prot · GW0986 · 2009-03-18 00:00:00 — Är det så att varken den instans som ska ge tillståndet till detta eller de offentliga ombuden har någon möjlighet att påverka egentligen? Även här talar siffrorna sitt tydliga språk. De offentliga ombuden lyckades övertyga dem som skulle bestämma om hemliga tvångsmedel, nämligen domstolarna, om att det var onödigt i 16 av nära 1 000 fall när det gäller teleavlyssningar. 16 ärenden var alltså onödiga enligt domstolarna. 1 fall av 1 315 teleövervakningar ansågs vara onödigt. Något som jag tycker är mycket märkligt är att inte en enda ansökan om hemlig kameraövervakning har avslagits. är det inte så många som råkar ut för detta. Det var ca 4050 stycken. Inte ett enda av dessa ärenden har avslagits, och detta trots att andelen ärenden där åtgärden har haft betydelse för förundersökning har minskat . Andelen där åtgärden har haft betydelse för förundersökningen har minskat från 2007. Detta är inte en lek med siffror, utan det är en lek med människor. Det är en lek med människor som har visat sig vara oskyldiga och där man inte har kunnat gå vidare. Väldigt misstänksamma människor skulle kunna titta närmare på detta och inse att den människa som har utsatts för detta är oskyldig. När vi försöker hantera de här frågorna ser vi oftast den ena ytterligheten, nämligen organiserad brottslighet och olika typer av verksamheter som kan betecknas som samhällsomstörtande. Då tycker vi att vi måste ta tag i frågan, och storsläggan kommer fram. Visst ska vi ha effektiva tvångsmedel, men vi får inte glömma proportionalitetsprincipen och den andra ytterligheten, nämligen att människor som råkar befinna sig på fel plats råkar illa ut. Ska vi tänka att lite svinn får man räkna med? Eller har vi som riksdagsledamöter ett ansvar? Är regeringen skyldig att se till att helt oskyldiga människor inte drabbas av detta? Glaset är halvfullt, men glaset kan också anses vara halvtomt. Vi måste se till att fylla glaset ytterligare. Det är regeringens uppgift att göra detta, och det är majoriteten i uppgift att berätta detta för regeringen. Det finns en annan fråga som vi har tagit upp. Den handlar om hur de offentliga ombudens roll ser ut. När polisen ansöker hos domstol om att få utnyttja hemliga tvångsmedel ska de offentliga ombuden företräda dem som dessa hemliga tvångsmedel riktas mot. Det berättade jag om . För att siffrorna inte ska se ut som de gör 1 av 1 315 ansökningar om teleövervakning avslog och 16 av nära 1 000 ansökningar om teleavlyssningar avslås är det viktigt att de offentliga ombudens invändningar hanteras på ett bra sätt. Det är viktigt att de som ska utsättas för hemliga tvångsmedel företräds på det sätt som vi lagstiftare har tänkt oss. Det får inte bli slentrian. Det finns en oro att ökningen av antalet ansökningar om hemliga tvångsmedel som beviljas kommer att ytterligare inskränka den personliga friheten. Vi tycker att man måste vara klart medveten om att det är en balansgång att ha rätt att utöva det våldsmonopol som vi faktiskt har. regeringsföreträdare, både för den förra och för den nuvarande regeringen, har pratat om just den här balansgången. Jag tycker inte att man sköter den balansgången riktigt på det sätt som man borde göra. har även varit kritiskt tidigare när övertramp har begåtts. Men när vi har en justitieminister som säger sig vilja göra denna balansgång lite mer säker är det med sorg vi ser hur man i princip inte tittar på just den här frågan. Vi har dessutom företrädare i utskottet som faktiskt har hållit fanan högt och pratat om rättssäkerhetsgarantier och pratat om att det är oerhört viktigt att tillgodose just frågan om att enskilda individer inte ska vara oroliga för att utsättas för hemliga tvångsmedel om de är oskyldiga. Pratet om det rena mjölet i påsen ekar tomt, och jag är mycket intresserad av att höra företrädare för de partierna som har pratat om integritetsskydd. Frågan om en effektiv rättssäkerhetsgaranti skulle kunna innebära att om den avlyssnade