prot · GW09129 · 2009-06-10 00:00:00 — Och har slagit vakt om denna väsentliga del av vår förvaltningsmodell tills . För med det här betänkandet godtar borgerliga majoritet ett förfaringssätt som innebär att en myndighetschefs arbetsrättsliga ställning fullständigt urholkas. Det gäller behandlingen av Arbetsförmedlingens förre chef, . förordnade regeringen till generaldirektör för den nya Arbetsförmedlingen. Det var alltså till den nya organisationen som han förordnades, den organisation som han hade varit med om att bygga upp som generaldirektör för , Ams. När Ams gjordes om till Arbetsförmedlingen var det alltså som ledde det arbetet. Och när den omstruktureringen var gjord förordnades han, , som jag sade, till chef för den nya myndigheten. Det förordnandet skulle löpa till . Det ansvariga statsrådet nämnde inte med ett ord att han hade andra planer. Därmed förde han vid det tillfället sin generaldirektör bakom ljuset. Efter , , blev nämligen inkallad till det ansvariga statsrådet . Då förklarade att skulle förflyttas. Och Littorin lade ett färdigskrivet pressmeddelande på bordet framför honom. Så kan man inte göra. Visserligen ska man kanske inte vara överraskad när moderater uppträder som gammaldags brukspatroner det sitter väl på sätt och vis i ryggmärgen men vi har ju lagar i det här landet som man måste följa. Det finns arbetsrättslagar och i det här fallet en lag som heter lagen om offentlig anställning, som man måste följa. Där framgår det klart och tydligt att det måste finnas sakliga skäl för att förflytta en generaldirektör. Man kan förflytta en generaldirektör av organisatoriska skäl, står det. Men inga sådana skäl hade tillkommit som förflutit sedan förordnades. Några sådana skäl angav inte heller Littorin i sina samtal med . Därför framstår det som en efterkonstruktion när man nu hänvisar till organisatoriska skäl. Det argumentet hänger inte ihop. Så här kan man inte bete sig som regering mot sina myndighetschefer. Då undergräver man svensk förvaltningsmodell, och man försämrar statens chefsrekryteringsmöjligheter. Jag tror inte alls att det var några organisatoriska skäl som gjorde att regeringen behandlade så skamligt. Jag tror att det var politiska skäl. Regeringen avsatte för att han var och är socialdemokrat. Det var faktiskt ett vallöfte från de borgerliga att avsätta myndighetschefer med socialdemokratisk bakgrund. Som nämnde tidigare i debatten skrev , , en beramad artikel i . Där skrev han att efter en borgerlig valseger skulle kvasten gå bland socialdemokratiska myndighetschefer. Så en utrensning var ett borgerligt vallöfte, och lyftes i diskussionen ofta fram som en myndighetschef som de borgerliga tänkte ge sig på. Hans brott: Han hade varit statssekreterare i en socialdemokratisk regering . Han hade varit statssekreterare i en socialdemokratisk regering . Det räcker för att man ska drabbas av regeringens bannbulla. Det är rena McCarthyismen. Vi ska nu granska ett fall till. Det finns en anmälan när det gäller , som fick sparken från . Det verkar vara ett likartat fall. Det kommer upp i nästa års granskning. Vi får väl se hur de borgerliga resonerar där. Men om man fortsätter att resonera som man har gjort i det betänkande som ligger framför oss är det väldigt allvarligt. Då öppnar man nämligen dörrarna fullständigt för regeringen att bete sig hur som helst mot sina myndighetschefer. Då undergräver man myndigheternas ställning, och i slutändan undergräver man vår förvaltningsmodell. Därför hade det varit bra om de borgerliga i det här ärendet hade vågat visa lite integritet och hade vågat säga ifrån gentemot regeringen och hade vågat säga: Så här beter man sig inte som regering. Men vågar man inte det. I stället lämnar man fältet fritt för eventuella andra regeringar som kan komma efter. När man nu gör på det här sättet undrar jag: Vad kommer att hindra till exempel en framtida socialdemokratisk regering att kalla upp myndighetschefer med borgerlig bakgrund , Per , och behandla dem på precis samma sätt som man nu behandlat ? Vi kommer förmodligen aldrig att göra det. Det finns ändå ett anständighetskrav. Vi kommer inte att göra det. Men det skulle vara bra om säger ifrån när det här sker och sätter klackarna i backen. Men det har ni inte gjort. Det är faktiskt ytterligare ett svaghetstecken hos den borgerliga majoriteten i utskottet. 