prop · GX0317 · 2009-10-08 00:00:00 — allmänt sett måste flytta resurser som är avsatta för annat till programmet, och -om en skatteförvaltning, som har meddelat ett antal bilaterala prissättningsbesked vilka bara omfattar vissa transaktioner mellan företag i de berörda staterna, meddelar nya prissättningsbesked och då utgår från de principer som de tidigare vilar på utan att tillräcklig hänsyn tas till de villkor som gäller för företag verksamma på andra marknader. Förfarandet inför staternas förhandlingar De berörda behöriga myndigheternas förmåga att snabbt nå en överens- kommelse styrs dels av deras eget agerande, dels av näringsidkarnas vilja att tillhandahålla all nödvändig information så skyndsamt som möjligt. Förfarandets användbarhet, både för näringsidkarna och skatteförvalt- ningarna, kommer att minska kraftigt om ett prissättningsbesked inte kan meddelas förrän den period som näringsidkaren föreslagit nästan har gått ut. I viss utsträckning är förseningar av förfarandet oundvikliga eftersom ett prissättningsbesked i allmänhet berör stora företag, komplexa ärenden, svåra juridiska och ekonomiska frågor och att det tar tid och resurser att sätta sig in i dessa ansökningar och bedöma frågeställ- ningarna. När näringsidkarens förslag har tagits emot av skatteförvaltningen bör de gemensamt komma överens om hur granskningen, utvärderingen och förhandlingarna ska samordnas. Förfarandet kan med fördel delas upp i två steg. Ett första med faktakontroll, granskning och bedömning samt ett andra bestående av förhandlingar mellan de behöriga myndigheterna. Om en skatteförvaltning från näringsidkaren får ytterligare information av betydelse för den fråga som ett ärende om prissättningsbesked avser, t.ex. vid ett möte med näringsidkarens personal, bör både näringsidkaren och skatteförvaltningen säkerställa att denna information även når de andra berörda skatteförvaltningarna. De behöriga myndigheterna bör, mellan sig själva och näringsidkarna, inrätta en ordning för att bekräfta att de dokument och den information som tillhandahålls av närings- idkarna är komplett. Eftersom ett prissättningsbesked avser framtida händelser krävs det ofta att näringsidkaren tillhandahåller kommersiell information som innehåller prognoser, vilket sannolikt är ännu mera känsligt än att i efterhand avslöja information. Följaktligen bör skatte- förvaltningarna, för att näringsidkarna ska ha förtroende för förfarandet, garantera näringsidkarna att information som tillhandahålls inom ramen för ett ärende om prissättningsbesked omfattas av samma sekretessregler som övrig information rörande näringsidkaren. För att påskynda förfarandet bör näringsidkaren säkerställa att de behöriga myndigheterna, innan de påbörjar förhandlingarna, har tillgång till samma uppgifter, all den information som de behöver och har ingående förståelse för sakfrågorna. Näringsidkaren bör också svara för framtagning av eventuellt nödvändiga översättningar och säkerställa att det inte uppstår onödiga förseningar när ytterligare information efter- Vidare bör näringsidkaren också ha möjlighet att i lämplig Prop. 2009/10:17 omfattning och vid lämpliga tillfällen föra en dialog med skatteförvalt- ningen medan förslaget granskas och utvärderas samt hållas informerad om hur ärendet fortskrider. Fram till dess att ett prissättningsbesked har meddelats kan närings- idkaren eller skatteförvaltningen när som helst välja att dra sig ur förfarandet. Om en ansökan om prissättningsbesked dras tillbaka bör varken näringsidkaren eller skatteförvaltningen anses ha några skyldig- heter gentemot varandra och alla tidigare åtaganden och överens- kommelser dem emellan blir ogiltiga, förutsatt att inget annat framgår av den nationella lagstiftningen. Om det är skatteförvaltningen som över- väger att dra sig ur bör näringsidkaren informeras om skälen för detta och ges möjlighet att göra ytterligare framställningar. De behöriga myndigheterna bör ta fram ett utkast till en ömsesidig överenskommelse när