prot · GX093 · 2009-09-16 00:00:00 — Jag vill också lyfta upp att vår mening från de gröna är att värderingarna i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna också i praktiken måste ligga till grund för ett sådant rättsligt samarbete. Det räcker därför inte med att ett medlemsland formellt ansluter sig till konventionen. Jag vill avsluta med att lyfta fram ett antal bra punkter i förslaget. Eftersom talare efter mig kommer att göra det på ett mycket mer rättvisande sätt väljer jag att spara de kommentarerna, som jag kommer att ta upp . 4 (): Tack för den överlämningen och övergången till detta anförande! Det var en alldeles utmärkt arbetsfördelning i detta. Det är utmärkt att vi nu får denna debatt först under och tidigt under det svenska ordförandeskapet. Vi har påpekat att vårt medlemskap och inflytande i Europeiska unionen är särskilt angeläget för att minska brottsligheten, öka tryggheten och få ett som i större utsträckning bygger på rättigheter och att dessa rättigheter också ska vara utkrävbara i hela EU. Europasamarbetet på detta fält tog fart . har arbetet utgått från två så kallade femårsprogram, Tammerforsprogrammet och Haagprogrammet. är det att anta riktlinjer för de kommande fem åren och det program som ska gälla 20102014. Det som utskottet har haft framför sig är meddelande om detta femårsprogram. Företrädare för har träffat justitieutskottet , och för att ge en aktuell och uppdaterad information om detta meddelande. Det är viktigt att säga att detta meddelande kommer att ligga till grund för de diskussioner och förhandlingar som pågår om ett nytt flerårigt arbetsprogram under det svenska ordförandeskapet. Det är i allra högsta grad rörlig materia. Ambitionen är att på mötet kan anta ett Stockholmsprogram om framtiden för det rättsliga samarbetet. Det känns också viktigt mot bakgrund av diskussionen att klargöra karaktären på programmet. Detta syftar till att slå fast och lägga fram den övergripande inriktningen och de politiska prioriteringarna för det rättsliga arbetet. Det är under nästa halvår, under det spanska ordförandeskapet, som en handlingsplan med mer konkreta förslag kommer att presenteras. Detta är sedan konkreta förslag som kommer att förhandlas, tas initiativ till och antas på samma sätt som vi alltid antar EU-lagstiftning. Även om femårsplanen inte alltid är konkret på alla punkter och har konkreta förslag är den förstås viktig. Den är till och med ett mycket viktigt dokument. Den spelar en stor roll för riktningen och dynamiken kring det rättsliga samarbetet och för insatser för att bekämpa den gränsöverskridande brottsligheten. Det tema och det anslag som kommissionen anlägger är ett för medborgarna. Förslagen ska leda till ett ökat mervärde för människorna. I detta ligger ett förhållningssätt som syftar till att EU:s ansträngningar ska koncentreras till att lösa de problem som närmast angår människorna och medborgarna. Det som är den första och främsta politiska prioriteringen i kommissionens utkast som alla framtida åtgärder föreslås utformas med hänsyn till är att stärka medborgarnas rättigheter. Det handlar om det som vi har varit inne på om att underlätta enskildas tillgång till rättslig prövning, så kallade processuella rättigheter, förbättrat stöd till brottsoffer i alla medlemsstater och att åstadkomma ett bättre och mer heltäckande skydd för personuppgifter. Principen om ömsesidigt erkännande, som är en viktig del för förenkling och erkännande av rättsliga handlingar i , ska förverkligas med insatser som stärker det som är grundstenen i det rättsliga samarbetet, nämligen det ömsesidiga förtroendet mellan medlemsstaterna. I justitieutskottets utlåtande vår granskning av detta ställer sig utskottet positivt till och vill betona vikten av att sätta fokus på individen och på individens rättigheter i det fortsatta samarbetet. På samma sätt är utskottet positivt till kommissionens redogörelse för de fördelar som en anslutning av EU till om de mänskliga rättigheterna