126 (): I har de statliga myndigheterna i flera avseenden en självständig ställning på ett sätt som saknar motsvarighet i flertalet andra länder. Regeringsformen 11 kap. 7 § föreskriver att myndigheterna har att helt självständigt fatta beslut i frågor som rör myndighetsutövning mot enskild eller tillämpning av lag. I en del andra länder finns det system som innebär att ansvarig minister leder den statliga förvaltningen inom sitt ansvarsområde inte enbart genom att utfärda allmänna riktlinjer, utan också genom att fatta beslut i enskilda ärenden, det som vi i kallar ministerstyre. började ett ämbetsmannaideal utvecklas i vårt land, en idealbild av den lärde, rättrådige och opartiske ämbetsmannen som fattade beslut och tillämpade lag på ett oförvitligt sätt med lagboken och den klassiska humanistiska bildningen som sina främsta arbetsredskap. Det var inte fråga om stelbent paragrafrytteri, utan uppdraget var att komma fram till rättvisa och rimliga beslut inom lagarnas ram, med den referensram och den etik som den klassiska bildningen gav, utan att falla undan för exempelvis politiska påtryckningar. Motsatsen till detta ämbetsmannaideal är den politiserade byråkraten som strävar efter att i varje stund gå den politiska maktens ärenden, antingen för att han själv delar den politiska maktens ideologi eller för att han vill främja sin egen karriär. En annan variant är den politiserade byråkraten som gör allt för att försvåra förverkligandet av en ny politisk lednings målsättningar till följd av lojalitet med gamla makthavare. Skillnaden mellan ämbetsmannen och den politiserade byråkraten är av stor betydelse, inte bara för statsförvaltningens utveckling utan för hela samhällets utveckling. Medborgarna ska kunna lita på att myndigheternas rättstillämpning och beslut i enskilda fall präglas av saklighet och opartiskhet, annars hotas tilltron till hela statsförvaltningen. I ärendet om förflyttningen av generaldirektören för Arbetsförmedlingen aktualiseras frågan om de statliga myndigheternas reella självständighet. Det är därför ett ärende av stor betydelse. Jag är glad att vi är överens över parti- och blockgränserna om att myndigheternas självständighet när det gäller till exempel myndighetsutövning mot enskild och rättstillämpning i övrigt är ett centralt kännetecken för svensk statsförvaltning och något att värna om. Jag tolkar det som att vi alla strävar efter att värna och, i den mån det behövs, återupprätta det klassiska ämbetsmannaidealet och inte vill se politiserade byråkrater befolka de statliga myndigheterna. Frågan om hur myndighetschefer tillsätts är av stor vikt för att i praktiken säkerställa myndigheternas självständiga ställning gentemot den politiska makten. Om en myndighetschef skulle löpa risken att regeringen avsätter honom eller henne skulle myndighetschefen i praktiken inte till exempel våga tillämpa lagen på ett sätt som riskerade att förarga regeringen. Å andra sidan kan man inte ha en ordning som innebär att det är helt omöjligt att byta chef för en myndighet så länge sittande chefs förordnande inte har gått ut. Det finns situationer när det är nödvändigt att förändra ledningen av en myndighet. Därför finns i lagen om offentlig anställning tydliga regler som anger under vilka förutsättningar en myndighetschef får förflyttas. Bakgrunden i det här ärendet är att och de 20 länsarbetsnämnderna slogs samman till en ny myndighet . som var generaldirektör för utsågs till generaldirektör för per när den nya organisationen trädde i kraft formellt. hade han ett möte med arbetsmarknadsminister som sade att regeringen ville genomföra ett chefsbyte på posten som