de har kommit överens om metoden och övriga villkor. Det kan, trots de behöriga myndigheternas ansträngningar, förekomma att den föreslagna ömsesidiga överenskommelsen inte fullt ut löser alla frågor som behöver lösas för att säkerställa att internationell ekonomisk dubbelbeskattning inte uppstår. Näringsidkarna bör därför ges möjligheter att säga om ett sådant utkast är acceptabelt innan det färdig- ställs. En ömsesidig överenskommelse ingås skriftligen och innehållet, utformningen etc. bestäms av de behöriga myndigheterna. För att uppnå målsättningen att tydligt dokumentera den ömsesidiga överens- kommelsen och för att överenskommelsen ska kunna genomföras effek- tivt, bör den enligt åtminstone innehålla viss närmare angiven information, såsom exempelvis en beskrivning av den överenskomna metoden och andra tillhörande frågor som jämförbara uppgifter eller förväntade resultatintervall, de avgörande antaganden på vilka metoden är baserad och som, om de inte längre uppfylls, medför en omförhandling av överenskommelsen, överenskomna förfaranden för att hantera sådana förändringar av de faktiska omständigheter som inte nödvändiggör en omförhandling av överenskommelsen, och de villkor som näringsidkaren ska uppfylla för att den ömsesidiga överenskommelsen ska behålla sin giltighet. När en ömsesidig överenskommelse träffats måste de berörda skatte- förvaltningarna se till att överenskommelsen träder i kraft i deras respektive jurisdiktion. Skatteförvaltningarna bör lämna någon form av bekräftelse eller sluta någon form av avtal som speglar den ömsesidiga överenskommelsen med sina respektive näringsidkare. Denna bekräftelse eller detta avtal ska ge näringsidkaren säkerhet att inkomsten från de transaktioner som omfattas av ett prissättningsbesked inte kommer att justeras så länge näringsidkaren uppfyller villkoren i den ömsesidiga överenskommelsen, som framgår av det inhemska prissättningsbeskedet. Detta förutsätter att näringsidkaren inte lämnat några felaktiga eller vilseledande uppgifter under förfarandet, inklusive sådana uppgifter som lämnats i årliga rapporter om efterlevnad. Villkoren kan innehålla vissa antaganden som, om de inte uppfylls, kan medföra en justering eller att Prop. 2009/10:17 prissättningsbeskedet omprövas. För att genomföra en ömsesidig överenskommelse effektivt bör det inhemska prissättningsbeskedet stå i överensstämmelse med den ömse- sidiga överenskommelsen och åtminstone ge näringsidkaren samma förmåner som avtalats i denna. Det finns två motstående intressen som påverkar förhandlingarna om en lämplig tidsperiod. Å ena sidan är det önskvärt med en tillräckligt så att en rimlig grad av säkerhet angående den skattemässiga bedömningen kan uppnås. I annat fall kanske det inte är värt att göra den initiala ansträngningen för att lösa potentiella prissättningsproblem i förväg, i stället för att bara ta upp dem när de upptäcks inom ramen för den vanliga revisionsverksamheten eller i samband med granskningen av deklarationer. Å andra sidan medför långa perioder att förutsägelser om framtida förutsättningar på vilka förhandlingarna om ömsesidig överens- kommelse är baserade blir mindre exakta, vilket kan medföra att tvivel uppstår angående tillförlitligheten av prissättningsbeskedet. Hur man hittar den optimala tidsperioden mot bakgrund av dessa målsättningar beror på ett antal faktorer, bl.a. branschen, de berörda transaktionerna och det ekonomiska klimatet. De behöriga myndigheterna bör därför i varje enskilt fall förhandla fram en lämplig tidsperiod. De erfarenheter som finns pekar på att ett prissättningsbesked i genomsnitt har en giltighetstid . Varken skatteförvaltningarna eller näringsidkarna är förpliktade att tillämpa metoden som överenskommits som en del av ett prissättnings- besked på beskattningsår som ligger i tiden före beskedets giltighets- period. Rent faktiskt kan detta också vara omöjligt om omständigheterna då var annorlunda i förhållande till de som gäller för prissättnings- beskedet. Däremot