verkligen skulle medföra. Utskottet anser också och det här är viktigt att vi tror att just detta, fokus på den enskildes rättigheter, är nyckeln till framgång i arbetet. Det framtida programmet ska innehålla en bättre balans än tidigare program till förmån för den enskildes rättigheter och rättssäkerhet jämfört med insatser som syftar till att säkerställa säkerhet och trygghet. Idén om balans mellan öppenhet och gränskontroll är också en bärande del i de avsnitt i utkastet till program som handlar om migration och rätten att söka asyl. Riksdagsledamoten kommer att särskilt utveckla denna del av kommissionens meddelande. vill också betona att det är oerhört viktigt och centralt med internationellt samarbete för att stoppa den gränsöverskridande brottsligheten. Här har EU verkligen en viktig och prioriterad uppgift. Polis och åklagarmyndigheter i EU:s medlemsländer måste bli bättre på att hjälpa och bistå varandra i stora utredningar som omfattar flera länder. Till deras hjälp finns Europol och Eurojust. Kunskap, information och möjlighet att koordinera insatser är förstås centrala och viktiga verktyg i kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten. Det är viktigt att säga detta, för vi vill förbättra och göra utbytet av information mellan medlemsländernas brottsbekämpande mer rättssäkert. Det är mycket klokt att utarbeta en långsiktig syn på informationsutbyte där gråzonerna minimeras. Det måste i större utsträckning klargöras i vilka fall information får utbytas, vad den får användas till och hur länge den får sparas. Vår förhoppning är att individens rättigheter och privatliv ska skyddas oberoende av nationsgränser, särskilt i fråga om skyddet av personuppgifter. Kommissionen skriver: Vi lever i av snabb teknisk utveckling. Ny teknik har revolutionerat kontakterna mellan privatpersoner, offentliga organ och företag. Mot denna bakgrund är det särskilt viktigt att befästa ett antal principer. Behandlingen av personuppgifter måste vara förenlig med principer om ändamål, proportionalitet och berättigande, tidsgräns för lagring, säkerhet och sekretess, respekt för den enskildes rättigheter samt kontroll på ansvar av en oberoende myndighet. Helheten i detta är också ambitioner som välkomnas av den europeiska integritetsombudsmannen. Det som särskilt har kallats för en europeisk informationshanteringsmodell, som tidigare talare var inne på, är någonting som också har välkomnats av den europeiska dataskyddsombudsmannen. Det här är institutioner som ofta är mycket kritiska i sin granskning av nya förslag. Man pekar på att uppgiftsskyddet kan främjas genom en utveckling av ny teknik. Man bör också överväga att införa ett system för europeisk certifiering av teknik, produkter och tjänster som garanterar en god respekt för privatlivet. Kriterier och standarder som syftar till att göra utbytet säkrare och bättre är välkomna. Majoriteten i justitieutskottet vill också vara tydlig med att fokus inte ska ligga på några nya register, utan snarare på att de som finns ska användas på ett bättre och mer rättssäkert sätt så att gråzonen när det gäller vilken information som får utbytas minimeras. Vi behöver en sammanhållen strategi för det framtida informationsutbytet. Vi får inte heller vara aningslösa inför risker med informationsutbyte. Tvärtom är det angeläget att i detta arbete i en sammanhållen strategi resa säkra spärrar mot missbruk. Vi vill använda inflytandet så att den personliga integriteten i större utsträckning ska respekteras och den gränsöverskridande brottsligheten bekämpas på ett effektivt sätt. Det här är ingen omöjlig ekvation; det får det inte vara. Det är en nödvändighet i detta arbete. betonar också angelägenheten i att nu utvärdera den lagstiftning och de regler som redan finns. Man ska se till att detta är effektivt utformat och svarar mot sina syften, och man ska ställa de frågorna. Det är viktigt och centralt. Vi välkomnar också initiativet i meddelandet, nämligen intentionerna till en ökad