prop · GX0370 · 2009-12-09 00:00:00 — Tvärt- om får det sägas ligga i sakens natur att det inte är möjligt att i de av- sedda fallen fastslå utgångspunkten för preskriptionstiden dvs. den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt med mindre den som av- bildats finns i verkligheten. Till detta kommer att med målsägande avses enligt 20 kap. 8 § den mot vilken brott är begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada, vilket i dessa fall inte kan vara något annat än en fysisk eller verklig person. En förutsättning för tillämpning av den nya preskriptionsbestämmelsen måste därför vara att den som gärningsmannen skildrat i pornografisk bild är ett existeran- de barn. Om detta inte är fallet, får huvudregeln om preskriptionstidens beräkning i stället tillämpas. Som tidigare framgått innebär detta att tiden räknas från den dag brottet begicks. Att utgångspunkterna för preskrip- tionstidens beräkning kommer att vara olika för skildringsbrott där det avbildade barnet finns respektive inte finns i verkligheten är därvid en nödvändig konsekvens. Betydelsen av detta ska emellertid inte överdriv- as. När det slutligt ska avgöras hur en ny preskriptionsbestämmelse bör ut- formas beaktar regeringen ytterligare två aspekter. För det första framgår det av straffbestämmelsen om barnpornografi- brott att med barn ska avses bl.a. alla personer vars pubertetsutveckling inte är fullbordad. Som tidigare framhållits innebär detta att även befatt- ning med pornografiska bilder av en inte fullt pubertetsutvecklad 19-år- ing träffas av straffbudet. Om en sådan person blev föremål för ett skild- ringsbrott, skulle en undantagslös tillämpning av en ny preskriptionsbe- stämmelse leda till att preskriptionstiden börjat löpa redan innan brottet var begånget. Något sådant bör givetvis undvikas. Detta kan ske genom en föreskrift som innebär att den nya bestämmelsen inte ska tillämpas om en från brottstidpunkten beräknad preskriptionstid skulle löpa ut senare än den som beräknas från 18-årsdagen. För det andra bör en ny bestämmelse om preskriptionstidens beräkning uttryckligen begränsas till sådana fall av skildring som utgör brott av nor- malgraden och grovt brott. Skälet härtill är att man därigenom träffar de gärningar som typiskt sett har det högsta straffvärdet och innebär de all- varligaste kränkningarna. Att detta är några av de förutsättningar som bör uppställas för avsteg från huvudregeln om beräkning av preskriptionstid har framgått. Vad som sagts leder till slutsatsen att när ett barnpornografibrott av normalgraden eller ett grovt barnpornografibrott avser skildring av barn i pornografisk bild ska preskriptionstiden räknas från den dag målsägan- den fyller eller skulle ha fyllt . Detsamma ska gälla vid försök till sådana brott. Bestämmelsen ska dock inte tillämpas om en användning av huvudregeln för beräkning av preskriptionstid leder till att preskription Prop. 2009/10:70 inträder . 5.5Större möjligheter att döma över brott som begåtts utomlands Regeringens förslag: Vid barnpornografibrott av normalgraden som består i skildring av barn i pornografisk bild och vid grovt brott oav- sett gärningsform ska det inte längre uppställas krav på dubbel straff- barhet för att svensk domstol ska kunna döma över utomlands begång- na brott. Detsamma ska gälla vid försök till sådana brott. Inte heller ska svensk domstol vid dessa brott vara förhindrad att döma till påföljd som är strängare än vad som är föreskrivet på gärningsorten. Utredningens förslag överensstämmer i sina huvuddrag med regering- ens. Såvitt gäller brott av normalgraden föreslår emellertid utredningen att kravet på dubbel straffbarhet avskaffas oavsett gärningsform. Remissinstanserna: För de flesta remissinstanserna är utredningens förslag godtagbart. Emellertid anser Hovrätten för att för- slaget är principiellt betänkligt och ifrågasätter om det i detta samman- hang finns behov av att frångå vad som kan anses utgöra en huvudregel i svensk straffrätt. Även vid universi- tet