visar sig vara oskyldig ska denne kunna kräva skadestånd av staten. Vi har framfört tidigare och än en gång tycker jag att det ska bli intressant att höra hur företrädare för allianspartierna resonerar att det finns en relativt invecklad text om varför man inte tycker att det här ska vara på det viset. Slentrian kan infinna sig i hanteringen när domstolarna med de offentliga ombudens hjälp ska se till att sålla bort de ansökningar som faktiskt inte håller måttet. Det kan inte vara så att endast 1 av 1 315 ansökningar är undermålig. Det måste vara fler! Hur kan jag vara säker på detta? Rent statistiskt är 1 av 1 315 mindre än . Vi har tittat på vad som skulle kunna strama till detta och vad som skulle kunna göra att polisen inte slentrianmässigt begär detta, eller snarare att domstolen slentrianmässigt beviljar det utan att se till de ombud som finns och deras framställan. De har varit kritiska, det står också i texten. Det är oerhört viktigt att staten måste ha en spärr, och den spärren tror vi att skadestånd skulle kunna vara. Det här säger majoriteten nej till, och det tycker jag är mycket synd. Det skulle åtminstone kunna tyda på att vi i detta fall har gått tillräckligt långt när det gäller den här mycket känsliga balansgången. Man får inte sluta hoppas, men det ser inte ut som att det blir en ändring heller. Jag yrkar bifall till reservation nr 1 och reservation nr 2 och ser fram emot framställningarna från representanter för majoriteten. 189 i (m): I detta betänkande behandlar utskottet som sagt regeringens skrivelse om hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning vid förundersökning i brottmål . I ärendet har utskottet också behandlat en motion med fem yrkanden. Utskottet avstyrker förslaget i den motionen och föreslår att skrivelsen läggs till handlingarna. Jag kan också nämna att det i ärendet finns fyra reservationer. Jag vill inleda med att säga att all övervakning alltid innebär någon form av inskränkning av den personliga integriteten. Den inskränkningen måste alltid vägas mot de rättsvårdande instansernas möjlighet att effektivt bekämpa den grova brottsligheten. har användningen av de hemliga tvångsmedlen ansetts vara ett effektivt, behjälpligt och framgångsrikt verktyg som används av de brottsbekämpande myndigheterna i kampen mot den grova brottsligheten. Den information som polisen får fram genom de hemliga tvångsmedlen är ett komplement till den övriga information som de annars får fram via exempelvis förhör och tekniska undersökningar. Jag vill poängtera att de hemliga tvångsmedlen är ett yttersta hjälpmedel när andra spaningsmetoder prövats utan resultat eller är otillräckliga. För att de hemliga tvångsmedlen ska kunna få användas krävs det ett domstolsbeslut, och vid denna domstolsprövning ska ett offentligt ombud medverka. Det offentliga ombudet har att tillvarata den enskildes intressen och även tredje mans intressen. Det krävs att någon är skäligen misstänkt för ett grovt brott och att detta brott inte har lindrigare straffvärde än . Det krävs att åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen, och dessutom krävs att en mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig. Det är alltså inte tal om någon slentrian. Låt mig nämna några av de brott, fru talman, där tillstånd kan ges för att använda de hemliga tvångsmedlen. Det är brott som mord, dråp, människohandel, grovt skattebrott, grovt bokföringsbrott, grovt narkotikabrott, grov narkotikasmuggling, mordbrand, grov våldtäkt och grovt rån för att nämna några av dessa mycket grova brott. Det är alltså fråga om ytterst grov brottslighet. I skrivelsen anges att antalet tillstånd har ökat när det gäller misstanke om mord, dråp, tullbrott, det vill säga grov narkotikasmuggling, och skattebrott, vilket ofta kan kopplas ihop med den grova organiserade brottsligheten. Skrivelsen avser alltså , fru talman, och låt oss då med anledning av det som sagts i denna debatt påminna oss om att detta är en redogörelse med