prot · GW0971 · 2009-02-17 00:00:00 — Då undrar jag, herr talman: Hur många småbarnsföräldrar tjänar lika mycket som ett statsråd eller en riksdagsledamot som får sänkt skatt med 10 000 eller ? Hur många ensamstående mammor tjänar 50 000 eller ? Det är absolut inte många det kanske går att räkna dem på fingrarna. Ni har uppenbarligen gjort förändringar som leder till att barnfattigdomen ökar i . Och när hundratals varslades och många av dem är småbarnsföräldrar och antalet kommer att öka vem kommer att bestraffas? Jo, det är barnen i . 41 (): Jag tycker att det är intressant att ställa sig frågan: Vem betalar kalaset? Är det direktören med villa i , som tjänar , som får slopad förmögenhetsskatt och fastighetsskatt och som dessutom tack vare en statlig subvention kan få villan välstädad till halva priset? Så ser den ena sidan av regeringens politik ut. På den andra sidan har vi dem som får betala för kalaset. Det är barn vilkas föräldrar har drabbats hårt av regeringens politik, barn vilkas föräldrar måste förklara att en ny skjorta till skolavslutningen är en omöjlighet, för att inte tala om semester, eller barn som inte vill gå på kompisens kalas därför att man inte har råd att ta med sig någon present. Just så slår nämligen regeringens politik enligt en utredning som tidigare låtit göra. Medan de mest välbärgade får dela på merparten av pengarna från regeringens skattesänkningar bekostas skattesänkningarna av bland annat försämringar i a-kassa och sjukpenning, med skrämmande resultat. var barnfattigdomen i på den lägsta nivån sedan mätningarna inleddes . är tiderna annorlunda. Varslen står som spön i backen, och arbetslösheten breder ut sig. Det har talats väldigt mycket om fordonskrisen, byggkrisen och bankkrisen men alltför lite om människokrisen bakom. Varslen drabbar människor av kött och blod, familjer där ena familjeförsörjaren blir arbetslös eller rent av båda familjeförsörjarna blir arbetslösa. Varslen och arbetslösheten slår sönder barns trygghet och vardag. Det kommer att påverka dem , kanske för alltid. Barnens situation i krisens spår måste vi nu också våga tala om och reagera på. Det får inte bli som det blev , att barnen drabbades länge efter det att konjunkturen vänt, kanske under större delen av sin uppväxt. måste regeringen analysera konsekvenserna för barnen av förändringarna i ekonomin och trygghetssystemen. måste man ta larmsignalerna på allvar. Det är dags för minister att ta på sig barnglasögonen och se verkligheten som den ser ut. Jag vill veta om ministern är beredd att skyndsamt ta fram ett åtgärdspaket för barns välfärd under den ekonomiska krisen. 42 (): Under föregående år hade välfärdsutskott ett tema som byggde på just barns utsatthet och barnproblematiken. När utskottet sammanträdde för i följdes föregående års arbete upp med ett mycket skarpt uttalande. Rubriken lyder: Det är oacceptabelt att barn kränks i . I och för sig hade udden sin riktning mot ett av våra nordiska grannländer, men i diskussionen och debatten kunde vi konstatera att alla våra nordiska länder har problematik . Barn utsätts för kränkningar. Barn utsätts för fattigdom, och barn utsätts för situationer som i förlängningen kan få negativa konsekvenser. Varför kränkta barn blir sjuka vuxna, var temat under föregående år. Det kan naturligtvis ses som ett väldigt brett perspektiv på diskussionen. Men vetskapen om att barnfattigdom också får konsekvenser för barns hela liv måste vi bära med oss. Det är därför en viktig fråga som interpellanten nu tar upp. Vad kan vi i göra för att mildra den situation som många barn är i? Effekten av den globala finanskrisen medför att redan kända sociala problem riskerar att trappas upp och att resurssvaga barn får det sämre, skriver man i sitt uttalande. Det skriver man samfällt från alla partier och alla partigrupperingar i till våra respektive regeringar. Det är därför viktigt att vi funderar på vad vi kan göra, vad vi bör göra och vad vi måste göra för att barn ska känna en trygghet