anför betänkligheter och anser att nya undantag från principen om dubbel straffbarhet bör anstå till dess att det övervägts om redan gjorda undantag är förenliga med folkrättens krav. För Juridiska fakultetssty- relsen vid är det bara godtagbart att avskaffa kravet på dubbel straffbarhet vid grovt barnpornografibrott. Häremot står Barnom- budsmannen, , ECPAT och för kvinnojourer i , som anser att kravet bör slopas även avseende barnpornografibrott som är ringa. Bakgrund: Frågan om svensk domstols behörighet regleras i huvudsak i 2 kap. . Av 1 § framgår att svenska domstolar alltid är be- höriga att döma över brott som är begångna i . Därutöver finns en vidsträckt behörighet att döma också över brott som har begåtts utom- lands. Så omfattar den svenska domsrätten t.ex. i princip alla brott som i utlandet har begåtts av svenska medborgare eller av utlänningar med hemvist i (2 § första stycket). Vissa begränsningar uppställs dock i denna s.k. extraterritoriella behörighet. En sådan begränsning följer av 2 § andra stycket och innebär att gärningen ska vara straffbar enligt såväl svensk lag som lagen på gärningsorten. Det ska alltså föreligga dubbel straffbarhet. Som yttersta skäl för kravet på dubbel straffbarhet åberopas tradition- ellt den folkrättsliga principen att stater inte ska gripa in i varandras inre angelägenheter. Det brukar också ifrågasättas om det inte strider mot den straffrättsliga legalitetsprincipen att bestraffa en gärning som är fri från ansvar enligt lagen på gärningsorten. Från kravet på dubbel straffbarhet har det i svensk rätt gjorts undantag såvitt gäller vissa utomlands begångna sexualbrott mot barn. som anges i 2 § fjärde stycket, kan alltså bestraffas i även om de skulle vara straffria i det land där de begicks. För de aktuella brotten har undantag också gjorts från den annars gällande begränsningen att dom- stolen inte får döma till påföljd som är att anse som strängare än det svå- raste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gärningsorten. Skälen för regeringens förslag Vad skulle uppnås med ett avskaffande av kravet på dubbel straffbarhet? Det förekommer att vuxna personer reser utomlands för att ha sexuellt umgänge med eller på annat sätt sexuellt utnyttja barn. Även om de över- grepp som därvid begås är straffria enligt lagen på gärningsorten, kan de som framgått numera ofta bestraffas i . Det är ingen långsökt tanke att den som begår ett sådant övergrepp sam- tidigt fotograferar eller filmar sitt handlande eller under sin resa framställer andra pornografiska bilder av utländska barn. Inte heller är det främman- de att tänka sig att en person med betydande anknytning till kan ägna sig åt att t.ex. sprida barnpornografiska bilder från en ort utomlands. I inget av de båda sistnämnda fallen finns förutsättningar att lagföra personen i , om gärningen skulle vara fri från ansvar i det land där den har begåtts. Kravet på dubbel straffbarhet hindrar alltså Barnpornografibrottets olika gärningsformer innebär att barn kan komma att kränkas i en omfattning som inte nämnvärt avviker från vad som är fal- let vid sexualbrott. Mot denna bakgrund ter det sig befogat att även vissa av dessa gärningar undantas från kravet på dubbel straffbarhet. om motverkas den sexuella exploatering av barn som kan förekomma vid turism och resande och förhindras att barnpornografibrott straffritt kan begås av t.ex. svenska medborgare under vistelse i länder där handlandet inte är straffbelagt. För vilka svårhetsgrader och gärningsformer bör kravet avskaffas? När det ska avgöras i vilken omfattning barnpornografibrottet bör undan- tas från kravet på dubbel straffbarhet gör regeringen följande övervägan- Det är en naturlig utgångspunkt att brott som straffvärdemässigt är lik- värdiga behandlas på likartat sätt även i fråga om möjligheterna att utöva Som utredningen framhåller är det därför rimligt att ge- nerellt och oavsett gärningsform jämställa de grova barnpornografibrot- ten med de allvarliga sexualbrott