generaldirektör för . bad att stanna kvar på sin post tills en ny generaldirektör hade rekryterats . vägrade att sitta kvar till utan begärde att få sluta genast. Regeringen godtog detta. utsågs till generaldirektör i , och man utsåg en tillförordnad generaldirektör för . Det är därför viktigt att framhålla att inte fick sparken av regeringen. Han förflyttades från posten som generaldirektör för till en post som generaldirektör i . Han fick behålla sina anställningsförmåner, bland annat sin lön på en bit , och han utför fortfarande viktiga uppgifter i statens tjänst. hade ett tidsbestämt förordnande, och då gäller enligt 33 § andra stycket lagen om offentlig anställning att han fick förflyttas till annan statlig anställning som tillsätts på samma sätt om det var påkallat av organisatoriska skäl eller annars var nödvändigt av hänsyn till myndighetens bästa. Enligt 36 § lagen om offentlig anställning får ett beslut om förflyttning ges omedelbar verkan om det finns synnerliga skäl för det. Vi verkar dock vara överens mellan partierna om att utredningen visar att regeringen inte hade för avsikt att låta beslutet att förflytta få omedelbar verkan. 36 § lagen om offentlig anställning är därför inte relevant i sammanhanget. Den avgörande frågan för granskning blir därför om regeringens förflyttning av var förenlig med 33 § andra stycket lagen om offentlig anställning eller inte. Regeringen hävdar att det förelåg organisatoriska skäl att förflytta , och från utskottsmajoritetens sida menar vi att regeringen har fog för den ståndpunkten. Den nya myndigheten som formellt bildades är resultatet av en mycket omfattande organisationsförändring. och 20 länsarbetsnämnder har slagits samman till en ny sammanhållen myndighet. Organisationsförändringen förbereddes och var inte fullbordad . uppgav vid utfrågningen för KU att det återstod mycket arbete med att få allt det praktiska att fungera, att flytta runt en del folk och att flytta runt en del ansvar. Det ter sig, som jag ser det, ganska naturligt att inte se en omorganisation av den här omfattande och komplexa karaktären som en förändring som genomförs och fullbordas vid ett enskilt ögonblick. I stället måste man se en sådan organisationsförändring som en successiv process som påbörjas innan den nya organisationen formellt träder i kraft och som fortgår därefter. Om regeringen vill byta myndighetschef med hänvisning till organisatoriska skäl, till exempel en sammanslagning av flera myndigheter, måste man rimligen se det så att regeringen har möjlighet att ta initiativ till ett sådant chefsbyte när som helst organisationsförändringen pågår. Exakt som regeringen väljer att agera måste vara upp till regeringen att avgöra. Arbetsmarknadsministern hade som sagt ett samtal med , under fortgående omorganisation, och informerade då om att regeringen ville byta generaldirektör för . Regeringen ansåg att den nya myndigheten borde få en ny generaldirektör. Detta är helt i enlighet med reglerna i 33 § lagen om offentlig anställning. Oppositionen försöker nu spela upp ett stort indignationsnummer och använder vissa drastiska uttryck för att beskriva det som skett. Budskapet tycks vara att har blivit illa behandlad och att detta beror på att han en gång tjänstgjort som statssekreterare åt en socialdemokratisk regering. Jag vill påstå att detta är ett exempel på en debatteknik som går ut på att om man inte har något att säga i sak höjer man i stället rösten. konstaterar att övergick från att vara generaldirektör för till att vara generaldirektör för . Han ställer frågan vad som hände mellan och som kunde ge regeringen anledning att ändra sitt beslut om vem som skulle vara myndighetschef. Frågan är dock fel ställd. Den relevanta frågan är om det fanns organisatoriska skäl enligt 33 § lagen om offentlig anställning att förflytta . Svaret på den frågan är ja, vilket jag tidigare redovisat. Omorganisationen av Ams och länsarbetsnämnderna till den nya myndigheten hade inletts och fullbordades . När