alliansregeringen. I skrivelsen tittar man i tioårsperspektiv där vi ser att antalet tillstånd till hemliga tvångsmedel har ökat . Det avser alltså med alliansregeringen och med en socialdemokratisk regering. Under den tiden har det ökat och gradvis. Det finns en rimlig förklaring till denna ökning, och det är att det hänger ihop med den grova brottsligheten och att den blir alltmer organiserad. Inom den organiserade brottsligheten är det allt vanligare med en större gruppering av människor som deltar i både planerandet och utförandet av brotten. Det finns ofta flera misstänkta personer i ett och samma ärende, och det leder till ett ökat antal tillstånd. I skrivelsen anger också regeringen att de hemliga tvångsmedlen främst har använts vid förundersökningar vid misstanke om organiserad brottslighet, fru talman. Icke desto mindre är det värt att poängtera och jag har sagt det tidigare i denna kammare, men det är så avgörande och viktigt att jag upprepar det att för att en domstol ska besluta om tvångsmedelsanvändning krävs att tre allmänna principer är uppfyllda. Det är ändamålsprincipen, det är behovsprincipen och det är proportionalitetsprincipen. Alla tre principer ska vara uppfyllda. Låt mig också påminna kammare om att det har genomförts en rad reformer för att stärka skyddet för den personliga integriteten i samband med användande av hemliga tvångsmedel. Jag kommer att nämna några av dessa reformer. Det första är att infördes ett system med offentliga ombud för att bevaka den enskildes intressen och även tredje mans intressen. Det andra är att införde alliansregeringen en utvecklad, förbättrad och fördjupad årlig skrivelse till . Regeringens skrivelse har blivit tydligare och klarare, vilket också denna riksdag har konstaterat. Den tredje punkten är kanske den framför allt mest reforminriktade, och det är att regeringen genomförde en stor reform i syfte att stärka rättssäkerheten vid användandet av hemliga tvångsmedel. I och med denna reform ska numera personer som har utsatts för hemliga tvångsmedel i efterhand underrättas om detta. finns det en fristående och självständig myndighet, , som har tillsyn över de brottsbekämpande myndigheternas användning av hemliga tvångsmedel. Den parlamentariska kontrollen har stärkts genom att tillämpningen av hemliga tvångsmedel har stärkts ytterligare i och med att nämndens ledamöter utses av partigrupper. Om en enskild person begär det har nämnden en skyldighet att kontrollera om han eller hon har utsatts för hemliga tvångsmedel och om det har skett i enlighet med lag. Nämnden är också ålagd att till regeringen lämna redovisning för sin verksamhet. Detta är några av de mycket viktiga rättssäkerhetsförstärkningar som denna regering har gjort. Till detta kan läggas att regeringen har aviserat att man mot bakgrund av betänkande har inlett ett arbete inom med att förbättra det underlag som redovisningen av hemliga tvångsmedel bygger på, vilket också redogörs för i denna skrivelse. Dessutom har regeringen aviserat att den avser att återkomma i frågan om en samlad översyn av samtliga bestämmelser om hemliga tvångsmedel. Det har lyfts fram några reservationer i detta ärende. Låt mig bara nämna något om dessa. Det sägs att användningen av hemliga tvångsmedel inte har varit effektiv. Jag vill poängtera att effektivitet inte är lika med det som redovisas i skrivelsen i samband med formuleringen har haft nytta för utredningen. Det finns i skrivelsen exempel som ligger bortom begreppet har haft nytta för utredningen. Dessa exempel är när undersökningen eller förundersökningen har lett framåt men inte till ytterligare tvångsmedel, eller när någon misstänkt har avförts från utredningen. Då anses det inte ha haft nytta för utredningen, men likväl kan det vara effektivt, fru talman. Dessutom säger regeringen i skrivelsen att man avser att återkomma i enlighet med betänkande för att förbättra underlaget vad gäller effektiviteten i detta ärende. Vad gäller frågan om de offentliga