mot barn beträffande vilka kravet på dubbel straffbarhet tidigare avskaffats. Det är dock inte lika naturligt att som utredningen föreslår därutöver undanta alla brott av normalgraden Med hänsyn till vad som sagts om att straffbestäm- melsen om barnpornografibrott innefattar gärningar med stora inbördes skillnader i fråga om både karaktär och straffvärde framstår det i stället som lämpligare att i fråga om barnpornografibrott av normalgraden bara undanta den enskilt allvarligaste gärningsformen, nämligen skildringsfal- Detta står också i överensstämmelse med de utgångspunkter som re- geringen ställt upp i avsnitt 4.3 och hade under alla förhållanden fordrats senast vid framtida tillträde till den underteckna- de om skydd för barn mot sexuell exploatering Prop. 2009/10:70 och sexuella övergrepp (CETS 201, artikel 25.4). Av det sagda följer således att kravet på dubbel straffbarhet ska avskaf- fas i fråga om alla grova barnpornografibrott samt den gärningsform av barnpornografibrott av normalgraden som består i skildring av barn i por- nografisk bild. Inte heller bör man på grund av dess nära samband med kravet på dubbel straffbarhet vid dessa brott tillämpa den begränsning av svensk domsrätt som följer av 2 kap. 2 § tredje stycket och som in- nebär att svensk domstol som utövar extraterritoriell behörighet inte får döma till påföljd som är att anse som strängare än det svåraste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gärningsorten. 5.6Undantag i vissa fall från det straffbara området Regeringens förslag: Den som utan att det rör sig om grovt brott framställer en pornografisk bild av barn ska inte träffas av förbuden mot skildring och innehav, om skillnaden i ålder och utveckling mel- lan den avbildade och den som framställer bilden är ringa och omstän- digheterna i övrigt inte påkallar att ansvar döms ut. Regeringens bedömning: Något undantag från det straffbara områ- det behövs däremot inte för den som har befattat sig med en barnpor- nografisk bild av sig själv. Utredningens förslag innebär att det uppställs två ansvarsfrihetsregler. Den ena avser barn som dels skildrar andra barn i pornografisk bild, dels innehar dessa bilder. Den andra träffar det fallet att ett barn tar straffbar befattning med en pornografisk bild av sig själv. I båda fallen är reglerna försedda med åldersgränser. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser ser behovet av ansvars- frihetsregler för vissa fall. Emellertid kritiseras utredningens förslag från åtskilliga utgångspunkter. Kritik som riktas mot båda förslagen har bl.a. följande innebörd: kritiserar att det inte i något av fallen framgår hur frågan om an- svarsfrihet ska bedömas över tiden och frågar sig bl.a. om en person som skildrat ett jämnårigt barn i pornografisk bild och däref- ter behållit bilden ska kunna åberopa ansvarsfrihet då han eller hon som 25-åring innehar samma bild. förordar för sin del att de föreslagna ansvarsfrihetsreglerna i stället utformas som åtalsbegräns- ningsregler. Att utredningens förslag har alltför hög detaljeringsgrad an- förs av , Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds univer- sitet och vid . De båda se- nare instanserna kritiserar därvid särskilt ansvarsfrihetsreglernas kopp- ling till det avbildade barnets ålder. Mot förslaget till ansvarsfrihetsregel i fråga om barn som skildrar and- ra barn i pornografisk bild och innehar dessa bilder innebär kritiken bl.a. följande: Hovrätten för ser betänkligheter med att begrän- sa ansvarsfrihetsregeln till fall där skillnaden i ålder och utveckling mel- lan parterna är ringa. bundet för sexuellt likaberättigande ifrågasätter förslaget med hänvisning Prop. 2009/10:70 till den sexuella självbestämmanderätten. att förslaget kan leda till att skyddet för barn blir sämre. I anledning av förslaget till ansvarsfrihetsregel för det fallet att barn be- fattar sig med pornografiska bilder av sig själva finner om- budsmän visserligen inte anledning att motsätta sig att det införs en sådan