prot · GW0963 · 2009-01-27 00:00:00 — Den extrema utvecklingen här måste alltså till stora delar bero på inhemsk politik, eller möjligtvis avsaknaden av densamma. I det ljuset framstår arbetsmarknadsministerns svar åtminstone för mig som väldigt märkligt. Han lyfter fram att knappt hälften av dem som påbörjat jobbgarantin för unga har lämnat den och att av dem har gått till arbete eller utbildning. Är det verkligen ett resultat som ministern är nöjd med? Vidare lyfter han fram nedsättningen av sociala avgifter för unga, en generell åtgärd som av merparten av all expertis på området döms ut som dyr och ineffektiv, senast av som uppmanar regeringen att skyndsamt utvärdera åtgärden. Inte med ett enda ord berör han de långtidsarbetslösa ungdomarna, de som mer än några andra har svikits av den borgerliga regeringen. Högkonjunkturen borde ha varit deras möjlighet att med rätt hjälp få fotfäste på arbetsmarknaden. I stället valdes de bort till förmån för sänkta ersättningsnivåer och generella lösningar, lösningar som i allt väsentligt mest landar som bidrag hos arbetsgivare som redan har eller ändå skulle ha anställt en ung person. För deras skull måste jag fråga ministern: detta allt ni har att erbjuda? Samma politik som inte fungerade för de långtidsarbetslösa unga är alltså svaret också när lågkonjunkturen står för dörren. Utifrån det läge nu befinner sig i, har ministern för avsikt att på något område ompröva sin politik och i stället försöka skapa nya, mer aktiva och effektiva åtgärder för att minska ungdomsarbetslösheten? 64 Arbetsmarknadsminister (): Jag tycker av flera skäl att det är väldigt bra att tar upp den här debatten. För det första är det bra därför att det är en genuin oro som vi nog delar när det gäller grundfrågan, och för det andra därför att, för att travestera ett uttryck, det blir lite som att kasta gurka i växthus när Socialdemokraterna pratar om ungdomsarbetslösheten. När vi tog över efter er var det tredje sämsta landet i när det gäller ungdomsarbetslöshet. Det kan ingen vara stolt över. Det kan inte ni vara stolta över, och det kan naturligtvis inte vi heller vara stolta över. ligger vi någonstans på 16:e till 17:e plats om vi jämför oss med de andra europeiska länderna när det gäller ungdomsarbetslöshet. Är jag stolt och nöjd över det? Jag tycker att det är en skamfläck. Ett välfärdsland som borde inte ha någon ungdomsarbetslöshet att tala om. Tvärtom borde vi göra allt vi kan för att hjälpa ungdomar in på arbetsmarknaden. tillskriver mig en ljus och optimistisk bild när det gäller ungdomsarbetslösheten. Detta håller jag inte alls med om. Jag är av flera skäl väldigt bekymrad över ungdomars möjligheter att ta sig in på arbetsmarknaden. Det kunde man läsa i med hänvisning till den chatt jag hade i går med DN:s läsare. Det finns flera orsaker till att vi har en hög ungdomsarbetslöshet i . En del av dem är naturligtvis sådant vi inte förmår att påverka, en del är sådant vi inte kan eller vill förmå påverka och en del är sådant där vi kan göra saker. Ett problem som framgår när man läser forskningen är att vi har höga ingångslöner i . Det verkar som en barriär mot ungdomars inträde på arbetsmarknaden. Det är dyrt att anställa ungdomar med sämre kvalifikationer och erfarenheter och lägre produktivitet. Det ska jag inte lägga mig i. Det är en fråga för parterna på arbetsmarknaden. Därmed blir det ett slags baksida på den svenska modellen med starka parter som driver upp ingångslönerna. Det får effekter på arbetslösheten. Det gäller inte för den totala storleken men för sammansättningen. Det tenderar att stänga ute dem som har svårare att ta sig in. Ni vet inte minst som jag har debatterat med att jag är mycket för den svenska modellen och för den svenska lönebildningsprocessen. De är bra mycket bättre än alla andra alternativ som vi kan se runt om i världen. Om man inte vill påverka dem och man inte heller vill påverka lagen om anställningsskydd och turordningsreglerna i LAS, vilket vi inte vill, finns