i sin uppväxt och att de sedan ska känna en stabilitet i samhället och i sitt fortsatta liv. Vi brukar betrakta våra nordiska länder som välfärdsländer. Vi har skäl att göra det på många områden. Men när vi nu ser att barns utsatthet är av en sådan karaktär att vi faller tillbaka måste vi naturligtvis börja ifrågasätta vilken välfärd vi vill ha och vilken välfärd vi vill att våra barn ska ha och känna trygghet i. Därför är det viktigt att vi lyfter fram det hela. Någon av de tidigare talarna här lyfte fram den aktuella situationen. Det är det som man också gör från välfärdsutskott. Jag hade i går möjligheten att åka runt i ministerns eget hemlän, , och se arbetsplatser där av löntagarna och arbetstagarna nu har varslats om uppsägning. Konsekvenserna för de här människorna fick vi mycket starkt belysta av fackliga organisationer, av företagarna men också av de berörda löntagarna och arbetstagarna på arbetsplatserna. De vi inte fick möta var barnen i de här familjerna, barnen till de här föräldrarna. Vi kan då naturligtvis också se: Vad blir konsekvenserna för barnen i det här sammanhanget? Jag tror därför att det är viktigt att socialministern nu lyssnar in den oro som vi känner för barns utsatthet och tar fasta på den. Då räcker inte det svar som har lämnats till interpellanten där man pekar på sakförhållanden som egentligen inte är relevanta när vi ser att varslen står som spön i backen och när vi ser att människors oro fokuseras och överförs på barnen . Min vädjan till statsrådet är: Ta intryck och lämna förslag på åtgärder för att stärka barns situation! 43 (): Det är en mycket angelägen fråga som har tagit upp och som vi diskuterar. Barnfattigdomen ökar och kommer att öka ännu mer med tanke på dagens situation. Forskning från bland annat visar att framför allt ensamstående mammor har varit en utsatt grupp under en . De hade svårt att få ekonomin att gå ihop redan före jobbkrisen och lågkonjunkturen. Vi ser också att barn vars föräldrar har en annan etnisk bakgrund är i en väldigt utsatt position. Och ser vi hur arbetslösheten ökar, hur varslen haglar. Det gör ju att ännu fler barn kommer att leva i fattigdom, och det är djupt olyckligt. Jag tycker nästan att det är provocerande när jag hör säga att det är viktigt att förhindra långvarig frånvaro från arbetsmarknaden, men med arbetslöshet finns de sociala trygghetssystemen där som stöd. Jag vet att också frågade: Vilka trygghetssystem finns egentligen kvar, och vad är det egentligen som händer nu när människor varslas från sina arbeten? Man har höjt avgiften till a-kassan, vilket har gjort att väldigt många har gått ur. Det gör också att de som blir arbetslösa kanske inte längre finns med i arbetslöshetsförsäkringen utan tvingas att söka socialbidrag, tvingas sälja hus och bil för att kunna få någon form av hjälp och stöd för att få det att gå ihop. Vi ser också sjuka som inte får någon hjälp att komma tillbaka. Arbetsgivaren behöver inte ta ansvar längre. Man kan vänta ut dem . Sedan står de till arbetsmarknadens förfogande, människor som utsorteras från sjukförsäkringssystemet. Det är klart att det är barnen som drabbas när föräldrarna råkar ut för de här sakerna. Man pratar om utbildning. Självklart är det vägen till arbete, egenförsörjning som är så viktig. Men man har dragit ned med en tredjedel av platserna på komvux. Man har minskat antalet högskoleplatser. Det gör ju att människor som står arbetslösa egentligen inte har möjlighet att fortbilda sig i den utsträckning som man faktiskt kunde göra tidigare. Där har man faktiskt dragit ned. Man säger att man satsar, men det är efter att man har dragit ned ganska rejält. Vi ser också hur kommunernas och landstingens ekonomier drabbas av lågkonjunkturen och jobbkrisen, hur man tvingas dra ned i välfärden. Det är större barngrupper. Man drar ned på nattis på de ställen där det finns. Det är någonting där framför allt barn som kanske har det lite svårt hemma har kunnat få hjälp och stöd. Detta dras ju nu också