kan den metod som ska tillämpas enligt ett prissätt- ningsbesked vara vägledande när det ska bestämmas hur jämförbara transaktioner ska behandlas. Det är av avgörande betydelse att skatteförvaltningarna kan kontrollera att näringsidkaren uppfyller de villkor på vilka den ömsesidiga överenskommelsen och prissättningsbeskedet vilar. Eftersom en ömsesidig överenskommelse sluts mellan behöriga myndig- heter och näringsidkaren inte är part i det förfarandet måste skatteförvalt- ningarna lita på det inhemska regelverket med bekräftelser eller avtal som beskrivs ovan för att kontrollera att näringsidkaren uppfyller vill- koren i överenskommelsen. Om näringsidkaren inte uppfyller villkoren i ett prissättningsbesked behöver det inte längre tillämpas. Näringsidkaren och skatteförvaltningarna bör komma överens om vilka typer av dokument och protokoll som näringsidkaren ska förvara för att möjliggöra en kontroll av om villkoren i ett prissättningsbesked är upp- fyllda. Anvisningarna i kapitel IV och V i riktlinjer bör följas för att undvika att kraven på utredning blir överdrivet betungande. Bestämmelser om tidsfrister för arkivering och tillhandahållanden av dokument och protokoll kan också omfattas av en sådan överens- kommelse. För varje beskattningsår eller redovisningsperiod som omfattas av ett prissättningsbesked kan näringsidkaren åläggas att komma in med en årlig rapport som beskriver den bedrivna verksamheten och som visar att villkoren i beskedet uppfyllts. Denna rapport bör också innehålla nödvändig information för att bedöma om de avgörande antagandena eller andra säkerhetsmekanismer har uppfyllts. Ett prissättningsbesked gäller bara för de parter och transaktioner som anges i beskedet. Förekomsten av ett prissättningsbesked bör inte hindra de deltagande skatteförvaltningarna från att genomföra revisioner i fram- tiden, även om en revision av de transaktioner som omfattas av beskedet bör begränsas till att utröna om näringsidkaren uppfyllt villkoren i detta och om omständigheterna och antagandena som är nödvändiga för en tillförlitlig tillämpning av den valda metoden fortfarande gäller. Om villkoren i ett prissättningsbesked eller de avgörande antagandena inte uppfyllts kan lösningen sökas i villkoren för beskedet, andra överenskommelser mellan de behöriga myndigheterna för hur man ska lösa situationer där skyldigheter eller förutsättningar inte uppfylls och tillämplig nationell lagstiftning. I ett prissättningsbesked kan det uttryck- ligen anges vilka åtgärder som ska vidtas eller kan där beskrivas konsekvenserna av att förutsättningarna inte uppfylls. I sådana situationer kan de behöriga myndigheterna själva välja att initiera en diskussion om vilka åtgärder som ska vidtas i det enskilda fallet. Slutligen kan nationell lagstiftning innehålla bestämmelser om konsekvenser och skyldigheter för näringsidkaren och den berörda skatteförvaltningen. För att en prissättningsmetod ska fungera är det nödvändigt att de avgörande antagandena förblir giltiga under hela den tid som prissätt- ningsbeskedet är giltigt. En ömsesidig överenskommelse och eventuella nationella bekräftelser eller avtal bör därför innehålla en bestämmelse om att näringsidkaren ska informera de berörda skatteförvaltningarna om någon förändring inträffar. Om skatteförvaltningens granskning visar att det har förekommit en viktig förändring i de förutsättningar som ingår i ett avgörande antagande, kan prissättningsbeskedet behöva ändras för att spegla förändringen. Så som diskuterats ovan kan ett prissättningsbesked även innehålla antaganden som, trots att de inte är avgörande för dess giltighet, medför att de berörda parterna måste företa en granskning. Ett resultat av en sådan granskning kan återigen bli en revidering av prissättningsbeskedet. Näringsidkarens underrättelse till skatteförvaltningen att en sådan förändring har inträffat bör ske så snart det är praktiskt möjligt efter det att förändringen skett eller så snart näringsidkaren får kännedom om