prot · GW0991 · 2009-03-25 00:00:00 — Vi måste på allvar börja arbeta med meddelarskyddet, och varför då inte börja med att meddelarfriheten i offentligt finansierad verksamhet som bedrivs i privat regi ska införas enligt den princip som gäller offentliganställda? Ska det vara så svårt? För mig är det inte det. Men tydligen är det så för alliansen, för i utskottet avstyrks våra motioner. Det bevisar ju att alliansen inte anser att yttrande- och meddelarfriheten är en central demokratifråga. I tidningen har det avslöjats ett antal fall där anställda som genom upphandling har flyttats från regi tvingats skriva under kontrakt om tystnadsplikt. Jag vill lyfta fram ett exempel. I kommun städar ISS Care på uppdrag av kommunen. ISS Care har i kontrakt med den anställde inskrivet att man som anställd kan mista jobbet och få straff i form av fängelse, böter eller skadestånd om man bryter tystnadsplikten. Detta är ju horribelt! Inskränkningar av meddelarfriheten för de allt fler privatanställda i offentligt finansierad verksamhet innebär ett stort demokratiskt underskott. Mediernas och allmänhetens möjlighet att få insyn i till exempel hur våra skattepengar används blir bara sämre och sämre i takt med att fler privatiseringar genomförs. Hur kan alliansen, på tal om insyn, tycka att det är okej att man i den offentliga verksamhet som drivs i privat regi inte kan få insyn i hur våra skattemedel används när ni i andra lägen ofta framhåller vikten av att värna skattebetalarnas pengar? Alliansens återkommande ramsa om att värna skattebetalarnas pengar är ju i praktiken bara nys. Om det inte vore det ska väl skattepengarna värnas i alla lägen inte som bara talas om i ord i mer eller mindre populistiska uttalanden som alliansens företrädare gör och otid i olika sammanhang, med speciell betoning på den ekonomiska kris vi befinner oss i, där det sker varsel och uppsägningar? Att värna skattebetalarnas pengar utifrån alliansens perspektiv är för mig definitivt inte trovärdigt långt därifrån. Genom att högeralliansen nu avstyrker motionerna är man inte beredd att stärka meddelarfriheten i offentlig verksamhet i privat regi eller utreda möjligheterna till förstärkning av privatanställdas meddelarfrihet. Ni tycks anse att det är helt okej att anställda inte ska kunna ta upp eventuella missförhållanden som kan förekomma på en arbetsplats. Att känna rädsla för att meddela sig är illa, men att dessutom tvingas till tystnad rimmar verkligen illa med en demokrati som vår. har länge arbetat för en enhetlig lagstiftning som säkerställer samma regler för personalens meddelarfrihet och skydd mot efterforskning och repressalier i alla verksamheter som drivs med skattemedel, oavsett om driften är offentlig eller så kallad privat. Vi har inte fått gehör för vår motion, vilket bara kan tolkas på ett sätt. Det är att högeralliansen totalt struntar i anställdas rätt att kunna meddela sig med omvärlden om sin arbetssituation. Tillika struntar högeralliansen fullständigt i hur våra skattemedel genom offentlig verksamhet i privat regi hanteras. Trovärdigheten när ni säger er värna skattebetalarnas pengar är, som jag sade tidigare, endast nys. 159 (): debatterar vi betänkandet Tryck- och yttrandefrihetsfrågor. Det har sagts många kloka ord tidigare här . Jag är helt övertygad om det syns också i utskottets betänkande att vi till stora delar är överens om att vi måste värna våra grundläggande rättigheter. Vi ska värna tryckfrihet och yttrandefrihet. Jag tror inte att det råder några skiljaktigheter just i de frågorna, men visst finns det skillnader mellan oppositionen och alliansen, och jag kommer att beröra några av dessa i mitt anförande. Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag till beslut och avslag på samtliga reservationer. Tryck- och yttrandefrihet ger oss rättigheter, men med rättigheter följer alltid skyldigheter. Det går aldrig att endast framhålla rättigheter. Tryckfrihet är en form av yttrandefrihet. Det är en nödvändig men inte tillräcklig förutsättning för demokrati. Grundförutsättningarna för yttrandefrihet och tryckfrihet är just att det ska vara tillåtet att uttrycka sig i politiska frågor, att kritisera samhället eller att yttra sig om statsskick, och därför är det viktigt att det finns en långsiktig framförhållning när det handlar om våra grundlagar och att vi inte drabbas av en tanke på att det finns något som retar oss, som vi vill förändra och begränsa eller sticker upp ett pekfinger i luften och fångar in att det faktiskt finns åsikter som går åt endera hållet. Det är viktigt med långsiktighet och att våra grundlagar är ordentligt beredda. Det är också viktigt att det så långt möjligt finns en samsyn så att man kan vara säker på att grundlagarna fortsätter att fungera och inte utsätts för hastiga kast. Det är ju just på det sättet man kan undergräva vår demokrati, yttrandefrihet och tryckfrihet. Som har sagts tidigare här har vi en lång tradition i . fick vi tryckfrihet. Vi är ett av de länder som har haft tryckfrihet absolut längst. Det har funnits perioder då tryckfriheten har begränsats, men jag skulle vilja säga att demokratin har segrat. Vi har fått tillbaka vår tryckfrihet, och den ska vi fortsätta att arbeta för. Tryck- och yttrandefrihet är viktigt, och därför finns det pågående beredningar. Här har tidigare nämnts, men det finns också en parlamentarisk yttrandefrihetskommitté, som ganska redovisade sin etapp ett, som handlar om grundlagsskydd för digital bio och andra yttrandefrihetsrättsliga frågor. betänkande innehåller också andra förslag om att anpassa den gällande lagstiftningen till de förändringar som sker i samhället. En fråga som har berörts här av och som återkommer är meddelarskyddet. Med det avses normalt de regler i tryckfrihetsförordningen som respektive yttrandefrihetsgrundlag täcker och att det också ska vara möjligt att straffritt lämna sekretessbelagda uppgifter för publicering. Men här tycker jag att det är viktigt att faktiskt göra tydligt att det handlar om offentlig sektor. När vi sedan går över till privat sektor finns fortfarande det som heter meddelarfrihet, men den upphävs genom det anställningsavtal som tecknas. Det är inte en tillfällighet att det förhållandet råder, utan det handlar också om att det finns andra värden som är viktiga, att det finns ett näringsliv och att det finns fungerande företag. Här vill jag återigen lyfta fram att det är viktigt att ett ärende är ordentligt berett och att inte förändringar görs plötsligt. I det här sammanhanget finns det ju divergerande lagstiftning. Det är inte så enkelt att säga att det meddelarskydd som är implementerat i offentligt driven verksamhet också ska gälla i privat driven verksamhet, för det finns så mycket annan lagstiftning som påverkas. Därför är det angeläget att hålla isär begreppen. Om vi nu också, som gjorde, ska börja tala om privat företagsamhet som är verksam i offentligt finansierad verksamhet kan det naturligtvis synas enkelt att där också ska finnas en meddelarfrihet precis som i offentligt driven verksamhet. Men jag är inte säker på det. Det finns ju något som heter anbudsförfarande. Det finns något som heter konkurrens, och det finns något som heter fritt val. Hur ska det här komma in? Jag tycker därför att det är viktigt att det faktiskt finns lagar som reglerar detta. ser jag att tiden rullar iväg. Jag ska därför väldigt kort uppehålla mig vid ytterligare en enda frågeställning. Det gäller hets mot folkgrupp. tog upp att det inte finns någon lagstiftning som omfattar transsexuella personer. Då vill jag säga: Diskrimineringslagstiftningen gäller. Den inkluderar klart och tydligt transsexuella personer. Därmed finns det också en lagstiftning som reglerar detta förhållande. 