det egentligen bara en sak kvar, nämligen att påverka de totala lönekostnaderna för att anställa ungdomar. Det är precis det som är skälet bakom de sänkta arbetsgivaravgifterna för ungdomar. Det är ett sätt att väga upp kostnader som kommer av höga ingångslöner och en arbetsrätt som vi i grunden tycker är bra. Jag vet att inte gillar sänkta arbetsgivaravgifter för ungdomar. Jag har respekt för den åsikten. Man kan naturligtvis välja att ha den om man så vill. Retoriskt måste jag ställa den motsatta frågan: När träffar 24-åringar som har blivit varslade av företag eftersom de befinner sig på fel sida i turordningslistorna, vad säger när de frågar om varför tror att fler ungdomar skulle anställas på svensk arbetsmarknad om arbetsgivaravgifterna för unga fördubblas som ni vill? Jag har ställt den frågan men aldrig fått svar. Varför ska dubbla arbetsgivaravgifter för ungdomar leda till fler jobb för ungdomar? Det här är ingen lätt fråga, och jag tror inte heller att det är en fråga som man på kort sikt kan hantera. Vi måste hitta olika vägar för att hjälpa ungdomar in. I det här skedet är det bra med mer utbildning. Många ungdomar som lämnar en del av de stora företagen har anställts i de goda tiderna när de kanske inte var färdiga med sin gymnasieutbildning eller liknande. är tid att gå tillbaka, plugga, läsa klart och bli färdig för att möta den stora generationsväxling som vi faktiskt ser i korten om tre . Det är en god idé. Det och de många utbildningsplatserna vi har skjutit till tillsammans med de sänkta lönekostnaderna är några åtgärder för att få fler ungdomar i arbete. 65 (): Jag tror att det finns en sak som jag och ministern är överens om, nämligen att situationen för unga på arbetsmarknaden inte är bra. Den är inte bra , den var inte bra under högkonjunkturen och vi var definitivt inte nöjda med situationen när vi hade regeringsmakten. Det man kan fundera över är hur regeringen har valt att lösa situationen. Littorin räknade upp ett antal förslag som han förkastade. Sedan landade han i att det fanns bara en sak kvar, nämligen sänkta arbetsgivaravgifter. Precis som regeringen över huvud taget i den här frågan har arbetsmarknadsministern en förkärlek för att när det passar hänvisa till forskning. För mig blir det knepigt. I stort sett all forskning, all expertis på området, dömer ut just generella allmänna sänkningar av arbetsgivaravgiften som ett dåligt förslag, som ineffektivt och dyrt. Inte minst gör det i sin senaste granskning av generella sänkningar av sociala avgifter som ett fenomen. Man går in och granskar en rad åtgärder som har gjorts tidigare, till exempel en del som har gjorts av vår regering. skriver att av granskningen framgår att såväl forskning som den utvärdering som har genomförts av av några olika former av nedsättningar av sociala avgifter visar att effekterna på sysselsättning och nyföretagande är obetydliga och att dödviktseffekterna är stora. Det är att såga det hela jäms med fotknölarna. konstaterar jag rekommenderar att läsa den lilla skriften att man har försökt att titta på nedsättningar av sociala avgifter för ungdomar. Men här har man inte funnit tillräckligt underlag för att fullkomligt slå fast en ståndpunkt, men man gör den absoluta bedömningen att effekterna när det gäller sociala nedsättningar även för unga är samma som det man har granskat. Därför rekommenderar man regeringen att skyndsamt utvärdera nedsättningar i sociala avgifter för personer som har fyllt 18 men inte 25. Här kommer den givna frågan till ministern: ministern beredd att ta initiativ för att skyndsamt utvärdera? Det borde inte vara något bekymmer om ministern faktiskt tror att åtgärden är bra. Då kunde det vara något att visa för mig och andra som är kritiska. Om det skulle visa sig att effekterna är just de som och den samlade expertkåren, forskningen, på området visar, att de har rätt och ministern har fel, är ministern beredd att ompröva sin politik i den här frågan? Ministern säger på temat att inte