förändringen, dock aldrig senare än dagen för inlämnandet, i före- kommande fall, av den årliga rapport som avser aktuellt beskattningsår eller redovisningsperiod. Ett reviderat prissättningsbesked bör ange det datum då den reviderade versionen träder i kraft och även det datum då det ursprungliga beskedet upphör att gälla. Om skatteförvaltningarna och näringsidkaren inte kan komma överens om behovet av att revidera ett prissättningsbesked eller hur revideringen ska ske, ska beskedet sägas upp och inte längre ha någon effekt på de berörda näringsidkarna och skatteförvaltningarna. EU:s riktlinjer för prissättningsbesked har i en rapport, [COM (2007) 71 final] , om arbetet inom () anmodat rådet att stödja de av forumet föreslagna riktlinjerna om prissättningsbesked inom EU. Vidare har medlemsstaterna anmodats att implementera rekommendationerna i riktlinjerna i sina nationella lagstiftningar eller administrativa praxis. Rådet har uttalat bl.a. att det välkomnar . Nedan återges delar av rörande pris- sättningsbesked. För en utförligare redogörelse hänvisas till avsnitt 4 i promemoria Prissättningsbesked (Fi2007/9899). I framhålls att förekomsten av olika natio- nella prissättningsregler inom EU motverkar en effektivt fungerande gemensam marknad som de medför en stor administrativ börda för näringsidkarna. JTPF har därför föreslagit riktlinjer om bästa administrativa praxis vad avser prissättningsbesked inom EU. I rikt- linjerna slås fast att ett prissättningsbesked måste ge trygghet både för näringsidkarna och för skatteförvaltningarna. Ett prissättningsbesked meddelas efter ansökan av en näringsidkare. Ansökan ska ställas till skatteförvaltningen där näringsidkaren är skatt- skyldig och till andra berörda stater. Skatteförvaltningarna och näringsidkarna ska samarbeta för att för- farandet ska kunna genomföras så effektivt som möjligt. Ansökningarna bör koordineras centralt inom skatteförvaltningen. Ett unilateralt prissättningsbesked kräver bara samförstånd mellan en skatteförvaltning och näringsidkaren. Trots att det kan finnas fall då en näringsidkare har goda skäl att tro att ett unilateralt prissättningsbesked är mer lämpligt än ett bilateralt, är bilaterala att föredra framför unilaterala. Även om ett unilateralt prissättningsbesked i någon mån minskar risken för internationell ekonomisk dubbelbeskattning måste försiktighet iakttas så att det är förenligt med armlängdsprincipen på samma sätt som ett bi- eller multilateralt prissättningsbesked. Innan en formell ansökan om prissättningsbesked ges in kan förmöten hållas. Syftet med förmöten är att ge alla parter möjlighet att bedöma om en ansökan om ett prissättningsbesked kommer att kunna godtas. ska inför mötet förses med tillräcklig information för att göra denna bedömning. ska, , ge näringsidkaren ett klart besked om det är troligt att ansökan kommer att leda till en ömsesidig överenskommelse och, om möjligt, lämna besked om vilka delar som kan förväntas bli kontroversiella. Som en del av förmötet ska de behöriga myndigheterna vid behov samråda med varandra. Bestämmelser som är inriktade på att ett ärende ska ha en viss komplexitetsgrad kan användas för att säkerställa att förfarandet bara görs tillgängligt när så är lämpligt. Om komplexitetsnivåer används som förutsättning för att en ansökan ska godtas bör de dock utformas som en vägledning för när en sådan ansökan är lämplig. Tillämpas en viss komplexitetsnivå bör vidare den sannolika uppfattningen hos de andra berörda skatteförvaltningarna beaktas och är den andra skatteförvalt- ningen beredd att acceptera ansökan bör nivån kunna sänkas. Antalet eller storleken av transaktioner ska i sig inte vara utslagsgivande vid bedömning av om osäkerhet eller risk för en prissättningstvist föreligger. Komplexitetsnivåer ska beakta den relativa storleken av transaktionerna och prissättningsrisken för näringsidkaren. Avgifter kan användas för att säkerställa att förfarandet bara görs tillgängligt när så är lämpligt. Det är