prot · GX0940 · 2009-12-01 00:00:00 — Jag skulle alltså vilja veta om ministern har arbetat för att faktiskt ändra ordvalet från medborgarrättigheter till mänskliga rättigheter. Som ministern säger har vi tillträtt i , men den är underordnad vår svenska rättighetskatalog, som är grundlag. De svenska rättigheterna gäller svenska medborgare, och de är i de flesta fall också tillämpliga på utländska medborgare. Den stora skillnaden är att det när vi inskränker rättigheter i lag för utländska medborgare inte behöver vara godtagbart i ett demokratiskt samhälle, och det behöver inte heller stå i proportion till nyttan med bestämmelsen. Detta skiljer sig från , som inte gör skillnad på folk och folk utan talar om envar det vill säga alla. Ministern säger också detta sedan, alla som befinner sig på EU:s territorium. Det är dock mycket riktigt så som ministern säger: ska gälla i hela EU. Men när till och med ett land som särskiljer utlänningars och svenska medborgares rättigheter på det sätt vi gör kan det naturligtvis också ske i andra länder och i den gemensamma lagstiftningen. Det gäller i synnerhet i och med att det vi har sett av det gemensamma lagstiftningsarbetet i huvudsak innebär att vi med allehanda metoder hindrar människor att komma till eller stanna i EU. Detta görs med metoder jag personligen inte anser vara godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Talartiden rinner i väg. Jag skulle vilja att ministern börjar med att kommentera det jag nu har sagt. Jag vet att Stockholmsprogrammet inte är bindande. 21 Statsrådet (): Nåja när vi talar arbetskraftsinvandring brukar jag och vara ganska överens här i kammaren. Jag skulle alltså inte säga att det är ofta vi inte är överens. Vi ska diskutera den fråga som tar upp i sin interpellation, nämligen vad det innebär att man talar om medborgaren snarare än individen. Det är detta som är den centrala frågeställningen, i alla fall som jag har uppfattat interpellationen. Som jag inledningsvis nämnde har programmet ett individperspektiv som ska genomsyra arbetet inom området för frihet, säkerhet och rättvisa. Det är individen och dennes rättigheter som står i fokus för Stockholmsprogrammet. Jag är medveten om att vi i programmet talar om medborgare, men det ska i huvudsak inte tolkas i betydelsen medborgarskap. Referensen medborgare kan i stället i stora delar ses som synonym till individ. Genom detta har vi klarlagt den frågan. Det är inte särskilt meningsfullt att vi står och diskuterar något som ganska enkelt kan redas ut. Därigenom tror jag också att jag har lugnat på denna punkt, för om man ser medborgare och individ som synonymer i detta sammanhang är det inte heller så stor mening att föra ett längre resonemang kring rättighetsfrågorna. Det är självklart så att det i inledningsavsnittet finns en portalskrivning i syfte att förtydliga att programmet inte bara fokuserar på personer som besitter ett medborgarskap i ett medlemsland utan också övriga personer för vilka EU har ett ansvar. Knyter man detta till det jag sade i mitt inledande anförande, det vill säga att ambitionen med Stockholmsprogrammet snarare är att vidga rättigheterna även till tredjelandsmedborgare, tycker jag att det är bra. Stockholmsprogrammet bär på en möjlighet att ytterligare förstärka migranters rättigheter, och det är jag nöjd med. sade också att Stockholmsprogrammet har framförhandlats under svenskt ordförandeskap, och det är något jag är väldigt stolt över. Det har nämligen varit en prioriterad fråga för regeringen, och det har varit en prioriterad fråga för som ordförandeland. Stockholmsprogrammet fastslår nämligen för de kommande fem åren inriktningen på områden som vi vet betyder väldigt mycket för medborgarna i vår union. Vi vet också att dessa frågor är sådana som medborgarna har mycket synpunkter på, som det finns mycket debatt kring och som har en direkt betydelse för medborgarnas vardag. Därför har vi lagt ned mycket tid och möda på att få detta program så bra skrivet som vi bara