prop · GX0315 · 2009-10-08 00:00:00 — Regeringens förslag: ska besluta att inte vidarebefordra en ansökan till det EG-landet som ansökan riktats till, om sökanden i inte är skattskyldig i egenskap av säljare för sådan omsättning som anges i 1 kap 1 § första stycket 1 eller har rätt till återbetalning av ingående skatt enligt 10 kap. 9, 11, 11 ce eller 12 § mervärdesskattelagen (1994:200). ska på elektronisk väg underrätta sökanden om avvis- ningsbeslutet. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: () finner det otillfredsställande att en person på grund av den föreslagna regeln om senaste ansökningsdag i 19 kap. 32 § ML för återbetalning kan gå miste om återbetalningen i de fall ett avvisningsbeslut omprövats av domstol till dennes fördel först efter sista ansökningstidpunkt. Skälen för regeringens förslag: För att vara berättigad till återbe- talning i den återbetalande medlemsstaten måste en beskattningsbar per- son som inte är etablerad i den återbetalande medlemsstaten utföra tran- saktioner som medför rätt till avdrag i etableringsmedlemsstaten (artikel 6 i direktiv /9/EG). En kontroll av om så är fallet utförs av naturliga skäl enklast av etableringsmedlemsstaten. Därför föreskrivs i samma direktiv att den sistnämnda staten i vissa fall inte ska vidarebefordra en ansökan om återbetalning till den återbetalande medlemsstaten (artikel För svensk del innebär den artikeln i tillämpliga delar att Skattever- Prop. 2009/10:15 ket ska besluta att inte vidarebefordra en ansökan till det EG-landet som ansökan riktats till, om sökanden i inte är skattskyldig i egenskap av säljare för sådan omsättning som anges i 1 kap 1 § första stycket 1 eller har rätt till återbetalning av ingående skatt enligt 10 kap. 9, 11, 11 c11e eller 12 § ML. Av artikeln följer vi- dare att på elektronisk väg ska underrätta sökanden om av- visningsbeslutet. LRF påpekar att sökanden i vissa fall kan komma att gå miste om åter- betalning av ingående skatt i de fall ansökningsfristen gått ut vid tidpunk- ten när domstolen bifaller sökandens överklagande av av- visningsbeslut avseende återbetalningsansökan. Regeringen konstaterar så kan bli fallet i vissa situationer. Dessa torde dock vara sällsynta och sökanden har i sådana situationer också möjlighet att begära skadestånd. De föreslagna reglerna bör tas in i en ny 19 kap. 33 § ML. 8.14Återbetalning i övriga fall Regeringens förslag: De gällande förfarandereglerna 19 kap. 11 15 §§ mervärdesskattelagen (1994:200) omnumreras och reglernas tillämpningsområde förtydligas. Om en återbetalningsansökan avser en period som inte uppgår till ett kalenderår men är minst tre kalendermånader, ska det sökta beloppet vara . I annat fall ska det sökta beloppet vara . Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak regeringens. Regeringens förslag innehåller dock en regel om minsta belopp för åter- betalning av ingående skatt som promemorian saknar. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag: Det föreslagna elektroniska förfaran- det medför, som redan nämnts i olika sammanhang, strukturella föränd- ringar i 19 kap. mervärdesskattelagen. För förfarandereglerna i 19 kap. 1115 §§ ML betyder omdispositionerna att dessa ges nya beteckningar. Dessa dispositioner får även till följd att det i vissa av paragraferna införs en hänvisning för att klart avgränsa deras tillämpningsområde. Ifrågavarande förfaranderegler föreslås omnumreras och kompletteras med nämnda hänvisning. I promemorians förslag har de minimibelopp som regleras i 10 kap. 4 § ML inte, på samma vis som för övriga förfaranderegler, över- förts till förfarandereglerna som föreslås i 19 kap. 3438 §§. Regeringen föreslår nu en sådan komplettering i den nya 19 kap. 34 § ML. Ansökan om återbetalning av ingående skatt i skatte- eller Prop. Regeringens förslag: Den som utan att omfattas av det elektroniska förfarandet vill få återbetalning av ingående skatt enligt 10 kap. 9 och 1113 §§ mervärdesskattelagen (1994:200, ML) ska ansöka om detta hos i en skatte- eller självdeklaration. Vissa utländska företagare som ansöker om återbetalning enligt 10 kap 13 §§ ML ska i föreskrivna situationer också använda detta förfarande. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag: De gällande reglerna i 19 kap. 11 15 §§ ML styr förfarandet för återbetalning av ingående skatt till ny- startade företag, till yrkesmässiga verksamheter som gör vissa omsättnin- gar som är undantagna från skatteplikt och till exportföretag. De används av såväl utländska förtagare som andra. Så kommer det också att vara . Som framgår ovan föreskriver dock direktiv /9/EG att vissa ut- ländska företagare som är etablerade i andra ska använda det föreslagna elektroniska förfarandet för återbetalning av ingående skatt. Detta sker bl.a. vid återbetalning enligt vissa av de från skatteplikt undantagna omsättningarna i 10 kap 11 § eller enligt 10 kap. 12 § ML (se avsnitt 8.10.1, 8.10.2 och 8.18). Även nu aktuellt återbetalningsförfaran- de används för återbetalning enligt dessa grunder. Med tanke på att sam- ma återbetalningsgrunder i 10 kap. mervärdesskattelagen används i två olika förfaranden bör det förtydligas vilket förfarande som ska användas i vilka fall. Detta sker lämpligen genom att vad som regleras i den före- slagna 19 kap. 1 § ML uttryckligen undantas från tillämpningsområdet för den föreslagna 19 kap. 34 §. 8.15Överklagande och omprövning m.m. Regeringens förslag: Överklagande av beslut om återbetalning av ingående skatt till utländska företagare som omfattas av det föreslagna elektroniska förfarandet ska ske enligt 22 kap. skattebetalningslagen (1997:483, SBL). För sådana beslut ska även omprövningsreglerna i 21 kap. SBL gälla, med undantag för de särskilt reglerade ompröv- ningsbesluten avseende återkrav. De gällande omprövningsreglerna i 19 kap. mervärdesskattelagen (1994:200, ML) flyttas till 20 kap. inskränks dessa reg- lers tillämpningsområde till utländska företagare som inte är etable- rade i något och som inte heller ansöker om återbetalning i en skatte- eller självdeklaration. Tidsfristen när en ansökan om ompröv- ning ska ha kommit in till utsträcks också till senast efter utgången av det kalenderår som den tidigare ansökningen gäl- ler. I ärenden om återbetalning av ingående skatt till sådan utländska företagare som avses i 19 kap. 1 § ML förstås med beskattningsår det kalenderår som ansökan om återbetalning gäller. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Regeringens förslag innehåller dock en definition av vad som förstås med beskattningsår i ärenden om återbetalning av ingående skatt till ut- ländska företagare som avses i 19 kap. 1 § ML Remissinstanserna: betonar att tidsfristerna för ompröv- ning, efterbeskattning respektive överklagande enligt skattebetalnings- lagen fastställs utifrån det kalenderår under vilket beskattningsåret har gått ut. framgår det varken av mervärdesskattelagen eller skattebetalningslagen vad som avses med beskattningsåret vid en ansö- kan om återbetalning enligt 10 kap. 13 §§ ML. föreslår därför att följande definition ska utgöra ett nytt tredje stycke i 1 kap. 14 § ML: I ärenden om återbetalning till utländska företagare enligt 10 kap. 13 §§ ML förstås dock med beskattningsår det kalenderår som ansökan om återbetalning gäller. Detta för att det inte ska uppkomma tveksam- heter om hur tiden för omprövning respektive överklagande ska beräk- nas. anför även att det bör förtydligas att reglerna i 21 kap. SBL endast är tillämpliga på andra omprövningsbeslut än sådana som av- ses i 19 kap. 17 och 18 §§ ML. Verket föreslår att ett sådant förtydli- gande ska framgå av 20 kap. 2 § ML. påpekar dessutom att tidsfristen för att begära omprövning kan i vissa fall vara för kort mot bakgrund av vad som föreskrivs i de föreslagna 19 kap. 27 § ML och 20 kap. 4 § ML. Även om ansökan är fullständig när den kommer in skulle, enligt verket, ett beslut att