gillar sänkta arbetsgivaravgifter. Det är inte sant. Jag kan absolut tänka mig det som riktade åtgärder. Vi har det som förslag i vår budget, men vi gör det inte generellt. Det är inte så att alla ungdomar har svårt att ta sig in på arbetsmarknaden. Vissa ungdomar har det. För de grupperna är vi beredda att ta större sänkningar än vad regeringen vill. Det är utifrån att det med forskning är ett bevisat effektivt sätt att få ungdomar i arbete. Det är det generella sättet att hantera frågan som gör att det blir dyrt och ineffektivt. Jag har en sak som jag skulle vilja slänga in som en fråga som jag har berört lite grann, och som ministern också har berört, nämligen utbildning. Ska man försöka göra något åt ungdomsarbetslösheten borde man titta på vad kärnan till problemet är. Den minsta gemensamma nämnaren är att man har otillräcklig eller felaktig utbildning för de jobb som finns. I den lågkonjunktur vi nu ser, i det läge vi nu går in i, kommer ministern att åtminstone för de ungdomar som står längst från arbetsmarknaden lägga fram mer tydliga och konkreta förslag på hur deras ställning kan stärkas? Den kommer att bli ändå svagare i de tider vi nu går in i. 66 Arbetsmarknadsminister (): gjorde utvärderingen, rapporten, i högkonjunktur. Men ska vi i lågkonjunktur, när jobben blir färre och det är framför allt de unga som får lämna företagen eftersom de står på fel sida i turordningskretsarna, göra det dubbelt så dyrt att ha dem anställda? Det är en enkel fråga att ställa sig. Om svaret på den frågan är att det är en bra idé ska vi naturligtvis göra det. Sedan kan man dra slutsatser om vad det kommer att innebära för arbetslöshetsstatistiken. Jag tror att man inte behöver vara forskare på IFAU för att konstatera att det är en rätt dum idé att göra det dubbelt så dyrt att anställa ungdomar när det är ungdomar som får lämna jobben i krisens spår, även om det är en generell åtgärd. Det är naturligtvis bra att tycker att riktade åtgärder för ungdomar som är arbetslösa, nystartsjobb för unga, är en bra idé. Det är trevligt att vi kan hitta en samsyn om det. När det gäller utbildning är jag i grunden naturligtvis helt överens med om att det är en bra idé att de som inte har gymnasiekompetens, eller ens grundskolekompetens, ser till att komplettera sin utbildning. Eller så ska vi prioritera om de 10 000 lediga högskoleplatser som finns så att de hamnar där behoven finns. När det gäller garantierna har vi haft några debatter tidigare kanske inte och jag, men åtminstone i kammaren när det gäller det gamla kommunala ungdomsprogrammet, ungdomsgarantin, och resultatet av det programmet jämfört med jobbgarantin för unga. Här ska sägas att det inte är så att jobbgarantin för unga har funnits så pass länge att det går att göra exakt jämförande statistik, men jag kan konstatera att i det gamla kommunala ungdomsprogrammet, ungdomsgarantin, gick vidare till arbete och gick vidare till studier. När det gäller jobbgarantin för unga har lämnat garantin för ett arbete och för en reguljär utbildning. Skillnaden är när det gäller dem som har gått i den här typen av verksamhet och kommit vidare. Jag är naturligtvis inte nöjd jag skulle tycka att är den målsättning man måste ha för att ta sig vidare. Därför finns det säkert all anledning att fortsätta att titta på innehållet, genomförandet och verkställigheten: Går det att vässa? Går det att göra bättre? Det gör det säkert. Därför ska vi naturligtvis följa upp detta. Jag är slutligen också övertygad om att sänkta arbetsgivaravgifter på olika sätt kommer att bli utvärderade av alla möjliga som finns runt omkring oss, alltifrån till fristående forskningsinstitut och andra. Det är bra det ska självfallet utvärderas. Men innan det sker kan vi göra tankeexperimentet: Blir det fler ungdomsjobb om man gör det dubbelt så dyrt att anställa ungdomar? Svaret på den frågan måste med alla rimliga mått mätt vara nej. 67 (): Ministern svarade inte på frågan i någon mening. Min fråga var: Är man beredd att