in eftersom regeringen tyvärr inte ger förstärkningar till kommunerna, så att de slipper göra de här neddragningarna. Det här duger inte, anser jag. Det här är för lite satsningar. Det är barn som kommer att drabbas, och regeringen är passiv. Jag hoppas kunna få svar under den här debatten. Vi är oroliga. Barn kommer i kläm, och de kommer att påverkas under resten av sina liv. Jag tycker att det är viktigt att ta fram något åtgärdsprogram för att hjälpa de här barnen och deras föräldrar, så att de slipper skammen. När barnen går till förskolan har de kanske inte overall på sig, så att de kan vara ute och leka med de andra barnen. Nej, , det här duger inte. 44 FINN (): Det är en viktig interpellation om ett svårt problem, barnfattigdom. Men jag tror att vi ska ha lite perspektiv efter att ha hört fem stycken socialdemokraters rätt inskränkta syn på barnfattigdom. Vi har en global finanskris. Det är klart att vi kan bekymra oss mycket över barnfattigdomen i . Här tycker jag att svaret från socialministern är väldigt tillfredsställande avseende de olika ingångar i den här diskussionen som alliansregeringen faktiskt har och som jag tycker saknas från Socialdemokraternas sida. Jag kommer strax att kommentera det. Men vad är barnfattigdom? Inte är det samma sak i som i , som mycket riktigt konstateras i Rädda Barnens egen rapport. Länderna runt om i världen drabbas också av den ekonomiska allmänna nedgång som även drabbas av. Jag har inte hört ett enda ord om något globalt perspektiv på barnfattigdomsproblematiken. Vi kanske måste lyfta blicken utanför landets gränser också. Om vi ska göra en lite mer korrekt beskrivning av historiken här framstår det som att barnfattigdomen i är i ökande låt oss konstatera att som var ett toppår ökade barnfattigdomen enligt Rädda Barnens egna uppgifter. Sedan stabiliserades det någorlunda, men klyftorna fanns kvar. Under det fortsatta socialdemokratiska regeringsinnehavet konstaterades att 2006 levde 229 000 av närmare två miljoner barn i fattigdom. Detta var som vi hade en stor och framgångsrik högkonjunktur som svepte över världen. I vårt land hade vi en och en halv miljon vuxna människor som var försatta i utanförskap. De kunde inte använda det viktigaste redskapet för att bekämpa barnfattigdomen, nämligen en egen försörjning. Det visar sig vara det allra viktigaste, som också kommenteras av statsrådet klokt nog i svaret. Den allra viktigaste principen för att barnfattigdomen ska minska är att man får makt över sin egen tid. Det är inte sant som det har sagts i debatten här att det är några stora löneökningar för framför allt höginkomsttagare. Jobbskatteavdraget har varit tydligt inriktat på låg- och medelinkomsttagare. I de lägre inkomstklasserna har vi nu löneökningar som motsvarar om man skulle jämföra med det som vanligtvis förhandlas av fackföreningar. Så det är rejäla lönetillskott som kommer till låg- och medelinkomsttagare. Jag skulle avslutningsvis vilja gå över till vad det här handlar om i som interpellanten tog upp, nämligen den text som står att läsa i artikel 27 om levnadsstandard som ju interpellationen berör. Under punkt 2 läser man att det är föräldrar och andra som är ansvariga för barnet som inom ramen för sin förmåga och sina ekonomiska resurser har huvudansvaret för att säkerställa de levnadsvillkor som är nödvändiga för barnets utveckling. Låt mig när det gäller oppositionens ensidiga kritik, vid sidan av allt som har nämnts i statsrådets svar, påminna om en ny utredning av här i som syftar till en långsiktig lösning av problemet, Föräldrastöd en vinst för alla. Det är en utredning som ligger på regeringens bord. Därtill vill jag säga att statsrådet precis har lämnat in en lagrådsremiss där man för att stärka barnen i , där de ofta kommer i kläm, samordnar tillsynen av med fokus på barnens utsatthet. Det är ett sätt att, parallellt med att vi ansvarsfullt tacklar den ekonomiska krisen, se till att andra strukturella åtgärder görs för att försäkra barnen deras rätt enligt levnadsstandardsartikeln. Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till . 9 § (forts.) Svar på interpellation 2008/09:297 om barnfattigdom 45 Socialminister (): I mitt svar har jag beskrivit de ordningar som finns många av dem långvariga, många av dem väldigt betydelsefulla till skydd för framför allt barnfamiljernas väl och ve. I tider av ekonomisk nedgång, som dem vi upplever just nu och sannolikt kommer att få leva med , är det självklart så att hela vårt samhälle påverkas. Därför är det väldigt viktigt att varje regering gör vad den kan för att förebygga och underlätta en situation som många hamnar i. Jag tror att det är viktigt att påminna sig att efter det val som genomfördes lade den nuvarande regeringen om politiken från en politik som bortsåg från en växande arbetslöshet och väldigt stora bekymmer för många människor som hamnade vid sidan om. Vi har haft en utveckling, från valet fram till dess att lågkonjunkturen drabbade oss, där 180 000 gick från utanförskap in i arbetslivet igen. Det är den viktigaste åtgärden man kan göra. När drabbas av ekonomisk nedgång till följd av faktorer som vi tyvärr inte kan styra över är det självklart att det spelar en roll för arbetslösheten och sysselsättningsnivåerna. Alla familjer i vårt land drabbas. Jag kan konstatera att det är en ganska hög ljudnivå bland mina socialdemokratiska vänner här. De förordar nya, stora, dyra reformer. Någon säger nej till de besparingar som har gjorts för att få utrymme för de åtgärder som har gjort att fler människor har kommit i arbete. Någon ropar på mer pengar till kommuner och landsting. Någon säger nej till åtgärder som ökar antalet arbetstillfällen. Någon säger nej till skattesänkningar som ger hederligt arbetande småbarnsföräldrar mer pengar i plånboken. Det här går tyvärr inte ihop. Man kan inte stå här och både kritisera regeringen för att man har ökande underskott till följd av en dramatisk ekonomisk nedgång och därefter föreslå ytterligare kostnadsökningar. Man kan inte säga att problemet är att vi har en hög arbetslöshet om man själv säger nej till de åtgärder som gör att fler människor kommer i arbete. Man kan inte kräva mer pengar till kommuner och landsting om man är bekymrad över statens finanser. Här har ni ett litet bekymmer. Ni får inte er politik att gå ihop. Om ni skulle gå hem och läsa vad ni sade här före middagspausen ni kanske var trötta och hungriga, vad vet jag skulle ni se att här saknas det grundläggande tänkande som socialdemokratin tidigare präglades av att det är genom hårt arbete och genom att göra det möjligt för människor att försörja sig själva som vi lägger grunden för en hög ekonomisk nivå hos människor och får möjlighet att hjälpa dem som för hamnar vid sidan om, på grund av sjukdom, arbetslöshet eller annat. Men det är tyvärr så att den gren som ni sitter på är ni ganska ivriga att såga av. Ni tycks ha gått från att hylla de gamla principerna till att i stället hylla nya stora kostnadsdrivande reformer: nej till alla besparingar, mer pengar till kommuner och landsting, nej till åtgärder som ökar antalet arbetstillfällen, nej till skattesänkningar som ger fler jobb. Detta gör mig lite bekymrad, fru talman. 46 (): Det är ytterst intressant. Du säger att 180 000 personer gick från utanförskap in i arbete. Detta var i en högkonjunktur. Det fanns jobb. Det fanns arbetsgivare. Vi hade budgetöverskott. Efter valet gick våra överskott till skattesänkningar. De som har mer skulle ha mer. Det är pengar vi kunde ha haft till investeringar i den fruktansvärda lågkonjunktur vi kommer att möta, till investeringar i utbildningar, infrastruktur och kommuner och landsting för att få behålla jobben men också bekämpa barnfattigdomen. Men det har du slösat bort på sänkt förmögenhetsskatt, fastighetsskatt, sänkta skatter främst till de höginkomsttagare som tjänar mest. De familjer som drabbas av de välfärdssystem som inte fungerar längre, som drabbas av indragen sjukpenning och blir utan ersättning