kan. Det är naturligtvis ett resultat av kompromisser; det är all form av politik, mer eller mindre. Politik är konsten att hitta kompromisser i dessa sammanhang. Men mot bakgrund av vad jag sade upplever jag inte att vi har kompromissat bort eller gjort avkall på de viktiga frågeställningarna, som handlar om att individperspektivet ska finnas med på hela området för frihet, säkerhet och rättvisa. Det är tvärtom så att vi har hållit den ambitionen väldigt högt. Jag tycker att vi när vi blickar tillbaka som har föregått det svenska ordförandeskapet, det inledande förhandlingsarbetet och det stora förhandlingsarbetet, som går mot sitt slut med Europeiska rådets antagande av Stockholmsprogrammet på toppmötet kan se att vi faktiskt har gjort en väldigt bra resa. Mitt intryck är att vi kommer att få ett väl fungerande program som kommer att kunna skicka rätt politiska signaler till de tjänstemän som ute i unionens verksamheter och medlemsstater har att uppfylla de krav vi som politiker genom detta program har ställt på dem. Då tycker jag att är det viktigt, angeläget och bra att individperspektivet står så högt upp på ambitionslistan. 22 (): Jag känner mig inte alls så mycket lugnare. Det är naturligtvis väldigt stor skillnad rent juridiskt mellan att vara medborgare och att vara individ. Jag har följt EU-samarbetet väldigt länge precis som ministern, utgår jag ifrån och vi har sett mer och mer av en förskjutning av det vi kallar medborgarnas . När vi talar om individen i fokus är det den europeiska medborgaren som är i fokus. Det är betryggande att den svenska inställningen är att det handlar om individer, men vad har vi för garanti att de andra länderna ser det på samma sätt? Det är upplagt för olika tolkningar i olika länder. Även om ministern ser det på ett sätt eller den svenska synpunkten är att det handlar om inte bara de som är medborgare utan även andra är jag säker på att det finns länder som har en helt annan uppfattning i denna fråga. Jag är nästan säker på att det är så. Det har skett en förskjutning, vilket jag också tar upp i interpellation, sedan . Då talade man mer om inkluderande, och det handlade om lika rättigheter för dem som kom från andra länder. Det är bra: De som har en särskild ställning, som det väl kallas i EU-terminologi, som kommer från tredjeland ska också inkluderas. Jag utgår ifrån att det ska vara så även i fortsättningen. Men vad händer med till exempel de papperslösas rättigheter? De omfattas ju också av envar i , och ändå kriminaliserar vi dem vi talar om illegal invandring och illegala migranter. Det är inte bara jag som är kritisk till Stockholmsprogrammet. I går uttalade sig Amnestys EU-kontor, och de sade till exempel så här: En migrationspolicy som endast tar upp hur migranter ska skickas tillbaka, utan att på allvar ta upp frågan om irreguljära de kallar dem inte olagliga migranters rättigheter, kommer inte att fungera. Det var så sent som . I samma TT-meddelande står det att ministern tycker att det är en bra balans. Men om det nu är en så bra balans som ministern säger och brukar säga är det märkligt att Amnesty uppfattar situationen på ett helt annat sätt och uttalar sig helt i strid med det. De varnar för att de papperslösa kommer att hamna utanför samhället, i många fall utan rätt till sjukvård och skolgång, och att de ses som kriminella. Jag skulle vilja veta hur ministern ser på situationen för de papperslösa. Vilka rättigheter kommer de att omfattas av? Omfattas de av ? Omfattas de av de grundläggande rättigheterna? Finns de över huvud taget med, förutom i avdelningen för återvändande, i Stockholmsprogrammet? Inte vad jag har kunnat hitta i alla fall! Det handlar om att man inte ska släppa in människor. De som har kommit in och som inte får asyl eller arbete ska ut så fort som möjligt. Till och med beträffande ensamkommande barn menar man att det är bättre för dem jag kommer inte ihåg om det står i just Stockholmsprogrammet men någonstans i alla dessa dokument som jag läst om migrationspolitiken att åka hem till sina föräldrar. Eventuellt har de inga föräldrar att komma tillbaka till. Man skickar tillbaka dem till diverse barnhem och annat. Jag är glad att ministern säger att har den synen på mänskliga rättigheter att det handlar om individer. Men jag undrar: Vem tolkar i slutändan? Jag tror inte att vi kommer att likställa alla individer i Europeiska unionen. 