kvalitet i lagstiftningen där ordentliga konsekvensanalyser görs av hur kommande beslut påverkar både miljö och ekonomi men också de medborgerliga rättigheterna. Det är viktigt och centralt med en ökad kvalitet i lagstiftningsarbetet. I bakgrunden ligger också att polissamarbetet under Haagprogrammet växte fram delvis ad hoc-artat och med snabba beslut. Det var framdrivet i en annan tid och med andra regeringar. krävs det en grundlig utvärdering av detta. Det krävs också konkreta initiativ och förslag som ger en bättre balans till förmån för den enskildes rättigheter och rättssäkerhet. Ambitionen ska vara att Stockholmsprogrammet ska lägga ut vägkartan för detta. Det finns tre reservationer kopplade till detta från de tre olika oppositionspartierna. De kännetecknas lite av att de delvis har olika inställning och förhållningssätt till Europasamarbetet. Ett parti vill alldeles uppenbarligen vara med. Ett parti vill vara med lite grann medan ett parti absolut vill lämna samarbetet. hade kommentarer till massregister. Vi ska vara tydliga med att vi inte vill ha ett enda onödigt register, och dem vi har ska vi göra mer rättssäkra. En fråga som är intressant för debatten och diskussionen är vilket informationsutbyte Socialdemokraterna nu är motståndare till. Det är en retorik som jag gärna ställer upp på och ställer mig bakom, men vilka är de konkreta beskeden? Finns det delar i detta som Socialdemokraterna tydligt säger nej till? Vilket samarbete på området är ni emot? Vilka nya samarbeten och förslag är Socialdemokraterna motståndare till? Jag har lätt att känna sympati för synpunkter på arbetet med processuella rättigheter. Det här är centralt och viktigt, och ett fält där man kan ställa siktet högre än det som kommissionens meddelande innebär. är det viktigt att ha respekt för att detta är ett svårt fält. Det har varit någonting som har kört i diket och gått i backen, som var inne på. Det är en riktig och viktig aspekt i det hela att ta detta steg för steg men med siktet högre ställt än vad som är fallet i kommissionens meddelande. 5 () replik: Jag tycker att mycket av det du sade var bra, . Men jag begär inte replik bara för att berömma dig. Jag vill koncentrera mig på det sista du sade. Vi är alla överens om en sak, nämligen att till dess man är fälld i domstol får man betraktas som oskyldig. Vi har skrivit under konventionen om det och det står i vår grundlag. För att man ska kunna hävda sina rättigheter behöver man en försvarare. För att det här ska kunna gå rätt till krävs det en skyldighet. Om vi ska ha en överenskommelse värd namnet måste vi ha den rättigheten. Och den finns redan; det är det som är så absurt. Tycker du verkligen, , att detta är värt att kallas rättssäkerhet om man inte ens når upp till och om man inte ens skriver in rätten till en offentlig försvare och därmed rätten till fair trial? Är det verkligen en framgång när man lämnar en så viktig del? Det är den mest fundamentala rättighet som finns när det gäller processuella rättigheter. Vi har gång på gång anklagat andra länder, bland andra , för att de har ett system med oerfarna och alltför unga advokater som inte kan ta vara på rättigheterna. Ska vi då kunna driva de här frågorna om vi inte själva har rent hus? har chansen att nå en överenskommelse. Bör vi då inte fortsätta arbetet och i alla fall göra ett ordentligt försök att se till att vi får den rättigheten inskriven? Det är min enda fråga. 