inte helt bifalla ansökan kunna fattas upp till efter utgången av det kalenderår som ansökan gäller, vilket omöjliggör omprövning av beslutet. anser att det bör över- vägas om tidsfristen för en begäran om omprövning i 20 kap. 4 § ML i stället ska beräknas utifrån när beslutet fattas. Skälen för regeringens förslag: Det åttonde direktivet innehåller i artikel 7.4 andra stycket regler om överklagande av beslut. Där stadgas att en ansökan som avslås får överklagas hos behöriga myndigheter i medlemsstaten i fråga. Vidare framgår att detta ska ske på samma sätt och inom samma tidsfrister som gäller för motsvarande överklaganden av skattskyldiga som är etablerade i samma stat. Direktivet innehåller inte några omprövningsbestämmelser. Det har tidigare konstaterats att de svenska överklagandebestämmelser- na i stort uppfyller vad som krävs enligt (prop. 1994/95:57, s. 147). Den svenska motsvarigheten till dessa EG-regler återfinns i 20 kap. 1 § ML, vilken bl.a. avser överklaganden av beslut i ärenden som rör återbetalning enligt 10 kap. 18 §§ ML. De svenska omprövningsregler- na på området (19 kap. 5 och 6 §§) anses i förarbetena inte heller vara i konflikt med gemenskapsrätten. Svensk rätt är inte identisk med vad EG-rätten föreskriver i fråga om överklagandetiderna. Tiderna är normalt inte desamma beträffande beslut om återbetalning till utländska företagare jämfört med beslut om åter- betalning i övriga fall (jfr prop. 1994/95:57, s. 147). Beslut om återbetal- ning till andra än utländska företagare (10 kap. 9 och 1113 §§ ML) är beskattningsbeslut enligt 11 kap. 1 § andra stycket 3 SBL (utländska företagare som redovisar i skatte- eller självdeklaration omfattas dock av dessa regler; jfr 19 kap. 1 § andra stycket ML och prop. 2001/02:127, s. 148 ff.). Följaktligen ska överklagandet i dessa fall ha kommit in senast sjätte året efter utgången av det kalenderår under vilket beskattningsåret har gått ut (22 kap. 3 § första stycket SBL). För återbetalning till utländ- ska företagare gäller i stället att ett överklagande ska ha kommit in från den dag klaganden fick del av beslutet (20 kap. 1 § femte stycket ML). I förarbetena motiveras denna avvikelse bl.a. med att den sexåriga överklagandetiden hänger samman med en lika lång om- prövningstid (reglerat i 21 kap. 4 § SBL) som inte utan vidare kan införas för de utländska företagarna (se vidare prop. 1994/95:57, s. 147). Artikel 23.2 första stycket i direktiv /9/EG överensstämmer inne- hållsmässigt med motsvarande regler i det åttonde direktivet. Artikeln föreskriver att sökanden får överklaga ett avslagsbeslut avseende en åter- betalningsansökan hos behöriga myndigheter i den återbetalande med- lemsstaten. Vidare ska detta, enligt direktivet, ske på de villkor och inom de tidsfrister som gäller för överklaganden i fråga om återbetalnings- ansökningar från personer som är etablerade i denna medlemsstat. finns inte några vägande skäl för en avvikande reglering av överklagandetiden för utländska företagare som är etablerade i ett annat . Reglerna i artikel 23.2 första stycket syftar till att dessa utländ- ska företagare ska likabehandlas med företagare som är etablerade i med- lemsstaten i fråga. Mervärdesskattelagen föreslås därför ändras så att en sådan behandling sker fullt ut. Vidare bör den centrala roll omprövnings- reglerna har i det svenska systemet inte glömmas bort i detta samman- hang. Dessa ger den enskilde möjlighet att få till stånd en ändring av ett beslut utan en besvärsprövning, vilket generellt sett är mer tidskrävande och kostsamt. Mot denna bakgrund och det övergripande EG-rättsliga likabehandlingskravet bör även de utländska företagare som omfattas av direktiv /9/EG ges tillgång till omprövningsreglerna i 21 kap. SBL. Detta innebär i praktiken en sexårig omprövningsfrist i stället för den gällande ettåriga fristen enligt 19 kap. 6 § andra stycket ML. En ny regel bör införas i mervärdesskattelagen för detta ändamål. För