ombuden, som har lyfts fram i detta ärende, gäller att systemet med de offentliga ombuden infördes under en socialdemokratisk regering, och vi har inte för avsikt att ändra detta. Vi tycker att det är bra med de offentliga ombuden . Men denna fråga har utretts , och utskottet ansåg då att det inte finns någon anledning att anta att det inte fungerar väl med de offentliga ombuden. De offentliga ombuden har, som sagt, till uppgift att tillvarata även tredje mans intressen i dessa ärenden. Med detta sagt sammanfattar jag det hela med att de hemliga tvångsmedlen har varit ett framgångsrikt, nödvändigt och viktigt instrument i kampen mot den grova brottsligheten, en kamp som vi i alliansen och, hoppas jag, också oppositionen tar på största allvar som vi stärker rättssäkerhetsgarantierna. Bland annat har vi gjort detta genom en särskild nämnd, som har fått i uppgift att utöva särskild tillsyn över den verksamhet där det förekommer verkställighet av hemliga tvångsmedel. Dessutom har den parlamentariska kontrollen och insynen förbättrats genom att skrivelserna har förbättrats och utvecklats och att rapporteringen har blivit tydligare och fylligare. Vi fortsätter att väga integritet mot effektivitet. En effektiv brottsbekämpning är beroende av att de brottsbekämpande myndigheterna får använda sig av vissa tvångsmedel och att dessa hemliga tvångsmedel är och kommer att vara ett viktigt verktyg i kampen mot den grova brottsligheten. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande. 190 (): Som lagstiftare måste vi alltid fundera på om en tvångslag är väl motiverad, så motiverad att den kan anses nödvändig gentemot kränkningen av den personliga integriteten. Det måste alltid göras en avvägning mellan kränkningen av den personliga integriteten och behovet av den här åtgärden för att utreda grov brottslighet. Hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning, som vi debatterar här , är hemliga tvångsmedel som polisen får använda i vissa fall. sker det mot grova narkotikabrott, men det kan även användas mot andra grova brott. För mig är det ingen tvekan om att det finns goda skäl för polisen att ibland kränka människors personliga integritet, helt enkelt för att utreda grova brott som har begåtts. Men det är också så jag säger det för egen del och för hela alliansen, vill jag påstå att polisen ska få använda de här metoderna, men måste vi kunna värna enskilda människors rättssäkerhet och personliga integritet. Det är därför vi från alliansen under den här mandatperioden har förbättrat den årliga skrivelsen så att det är lättare att följa vad som händer och om det är effektivt. Det skedde inte under den förra mandatperioden. Vi har infört den så kallade underrättelseplikten, det vill säga att de som är utsatta för hemliga tvångsmedel ska få veta det i efterhand. Det har vi genomfört den här mandatperioden. Det genomfördes inte när den nuvarande oppositionen satt i majoritet i den här kammaren. Vi har också genomfört och introducerat , som också har ett ansvar för att ha tillsyn över hur de brottsbekämpande myndigheterna använder hemliga tvångsmedel. Det har vi infört den här perioden, när alliansen sitter i regeringsställning. Det skedde inte under förra mandatperioden. ökade antalet tillstånd till hemliga tvångsmedel, med undantag för hemlig kameraövervakning. Detta betyder inte per automatik att hemliga tvångsmedel har använts i fler brottsutredningar. Eftersom den grova brottsligheten oftast är välorganiserad och det är många personer som är involverade i samma brottslighet är det ofta många misstänkta i samma ärende som avlyssnas eller övervakas. Effektiviteten har legat relativt stabilt . Det betyder i och för sig att när det blir fler avlyssningar och övervakningar har de också varit effektiva i ett större antal fall. Även om procentsatsen ligger stilla betyder det att det faktiskt har varit effektivt i fler fall. Vi kan ta telefonavlyssningen som exempel. Där har åtgärden haft betydelse för förundersökningen