6 () replik: Jag tackar för frågan. Som jag sade tycker jag att det här är ett centralt arbete. Det måste vara ett centralt fält i det som ska bli Stockholmsprogrammet att just höja och stärka de processuella rättigheterna. Meddelandet och utkastet är tydligt i den aspekten. Man pratar om att stärka rätten till försvar. Man ska inte heller underskatta utmaningarna i detta. Det som kan tyckas vara grundläggande, enkelt och banalt, nämligen rätten till översättningar och tolk, är inte det eftersom det finns 27 medlemsländer. Det är olika medlemsländer. Redan på den här punkten väcks det invändningar om att detta är kostnader som vi inte har råd med. Det här är utgifter för tolk och översättningar som det helt enkelt inte finns utrymme för. Det perspektivet tycker jag att man ska ha med sig i detta. Kan man få en tydlig implementering bara av det, rätten till översättning och tolk, är det ett stort steg framåt för att verkligen öka tillgängligheten till en fair trial, rätten till en rättvis rättegång. Men jag vill betona att det här är bara det första steget. Det skulle i så fall vara det första steget på en vägkarta mot mer av rättigheter i , mot mer av rättsstat. Man ska ha förståelse för reformstrategin i det här. Kan man få enighet, konsensus, om att ta utvecklingen steg för steg tror jag att det är en bra väg att vandra framåt i stället för att ha för höga ambitioner som snabbt kör i diket. Men, som sagt, det här är ett fält där jag hoppas att ambitionsnivån kan bli högre än det som kommissionen har som sina formuleringar i sitt meddelande. 7 () replik: Det här finns redan. Det här har alla länder skyldighet att ställa upp på . Det är inget nytt över huvud taget. Översättning och tolkning är saker som jag har jobbat med i och när det gäller israeliska militärdomstolar. Där finns det till och med. Men det brister . Där skriver man till och med att man ska ställa upp på det. Det är ingenting. Det finns redan. Vad är det att skriva in? Alla vet som har ett minimum av kunskap om EU och det vet jag att du kan, att om man inte klarar av att nå en överenskommelse skriver man en positiv mening om det. Simsalabim så har man kanske lurat några från medierna och allmänheten. Då slipper man att ta det hårda beslutet. Att skriva positivt om att man senare ska gå tillbaka till rätten till försvarare betyder nada. Det vet alla som har jobbat med de här sakerna. Det betyder bara att man inte klarade av det. Det är fikonspråket i EU som vi är ganska befriade från i . Därför är det ett totalt misslyckande om man inte får med den rättighet som redan finns. Ni har chansen. Jag ska vara den första att gratulera er och säga att det här var ett oerhört bra gjort arbete. När tog tag i ordförandeklubban fanns inte det här, men när lämnade den ifrån sig har den ordnat det. Ni har världens chans. Trots allt är kraven inte högre än att nå upp till krav. Mer än så kräver vi inte för att ni ska få beröm. Är det inte en fantastisk möjlighet ni har här, ? 8 () replik: Det låter verkligen som att det är det. Det skulle vara intressant att se fram emot det berömmet. Jag tror att man ska dra slutsatser av de försök som har gjorts på det här fältet. Det är komplicerat med processuella rättigheter. Det berör kärnan i det som är rättsstaten. Erfarenheten är just att när man har försökt ladda in för mycket på det här fältet och ha för mycket rättighetsskrivningar har alltihop gått över ända och man har kört i diket. Den erfarenheten tror jag är väldigt viktig att ta med sig. Det handlar då mer om en modell som tar det steg för steg. Även om det här är rättigheter som det står skrivet om, rätt till översättning och tolk, är det något där implementeringen brister. Att få det här till någonting som är praktiskt och reellt utkrävbart, inte bara en rättighet som finns på papperet utan praktiskt och reellt i alla medlemsländer, är ett stort steg framåt. Men det måste sedan följas av fler. Som jag sade hoppas jag att ambitionsnivån på det här fältet kan höjas. Det vore en välgärning. Det är centralt. Så jag hoppas att vi får stå här och att får komma tillbaka med mycket beröm till regeringen för ett gott arbete på det här fältet. 