160 i (s) replik: Då tror jag inte att lyssnade riktigt ordentligt. För jag sade just det, att diskrimineringslagstiftningen har fått en ny skrivning där man har tagit med könsöverskridande identitet eller uttryck. Det var också därför som vi avvaktade lite i . Vi ville se hur man behandlade detta i diskrimineringslagstiftningen, om det fanns en möjlighet att i det sammanhanget också plocka upp hets mot folkgrupp. Men jag har en fråga till . Om ni, som ni har skrivit i utskottets ställningstagande från majoritetens sida, är beredda att stoppa in frågan i undrar jag: Varför är ni inte beredda att ställa er bakom vår reservation? Eller varför kunde vi inte få en gemensam utskottstext där man faktiskt hade gett ett uppdrag till regeringen att se över och göra en utredning av om det skulle vara relevant att också ha den skrivningen när det gäller hets mot folkgrupp? 161 () replik: Jag vidhåller det ställningstagande som vi har gjort i utskottet. Som tidigare tog upp finns det en skillnad när det handlar om hets mot folkgrupp, där det just inriktas på ett kollektiv. Det finns ingenting som tyder på att det handlar om diskriminering av ett kollektiv när det gäller transsexuella personer eller könsidentitet. Däremot har vi en diskrimineringslagstiftning. Jag tycker att det är oerhört angeläget att denna också får verka. Lagstiftningen trädde i kraft . Det innebär att den nu har gällt . Vi har ännu inte sett resultatet av hur den har tillämpats. Vi har inte tagit del av några utfall i rättegångar och så vidare än så . Låt den här lagstiftningen verka! Därefter får vi se vad som händer. Men den tar faktiskt sikte på det som den tidigare lagstiftningen exkluderade, könsöverskridande identitet. 162 i (s) replik: Ja, men det är ju två helt skilda lagstiftningar. Diskrimineringslagen är inriktad på en individ. Om individen heter eller , eller vad den nu heter, så är det den individen. Men hetslagstiftningen är kopplad till om det sker någon hets mot personerna just för att de tillhör denna grupp. Där har vi plockat in homosexuella. Vi har tagit med sexuell läggning som då också omfattar bisexuella. Men eftersom transpersoner inte ingår i gruppen sexuell läggning för att det är kopplat till en könsidentitet omfattas inte den gruppen. Sedan gällde det att det inte skulle finnas belägg för att de här trakasserierna sker. har gjort en ganska stor undersökning där man har tittat på homosexuellas, bisexuellas och transpersoners hälsotillstånd. Man har, som jag nämnde i mitt anförande, också sett att gruppen transpersoner ligger högre när det gäller de här hotsituationerna, trakasserierna. Då kan man, som sagt, verkligen fundera över om detta inte är hets mot en folkgrupp eller en grupp personer. Det är precis det vi vill utreda. Det är precis det vi vill titta på, för det har inte gjorts någon utredning eller någon ytterligare direkt forskning eller översyn av det här. Vi säger inte att det ska skrivas in, men vi vill att man verkligen utreder detta. Det är alltså en skillnad på diskrimineringslagstiftningen och lagstiftningen när det gäller hets mot folkgrupp. 163 () replik: Jag börjar med att säga att jag egentligen tycker att en lagskrivning som den som finns när det gäller hets mot folkgrupp på ett sätt är olyckligt formulerad. Den skulle nämligen kunna expandera och bli hur stor som helst, beroende på vilka grupper som identifieras. Själva lagstiftningsformuleringen innebär ju att det som inte initialt är inkluderat i förarbetena och det som inte har skrivits in retroaktivt inte heller är inkluderat i hets mot folkgrupp. Vi kan titta på diskrimineringslagstiftningen. Jag tycker att den är formulerad på ett annat sätt. Där talar man om etnisk tillhörighet, religion, könsöverskridande identitet med mera. Och, som jag har sagt, denna lagstiftning är några månader gammal, . Låt den verka! Låt oss se hur utfallet blir! skulle vi kunna debattera länge och väl. Jag är inte säker på att själva grundfrågeställningen i handlar om att vi har en lagstiftning om hets mot folkgrupp eller inte, utan där finns många fler variabler som måste beaktas. Och det kräver en särskild debatt i sig. 164 () replik: Meddelarfriheten är en grundläggande demokratifråga. Som jag tog upp i mitt anförande anser att anställda inom verksamhet i