medlemsstaterna som avgör om ett avgiftssystem är lämpligt, men en avgift ska inte vara en förutsättning för att tjänsten ska utövas på ett kompetent sätt. Om avgifter används, bör dessa tas ut som en klumpsumma bestående av en ansökningsavgift eventuellt med tillägg för de faktiska kostnader som uppkommer för skatteförvaltningen. Avgifterna ska inte sättas så högt att de avskräcker från att ansöka om prissättningsbesked. Näringsidkaren ska i sin ansökan om prissättningsbesked ange vilka transaktioner och företag som ska omfattas av beskedet. Vidare ska näringsidkaren och skatteförvaltningen arbeta tillsammans för att försöka komma fram till ömsesidigt godtagbara villkor och förutsättningar för ett prissättningsbesked, men det är skatteförvaltningen som avgör om näringsidkarens ansökan kan accepteras. Den formella ansökan om prissättningsbesked ska göras i förhållande till de år som ska omfattas. Näringsidkaren ska redan initialt försöka ta med all relevant information som är nödvändig för att skatteförvaltningen ska kunna utvärdera ansökan och komma fram till en uppfattning om den metod som senare ska användas för att beräkna ett armlängdspris. Bilaga A och B till EU:s riktlinjer innehåller detaljer om vilken typ av informa- tion som ofta kan visa sig vara nödvändig, men är inte att betrakta som vare sig uttömmande eller begränsande. Den information som är nöd- vändig för en ansökan måste således anpassas till det enskilda fallet och detta bör tas upp på ett förmöte. När ett multinationellt företag använder uppförandekoden om doku- mentationskrav inom EU kan denna tjäna som utgångspunkt för en ansökan om prissättningsbesked. Denna kan kompletteras med utredning om den prissättningspolicy på vilken ansökan är baserad och mottagna rapporter på vilken ansökan vilar. Utredningskraven ska dock inte vara onödigt betungande för näringsidkarna men skatteförvaltningarna måste ges utrymme att fullt ut värdera de transaktioner som omfattas av ansökan. Näringsidkaren ska i ansökan beskriva de antaganden på vilka den valda metoden, som rätt ska återspegla armlängdsprincipen av framtida transaktioner, är baserad. Avgörande antaganden om framtida händelser för överenskommelsens giltighet är centralt för ett prissättningsbesked och ska noga utformas för att säkerställa att beskedet stämmer överens med armlängdsprincipen. har rätt att begära komplet- terande information för att kunna bedöma en ansökan. Näringsidkaren ska hjälpa skatteförvaltningen att utvärdera ansökan genom att tillhandahålla nödvändig information. Utvärderingen ska slut- föras så att förhandlingarna kan ta vid. tion som lämnas till en skatteförvaltning ska också lämnas till övriga Prop. 2009/10:17 berörda skatteförvaltningar. Detaljer om vilken information som har be- gärts ska också utbytas. För varje prissättningsbesked ska parterna komma överens om huruvida det är näringsidkaren eller, undantagsvis, skatteförvaltningen som genom informationsutbyte tar på sig detta. Om en skatteförvaltning kommer fram till en slutsats som skiljer sig från den i ansökan ska detta diskuteras med näringsidkaren. Som ett led i utvärderingen ska skatteförvaltningen försöka nå en överenskommelse med näringsidkaren så att båda parter är överens om exakt vad som anses omfattas av ansökan. Skatteförvaltningar och näringsidkare ska gemen- samt arbeta för att minimera varje dröjsmål, särskilt genom att ställa frågor om nödvändig information och komplettera med sådan infor- mation . Skatteförvaltningarna ska alltid bedöma om de kan göra gemensamma förfrågningar för att undvika tidsspillan. Så snart utvärderingen är avslutad ska den behöriga myndigheten in- leda förhandlingar och den andra berörda behöriga myndigheten ska, om det är nödvändigt, sträva efter att avsluta sin egen utvärdering så att förhandlingarna kan påbörjas. Förhandlingarna mellan skatteförvaltningarna ska ledas av behörig myn- dighet. Bi- och multilaterala prissättningsbesked förutsätter överenskommelser mellan de behöriga myndigheterna