9 () replik: Jag ska börja med att yrka bifall till reservation 2, vilket jag glömde när jag höll mitt anförande. Det var mycket bra i anförande. Det är glädjande. Det sade jag också tidigare i mitt anförande. Majoriteten säger att det här är ett viktigt område för rättssäkerheten och den personliga integriteten. Man har betonat det i majoritetstexten. Det är positivt. Men problemet är, precis som jag sade tidigare, när förhandlingen sedan kommer i gång. Då är det inte säkert att det är det här fokuset som det kommer att bli. Våra skyldigheter som ledamöter här i är att skydda våra medborgare. Jag tycker inte att du berörde frågan om vi verkligen kan pröva effektivitet, proportionalitet och behoven när det inte är beskrivet. Du nämnde också i anförandet vikten av att göra en utvärdering av alla de förslag som har varit innan och Haagprogrammet med de brister som fanns för att kunna se att man verkligen skyddar medborgarna. Vore det då inte rimligt att man hade den utvärderingen innan man ska anta ett nytt femårsprogram? Att man gör en utvärdering av lagstiftningen måste ändå vara för att man vill lära sig någonting, bli bättre och effektivare. Är det inte en bakvänd ordning att nu jobbar vi på ett nytt femårsprogram, och sedan ska vi utvärdera hur de gamla var? Borde inte det vara ett minimikrav att man ska ha det på plats när man ska ta ett nytt program? 10 () replik: Jag tror att de frågor som väcker om effektivitet, proportionalitet och behovsprövning av möjliga kommande lagförslag hänger ihop med karaktären på program. Det här är inte ett program, en handlingsplan. Det är inte här vi har konkreta förslag. Det finns inget underlag för att svara på de frågor som väcker och ställer. Däremot är det ohyggligt angeläget med betoningarna, att kommissionen i sitt meddelande nu talar systematiskt om att göra precis de här prövningarna. Det handlar till och med om fler frågeställningar än dem som lyfter upp. Det är centrala och svåra övervägningar. Att detta är något som får ta tid är otroligt viktigt. Kvaliteten på lagstiftningen ska öka. Konsekvensanalyserna ska bli tydligare, både vad det gäller konsekvensanalyser för ekonomin och för miljön. Att man nu också skriver in de medborgerliga rättigheterna är ett bra fall framåt om det görs på ett bra sätt. Här tycker jag att det svenska inflytandet är viktigt. Det handlar om att värna just detta. Alla förslag, alla åtgärder på det här fältet ska prövas utifrån vilka konsekvenser det får för personskydd, för den enskildes integritet. Men för oss här är det för tidigt att svara på frågor, för det finns inte något sådant beslutsunderlag. Det finns inte ens konkreta förslag som följer av detta. Det är mer ett inriktningsdokument. Det är förstås också otroligt viktigt att nu utvärdera vilken effekt den lagstiftning på det här området som redan har gjorts har haft. Kommissionen är i färd med detta. Det finns en tidigare utvärdering av Haagprogrammet. Det är också viktigt att framöver fortsätta att utvärdera de insatser som har gjorts, allt i syfte att Stockholmsprogrammet i större utsträckning ska balansera upp intresset för den enskildes rättssäkerhet. Det är en ambition som är majoritetens i utskottet. Det är en ambition som också är regeringens. Det är en ambition som jag tycker att också borde ställa sig bakom. 11 () replik: Självklart ställer jag mig bakom den ambitionen. Någonting annat vore helt fel. Men det här visar precis på den problematik som vi såg i . Det här är inte ett dokument där vi har de färdiga lagförslagen, där vi kan göra den här prövningen. Det är inte möjligt att se, utan det får man göra . Problemet är, och det var precis det vi sade i , att senare när man har avslutat förhandlingarna mellan medlemsländerna finns det mycket små möjligheter för ledamöter i den här att förändra någonting. Det är framförhandlat inom EU. Då ställs man oftast inför faktumet att anta alltihop precis som det ser ut eller att avslå det. I det läget, och det har varit vid tidigare debatter och förslag, är inte en majoritet beredd att fälla ett helt förslag. Då accepterar man att det kanske inte riktigt lever upp till det man vill. Det är hela den här processen och den beskrivning som gjorde. När kan vi granska? När kan vi ställa de här frågorna? Det är det som är grundproblematiken. Det är därför vi avvisar det. Jag vill också beröra den fråga som hade uppe, rätten till försvarare. sade i talarstolen om ömsesidigt erkännande av domar att vi ska ha en tillit till de övriga EU-staterna. Kan vi verkligen ha det när man inte klarar av att förmå medlemsstaterna att leva upp till ? Då känner jag inte en tillit till övriga stater. Då känner jag inte att vi har garanterat medborgarna de rättigheter de har rätt att kräva. 