i av fallen. Betyder det då att avlyssningen varit direkt felaktig i mer än hälften av fallen? Man skulle nästan kunna tro att det var så efter att ha lyssnat på tidigare talare. Men svaret är nej. Det finns många anledningar till att avlyssningen inte blir framgångsrik. I nästan en tredjedel av fallen har det berott på tekniska problem, att abonnemanget har upphört eller att den misstänkte har åkt utomlands eller gripits för annat brott. När det gäller telefonavlyssningen hade avlyssningen ingen betydelse för förundersökningen mot den misstänkte i 119 fall. I stället kunde i alla dessa 119 fall ingripande ske mot andra personer. Det kan man inte heller anse var helt misslyckat i så fall. Återstår 224 fall där förundersökningen lades ned eftersom brott inte kunde styrkas. Man kan tycka att även det är för mycket. Om man ska lägga ned så mycket tid på siffror och statistik som gjorde tycker jag att man måste läsa på lite bättre och vara lite mer noggrann. Att räkna alla telefonavlyssningar som inte leder till åtal av den avlyssnade som misslyckade är missvisande. Jag tror inte att menar att polisen i förväg skulle räkna ut i vilka fall det blir tekniska problem så att avlyssningen inte kan genomföras. Man ska kanske inte heller kräva av polisen att de ska veta vilka av de misstänkta som kommer att gripas för andra brott. Det kan man inte anse är misslyckat. Det har inte varit effektivt i just den förundersökningen, mot den misstänkte personen, men det betyder inte att avlyssningen har varit misslyckad. Om vi tittar på telefonövervakningen är statistik helt enkelt felaktig. Han har läst fel i skrivelsen. När han säger att i ett fall av 1 315 hade domstolen avslagit polisens ansökan är det fel. Det handlar om ett fall där det enbart var fråga om hemlig teleövervakning. I de allra flesta fall av teleövervakning är det telefonavlyssning, och de räknas inte in. Det var alltså ett fall av 349 som avslogs, inte av 1 315. Om man ska räkna ut det procentmässigt blir det inte så mycket ändå. Man kan tycka att det är för få avslag, men man ska i alla fall ha rätt siffror om man talar så mycket om hur statistiken fungerar. Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 191 () replik: Jag skulle efter denna redogörelse av vilja säga att när det gäller hemlig teleavlyssning kan vi vara överens om att 16 av nära tusen ansökningar om tillstånd till hemlig teleavlyssning har avslagits i domstol. Sedan skulle jag vilja att redogjorde för ytterligare en aspekt av detta, nämligen hur mycket vi har hjälpt andra länder. I skrivelsen står det att 13 förundersökningar av dessa tusen har varit föranledda av begäran om rättslig hjälp från annat land, beträffande vilka det saknas uppgift om resultatet av avlyssningen. Finns det någon idé om vad man tänker göra åt detta? Finns det någon möjlighet att efterforska om det varit effektivt? Uppenbarligen verkar vi inte riktigt kunna komma åt effektiviteten här hemma, men vi kanske kan få andra länders säkerhetstjänst eller polis nu gäller det framför allt polisen att eventuellt redovisa det. Vad beträffar hemlig tv-övervakning var två fall föranledda av begäran om rättslig hjälp från annat land. Jag är intresserad av detta och undrar om kanske kan svara på detta. 192 () replik: Jag vill börja med att säga att jag tycker att det är en ganska allvarlig anklagelse mot domstolarna när man påstår att de inte gör en riktig prövning av polisens ansökningar, att det bara skulle handla om en slentrianmässig prövning från domstolarnas sida. Jag tror inte att de domare som sitter och dömer dessa fall känner igen sig i det. När det gäller andra länder som begär rättslig hjälp från kan jag hålla med om att det hade varit bra om vi i denna skrivelse kunnat få en redogörelse för ifall de fallen varit effektiva på det sätt som vi definierar det, det vill säga om det lett till att den misstänkte kunnat åtalas. finns inget sådant informationsutbyte, men det är förstås något man kan samarbeta om