att uppnå den eftersträvade likabehandlingen vid överklaganden bör utländska företagare som är etablerade i ett annat undantas från tillämpningsområdet för 20 kap. 1 § andrafemte styckena ML. Juridiskt-tekniskt sker detta lämpligen genom ett tillägg i den paragrafens första stycke, som gör att de där uppräknade undantagen från huvud- regeln inte omfattar överklaganden av utländska företagare som är etab- lerade i ett annat EG land och använder det elektroniska förfarandet för återbetalning. Detta medför i sin tur bl.a. att forumregeln i 20 kap. 1 § andra stycket ML inte längre kommer att gälla för dessa företagare. Deras överklaganden kommer i stället att styras av 14 § andra stycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Ett beslut ska då överklagas till den länsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats. handlägger ansökningarna om återbetalning av ingående skatt på utlandsskattekontoret i och skattekontor 9 i , beroende på i vilket land det utländska företaget hör hemma. Överklaganden ska därmed göras hos länsrätterna i respektive . anför ett önskemål om att promemorians förslag förtyd- ligas när det gäller förhållandet mellan omprövningsbeslut enligt de före- slagna 19 kap. 17 och 18 §§ ML och 20 kap. 2 § ML. anser därför att det bör klargöras att reglerna i 21 kap. SBL endast är tillämp- liga på andra omprövningsbeslut än sådana som avses i 19 kap. 17 och 18 §§ ML. Verket föreslår att ett sådant förtydligande framgår av 20 kap. 2 § ML. Regeringen instämmer i vad verket anför. påpekar även att vissa oklarheter kan uppkomma med promemorians förslag vid beräkningen av tidsfristerna för omprövning och överklagande enligt skattebetalningslagen. Verket föreslår därför en definitionen av vad som ska förstås med beskattningsår i ärenden om återbetalning av ingående skatt enligt 10 kap. 13 §§ ML och att denna tas in som ett nytt tredje stycke i 1 kap. 14 § ML. Regeringen instämmer i verkets bedömning att vissa oklarheter kan uppkomma. Ett enklare sätt att åstadkomma det av verket åsyftade resultatet synes dock vara att den föreslagna bestämmelsen hänvisar till återbetalning av ingående skatt till sådana utländska företagare som avses i 19 kap. 1 § ML. Direktiv /9/EG reglerar även underlåtenhet att inom de av direkti- vet fastställda fristerna fatta beslut avseende en ansökan om återbetalning (artikel 23.2 andra stycket). Regleringen innebär att sökanden ska ges tillgång till samma administrativa eller rättsliga förfaranden som skatt- skyldiga, som är etablerade i medlemsstaten i fråga, har i en sådan situa- tion. Artikeln föreskriver dessutom, att i avsaknad av sådana nationella regler, ska underlåtenheten att fatta beslut inom den fastställda tidsfristen betraktas som ett avslag på ansökan. I lagrådsremissen anges att en förvaltningsmyndighets underlåtenhet att fatta beslut i är en fråga för (). Om det är fråga om skadestånd i anledning av underlåtenheten är det dock en sak för Justitiekanslern (). De aktuella utländska företagarna bör därför enligt remissen, på samma vis som skattskyldiga i motsvarande situation, vända sig till JO eller JK om ett beslut avseende en ansökan om återbe- talning inte fattats i rätt tid. I remissen bedöms några lagstiftningsåt- gärder därför inte vara nödvändiga med anledning av artikel 23.2 andra stycket. Enligt Lagrådets mening kan detta resonemang inte godtas. Syftet med Prop. 2009/10:15 artikeln torde vara att en återbetalningssökande under alla omständigheter ska kunna få till stånd en överprövning av sin an- sökan inom ramen för en sedvanlig förvaltnings- eller domstolsprövning och därmed får sin rätt till prövning säkrad. Att i den situationen endast vara hänvisad till att vända sig till ombudsman eller före- trädare för regeringen får, enligt Lagrådet, anses ligga helt utanför ramar- na för ett sådant omprövningsförfarande av ett ansökningsärende i sak som artikel 23.2 förutsätter för att underlåtenheten att fatta