23 Statsrådet (): Först och främst är det viktigt att minnas historien, tycker jag, i det här sammanhanget. När Europeiska unionen först slog fast att vi skulle skaffa oss en gemensam asyl- och migrationspolitik skedde det inom ramen för Tammerforsprogrammet. Det var det första femårsprogrammet på det rättsliga området och inrikesområdet. Det som är så positivt med Stockholmsprogrammet är att väldigt mycket av det som låg till grund för Tammerforsprogrammet och som följde med in i Haagprogrammet, som kom 2005 och som ska ersätta Stockholmsprogrammet, har förblivit obrutet. Många av de synpunkter som vi nu diskuterar, det vill säga rättighetsperspektivet, var sådant som Tammerforsprogrammet tog fasta på och som har följt med obrutet. Den politiska debatten har gått i vågor, och Haagprogrammet var där tror jag att alla kan vara överens betydligt mer repressivt än vad Tammerforsprogrammet hade varit, eftersom vi hade fått nine eleven och en annan syn på frågor om säkerhet. håller vi på att hitta tillbaka till en annan linje, och jag tycker att Stockholmsprogrammet är mycket väl balanserat, precis som jag sade i går. Det kommer att ge en bra grund när kommissionen ska ta fram lagförslag på det här området. Jag måste dock säga att jag tycker att det är intressant att citerar Amnesty. När man hör det uttalandet frågar man sig om den organisationen över huvud taget har läst programmet då de säger att det bara handlar om att skicka ut människor. Här finns åtskilligt med sektioner som handlar om rättighetsperspektiv, om frågan att säkerställa en rättssäker asylprövning för individer, stora avsnitt som handlar om att vi ska skapa fler vägar till Europeiska unionen och öppna för en legal migration. Jag tycker att det är märkligt att man måste använda sig av karikatyrer i politiken och aldrig föra sakresonemang. Det är lite tråkigt. Men i sakfrågan tycker jag att vi ska återvända till fråga om vilka rättigheter man har som individ. Då kan vi fokusera på en viktig fråga. Du lyfter fram synpunkterna på tillståndslösa som vistas i olika medlemsstater. Det handlar om rätten att lämna sitt land. En sådan rätt finns enligt artikel 12 i om medborgerliga politiska rättigheter. Det finns en sådan rätt, och det finns ingenting i utkastet till programmet som motsätter sig detta. Men, och det är ett stort men, det finns en del till i konventionen, nämligen att det inte finns någon motsvarande rätt för individen att resa in i ett annat land. Man har rätt att lämna sitt land, men varje enskild stat har rätt att garantera sin egen suveränitet. Varje land bestämmer suveränt över vilka som får resa in på dess territorium. Då går det inte att åberopa artikel 12 i det här sammanhanget, vilket vissa gör, och säga att man som tillståndslös har samma rättigheter som alla andra bara därför att man råkar befinna sig på ett lands territorium. Man skulle alltså ha någon sorts automatisk rätt att vistas på ett annat lands territorium bara därför att man har råkat ta sig dit. Så enkelt är det inte. Stockholmprogrammet tar mycket tydligt upp den här frågan och slår fast att det är viktigt att vi arbetar för att människor som inte vistas legalt på vårt territorium återvänder hem. Det gäller alla individer. När det gäller ensamkommande barn, och det har vi precis diskuterat i en annan interpellation, har jag lite svårt att förstå vad menar. Är det inte en ganska angelägen uppgift för oss alla att arbeta för att barn som kommit bort från sina föräldrar återförenas med dem och att vi som politiker tar det ansvaret på våra axlar och utformar lagstiftning och anslår resurser så att man kan eftersöka dessa barn genom till exempel Röda Korset eller andra organisationer? Skulle det vara något konstigt att i Stockholmsprogrammet slå fast detta? Jag är mycket intresserad av att höra mer vad egentligen menar. 