offentlig sektor som är driven i privat regi även ska omfattas av detta. Men ansåg inte det. Hon tyckte att detta skulle vara ganska krångligt. Nej, det behöver inte vara så krångligt, men ser man konkurrens och pengar före de anställdas rätt att meddela sig kan det bli väldigt krångligt. vill alltså att de anställda i verksamhet inom offentlig sektor som drivs i privat regi ska ha munkavle på sig och kanske arbeta under vilka odrägliga arbetsförhållanden som helst. Meddelarfriheten för denna grupp ska ju bygga på samma princip som gäller för de offentliganställda . Det har funnits försök med denna verksamhet, bland annat i den region jag själv kommer från, . Där fungerar det alldeles utmärkt att föra in det i avtal för de privata aktörerna i samband med upphandling. Anser fortfarande att vi inte ska kunna ge de anställda i verksamhet inom offentlig sektor som drivs i privat regi möjligheten att ha meddelarfrihet? 165 () replik: har inte berört med ett enda ord det som jag tog upp i mitt anförande, att det råder skillnader mellan privat och offentligt driven verksamhet, detta oberoende av om verksamheten är finansierad offentligt eller privat. Att då plocka ut en del i en lagstiftning och sedan säga att just denna ska förändras men ingenting annat leder inte framåt. Det kan snarare stjälpa en väl fungerande privat verksamhet, en verksamhet som också har en stor betydelse i samhället. Men jag vill föra in en annan del. Vi kan gå in och titta på de rapporter och undersökningar som görs om trivsel på arbetsplatser. Jag är inte säker på att just meddelarfriheten har bidragit till att offentligt anställda trivs så mycket bättre än vad privatanställda gör som inte omfattas av den offentliga meddelarfriheten. Jag tycker att det är viktigt att vi beaktar våra grundlagar och att dessa följs. 166 () replik: sade: Att införa meddelarfrihet för de anställda i verksamhet i offentlig sektor som drivs i privat regi skulle vara någonting som inte leder framåt. Det tycker jag är en väldigt märklig tolkning av det hela. Just tankar kring det hela leder ju tvärtom bara bakåt. Det är lite märkligt att man inte vill ha den insynen i privata aktörers bolag som får in massvis av skattebetalarnas pengar. Jag kan ta ett exempel där man inte har meddelarfrihet, som jag tog upp förut, nämligen ISS Health Care. Det är ett börsnoterat företag som har stor verksamhet i . Företaget har 250 000 anställda i 38 länder. Ska dessa anställda, i alla fall i detta land, förnekas meddelarfrihet? Jag undrar vad det är för affärshemligheter man som till exempel undersköterska eller vårdbiträde kan röja. Jag förstår inte poängen med att neka många anställda kvinnor och män i verksamhet inom offentlig sektor som drivs i privat regi meddelarfrihet. Det är att gå långt tillbaka i tiden, ! 167 () replik: Jag vet inte om det är att gå tillbaka, . Det finns faktiskt en lagstiftning som gäller . Det handlar om här och , 2009. Men har inte med ett ord berört att det finns en möjlighet för offentliga arbetsgivare eller offentliga myndigheter som upphandlar privata tjänster att i sina anbudsförfaranden och i sina avtal med leverantörer skriva in att meddelarfrihet ska gälla. Detta kan ju vara ett medskick till de landsting och kommuner där parti finns med och styr. De kan se till att den klausulen skrivs in. Sedan har vi i så fall något exempel att utvärdera om det ska bli aktuellt att ändra lagstiftningen. 