från a-kassan, lever naturligtvis i en mycket svår situation. Barnen i dessa familjer mår också ofta väldigt dåligt av att inte veta om familjen har tillräckligt med pengar för att kunna klara av mat, hyra, kläder och annat som hör till vardagen. I min dator finns flera mejl från medborgare som vittnar om hur människor därute drabbas i verkligheten. Varje människa som faller ur våra trygghetssystem, varje människa som blir utförsäkrad kanske också har barn. En medborgare som arbetar vid vittnar om en kvinna som ringde henne. Hon hade fått veta att hon blivit utan sjukersättning. I hennes närhet har en trebarnspappa också blivit nekad fortsatt sjukersättning. Han hade hängt sig i källaren i familjens hus. Kvinnan som ringde talar om att göra detsamma. Hon säger att hon kan ana att så ska ske, eftersom hon har en psykotisk problematik. Kvinnan vid kan enbart lyssna. Någon måste ta ansvar för detta. Någon måste ta ansvar när människor tappar livshoppet, när människor kastar sig framför tåget eller väljer att försvinna i urskogar när man inte har någon framtidstro och inget framtidshopp. Det är ensamstående föräldrar som har det sämst i just . Hos barn till de ensamma föräldrarna är fattigdomen . Vad gör regeringen för dem? Vad vill ni göra? fattas svaret från dig, . 400 000 barn lever med ensamstående föräldrar i . Problemet för dem är samhällets bristande stöd, inte att föräldrarna är ensamstående. Det är brist på barnomsorg, det är låga kvinnolöner, det är hög arbetslöshet, söndriga välfärdssystem, låga ersättningar från sjuk- och a-kassa och få möjligheter till avlastning. Här borde samhälle erbjuda mer. Vad erbjuder du, ? 47 (): frågade socialministern vad man gör för att bekämpa barnfattigdomen. Svaret vi fick var en predikan om hur dåliga vi socialdemokrater är. Det var svaret på hur man kan bekämpa barnfattigdomen. Och varför är vi dåliga? Jo, för att vi inte accepterade att småbarnsfamiljer ska ha högre fastighetsskatt i glesbygden, vilket man fick i min hemkommun i . Barnfamiljerna fick högre fastighetsskatt medan de förmögna utanför med stora villor vid egna sjöar fick sänkt fastighetsskatt. De betalar lika mycket som en småbarnsfamilj med tre barn hemma hos mig i får betala. Pappan har blivit arbetslös och har fått en arbetslöshetsförsäkring som inte är värd namnet, som är en arbetslöshetsförsäkring. Vi socialdemokrater är alltså dåliga därför att vi inte ställer upp på den arbetslöshetsförsäkring som inte är värd namnet. Det är självklart att vi inte gör det. Det är självklart att vi vill att människor ska känna trygghet, att familjer ska känna trygghet. Den politik som du för när det gäller barnfamiljerna, , får vi se konsekvenserna av , inte enbart utan från och med och framåt. Därför är det viktigt att du tänker om när du säger att vi socialdemokrater är dåliga därför att vi bekämpar barnfattigdomen. 48 (): Regeringen kanske inte kan göra allt, men ni måste definitivt göra någonting. Vi ser tusentals människor varslas , och bakom dessa tusentals finns barn och unga. Barnfattigdomen breder ut sig. Larmsignalerna och rapporterna avlöser varandra, och det går fort, mycket fort. Om inte ett åtgärdspaket för barns välfärd är intressant att prioritera för regeringen finns ändå en rad punktinsatser att göra. Situationen för barn och ungdomar från fattiga hem håller radikalt på att försämras ute i kommunerna. Genom dolda barnskatter i form av avgifter för utflykter och skolresor i skapas en över- och underklass bland dagens unga. De som kommer från goda ekonomiska situationer berörs inte så mycket, men de fattiga barnens möjlighet och frihet begränsas rejält. I mer än en tredjedel av landets kommuner tar grundskolor ut avgifter för utflykter, skolresor och föräldramöten. Det visar en undersökning som genomförts av Majblomman. Kostnaderna för att ha barn i skolan håller radikalt på att öka för de ekonomiskt utsatta familjerna i . Det leder till ett utanförskap för barn och ungdomar som vi aldrig kan acceptera. Här måste regeringen agera. Avgifter i skolan måste upphöra. Jag tycker att det skulle vara intressant att höra hur ministern ser på de frågorna. Vore det inte dags att också tydliggöra att måltidsavgifter för skolelever inte är acceptabelt? Det är små smulor, men om inte det stora åtgärdsprogrammet för barns välfärd är prioriterat kanske det finns en del små saker regeringen ändå mäktar med att genomföra. 