ändå delvis behöver socialbidragsförsörjning eller om man deltar i arbetssökaraktiviteter i form av deltagande i arbetsmarknadspolitiska program eller någonting annat, då ingår naturligtvis det i bedömningen från socialnämnden att man kan behöva resor. Men man måste pröva det i förhållande till om det är gångavstånd eller om det behövs ett i Stockholmsexemplet för att man ska kunna ta sig till de här aktiviteterna. Det är så man väger och prövar detta. Är det gångavstånd föreligger inte behovet. Jag menar att det inte finns något annat sätt att göra detta på än den individuella prövningen med hänsynstagande också till om det finns barn i familjen för att man ska nå upp till en skälig levnadsnivå. Det måste vara en individuell bedömning. Det måste ske på den kommunala nivån. 28 AMINEH KAKABAVEH (v): Jag tror att har gjort en väldigt individuell bedömning, inte bara under den här mandatperioden. Man utgår från den lagstiftning som finns. Men lagstiftningen tolkas på olika sätt. Det kan vi också förstå. Dessutom är det med tanke på den ekonomiska situationen för många stadsdelar och många kommuner, både i och i andra delar av landet, så att man ser över situationen när det gäller att betala bistånd enligt socialtjänstlagen. De som är hårdast drabbade är de sjuka och icke arbetsföra. Vi pratar om att det är jättebra att många människor är i arbete. Men det är inte dem vi pratar om , utan om dem som inte har den möjligheten utan är sjuka. Detta har man dragit in. Det är inte heller så att alla har kommit in på arbetsmarknaden. I beräknas 2 000 under det här året och nästa, och 15 000 ska komma tillbaka till . Det är korttidsanställda och visstidsanställda, särskilt ungdomar och framför allt människor med invandrarbakgrund. Det är lite olyckligt. Det är inte att bekämpa utanförskapet utan att verkligen medverka till det. Är man inte i de här stadsdelarna vet man inte heller hur det är. Jag sitter i stadsdelsnämnden i . Den stadsdelen är kanske inte lika hårt drabbad som andra stadsdelar på grund av att finns, och där är man också enig till både höger och vänster om att det är viktigt att barnen och föräldrarna ska få möjligheter. Men enligt den statistik som jag har är det ingen självklarhet, tyvärr. 29 Statsrådet (): Jag tror inte att det är så att lagstiftningen tolkas på olika sätt. Jag hoppas verkligen att lagstiftningen är tillräckligt tydlig för att den klart ska kunna användas ute i det praktiska dagliga arbetet. Däremot är det möjligt för kommunerna att göra mer än vad lagstiftningen kräver och föreskriver. Därför finns det också lite olika mervärden ute i olika kommuner som man själv bestämmer om: Så här gör vi i vår kommun! Det är fullt möjligt, och det har jag inga som helst synpunkter på. Det är en fråga som man måste driva på det kommunala planet. Jag kan liksom Amineh Kakabaveh naturligtvis beklaga att invandrare, våra nya svenska medborgare, är överrepresenterade i arbetslöshetsstatistiken. Det tycker jag också är mycket tråkigt. är det så att också den gruppen i mycket högre utsträckning har kunnat få arbete under den regering som har verkat. har 185 000 fler kommit in på arbetsmarknaden, också många med en annan etnisk bakgrund. Det gläder mig, och jag förmodar att det också gläder Amineh Kakabaveh. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2008/09:314 om det nordisk-baltiska projektet mot trafficking 30 Integrations- och jämställdhetsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att det nordisk-baltiska projektet mot trafficking ska kunna drivas fortsättningsvis, vilka åtgärder jag avser att vidta för att kvinnojourerna ska kunna bygga upp ett nätverk med specialistkompetens för att kunna ta emot kvinnor som utsatts för trafficking samt hur jag avser att göra för att tydliggöra vem inom som har ansvar för frågan om människohandel för sexuella ändamål på tjänstemannanivå. Inom det nordisk-baltiska samarbetet på jämställdhetsområdet är kampen mot människohandel för sexuella ändamål en fortsatt prioriterad fråga. Det nordisk-baltiska pilotprojektet som har koordinerats av European Womens Lobby avslutades . Projektet ska nu utvärderas. Jag avser att avvakta denna utvärdering innan jag tar ställning till en eventuell fortsättning. Arbetet med att bekämpa människohandel för sexuella och andra ändamål förutsätter globalt och regionalt samarbete men också ett sektorsövergripande angreppssätt som involverar myndigheter, frivilligorganisationer, forskare och allmänhet. Arbetet kräver dessutom insatser inom en rad olika områden . Det krävs generellt stor kunskap om