beslut inom fastställd tidsfrist inte ska betraktas som ett avslagsbeslut. Lagrådet förut- sätter att de lagstiftningsåtgärder som erfordras för ett genomförande av artikeln i svensk nationell lagstiftning vidtas under det fortsatta lagstift- ningsarbetet. Regeringen har vidtagit sådana åtgärder och hänvisar till avsnitten 8.10.11 och 8.10.12 för deras närmare innehåll. En ytterligare fråga är om de föreslagna ändringarna i överklagande- reglerna även bör gälla för utländska företagare som inte är etablerade i något och inte heller ansöker om återbetalning i en skatte- eller självdeklaration. Det trettonde direktivet innehåller inte några uttryckliga regler om överklagande. Förslaget innebär att praktiska skillnader i för- farandet kommer att gälla för de olika typerna av utländska företagare. Sammantaget talar detta för att överklaganden av de utländska företagare som omfattas av det trettonde direktivet bör ske på samma vis som , dvs. ett överklagande ska komma in från den dag kla- ganden fick del av beslutet. påpekar att tidsfristen för att begära omprövning i vissa fall kan vara för kort mot bakgrund av vad som föreskrivs i de ovan angivna reglerna. Verket anser mot denna bakgrund att det bör övervägas om tidsfristen för en begäran om omprövning i 20 kap. 4 § ML i stället bör beräknas utifrån när beslutet i fråga om återbetalning av ingående skatt fattas. Regeringen delar verkets bedömning. Den i sistnämnda lag- rum angivna tidsfristen för när en ansökan om omprövning ska ha kommit in till bör utsträckas från den gällande till . En sådan förändring, i stället för att beräkna fristen från när beslutet i återbetalningsfrågan fattas, är enligt regeringens mening i bättre överens- stämmelse med hur omprövningsreglerna generellt sett är utformade i skattebetalningslagen och taxeringslagen (1990:324). De föreslagna ändringarna bör införas i ett nytt tredje stycke i 1 kap. 14 § ML, 20 kap 1 § första och andra styckena och den nya 20 kap. 2 § ML samt i den numera betecknade 20 kap. 3 och 4 §§ ML. Regeringens förslag: ska utan dröjsmål överlämna obe- talda belopp för indrivning om ett beslut innebär att sökanden ska åter- betala ett belopp, efter det att den avdragsgilla andelen av den ingåen- de skatten justerats av denne i enlighet med artikel 175 i mervärdes- skattedirektivet. Detsamma gäller om sökanden ska återbetala vad denne erhållit på ett bedrägligt eller annars oriktigt sätt. Regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter om att indrivning inte behöver begäras för ett ringa belopp. Det erinras vidare om att bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivningen får verkställighet enligt utsökningsbalken ske. Regeringens bedömning: Den EG-rättsliga bestämmelsen om att indrivning ska ske utan att det påverkar tillämpningen av bestämmel- serna om ömsesidigt bistånd vid indrivning kräver inte någon lagstift- ningsåtgärd. Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer i stort med regeringens. Regeringens förslag innehåller dock två ytterligare bestäm- melser om indrivning. Remissinstanserna: () föreslår att det ska förtydligas att vid indrivning av återbetalningsbesluten ska dessa handläggas som ett allmänt mål hos KFM. Detta kan, enligt KFM, göras med en hänvisning till lagen (1993:891) om indrivning av statliga ford- ringar m.m. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Det åttonde direk- tivet innehåller en skyldighet för medlemsstaterna att genast vidta åtgär- der för att återkräva felaktigt utbetalda belopp samt eventuella straff- avgifter (artikel 7.5). Detta ska ske enligt det tillämpliga förfarandet i staten i fråga och utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelser som rör ömsesidigt bistånd vid indrivning av mervärdesskatt. Det tret- tonde direktivet stadgar helt kort, i den del som kan bli tillämplig i verk- ställighetsledet, att medlemsstaterna ska ålägga sökanden de skyldigheter som är nödvändiga för att förebygga