regel, men uttalar att det aldrig någonsin är rimligt att bestraffa ett barn för hantering av bilder föreställande barnet självt. Skälen för regeringens förslag och bedömning Det förekommer att jämngamla eller ungefär jämngamla unga människor inom ramen för en varaktig eller tillfällig relation kommer överens om att avbilda det sexuella umgänge de kan ha med varandra eller avbildar var- andra i samband med sexuell posering. Bilder som framställs och innehas under sådana omständigheter kommer i det följande att benämnas rela- tionsbilder. Det är också ett faktum att inte så få ungdomar skildrar sig själva i pornografisk bild och därefter på olika sätt befattar sig med dessa bilder, t.ex. genom att göra dem tillgängliga på webbsidor. Sådant hand- lande benämns i det följande egenbefattning. Även skildring och innehav av det slag som beskrivits träffas av straffbestämmelsen om barnpornografibrott, trots att handlingarna kan framstå som mindre straffvärda. För just dessa gärningsfor- mer ser regeringen därför ett behov av att kunna undanta vissa förfaran- den från det straffbara området. En första fråga att ta ställning till blir därmed på vilket sätt sådana un- dantag ska åstadkommas. Som framhåller är det en tänkbar möjlighet att uppställa en åtalsbegränsningsregel av innebörd att åtal bara får väckas om det t.ex. är påkallat från allmän synpunkt. När man i lagstiftningsärenden uttryckligen ställts inför valet mellan regler om åtalsbegränsning och regler om ansvarsfrihet har emel- lertid valet fallit på den senare lösningen (se prop. 2004/05:45 s. 114 f.). De skäl som åberopats för detta att en bestämmelse om ansvarsfrihet innebär att inte bara åklagare utan även domstol kan pröva om det finns förutsättningar att undanta en gärning från straffbarhet har bärkraft även här och bör därför leda till att det inte uppställs en åtalsbegränsningsregel. En annan fråga är hur ett undantag från det straffbara området rent all- mänt bör vara utformat. Härvid måste beaktas att bestämmelsen ska ta sikte på barns befattning med barnpornografiska bilder och att ett undan- tag från det straffbara området syftar till att undvika orimliga konsekven- ser i anledning av straffrättsliga ingripanden mot sådan befattning. Att detta behöver leda till en lagteknisk lösning som på sätt utredningen fö- reslår innefattar uppställande av en ansvarsfrihetsregel försedd med ål- dersgränser är dock inte givet. Tvärtom riskerar detta att leda till en trub- big och delvis svårförståelig reglering, där t.ex. ett innehav från ena da- gen till den andra kunde övergå från straffritt till straffbart. I stället måste den regel som uppställs på ett annat och flexiblare sätt fås att träffa de av- sedda fallen. Detta kan uppnås genom en regel som medger undantag från det straffbara området, men som gör det möjligt att trots allt döma ut Prop. 2009/10:70 ansvar om omständigheterna i övrigt motiverar det. En tredje fråga blir därmed hur en sådan regel skulle förhålla sig till det undantag för försvarliga gärningar som finns i straffbestämmelsen om barnpornografibrott (16 kap. 10 a § femte stycket Trots att det inte framgår av ordalydelsen är detta undantag enligt motiven avsett att träffa sådan befattning med barnpornografiska bilder som kan behöva förekomma inom ramen för nyhetsförmedling eller forskning eller opinionsbildning (se prop. 1997/98:43 s. 90 f., bet. 1997/98:KU19 s. 26 f.). En av sådana skäl skyddsvärd befattning är det inte fråga om när barn t.ex. framställer relationsbilder. Här är skälet för ett undantag från det straffbara området i stället att det inte alltid kan an- ses motiverat att utkräva straffansvar för barn som i ett för dem mycket privat sammanhang handlat på ett sätt som kan få oförutsedda konsek- Det sagda leder till att en regel av det slag som övervägs bör formuleras som ett fristående undantag och inte ansluta till den befintliga regeln om försvarliga gärningar. Därmed blir det också lättare att i lag göra tydligt under vilka förhållanden