24 (): Jag vill bara tala om att barn inte alltid skickas tillbaka till sina föräldrar utan tillbaka till barnhem eller till ingenting alls . Även om det nu inte är illegalt att lämna sitt land kallas man för illegal invandrare när man kommer till . Varför inte anamma det språkbruk som vissa andra använder irreguljär? Ja, man har inte fått ett tillstånd i landet men är där irreguljärt. Man är inte där enligt de regler som gäller, men man är inte en brottsling. När vi kallar människor för illegala invandrare kriminaliserar vi dem. Det är ett felaktigt språkbruk, skulle jag vilja påstå, och det har jag sagt . Jag vet att det har varit diskussion om detta i EU-länderna. I vissa länder säger man irreguljär, i säger man det. Men ministern envisas med att det ska heta illegala invandrare. Ministern sade att Lissabonfördragets ikraftträdande och förslaget i Stockholmsprogrammet ger stärkta rättigheter för alla som vistas i EU. Det bör innefatta också de papperslösa, även om de befinner sig i landet irreguljärt. Jag frågade tidigare om ministern har drivit frågan om att ändra ordvalet från medborgare till individer i Stockholmprogrammet så att det inte bara ska utgå från medborgarnas rättigheter utan alla individer. Sedan frågade jag om ministerns syn på så kallade illegala invandrare. Är det brottsligt att komma till utan att ha papperen i ordning eller att stanna kvar? 25 Statsrådet (): Ord är viktiga, absolut. Bara för att reda ut frågan om illegal kontra irreguljär kontra något annat uttryck: Det beror på hur man har kommit hit. Rätt många av dem som vistas utan tillstånd på vårt territorium har från början haft tillstånd, . Det handlar inte bara om människor som har försökt komma in i och sedan misslyckats. Rätt många har fullständigt giltiga visum när de kommer hit, men de väljer att stanna kvar efter det att visumet har gått ut. Då förvandlas de från legalt vistandes personer på vårt territorium till illegalt, olagligt, vistandes personer på vårt territorium. Det är inget konstigt med det, inget märkligt. Jag tycker att debatten har varit mycket positiv och klargörande. Men jag kan inte säga så mycket annat än att jag tycker att svävar lite på målet. Det är viktigt att komma ihåg att migrationsfrågan är lika gränslös som klimatfrågan, men har inte riktigt förstått det . Om en medlemsstat till exempel inte satsar på att hålla en hög nivå på sitt asylsystem påverkar det övriga medlemsstater i flera avseenden och dessutom situationen för de asylsökande. Det är därför som Stockholmsprogrammet, när vi nu pratar rättigheter i den här interpellationsdebatten, så tydligt slår fast kursen framåt på det här området. Vi bör i EU ha gemensamma mål och skapa instrument för att vi tillsammans ska nå dem. Det är hela syftet med femårsprogrammet. Vi ska ge varandra stöd när någon medlemsstat utsätts för ett omfattande tryck på sin migrationsförvaltning. Alla de här faktorerna måste samverka. Och det är till exempel just Dublinsystemets syfte att få samtliga medlemsstater att ta sitt moraliska och rättsliga ansvar på stort allvar. Avslutningsvis: När det gäller pressmeddelandet från Amnesty välkomnar de ju den portalskrivning som jag nämnde om relationen mellan individer och medborgare. Glöm inte bort, , att det inte är alltid som medierna visar hela bilden. Man klipper och klistrar ibland lite som man vill ur pressmeddelanden. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2009/10:92 om lärarutbildningen i matematik 26 Utbildningsminister (): har frågat mig hur jag avser att matematikkunskaperna för barnen i förskola och eleverna i första år ska kunna stärkas om deras förskollärare och lärare får mindre utbildning i matematik. Det är självfallet angeläget att förskollärare och lärare har goda kunskaper i både matematik och svenska. Betydelsen av dessa ämnen framkommer också av dagens examensbeskrivning för lärarexamen, som bland annat anger att för undervisning i förskola, förskoleklass och ska lärarstudenten visa mycket god kunskap i läs- och skrivinlärning och i grundläggande matematikinlärning. Det är för mig självklart att detta måste vara ambitionsnivån också för den framtida lärarutbildningen. Lärarutbildningen behöver, utöver att uppfylla högt ställda kunskapskrav, också vara anpassad efter de behov som finns i både stora och små skolor när det gäller att ge förutsättningar för att anställa lärare som är utbildade för det som de ska undervisa i. Det är en viktig utgångspunkt när vi nu utformar förslaget till en ny lärarutbildning. Som säkert vet har regeringen även tagit initiativ till Lärarlyftet, den största statliga satsningen någonsin på kvalificerad lärarfortbildning. Ett av motiven är att komma till rätta med de brister som funnits i lärarutbildningen, till exempel att lärare i inte har haft tillräckliga kunskaper i svenska och matematik. Regeringen satsar också på att förbättra förskolans kvalitet. Bland annat sker en särskild fortbildningssatsning, Förskolelyftet, som ska ge bland annat förskollärare möjlighet att förstärka sin kompetens. Avslutningsvis vill jag också säga att jag sympatiserar med många av förslagen från (SOU 2008:109). Det gäller inte minst utredningens understrykande av betydelsen av läs- och skrivundervisning och av matematikundervisning. När det gäller regeringens förslag om en ny lärarutbildning, bereds det inom varför jag inte kan uttala mig om vad propositionen kommer att innehålla. 27 (): Jag vill tacka utbildningsministern för svaret, även om det verkligen är ett icke-svar. Det här med matte är någonting som är otroligt viktigt, självklart om man ska fortsätta med vidare studier, men det är också en demokratisk rättighet att kunna räkna och att förstå sammanhang och samband. Vi vet väl alla vad som inträffar när man inte kan detta. Vi nås av berättelser om unga människor som tar sms-lån till förfärliga räntor och så vidare. Det här handlar som sagt om en demokratisk rättighet, men det handlar också om att kunna sköta sin privatekonomi, och det handlar om att ha goda kunskaper för att kunna gå vidare i livet. Situationen är inte så där vansinnigt positiv vad det gäller mattekunskaperna. Skolinspektionen konstaterade , efter en kvalitetsgranskning vid 23 grundskolor, att många elever inte får den undervisning som de faktiskt har rätt till i matematik. Och skolministern har , bland annat vid , uttalat att utrymmet för ämneskunskaper i lärarutbildningen måste öka. Ministern har talat om att skifta fokus och att ämneskunskaper ska bli viktigare i den nya lärarutbildningen. Detta till trots har utbildningsministern uttryckt stöd för den utredning om den nya lärarutbildningen som föreslagit att ämneskunskaperna i bland annat matematik ska få ett minskat utrymme för de lärare som ska undervisa de yngre eleverna. För oss socialdemokrater är det självklart att alla lärare i måste ha kompetens i både matematik och svenska, eftersom grunden för dessa ämnen läggs just när man är liten. Men det räcker inte att alla läser 30 poäng. Eleverna ska förstås undervisas av lärare som är matematikspecialister. Kvaliteten i matematikundervisningen kommer knappast att öka om utredningsförslaget till ny lärarutbildning blir verklighet, för då kommer lärarna i förskolan att få hälften så mycket matematik i sin utbildning jämfört med . Och möjligheterna för lärarna från förskoleklass till årskurs 6 att fördjupa sina matematikkunskaper kommer att försvinna. Genomför man detta får man räkna med fortsatta problem. Lärare som har djupare kunskaper i ämnet och lärandet är mindre läroboksbundna och kan arbeta med det som är så viktigt, som problemlösning, logiskt tänkande och att diskutera matematiska dilemman med eleverna. Därför tycker jag att det är anmärkningsvärt att utbildningsministern inte har några åsikter om detta. Jag kan förstå att man inte kan redovisa i detalj vad som kommer i en proposition, men visst borde utbildningsministern kunna uttrycka om det är rimligt att halvera kunskaperna i matematik för lärarna för de yngre barnen. Är detta rimligt eller inte? Det är en väldigt viktig fråga vi har att ta ställning till. Om vi ska behålla ett matematikkunnande bland eleverna måste lärarna för de yngre barnen få tillräckliga matematikkunskaper. Jag vill fråga utbildningsministern hur han ser han på att tycker att det är okej att man halverar matematikutbildningen. 