personer som utsatts för människohandel för sexuella ändamål. I regeringens handlingsplan mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål (skr. 2007/08:167) anges också åtgärder för att öka sådan kunskap hos såväl myndigheter som frivilligorganisationer. i har fått i uppdrag att samordna arbetet angående åtgärder för en fortsatt och utvecklad samverkan mellan myndigheter och frivilligorganisationer på nationell nivå i arbetet mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål. Jag följer detta arbete noga. I regeringens handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer (skr. 2007/08:39) finns en rad åtgärder som syftar till att förbättra förutsättningarna för både myndigheters och frivilligorganisationers arbete. Bland annat ökar regeringen stödet till organisationer som arbetar för att motverka våld mot kvinnor med 2009 och 2010. Både kvinnojourer, brottsofferjourer och mansmottagningar kan bli aktuella för detta stöd. Regeringen har avsatt i syfte att på lokal nivå förstärka kvinnojoursverksamheten och kvalitetsutveckla stödet till våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld. betalar ut medlen till länsstyrelserna som efter ansökan ska fördela medlen till kommunerna. Arbetet med att bekämpa människohandel för sexuella ändamål berör flera ministrars ansvarsområden, vilket är naturligt för en sådan komplex fråga. hanteras frågan både nationellt och internationellt på samma sätt som andra sådana frågor där många departement är inblandade och bereds gemensamt. Som jämställdhetsminister har jag dock ett övergripande samordningsansvar och följer utvecklingen noga, bland annat genom att följa upp handlingsplanen mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål och handlingsplanen för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. 31 (): Jag tackar jämställdhetsministern för svaret. Jag vill börja med att berätta för ministern att jag sitter i medborgar- och konsumentutskott. Där hanterar vi också frågor som handlar om mänskliga rättigheter. har vi i det utskottet engagerat oss i frågor som handlar om människohandel. Det är en stor fråga som den nuvarande regeringen och den förra regeringen i har engagerat sig i, och det är viktigt att vi gör det. Enligt FN genererar människohandel . Det är en lönsam verksamhet för dem som är förövare och bedriver människohandel. Men det är en tragedi för de människor som är offer. Det är vår tids slavhandel. Slavhandel är förbjudet, men egentligen förekommer det slavhandel i form av människohandel. Det är en viktig människorättsfråga. Det nordisk-baltiska projektet ska nu utvärderas. Ministern beskriver att det i väntan på utvärderingen just nu är nedlagt. Det är viktigt att utvärdera projekten. Projekt är projekt, och det är inte meningen att man ska hålla på med projekt hur länge som helst. När det gäller det här projektet har man inte permanentat stödet för kvinnor, barn och män som utsätts för människohandel i de länder där vi har bedrivit projektet. Det finns inte heller möjlighet för dem som stöder det och då syftar jag speciellt på frivilligorganisationer att bedriva verksamhet i och med att ländernas regeringar inte har prioriterat verksamheten. Det är olyckligt att det har blivit ett vakuum när det gäller våra möjligheter att hjälpa till i de baltiska länderna. Jag deltog i en konferens i med . Där var , , forskare från och Europol också med. Vi fick höra att det inte finns något kriscenter för drabbade kvinnor i . De andra baltiska länderna beskrev också att situationen är väldigt besvärlig för dem. när pilotprojektet är avslutat har situationen för dem som kämpar mot människohandel blivit värre. Jag vill passa på att fråga jämställdhetsministern: När är utvärderingen klar? Vad händer efter det? De aktiviteter som ministern beskriver sker nationellt. Men vad sker med agerande när vi talar om de baltiska länderna? 32 Integrations- och jämställdhetsminister (): Det är en korrekt beskrivning som gör när det gäller lönsamheten med människohandel och framför allt människohandel för sexuella ändamål. Det är en av de snabbast växande inkomstkällorna för den organiserade brottsligheten. Det handlar inte om miljonbelopp det blev nog fel där utan miljardbelopp som omsätts i människohandeln. Det finns all anledning att både intensifiera arbetet hos oss här nationellt och också intensifiera det internationella samarbetet som bedrivs mellan de nordiska länderna och de baltiska länderna. European Womens Lobby är en ideell organisation som fick medel från den förra regeringen för att bedriva ett projekt. Detta