i de berörda staterna samt sam- förstånd mellan varje skatteförvaltning och de näringsidkare som berörs därav. Ett prissättningsbesked ska inrymma parametrar för vad som är accep- tabla avvikelser från i förväg gjorda antaganden. En omförhandling är bara nödvändig om utfallet går utöver dessa parametrar. De som är involverade i ett prissättningsbesked ska kunna förlita sig på detta. Om de relevanta villkoren är uppfyllda ska prissättningen utfalla i enlighet med prissättningsbeskedet och inte tolkas annorlunda av skatte- förvaltningen. Näringsidkarna ska informera sina respektive skatteförvaltningar om de avgörande antagandena om framtida händelser är giltiga. De som är involverade i ett prissättningsbesked ska samråda med varandra för att undersöka skälen till varför ett avgörande antagande inte har in- friats och bedöma om den i beskedet angivna prissättningsmetoden är relevant. Om detta överhuvudtaget är möjligt ska ett försök göras att omförhandla prissättningsbeskedet. När det föreligger ett prissättningsbesked har skatteförvaltningen fort- farande rätt att genomföra revision. Under normala förhållanden bör en sådan revision begränsas till att kontrollera och övervaka de villkor och antaganden som prissättningsbeskedet grundas på. Regleringen i andra stater I ett antal stater kan prissättningsbesked meddelas, antingen med stöd av ett särskilt formaliserat processförfarande eller direkt med stöd av skatteavtalen. Utformningen av dessa förfaranden varierar och det är exempelvis olika om såväl uni- som bilaterala prissättningsbesked kan meddelas. har under arbetet med promemorian inhämtat information från ett flertal stater, vilken till viss del återges i detta avsnitt. För en mer utförlig beskrivning av de olika ländernas förfarande hänvisas till avsnitt 5 i promemoria Prissättningsbesked (Fi2007/9899). har ett formaliserat processförfarande för prissätt- Prissättningsbesked utgör en överenskommelse mellan en närings- idkare och skatteförvaltningen (). Ett av syftena med ett prissätt- ningsbesked är att fastställa den prissättningsmetod som ska användas vid en framtida fördelning eller allokering av inkomst, avdrag, kreditering eller avsättning för att säkerställa att armlängdsprincipen Ett annat syfte med prissättningsbesked är att undanröja osäkerhet rörande armlängdspriset på internationella transaktioner mellan närstående parter och risken för internationell ekonomisk dubbel- Ett prissättningsbesked kan vara uni-, bi- eller multilateralt. multilaterala prissättningsbesked kan bara meddelas när det finns skatte- avtal med de av ansökan berörda staterna. För att initiera processen med prissättningsbesked måste närings- idkaren först begära ett förmöte med skatteförvaltningen för att diskutera vad som krävs för att få ett besked. Alla skattskyldiga näringsidkare som har internationella transaktioner med närstående parter kan ansöka om ett prissättningsbesked. ansökan om prissättningsbesked ska innehålla ett förslag till tillämplig prissättningsmetod vilken ska stå i överensstämmelse med armlängds- I stort sett överensstämmer de krav på utredning som ställs i samband med en ansökan om prissättningsbesked med vad som gäller för dokumentationskraven i samband med prissättning. Om det är fråga om ett bi- eller multilateralt prissättningsbesked lämnar det handläggande teamet vid den australiensiska skatteförvalt- ningen en rekommendation till den australiensiska behöriga myndigheten om lämpligheten av ett prissättningsbesked samt vilka villkor och förut- sättningar som bör uppställas för beskedet. Förhandlingar om att ingå en ömsesidig överenskommelse med anledning av en ansökan om ett bi- eller multilateralt prissättningsbesked handhas av den australiensiska En ansökan om prissättningsbesked kan avvisas. ett prissättningsbesked ska meddelas beaktas bl.a. om den andra staten är en avtalsstat och är villig att träffa en ömsesidig överenskommelse, om ärendet kan ge vägledning etc. för branschen i stort, om en betydande del