49 (): Det duger inte, socialministern, att i interpellationsdebatten kritisera oss interpellanter som har insett och ser problematiken och som tar emot den information vi får från föräldrar som ser de ekonomiska villkoren drastiskt förändras och försämras för sina barn. Då duger det inte att kritisera oss som försöker beskriva problematiken. Inse problemen i stället, ta intryck av diskussionen och lägg fram förslag och tankegångar! Socialministern kritiserar oss för att vara för vidlyftiga i våra ambitioner, men när jag deltog i diskussionen med mitt förra inlägg lyfte jag in frågan utifrån ett nordiskt perspektiv. har samfällt, inkluderande alla de politiska partierna, inkluderande de partigrupper som finns, gjort ett uttalande där vi konstaterar att de nordiska länderna måste agera beslutsamt och för barnens framtid och för samhällets bästa. Man skriver att välfärdsutskottet har lagt fram ett antal förslag till regeringarna men att man nu anser att konsekvenserna av finanskrisen medför att arbetet måste ges större uppmärksamhet och påskyndas. Då fortsäter ministern att kritisera oss som lyfter fram vad partier samfällt har uttalat. Det är klart att om Finn , som försöker försvara regeringspolitiken likt en skuggminister, också går in och kritiserar oss interpellanter bör Finn vara medveten om att två av hans egna partivänner har skrivit under det uttalande som jag åberopar i den här debatten om just den viktiga frågan barnfattigdomen. Då fordras det faktiskt att man tar intryck av det här eller också går till sin Nordenminister och påtalar att ministern kanske har ett ansvar för att leva upp till det parlamentariker har sagt. 50 (): Jag tycker att det är väldigt olyckligt att socialminister , när vi har en sådan här viktig diskussion och debatt om barnfattigdomen, bekymrar sig mer för hur vi socialdemokrater får vår politik att gå ihop än om åtgärder för att se till att barn faktiskt får en bättre situation. Barnfattigdomen riskerar att öka drastiskt med tanke på den lågkonjunktur och finanskris som vi nu ser. I stället för att hålla på och tjabba om vem som gör vad och hur mycket pengar som går hit eller dit behövs faktiskt åtgärder för att vi ska kunna komma åt det här så att alla barn i får en bra uppväxt. Tyvärr verkar det inte bli så. Jag tycker så klart att vår politik går ihop. Vi säger faktiskt nej till att de som har mest får mer och att de som får betala för det är de som är sjuka, arbetslösa och som redan har det svårt. Vi vill ha en mer rättvis fördelningspolitik och en modern politik som gör att klyftorna i samhället minskar, inte ökar. Jag tycker också att det är märkligt att inte läser om alla de varsel som sker i . Det är inte lågkonjunkturens eller finanskrisens fel att många av de människor som blir arbetslösa inte har en arbetslöshetsförsäkring. Det var faktiskt den borgerliga regeringen som höjde avgiften som gjorde att många gick ur och är hänvisade till socialbidrag. Men man måste sälja hus och bil för att få tillgång till detta. Det är inte heller finanskrisens och lågkonjunkturens fel att många människor också blir utförsäkrade från vårt sjukförsäkringssystem. Det är också ett beslut som den borgerliga regeringen har tagit. Jag skulle vilja att tar med sig den här diskussionen och debatten, för det här duger inte. Det finns egentligen inte ett enda förslag i det här svaret som förbättrar situationen för barn i där barnfattigdomen riskerar att öka med den lågkonjunktur och den finanskris vi ser. Ensamstående mammor hade redan tidigare svårt att få det att gå ihop. Barn mår dåligt och skäms.