28 Utbildningsminister (): verkar ha kunskaper om min kommande lärarutbildningsproposition och vad den innehåller, som jag själv inte har och jag tror ingen annan heller. Det är bara som vet vad den kommer att innehålla. Den är inte färdigberedd. Huvudinriktningen i interpellation är att fråga vad som kommer i den kommande lärarutbildningen, och jag säger att det svarar jag inte på . Jag kommer att lägga fram den för när den är färdigberedd. Det är helt riktigt att har sjunkande resultat i matematik. Det beror på den socialdemokratiska utbildningspolitik som har styrt svensk skola . lärarutbildningsreform, som genomfördes av , och lärarutbildningsreform, som genomfördes av , har varit katastrofer för matematikundervisningen i svensk skola. Det är de som har lagt grunden för att massor av lärare på låg- och mellanstadiet knappt har några matematikkunskaper i sitt bagage, trots att de ska undervisa i matematik när de kommer ut. Var fjärde lärare på låg- och mellanstadiet som undervisar i matematik har mindre än tio poäng i matematik från högskolan. Det är ett resultat av 1985 och reformer. Det är dem vi river upp . Det är därför som jag ska lägga fram en proposition om en ny lärarutbildning till . Stå inte och föreläs för mig om behovet av kunskapsskola! Det är ni som har monterat ned den. Det är ju vi som tar tag i detta . Men jag tänker inte berätta exakt hur den nya lärarutbildningen kommer att vara upplagd, för det är inte färdigt. Det bereds inom regeringen. Men problemen är skapade av parti. 29 (): Jag tycker att det är intressant att ministern tycker att det här med matte inte är så viktigt att han ens kan använda sina minuter till att förklara hur man ska stärka matematikundervisningen i svensk skola. Var det inte så att när lade fram sin proposition var vi överens om den över blockgränsen? Det var när vi inte använde skolan som ett politiskt slagträ utan kunde se vad som var viktigast för eleverna. Det som är anmärkningsvärt är att man lägger fram direktiv till en ny utredning, att en ny utredning presenteras och att utbildningsministern är ute och tillstyrker denna utredning som gör att lärarna för de yngre barnen kommer att få mycket sämre matematikkunskaper än vad de har . Det är det som är frågan just . Det är de små barnen som ställer de klurigaste frågorna, varför solen är gul eller varför havet är blått. Då måste man också ha lärare som kan förklara detta. Det är så man upprätthåller nyfikenheten, kunskapen och lusten att lära och som sedan kan finnas kvar även när barnen blir äldre. Goda ämneskunskaper är väldigt viktigt också för lärarna för de yngre barnen. Jag ser det här icke-svaret som ett led i den politik som ni borgerliga driver. Ni lägger fram förslag eller har beslutat om barnomsorgspeng och vårdnadsbidrag och drar bort undervisning för de barn som har de absolut största behoven av det, kanske barn som inte kommer att komma i kontakt med det svenska språket förrän de är . Man startar ett lärarlyft utan att från början ta med lärarna för förskolan. Man säger att det är okej med lärarutbildning där lärarna för de yngre barnen inte ska ha möjlighet att forska. Man förkortar också utbildningen för lärarna inom förskolan i förhållande till utbildningens längd . Utbildningsministern måste väl ändå ha en uppfattning, utan att redovisa varje poängtal, om det är rimligt att lärarna för de yngre barnen kommer att få halverade ämneskunskaper. Han måste kunna ha en åsikt om det.