bedrägeri (artikel 3). Dessa gemen- skapsrättsliga krav kommer till uttryck i 19 kap. 7 § mervärdesskatte- lagen. Där föreskrivs att ett beslut om betalningsskyldighet, om ingående skatt har återbetalats med för högt belopp på grund av en oriktig uppgift som sökanden lämnat eller andra där angivna fall, får verkställas enligt bestämmelserna i utsökningsbalken. Några materiella nyheter på detta område, annat än att räntor adderas till vad som kan drivas in som det felaktigt utbetalda beloppet införs inte genom direktiv /9/EG (artikel 24). Direktivet har dock genomgått vissa rent språkliga förändringar och det använder lokutionen utan dröjsmål driva in där det åttonde direktivet talar om att genast vidta åtgärder för att återkräva. De beslut som kommer i fråga för verkställighet är beslut om att sökanden ska återbetala ett belopp, efter det att den avdragsgilla andelen av den ingående skatten justerats av denne i enlighet med artikel 175 i mervärdesskattedirektivet. Det gäller också när sökanden erhållit utbetalningar på ett bedrägligt eller annars oriktigt sätt. Dessa beslut får Prop. 2009/10:15 verkställas innan de har vunnit laga kraft. Den gällande verkställighetsregleringen i mervärdesskattelagen inne- håller inte något krav på skyndsamhet när det gäller över- lämnade till av beslutet som ligger till grund för verkställigheten. Ett sådant krav bör följaktligen införas i lagen. Då an- vänds lämpligen utan dröjsmål i både situationer som regleras av direktiv /9/EG och det trettonde direktivet. Av regleringen bör även framgå att vid indrivningen får verkställighet enligt utsökningsbalken äga rum. Angående innebörden av begreppet utan dröjsmål, se författnings- kommentaren till 20 kap. 5 § ML. Som framgår ovan föreslår KFM att det ska göras en hänvisning till lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Regeringen instämmer i KFM:s bedömning att ett förtydligande bör göras genom en hänvisning till sistnämnda lag. Härigenom uppnås överensstämmelse med motsvarande bestämmelser i ett stort antal författningar på skatte- och avgiftsområdet. För att skapa ett överskådligt regelverk föreslås de föreslagna bestäm- melserna om indrivning och verkställighet samlas i en ny 20 kap. 5 § ML. Regeringens förslag: Bestämmelserna om skattetillägg i 15 kap. skattebetalningslagen (1997:483) ska också gälla i fråga om uppgifter som lämnas i en ansökan om återbetalning av ingående skatt enligt 10 kap. mervärdesskattelagen (1994:200). Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag: En utländsk företagare ska beroende på vissa omständigheter ansöka om återbetalning av ingående skatt enligt 19 kap. 1 eller 12 § ML. I det första fallet sker detta enligt ett särskilt förfarande och i det andra fallet i skatte- eller självdeklaration. Skattetillägg kan inte tas ut vid oriktigt uppgiftslämnande i en ansökan om återbetalning av ingående skatt enligt 19 kap 1 § första stycket ML, eftersom reglerna om skattetillägg i skattebetalningslagen inte är tillämpliga på dessa förfaranden. För dem som är eller ska vara registrerade enligt 3 kap. 1 § första stycket 2, 4 eller 5 SBL gäller 19 kap. 1113 §§ ML, enligt en hänvis- ning i 19 kap. 1 § andra stycket ML. Av 19 kap. 12 § ML framgår att vad som föreskrivs om förfarandet i skattebetalningslagen i fråga om den som är skattskyldig ska gälla för den som ansöker om sådan återbetalning som avses i 12 §. Följaktligen kan skattetillägg påföras i ett sådant fall. Detta framgår emellertid inte med tydlighet av lagtexten. Sammantaget betyder det ovanstående att frågan om skattetillägg ska bedömas olika beroende på det sätt på vilket ansökan om återbetal- ning av ingående skatt görs. Lagtexten är också otydlig. Vidare bör be- aktas att någon faktura inte kommer att bifogas en ansökan som görs via det föreslagna elektroniska förfarandet. Mot denna bakgrund föreslås en Prop. 2009/10:15 ny regel införas i mervärdesskattelagen som föreskriver att bestämmel-