den nya organisationen var fullbordad, eller nära fullbordan, ville regeringen att myndigheten skulle få en ny chef med hänvisning till organisationsförändringarna. Sammanfattningsvis, herr talman, konstaterar jag att är generaldirektör i statens tjänst, att förflyttades från Arbetsförmedlingen av organisatoriska skäl med stöd av 33 § lagen om offentlig anställning och att regeringen har handlagt ärendet på ett korrekt sätt. 127 () replik: inleder sitt inlägg med en lång framställning om principerna bakom förvaltningsmodellen som han tydligen är väl bevandrad i. Det är bara det att när det sedan gäller att tillämpa principerna praktiskt, när hans egen regering bryter mot dessa principer och flagrant åsidosätter dem, då viker han ned sig. Då vågar han inte. Det räcker inte att bara gå upp och dra vilka principer som gäller och sedan när det gäller verkligen bränner till och man måste försöka visa lite integritet inte våga tillämpa principerna. Sedan ger han en framställning som är full av logiska hål. tillsätts som generaldirektör för den nya organisationen inte den gamla, utan den nya organisationen. Då blir han förd bakom ljuset av regeringen. Om regeringen hade tänkt byta ut honom därpå, varför fick han då inte reda på det ? Varför förordnade de honom ända till ? Är det inte att föra sin generaldirektör bakom ljuset när man beter sig på det sättet? Sedan kommer vi fram till . Då avsätts han utan att några organisatoriska skäl anges. Littorin säger: Jag vill pröva ett nytt ledarskap. Det duger inte. Det är inget organisatoriskt skäl i arbetsrättslig mening. Vad skulle säga om vi skulle bete oss på samma sätt mot en myndighetschef med en borgerlig bakgrund som man nu har gjort mot ? Kan han komma på något fall under den nästan 70-åriga historia då Socialdemokraterna har haft regeringsmakten i vårt land, något enda fall där vi har betett oss på liknande sätt mot en myndighetschef? 128 () replik: Jag måste göra reflexionen att tämligen hätska kritik faller ganska platt till marken när han genom sitt sätt att resonera säger att det hade varit helt legitimt att förflytta men blir väldigt indignerad över att regeringen samtalar med om en förflyttning , ungefär hundra dagar . Om det nu hade varit så att regeringen hade velat bli av med därför att han är socialdemokrat, på vilket sätt hade det varit mer legitimt att göra det än ? Anser inte att det hade varit lika fel att förflytta av politiska skäl som ? För egen del är jag definitivt av den uppfattningen att en förflyttning av en generaldirektör med hänvisning till hans eller hennes politiska hemvist skulle vara lika fel när den än genomfördes, eller . Sanningen är ju att den här debatten kokar ned till varken mer eller mindre än en definition av begreppet organisatoriska skäl. Det KU har att pröva är om regeringen har följt lagen, i det här fallet 33 § lagen om offentlig anställning. Då blir frågan om det fanns organisatoriska skäl att förflytta . Min uppfattning är att omorganisationen av arbetsmarknadsmyndigheterna inleddes och avslutades . Det innebär att det hade funnits organisatoriska skäl att förflytta , , , , , , , och kanske under och därefter. tycks vara av uppfattningen att den här omorganisationen avslutades när morgonen grydde . Ingen, inte ens , verkar dela den uppfattningen. Varför anser att de legitima skälen att förflytta plötsligt upphörde när solen gick upp ? 129 () replik: Jag frågade om kunde hitta några fall över huvud taget i vår historia där vi har gjort på liknande sätt. Dessutom ställde jag frågan vilka organisatoriska skäl som fanns. Då får jag inget svar. Det enda jag får är ett allmänt resonemang. Ingenting kan han säga har tillkommit mellan och . Det bor nog trots allt en liten brukspatron i . Man kan inte behandla folk på det sättet. Man kan inte ta in en person och anställa honom , säga att ska du vara här och efter svika det löftet. Man kan inte vid det tillfället, , säga att nu ska du vara chef här som man i bakhuvudet har att egentligen