12 () replik: Jag tror att det händer att länder i EU bryter mot . Likväl är alla anslutna till denna. Det dokument som vi har framför oss föreslår att också EU:s institutioner ska ansluta sig till om mänskliga rättigheter, vilket i sig också vore ett skydd och öka möjligheten till kontroll av huruvida framtida beslut strider eller inte strider mot grundläggande fri- och rättigheter. Jag tror att man också ska säga att de länder som är medlemmar i likväl har höga krav på sina rättsordningar. Det är en grundförutsättning för att bli medlem i Europeiska unionen. Jag skulle vilja säga att den värderingsytan föreslås stärkas med det utkast från kommissionen som ligger på bordet. Det tror jag är mycket viktigt. Principen om ömsesidigt erkännande är central för att få ett mer effektivt rättsligt samarbete. Vi vet ju att skulle det fattas beslut i domstolar i andra medlemsländer som strider mot icke-diskrimineringsprinciper är det också rättsakter som inte kommer att få ett ömsesidigt erkännande i eller i andra medlemsländer. Det här är en stark princip. Det är en del av en vägransgrund. Skulle man fatta beslut i andra länder som står i strid med om mänskliga rättigheter, i strid med de demokratiska grundvärderingarna så är det någonting som inte är föremål för ett ömsesidigt erkännande utan faktiskt en ordentlig vägransgrund. 13 () replik: Tack, , för redogörelsen! Jag hade faktiskt hoppats att lite mer positiva saker skulle sägas om det här än vad som blev fallet. Det är möjligt att det kommer senare från andra ledamöter. I det här fallet känns det som om har blivit någon sorts gisslan i det här arbetet, med en justitieminister, ett statsråd som lyfter upp att det är viktigt att ha balans mellan å ena sidan brottsbekämpning och informationsutbyte och å andra sidan rättssäkerhet. Att med de föresatserna hamna i en situation där man måste försvara en utveckling som har gått åt fel håll i det här arbetet tycker jag tyder just på en gisslansituation. När vår vackra stad, huvudstaden , ska ge namn åt ett program, Stockholmsprogrammet, går tankarna osökt till Stockholmssyndromet. Gisslan har helt plötsligt fått sympati för dem som tillsammans ska försöka göra någonting som i grunden är sämre än vad man från början hade föresatt sig. Jag är orolig för att ni försvarar någonting som ni egentligen inte riktigt kan stå bakom. Det lyser igenom lite, särskilt hos de ledamöter som under tidigare mandatperioder faktiskt har varit noga med att lyfta fram rättssäkerheten som en viktig aspekt. Min fråga är: Vad gör ni för att ska vara grunden för de här texterna? Vad är det som har gjorts? Det är det jag undrar. 14 () replik: Vi är inte gisslan i detta. Tvärtom är det ett svenskt ordförandeskap. Vi har en justitieminister som är mycket engagerad i det här och som har en mycket klar ambition, nämligen att det som ska bli Stockholmsprogrammet ska balansera upp det tidigare Haagprogrammet med insatser som i större utsträckning stärker den enskildes rättssäkerhet och stärker skyddet för den enskildes rättigheter. Det är en mycket vällovlig ambition som också tas emot väl av många andra medlemsländer. Det är en ambition som har stöd från allianspartierna i justitieutskottet och som jag hoppas att också flera partier ställer sig bakom. Den ambitionen är viktig och skulle ge ett ordentligt avtryck. En del i detta är ju det som är inne på, nämligen att också EU:s institutioner ansluter sig till konventionen om de mänskliga rättigheterna. Det skulle ha stor betydelse för möjligheten att pröva att också EU:s institutioner lever upp till kravet på rätten till privatliv exempelvis.