utvärdera, och är man beredd att ta initiativ till en utvärdering? Om resultatet är det som forskningen tror, är man då beredd att ompröva? Möjligtvis är avsaknaden av svar också ett svar i sig. När det gäller de långtidsarbetslösa unga kan jag bara konstatera att även när ministern fortsätter att diskutera pratar han om åtgärder jobbgarantin för unga och sänkningar av sociala avgifter som bevisligen inte har hjälpt den här gruppen ens under en högkonjunktur. Vad är det som får ministern att tro att de ska fungera i en lågkonjunktur? I någon mening är vi lite överens när du säger att utbildning är nyckeln för många av dessa, det vill säga utbildning och erfarenhet, alltså möjlighet till praktik inne på arbetsplatserna. När ministern sedan ska redogöra för vad man faktiskt gör landar han i detta: Jo, men vi flyttar runt på befintliga resurser. Då känns det lite grann som att man lever i en liten bubbla eller någonting där man inte har sett det som alla andra ser, att nu kommer det inte att räcka med de åtgärder som man hade under en högkonjunktur. krävs det mer resurser, och det krävs friare och större tänk. Jag måste säga att jag tyvärr inte hör det från ministern. Att prata om gymnasiereformen i det sammanhanget tycker jag blir lite grann ett hån. Att säga till de ca 10 000 långtidsarbetslösa unga, som var långtidsarbetslösa under hela högkonjunkturen och inte fick en chans, att nu kommer ni med en gymnasieproposition, på vilket sätt hjälper det dem? 68 (): Jag vill ändå följa upp inlägg, för jag reagerar också på att ministern väljer att undvika att svara på frågan om utvärdering. Det är ju viktigt, när man investerar så mycket resurser i en enda sista satsning som görs för att hålla nere ungdomsarbetslösheten, att man vet vad effekterna blir av en sådan satsning. hänvisar till forskningsrapporter och till utvärderingar, och alla pekar på att det här ger väldigt lite effekt. I stället för att svara på frågan valde ministern, som vanligt, att vara väldigt retorisk och svara med en motfråga: Tror du att det blir billigare om vi gör det dubbelt så dyrt att anställa? Det sade han retoriskt. Och ännu mer när vi nu går in i en lågkonjunktur; det är så han håller fast vid att det här kan möjligtvis i lågkonjunktur vara ett bra sätt att möta krisen och ungdomsarbetslösheten. Vi vet att ungdomar är de som först drabbas. Vi har en verklighet där ute också. Krisen började , och siffror visar att arbetslösheten har ökat bland ungdomar i medan övriga EU-länder har en ökning . Det här avslöjar två saker. Det första är att den här regeringen gör någonting som är sämre än vad man gör i andra länder. Men det säger också en annan sak som är viktig, utifrån de spekulationer som Littorin ägnar sig åt här i kammaren, och det är att sänkningen av sociala avgifter för företag som anställer ungdomar skulle ge effekt. Det visar sig att det inte fungerar. Redan innan har vi haft lägre sociala avgifter för de arbetsgivare som har ungdomar anställda. Det är ju så. Men ändå har arbetslösheten sprungit i väg snabbare här än i andra EU-länder, trots Littorins mirakelkur. Jag vädjar till Littorin att här lova att han personligen ska utvärdera det här, att han tar ansvar för det och är beredd att avveckla och backa från insatser som kostar mycket resurser men som uppenbarligen i lågkonjunktur såväl som i högkonjunktur ger väldigt lite effekt. Det är synnerligen allvarligt att dels vara så fantasilös, dels fortsätta att slösa och strö ut gemensamma skatteinkomster som är så viktiga för att möta krisen. 