undantag ska kunna komma i fråga. Vilka intressen står emot varandra vid införande av en undantagsregel? Som redan framgått är regelns syfte att från det straffbara området undanta vissa mindre straffvärda fall som har sitt upphov i att barn av obetänk- samhet begår barnpornografibrott. måste beaktas att straffbe- stämmelsen om barnpornografibrott innebär en långtgående kriminalise- ring och att bärare av det intresse som brottet ska skydda är såväl det en- skilda barnet som barn i allmänhet. Barns intresse att fritt utöva sin sexuella självbestämmanderätt och att i samband därmed t.ex. framställa och därefter inneha pornografiska bilder av sig själva eller andra barn måste därför vägas mot det självklara intres- set att skydda barn från att skadas, kränkas eller på annat sätt drabbas av negativa konsekvenser av sitt handlande. All tillämpning av blivande un- dantag kommer givetvis att förutsätta en noggrann avvägning mellan des- Att själva utrymmet för undantag är begränsat följer redan av de syften som ligger till grund för kriminaliseringen. Framställning och innehav av relationsbilder undantas från det straffba- ra området i vissa fall Vad som sagts om vad som ska vara syftet med en ny regel leder re- geringen till slutsatsen att det bör finnas en möjlighet att avstå från an- svarsutkrävande i det fallet att två unga människor inom ramen för en varaktig eller tillfällig relation enas om att avbilda sitt sexuella umgänge eller avbildar varandra i samband med sexuell posering. sådant undantag från förbudet mot skildring framstår också som påtagligt i ljuset av den utvidgning av det straffbara området som regeringen före- slår i avsnitt 5.1. Frågan om införande av undantag från straffbarhet ställer sig emellertid något annorlunda när det gäller det efterföljande innehavet av en på så sätt framställd relationsbild. För det första ter sig behovet av ett sådant undantag inte fullt lika uttalat, eftersom bilder av detta slag många gång- er torde avbilda fullt pubertetsutvecklade barn och då sällan vara sådana att det framgår av bilden och omständigheterna kring den att den avbil- dade personen är . Till följd av detta lär många fall av innehav av sådana bilder inte omfattas av straffbestämmelsen (jfr avsnitt 5.1) och frågan om undantag blir då redan av detta skäl inaktuell. Skulle ett sådant innehav emellertid rymmas inom det straffbara området, är det för det andra av flera skäl inte oproblematiskt att ställa upp och tillämpa en un- dantagsregel. Att inneha en barnpornografisk bild är ett fortlöpande eller perdurerande brott och innebär att brottet begås så länge bilden finns i innehavarens besittning. Om en alltför statisk regel om undantag från det straffbara området infördes och förutsättningar för tillämpning i ett en- skilt fall ansågs föreligga, kunde ett sådant innehav därmed vara straffritt inte bara när innehavaren var utan också när han eller hon vid 27 eller innehade samma bild. I likhet med ser re- geringen betänkligheter med detta. Problemet kan emellertid undvikas genom att ett undantag från de båda förbuden kompletteras med en möj- lighet att trots allt döma till ansvar, om detta skulle vara påkallat av om- ständigheterna i övrigt. En sådan lösning bör väljas. Av det sagda följer alltså att det i de berörda fallen bör finnas en regel som innebär att förbuden mot skildring och innehav i vissa fall inte ska gälla den som framställer en pornografisk bild av barn. En första förut- sättning för en sådan regels tillämpning måste vara att det inte är fråga om grovt barnpornografibrott. Vidare bör det vara ett krav att den som har begått gärningen bara är obetydligt äldre och har kommit obetydligt längre i sin utveckling än den som har skildrats i bilden. Inte heller i öv- rigt får det finnas omständigheter som gör det påkallat att ansvar döms ut. Till sådant hör omständigheter som är hänförliga till den konkreta gärningen och parternas relation. Visar det sig t.ex. att våld, tvång eller annan otillbörlig påverkan utövats