168 (): Tryck- och yttrandefriheten är grundläggande element i vårt demokratiska samhälle. Det är också två rättigheter som har utmanats vad gäller både pastor och hans uttalanden om homosexuella och Muhammedkarikatyrerna, rondellhundar och spridning av obduktionsbilder. Vår vidsträckta tryck- och yttrandefrihet har här fått debatteras, motiveras och analyseras. Yttrandefriheten är en av demokratins grundvalar. Vår grundinställning är att alla människor ska ha rätt att få uttrycka sin mening. Det gäller även åsikter som samhället uppfattar som obekväma eller felaktiga och som andra individer uppfattar som rena dumheter eller i vissa fall till och med kränkande. Bara i ett demokratiskt samhälle där idéer och uppfattningar får brytas mot varandra kommer sanningen att segra. Det gör den inte genom att man förbjuder människor att uttrycka en viss åsikt. Rätten till att fritt trycka och tycka är inget som ska tas för givet utan någonting som ständigt måste försvaras. Var gränsen går mellan att tycka och trycka fel eller tycka och trycka olagligt måste vara ständigt levande i den samhälleliga debatten för att stärka den enskildes fri- och rättigheter. har en unikt lång tradition av grundlagsskyddad yttrandefrihet. Det är något att vara stolt över. Men förändringar i det moderna samhället gör att dagens lagstiftning inte är utan problem. Endast sådant som uttrycks genom i lagen utpekade medieformer får grundlagsskydd. Därför avgör det sätt på vilket man uttrycker sin åsikt om man omfattas av grundlagsskyddet eller inte. Dagens teknikberoende lagstiftning är därför problematisk eftersom teknikutvecklingen innebär att förutsättningarna snabbt förändras. Detta är något som den pågående analyserar och ska presentera lösningar på. En annan intressant aspekt är tryck- och yttrandefrihet på Internet. Internet har fört med sig enorma möjligheter för människor att kommunicera och uttrycka sina åsikter. Den demokratiseringspotential detta för med sig är även den enorm. För vissa makthavare innebär de nya möjligheterna ett hot. Auktoritära regimer vill begränsa möjligheterna för sina medborgare att säga vad de tycker och ta del av det hav av information som finns tillgängligt bara ett musklick bort. har en mycket viktigt internationell roll som stark förespråkare för yttrandefrihet och ett ocensurerat Internet. Här är det också viktigt, menar jag, att slå vakt om möjligheten att vara anonym på Internet. En annan intressant fråga, som också har diskuterats här tidigare, rör värnandet av offentlighetsprincipen och meddelarskyddet. Vi vill värna vårt meddelarskydd och det unika i detta. Vi vill slå fast vikten och betydelsen av den svenska offentlighetsprincipen. Meddelarskyddet, det vill säga förbud mot efterforskning och arbetsrättsliga åtgärder, och anonymitetsskyddet är mycket viktiga delar för att förverkliga offentlighetsprincipen. Det gäller för verksamheter där offentlighetsprincipen tillämpas, det vill säga statlig och verksamhet. Att även privatanställda ska åtnjuta det grundlagsskyddade meddelarskyddet har utretts tidigare, och flera remissinstanser har kritiserat förslagen just för att detta är mycket komplicerat och svårt att lösa. Offentlighetsprincipen är till för offentliga verksamheter och för offentligt anställda och ska således enbart omfatta dessa. Risken finns annars att man urholkar den princip vi är satta att försvara och skydda. Privatanställda har också och det är viktigt i detta sammanhang samma vidsträckta yttrandefrihet som alla andra medborgare i det här landet. Meddelarskyddet är de regler som finns i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen som gör det möjligt att straffritt lämna uppgifter som normalt är sekretessbelagda till tidningar, radio och tv för offentliggörande. Detta är ett led i vår omfattande offentlighetsprincip där ledstjärnan är öppenhet i den statliga förvaltningen. Men det innehåller givetvis undantag för att säkerhetsställa rikets säkerhet eller särskilda tystnadsplikter. Anonymitetsskyddet liksom efterforskningsförbudet är två grundstenar i detta. Meddelarfriheten är till för att allmänheten ska kunna granska offentlig verksamhet och för att vi ska få insyn i densamma. Grundlagen talar om vilka rättigheter individer har gentemot den offentliga verksamheten inte vilka rättigheter individer har gentemot privata aktörer. Meddelarskyddet är inte heller någon arbetsrättslig fråga utan en offentligrättslig fråga. Det är inte en fråga mellan arbetsgivare och arbetstagare utan en fråga om allmänhetens intresse av insyn. Det är ett viktigt komplement till