69 Arbetsmarknadsminister (): Låt mig först påpeka, , att andelen långtidsarbetslösa ungdomar minskade med nästan en tredjedel mellan och 2008 bara så att vi har fakta klara för oss. Mer resurser, mer kreativt tänk och vad det nu kan vara: Ja, det är därför vi har fördubblat nedsättningen av arbetsgivaravgifter från . Det kommer säkert att utvärderas. Varför har ungdomsarbetslösheten ökat mer i än på andra håll? Det är naturligtvis en begåvad fråga som söker sitt svar. Ett skäl, som forskningen pekar på, är turordningsreglerna i LAS. Vi är det enda landet i världen som, enligt lag och avtal, har en strikt åldersbaserad turordningsregel, det vill säga att ungdomar förlorar jobben först när varslen rullar på. Så har det varit i princip i varje lågkonjunktur i om man tittar på statistiken och utvecklingen. Som jag sade tidigare finns det, utan att påverka lönebildningen och utan att ändra i lagen om anställningsskydd, egentligen bara ett sätt, och det är att kompensera de högre kostnaderna, den lägre produktiviteten, den mindre erfarenheten eller vad det kan vara genom de sänkta arbetsgivaravgifterna för unga för att på det sättet kunna behålla ungdomar i arbete och dessutom förhoppningsvis öka deras antal. Vi får säkert anledning att återkomma till den här debatten. Jag skulle naturligtvis vara extremt missnöjd om jag befann mig i samma läge som när ni lämnade över, nämligen att 100 000 ungdomar stod på perrongen utan någon som helst hjälp. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2008/09:243 om krav på åtgärder i kölvattnet av Lavaldomen 70 Arbetsmarknadsminister (): har frågat mig vilka förändringar i svensk lagstiftning jag avser att ta initiativ till på grund av Lavaldomen och när detta kommer att ske och om jag avser att verka för att en anpassning sker av de svenska kollektivavtalen. Han har vidare frågat hur jag tänker verka för att de ska kunna fortsätta att ställa krav på att svenska löner ska betalas för arbete som utförs i , vilka initiativ jag tänker ta för att säkerställa att utstationerad arbetskraft får samma villkor som övriga löntagare i och på vilket sätt jag avser att motverka att Lavaldomen öppnar upp för att sjysta arbetsgivare riskerar att bli utkonkurrerade av illojala företag. Vidare har frågat om jag kommer att ta initiativ till att ett socialt protokoll införs i EU-lagstiftningen och om jag är beredd att öppet återge den information jag gav om betänkande vid ministermötet i . Slutligen har han frågat om jag avser att, med anledning av förslag, ta fram en strategiplan inför det svenska ordförandeskapet i EU och när i så fall en sådan kan presenteras . betänkande har skickats ut på remiss, och remisstiden går ut . Jag kommer att ta del av remissinstansernas synpunkter innan regeringen fattar beslut om vilka lagstiftningsförslag som ska läggas fram. Det är mycket viktigt att det ges gott om tid att utarbeta propositionen, eftersom detta är svåra juridiska frågor av stort politiskt intresse. Förslagen ska även lagrådsremitteras. Jag vill inte föregå lagstiftningsarbetet genom att redan nu ange någon åsikt om vilka krav fackförbunden ska kunna ställa på företag som utstationerar arbetstagare till . Jag kan dock säga att analys visar att den svenska modellen på arbetsmarknaden står sig även i ett EU-sammanhang. Det är inte nödvändigt att införa lagstiftade minimilöner eller ett system för allmängiltigförklaring av kollektivavtal här. Vi kan fortsätta att ställa krav enligt svenska kollektivavtal också för utstationerade arbetstagare, om än med vissa begränsningar. Det följer av Lavaldomen att kollektivavtalen måste vara klara och tydliga för att kunna ligga till grund för krav mot utländska arbetsgivare. Det är arbetsmarknadens parters ansvar att se till att de svenska kollektivavtalen anpassas till dessa krav. Jag är övertygad om att parterna kommer att ta denna uppgift på allvar för att svenska kollektivavtal ska kunna tillämpas även i förhållande till utländska företag. Vad gäller frågan om ett socialt protokoll är det för tidigt att redan innan Lissabonfördraget har trätt i kraft ställa nya krav på fördragsändringar. Sådana krav riskerar att undergräva fördragets ikraftträdande och riva upp resultatet av förhandlingsarbete. Vi måste dessutom ta hänsyn till att de 27 medlemsländerna har olika arbetsmarknadsmodeller och delvis olika syn på skyddet av arbetstagare och friheten att tillhandahålla tjänster. Verkligheten är att