mot någon för att förmå honom eller henne att låta sig avbildas, bör ansvarsfrihet givetvis vara utesluten. Det- samma är fallet om bilden har framställts utan den avbildades vetskap. Allmänt sett bör dessutom gälla att utrymmet för undantag från innehavs- förbudet blir mindre ju längre innehavet fortgått. Egenbefattning behöver inte undantas från det straffbara området Såvitt gäller det fallet att barn skildrar sig själva i pornografisk bild och därefter på olika sätt befattar sig med bilderna finner regeringen av föl- jande skäl anledning till tvekan inför tanken på en undantagsregel. Angrepp på egen rättssfär är en av flera oreglerade allmänna ansvars- frihetsgrunder som finns i straffrätten. Därmed brukar avses att ett straffhot som syftar till att skydda ett visst intresse inte ska sättas i verket, om bä- raren av det skyddade intresset visat att han eller hon avstår från straff- skyddet. Applicerat på barnpornografibrottet, som ju syftar till att skydda bl.a. det enskilda barnet från att kränkas, får detta anses innebära att ett barn som framställer och befattar sig med pornografiska bilder av sig själv inte utsätts för någon straffvärd kränkning. I enlighet med vad som sagts syftar barnpornografibrottet naturligtvis också till att skyd- da barn i allmänhet. I förevarande sammanhang har detta intresse emel- lertid inte sådan tyngd att det någonsin kan föranleda slutsatsen att det är Prop. 2009/10:70 rimligt att bestraffa ett barn för hans eller hennes hantering av bilder fö- reställande den egna kroppen. Det sagda leder för regeringens del till slutsatsen att en undantagsregel för de angivna fallen inte är behövlig. Regeringens förslag: Ändringarna i tryckfrihetsförordningen och ytt- randefrihetsgrundlagen och den anslutande ändringen i ska träda i kraft . Lagändringarna i övrigt ska träda i Den nya preskriptionsbestämmelsen som inne- bär att preskriptionstiden vid vissa fall av barnpornografibrott löper från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt ska gälla även för brott som har begåtts före ikraftträdandet, om inte möjligheten att döma till påföljd har bortfallit enligt äldre bestämmelser. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens när det gäller Remissinstanserna har inga invändningar. Skälen för regeringens förslag: Lagändringarna bör träda i kraft så snart som möjligt. Så torde dock inte kunna ske före res- pektive såvitt gäller grundlagsändringarna och den anslutande ändring- Såvitt gäller behovet av övergångsbestämmelser gör regeringen följan- Legalitetsprincipen och det förbud mot retroaktiv strafflagstillämpning som följer därav kommer till uttryck i bl.a. 1 kap. 1 § , 5 § promulgationslag, 2 kap. 10 § regeringsformen och artikel 7 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). tar emellertid sikte på straff och utgör därför i och för sig inget hinder mot att nya bestämmelser om preskription görs tillämpliga på brott som begåtts före ikraftträdandet, under förutsättning att brottet inte redan pre- skriberats enligt äldre bestämmelser. Skälet till detta är att en ändring av preskriptionstiden för ett brott inte påverkar straffet som sådant, utan en- dast möjligheten att döma ut påföljd. Trots detta är det en etablerad grundsats att en lagändring som medför att preskriptionstiden för ett visst brott blir förlängd inte ska tillämpas på brott som begåtts före ikraftträdandet. Denna princip, som kommer till uttryck i 12 § promulgationslag, är emellertid inte undan- Så har t.ex. de förlängningar som gjorts i fråga om preskriptionstiden vid vissa sexualbrott mot barn gjorts tillämpliga även på brott som vid ikraftträdandet inte var preskriberade enligt den äldre bestämmelsen, något som regeringen föreslagit också i frå- ga om sådana brott enligt lagen (1982:316) med förbud mot könsstymp- ning av kvinnor som begåtts mot en person som inte fyllt (se 1994/95:2 s. 31, prop. 2004/05:45 s. 131 och prop. 2009/10:50 s. Emellertid står det klart att det bör finnas goda skäl för att på detta