offentlighetsprincipen. Däremot är det viktigt att utreda så kallade whistleblowers skydd och om det skyddet är tillräckligt när dessa anställda avslöjar missförhållanden på en privat arbetsplats. Detta görs genom en översyn av lagen om företagshemligheter. Det är väl jättebra om det finns en insyn i verksamheter som finansieras med skattemedel och som ligger utanför de offentliga aktörerna. Detta bör i så fall regleras i avtal mellan den offentliga uppdragsgivaren och den privata aktören i stället för att man urvattnar det unika meddelarskyddet vad gäller insyn i offentlig verksamhet. KU är satt att värna den svenska grundlagen och dess bestämmelser. Yttrandefriheten, tryckfriheten och offentlighetsprincipen är här givna grundbultar att försvara. Vi ska se till att allmänhetens och enskilda individers rättigheter försvaras och varken urvattnas eller urholkas. Det är givet att det ska finnas ett skäligt skydd även för anställda i privata företag, men det regleras knappast i den svenska grundlagen, förutom när det gäller dess självklara rätt till yttrandefrihet. Jag yrkar bifall till förslag i betänkandet. 169 i (fp): Det är många olika frågor som behandlas i detta betänkande. Det är centrala frågor som yttrandefrihetens gränser, meddelarfriheten och grundlagsregleringen av reklam. Nästan alla motionsyrkanden handlar om ämnen som utskottet har behandlat förut. De som händelsevis lyssnar på denna debatt tycker kanske att det är lite märkligt. kan det vara lätt att göra sig lustig över att saker och ting går långsamt i politiken, och jag tror ofta att vi i den här kammaren också kan känna otålighet. Men just när det handlar om tryck- och yttrandefrihet är jag övertygad om att det finns en poäng i att saker får ta tid. Det ska vara svårt och det ska ta tid att flytta på regelverket om vad vi får säga och sprida för yttranden. Det är bara på det viset som vi får möjlighet till en bred diskussion med rejält utrymme för eftertanke. Ur liberal synpunkt är grundhållningen enkel. Tryck- och yttrandefriheten ska vara så vidsträckt som möjligt. Rätten att yttra sig tillkommer inte bara den som torgför populära åsikter eller uttrycker sig på ett hyggligt sätt, utan också den som vill chockera, driva med företeelser, häda eller visa upp sitt eget dåliga omdöme. Sedan är det i den fria debatten som vi andra får bilda opinion och ta avstånd. Men yttrandefriheten är inte absolut. Vi har förbud mot ärekränkning av enskilda. En annan sådan inskränkning är bestämmelsen om hets mot folkgrupp, som jag här vill beröra närmare. Bestämmelsen om hets mot folkgrupp är det lagrum som sätter en yttersta gräns för vilka kränkningar man får rikta mot ett kollektiv. Ordet folkgrupp används ibland om alla slags grupper, oavsett om det är politiker, ungdomar eller pensionärer. Men i lagens mening handlar det om de grupper som är allra mest utsatta för förföljelse och hatbrott. Bakgrunden är förstås bland annat nazismens folkmord. Tredje rikets systematiska hatpropaganda var nödvändig för att göra befolkningen psykologiskt förberedd för Förintelsen. Det var också strax efter som slutligen införde ett förbud mot hets mot folkgrupp. Pådrivande för detta var inte minst den publicisten som ledde Karlstads-Tidningen i totalt och bland annat var ordförande i . Han var också riksdagsledamot och en av de politiker som drev fram förbudet mot hets mot folkgrupp. fanns ingen förståelse för att inkludera homosexuella och bisexuella i hetsbestämmelsen, trots att homosexuella varit en av nazismens klassiska måltavlor. Också i dagens är homosexuella föremål för hatpropaganda från den nazistiska rörelsen. Ett antal homosexuella har också mördats av nazister, bland annat i min egen hemstad . liberalerna var därför pådrivande för den lagändring som slutligen kunde träda i kraft och som innebär att hets med anspelning på sexuell läggning också omfattas av hetsförbudet. har debatten fortsatt i många partier, och fortsätter att driva frågan. lagändring omfattar inte könsidentitet.