vi sannolikt inte skulle komma någonstans alls om vi öppnade för nya förhandlingar om ett socialt protokoll. Skulle sådana förhandlingar gå i mål finns det dessutom en överhängande risk för att en kompromiss skulle gå i en riktning som varken regeringen eller Socialdemokraterna önskar. Därför vill regeringen inte driva krav på ett socialt protokoll. Jag vill här framhålla allt det arbete som trots allt pågår med att driva utvecklingen framåt. arbetar med att på olika sätt förbättra medlemsstaternas genomförande av utstationeringsdirektivet. Bland annat har man givit en rekommendation om ökat administrativt samarbete, och regeringen är mycket positiv till det arbetet. Kommissionen håller dessutom på att tillsätta en expertkommitté som ska jobba med tillämpningen av direktivets regler i medlemsstaterna och bestå av experter från de olika länderna. Även arbetsmarknadens parter kommer att få en roll i gruppen. kommer självklart att delta aktivt i detta arbete. Vid lunchdiskussionen på möte informerade jag om betänkande. Jag gav en kort beskrivning av de förslag som lämnats i betänkandet och angav som mitt inledande intryck att förslagen visar att den svenska modellen i grunden står sig även i ett EU-sammanhang. Som jag har sagt tidigare i många sammanhang är det min fasta övertygelse att vi kan hantera konsekvenserna av Lavaldomen genom åtgärder på nationell nivå, genom en anpassning av lagstiftningen och kollektivavtalen för dessa situationer. förslag gäller åtgärder på nationell nivå, och föranleder inte att någon särskild strategiplan inför ordförandeskapet i EU tas fram. 71 (): Tack, arbetsmarknadsministern, för svaret! Jag har envisats ganska länge med den här frågan, och jag känner mig inte lika lugn i detta som arbetsmarknadsministern åtminstone till det yttre verkar när det gäller själva Lavalfrågan. De slutsatser som man kunde dra när domen kom och det resultat som hänvisar till har man inte blivit så värst mycket klokare på. Jag tycker att det med de bedömningar som gör utifrån hur domen har fallit finns en uppenbar risk för att det kan förekomma både löne- och villkorsdumpning vid utstationeringsarbete i . Lönefrågan hänger i luften. Parterna ska titta på detta. Risken för att man inte skulle kunna lösa detta så att resultatet blir att samma lön ska gälla på en arbetsplats med utstationerad arbetskraft som på en arbetsplats med inhemsk arbetskraft som följer kollektivavtalet är uppenbar. Man kan se hur har reagerat på frågan. Man har uttryckligen vid olika tillfällen sagt, blad annat i debatter som jag själv har deltagit i, att man är nöjd med Lavaldomen. Den möjliggör en press nedåt på lönerna. Stora och viktiga förbund inom har också tyckt att man borde ha lagstadgade minimilönenivåer. hävdar jag inte att ministern har sagt detta, men det finns ändå en stark spänning på svensk arbetsmarknad när det gäller hur man bedömer att den svenska modellen ska hanteras. En part är uppenbart inte beredd att ta strid och slå vakt om detta. Detta gör frågan komplicerad i jämfört med hur det ser ut i , där både regering och parter ganska kunde slå fast att man står upp för och vill tillämpa den modell man har där. Frågan i är komplicerad på ett annat sätt. Jag anser och bedömer att jag inte kan känna mig lugn som ministern. Det finns en uppenbar risk när det gäller både löne- och villkorsdelarna. slår också när det gäller villkorsdelen fast att det i en rad frågor där är lag som enligt hans bedömning måste sätta nivån och inte kollektivavtalet. I de fall kollektivavtalet har bättre villkor än lagen räcker det då om utstationerad arbetskraft skulle gå på lagdelen bland annat när det gäller försäkringsvillkor. Det gör att man får en löneskillnad i detta. Jag kan inte dra någon annan slutsats än att om vi ska hävda den svenska modellen och inte ha villkors- och eventuellt också lönedumpning i duger inte Lavaldomen som bas. Vi kan inte hävda vad vi kan göra själva här, utan det måste också till ändringar i EU:s syn på detta.