i EU. Det är glädjande att även numera vill vara kvar i EU. Man ska heller inte glömma att vi också från svensk sida begär hjälp. Vi begär hjälp av andra länder med telefonavlyssning av personer som befinner sig utanför gränser. Hur många fall det rör sig om har vi inte med i skrivelsen. Det skulle man också kunnat tänka sig fått med. Visst finns det ytterligare förbättringar att göra. Det är ingen tvekan om det. 193 () replik: Jag tackar för svaret och håller med honom om att det handlar om att vi måste se till att göra förbättringar. En annan fråga jag har till gäller de offentliga ombuden. tog upp det som om problemet var domstolarna. Problemet är hela systemet anser vi. Problemet är att de offentliga ombuden inte har möjlighet att verka på det sätt som vi lagstiftare, däribland som lagstiftare även under den förra mandatperioden, har tänkt oss. Därför tycker jag att oavsett antalet, när andelen går ned så mycket och det är så få ansökningar som avslås, måste en äkta liberal som som sagt att det är oerhört viktigt att den enskilda individen måste kunna känna sig säker ifall han eller hon är oskyldig höra en varningsklocka ringa någonstans. Jag är orolig när inte ens han reagerar på detta, och då förstår jag inte riktigt hur resten av den grupp som regeringen baseras på ska kunna hantera dessa frågor, som är oerhört viktiga. När andelen sjunker måste det till olika former av undersökningar, en utredning som kollar upp vad det är som gått fel. Det är absolut inte domstolarna, för domstolarna har att tolka den lagstiftning vi har. Alltså är det fel någonstans. Det kan inte vara så att man har rätt nästan varenda gång man lämnar in en begäran. Så är det inte ens i filmerna, ! 194 () replik: Man kan också tänka sig att polisen har knappa resurser och inte vill ha telefonavlyssning och hemlig kameraövervakning eller hemlig teleövervakning i fler fall än de verkligen klarar av och att de då väljer ut de fall där det från första början är alldeles klart att de har rätt att använda de hemliga tvångsmedlen. Det är därför det sedan blir väldigt få tillfällen då domstolen avslår polisens begäran. Det kan man tänka sig. Det har inte blivit färre avslag, men de är fortfarande få, och det kan man ha synpunkter på. En viktig sak som tillkommit är underrättelseplikten som den borgerliga regeringen nu har genomfört. Det betyder att den enskilda personen kan vända sig till och fråga om han eller hon varit utsatt för hemliga tvångsmedel och ska då få svar på det. De möjligheter som enskilda har innebär klara förbättringar. Man har som enskild möjlighet att kontrollera. Att säga att om de offentliga ombuden inte fungerar finns det ingen rättssäkerhet tycker jag är felaktigt. Den borgerliga alliansen har infört två goda möjligheter för de enskilda att ha bättre kontroll på ifall man utsatts för någon felaktighet när det gäller hemliga tvångsmedel. Jag tror inte att det blir fel så värst ofta. Jag tror att polisen använder det på ett rimligt och väl avvägt sätt och att domstolarna gör en ordentlig prövning i varje enskilt fall. Det handlar inte om slentrianmässiga prövningar vilket har hävdats. 195 (): Vi talar om hemliga tvångsmedel och regeringens rapport om detta avseende 2007. Ytterst kan man tycka att detta är lite sent, men måste man inse att det här är ganska komplicerade fall. Det finns flera som inte är uppklarade . En sådan här statistik kräver noggrann bearbetning. När det gäller hemliga tvångsmedel och deras användning måste vi tyvärr konstatera att vi inte lever i den bästa av världar. Hade vi gjort det hade vi inte behövt några tvångsmedel. Man måste hålla i minnet att den grova organiserade brottsligheten blir mer och mer professionell, och polisen behöver tyvärr de här medlen. De hemliga tvångsmedlen är de yttersta medel som en stat kan tillgripa vid brottsbekämpning och förundersökning. Det är viktigt att man har en ordentlig lagstiftning som balanserar de brottsbekämpande myndigheternas behov och integriteten.