vill jag ge dig sparken. Jag vill egentligen flytta på dig . Det kan man inte göra och upprätthålla svensk förvaltningsmodell. Det bryter inte bara mot rena anständighetskrav utan undergräver naturligtvis fullständigt myndigheternas självständighet. Vad skulle säga om vi betedde oss på samma sätt mot en myndighetschef med borgerlig bakgrund? Han kanske sitter kvar i nästa period, om det blir regeringsskifte. Om vi beter oss på samma sätt då, vad kommer att säga i ? Kommer han att säga: , nu har vi antagit ett betänkande i Bylund-fallet så nu är det helt okej att regeringen i ena andetaget kan ta upp en myndighetschef och säga att nu förordnar vi dig och säga tyvärr och ge avsked på grått papper. Packa ihop dina saker på skrivbordet och gå! Dörren är där. Är det så man ska behandla våra myndighetschefer? Sedan kan han veckla in sig i långa argumentationer kring det tekniska, men han kommer inte ifrån att vi aldrig har behandlat myndighetschefer på det här sättet i vårt land tidigare. Det här är något helt nytt, och det borde förhålla sig till. 130 () replik: undrar hur jag skulle se på om en rödgrön regering skulle agera mot en generaldirektör med borgerlig bakgrund på samma sätt som alliansregeringen har agerat gentemot . Låt mig först konstatera att det får betraktas som en i högsta grad hypotetisk fråga. Men låt oss leka med tanken att det har blivit regeringsskifte. För egen del skulle jag vara fullt nöjd om den nya regeringen höll sig till lagen om offentlig anställning på det sätt som tidigare regeringar har gjort, på det sätt som alliansregeringen har gjort och på det sätt som kommande regeringar, utgår jag ifrån, kommer att göra. Alliansregeringen förflyttade inte därför att han en gång arbetade för en socialdemokratisk regering. Jag utgår från att en eventuell framtida rödgrön regering inte kommer att förflytta någon generaldirektör till följd av hans eller hennes politiska hemvist. är fortfarande generaldirektör i statens tjänst. förflyttades från Arbetsförmedlingen av organisatoriska skäl i enlighet med , och regeringen har handlagt ärendet på ett korrekt sätt. Det är sammanfattningen. Jag vänder mig mot tal om att fick avsked på grått papper. Vi är överens om att är generaldirektör i statens tjänst. Det är ingen diskussion i det avseendet. Därför är det en felaktig beskrivning. Den konstitutionellt relevanta frågan är om regeringen agerade i enlighet med lagen om offentlig anställning, om det fanns organisatoriska skäl. Jag var inne på det i min föregående replik, att det är det som är kärnfrågan. Fanns det organisatoriska skäl eller fanns det inte det? Jag har utvecklat, tyckte jag själv i alla fall, i någon längd varför jag anser att det fanns organisatoriska skäl. säger att han inte fick svar. Jag vill nog påstå att han fick ett ganska bra svar. Han förflyttades på ett korrekt sätt, och regeringen har agerat korrekt. 131 (): Efter lysande inlägg har jag egentligen inte så mycket att tillägga. Jag vill ändå peka på att det är väldigt många som tvingas byta jobb eller som rent av blir arbetslösa. har visserligen fått byta jobb, men han får behålla sin titel, sin lön, sin bilförmån och sin pension. Den lagliga förflyttningen finns, precis som var inne på, i lagen om offentlig anställning. Den ger möjlighet att flytta en person när det är påkallat av organisatoriska skäl eller annars nödvändigt med hänsyn till myndighetens bästa. var de organisatoriska skälen de som åberopades i det här fallet. uppgav i utfrågningen att han gjorde bedömningen att han hade goda rättsliga grunder att motsätta sig en förflyttning, men han valde klokt nog att inte ta strid mot regeringen. Jag tror att han hade förlorat den. Han valde också att tacka nej till arbetsmarknadsministerns erbjudande att stanna kvar som chef för till . Det tycker jag personligen att man kan beklaga därför att han satt inne med väldigt mycket kunskap om verksamheten som han hade kunna nyttiggöra i det fortsatta arbetet. Regeringen gjorde bedömningen