har de gjort, och det tog slut . är det tänkt att de ska lämna in en utvärdering till . Därifrån ska vi sedan avgöra om de ska fortsätta med den verksamheten eller inte. Det är inte det enda som sker i internationellt samarbete på området människohandel för sexuella ändamål. Jag har möten med mina nordiska och baltiska kolleger om dessa frågor. Det är i våra samarbetsprogram fortfarande det mest prioriterade arbetsområdet för oss. Arbetet kommer där att fortsätta via det nordiska samarbetskansliet. Det arbete som har bedrivits med European Womens Lobby som projektledare har säkert gjort en hel del nytta. Det återstår att se i den slutliga utvärderingen. Men jag måste också erkänna att har varit pådrivande i detta arbete. De andra grannländerna har inte varit lika aktiva. Jag vet inte om de kommer att vilja fortsätta detta eller inte. Det finns anledning att fattar ett eget beslut. Vi får se vad utvärderingen visar. Vi har varit den största finansiären, och vi har också bedrivit verksamheten. har inte alls velat vara med i detta samarbete. Vi utvärderar detta, och de som ansvarar för utvärderingen är European Womens Lobby själva. De ska lämna in den när den är klar, och vi väntar på den. Vi har regelbundet samtal med . Vi har delad bild av var i processen vi befinner oss. I handlingsplanen mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål aviserar vi också åtgärder och hur vi ska jobba. Vi tar som land också vårt ansvar för internationellt samarbete. i har fått i uppdrag att organisera samarbete mellan olika aktörer, det vill säga det civila samhället med ideella organisatörer och myndigheter. Det gäller också myndigheter och organisationer i i samarbete med myndigheter och organisationer i våra baltiska grannländer. Arbete pågår också på den nivån. Jag kan nämna ytterligare ett samarbete på internationell nivå som pågår och som vi finansierar. Det är aktionsgruppen mot människohandel inom Östersjöstaternas råd. Också det fortsätter sitt arbete. Bara för att det ännu inte är klarlagt om European Womens Lobby specifika projekt ska fortsätta eller inte betyder det inte att samarbetet när det gäller människohandel för sexuella ändamål inom inte fortsätter. Det gör det. Det är en prioriterad fråga för såväl de nordiska ministrarna som de baltiska ministrarna. 33 (): Om jag talade om miljoner sade jag fel. Det handlar om 7 miljarder. Det vill jag rätta till i protokollet. Det är sant att har betalat av kostnaderna för projektet. Visst kan vi säga att de andra nordiska länderna inte har engagerat sig lika mycket. Det vet jag att vi diskuterar i , och det hoppas jag att också diskuterar. Vid den konferens som jag hänvisade till i mitt tidigare inlägg fanns representanter också från de andra nordiska länderna. Ambitionerna var i varje fall gemensamma att vi ska hjälpas åt och stödja de baltiska länderna. Jag vet att jämställdhetsministern inte hade möjlighet att delta i debatten när vi antog handlingsplanen mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål. Där finns många bra åtgärdspaket. Men har tidigare kritiserat att de inte är tydliga. Det är inte tillräckligt tydligt vem som ska göra vad, när det ska vara färdigt och sådana saker. Det står till exempel som åtgärd nr 4 att regeringen avser att vidta åtgärder för att utveckla ett stödprogram för rehabilitering av personer som utsatts för människohandel för sexuella ändamål. Utskottet skriver i betänkandet att det gäller såväl de som stannar i som de som återvänder till sitt ursprungsland. berättade organisationen i att de hade förstått att det inte längre går att få finansiellt stöd från . De var väldigt oroliga för verksamheten. Jag själv uppfattar det som att det är eldsjälar som jobbar med verksamheten. Men de har varken stöd från myndigheterna eller från regeringen i . Vi vet ju allihop att det finns många eldsjälar som jobbar mycket, men det håller inte i längden. Myndigheterna och regeringen måste hjälpa till mer än vad det finns ambitioner för nu i de baltiska länderna. Det står i åtgärd 28 i regeringens handlingsplan att regeringen avser att främja det nätverk av yrkesverksamma som har genomgått utbildningsinsatser inom Östersjöstaternas råd om barn utsatta för människohandel. I åtgärd 29 lyfter man upp stödet till samarbete i . Jag passar på att fråga jämställdhetsministern lite mer konkret: Vad tänker regeringen göra när det gäller åtgärderna 28 och 29? 34 Integrations- och jämställdhetsminister (): Jag delar bilden av det arbete som bedrivs i våra grannländer på området människohandel för sexuella ändamål.