att Arbetsförmedlingen när omorganisationen var fullbordad skulle behöva få en ny generaldirektör. Det är väl inte så konstigt i sig. Så blev ju också fallet. Det ankommer på regeringen, precis som har framhållits här tidigare, att göra sådana avvägningar. Sedan finns det en sak till som ingen har tagit upp men som jag vill nämna. Det handlar om att frågan om rörlighet för myndighetschefer togs upp av den dåvarande socialdemokratiska regeringen i propositionen om statlig förvaltning i medborgarnas tjänst. Där slogs det fast, mycket klokt, att regeringen ska verka för rörlighet bland myndighetschefer och ge möjligheter att växla mellan olika uppgifter. Det bör rimligen också kunna ske när en myndighetschef är förordnad. Det är viktigt att komma ihåg att fortfarande har ett arbete i . Han är ju generaldirektör där. Erfarenheter hos den som har varit myndighetschef kan komma till nytta på andra poster. Där är ett exempel på en duglig myndighetschef som kan och ska göra nytta på olika poster i samhället. 132 (): sade faktiskt inte en rödgrön regering, , utan han sade en socialdemokratisk regering. Möjligtvis var det en felsägning. Men försökte ändå framställa att Socialdemokraterna är anständigare än andra, och det är en självbild som har förmedlats genom hela debatten. Slutsatsen av detta är att ödmjukhet inte är starka sida. Det är här en diskussion som inte anknyter så mycket till själva reservationen, nämligen att är oroad över att man så där kan få sparken från till en annan. Han talar om det arbetsrättsliga skyddet och att man som generaldirektör ska kunna vara säker på att få sitta kvar på sin post. Som jag även sade i utfrågningen av statsministern kan det inte vara orimligt att tänka sig att generaldirektörer är informerade om , som faktiskt medger förflyttningar av generaldirektörer. Har tidigare regeringar aldrig förflyttat generaldirektörer? försöker ge det intrycket. Om vi går tillbaka i tiden och tittar finns det sådana exempel, men skillnaden är att man inte har bråkat utan har kommit fram till uppgörelser i godo. Det finns visst exempel på förflyttningar. Ett var uppmärksammat . Är samtal om en förflyttning ett brott mot lagen om offentlig anställning? Vem är det som har befogenhet att bedöma begreppet organisatoriska skäl eller myndighetens bästa? Normalt sett är det regeringen som gör den bedömningen. Det kan man invända mot, och det gör här i diskussionen. Men egentligen ska man säga att om det finns tillräckliga juridiska skäl borde detta ha prövats juridiskt , men det har aldrig skett. I samband med att vi behandlade detta ärende gick jag igenom rättsfall på området, men jag kunde inte hitta några. Som generaldirektör är man i ett underläge i förhållande till regeringen. sade när han var justitieminister att antingen har regeringen noll förtroende för en generaldirektör eller . Det finns inget mellanläge. Regeringen har ett överläge i en sådan situation. Låt oss hålla oss till reservationen. Det regeringsbeslut som åberopas byggde i det läget på en ömsesidig överenskommelse. Är inte den godtagbar? Jag har en sista synpunkt, och den anknyter till regeringsformen 1 kap. 9 §. Där står det att man ska iaktta saklighet. Det gäller också i förhållande till . Därför tycker jag att det är bekymmersamt om man till KU försöker förmedla intrycket att det i detta ärende handlar om en omedelbar förflyttning. 133 () replik: har å ena sidan säkert rätt i att jag må brista i ödmjukhet . Det är ett karaktärsdrag. Å andra sidan försöker jag vara saklig. Det är inte alltid som är det. I det här inlägget tycker jag inte att han var det. Han drar in som något slags parallell. I det fallet menade att hon inte tillräckligt tidigt hade fått besked av regeringen att hon skulle få stanna. Det var frågetecknen där. Det är inte som det här fallet. Först tillsätts en generaldirektör utan att tala om för honom att det ansvariga statsrådet har andra tankar på hur det egentligen ska se ut långsiktigt. Han blir förd bakom ljuset.