prop · GX033 · 2009-09-21 00:00:00 — i praktisk verksamhet åstadkomma samverkan inom museernas kärn- områden (kapitel 2) studera förutsättningarna för ökad samverkan inom det administra- tiva området för centralmuseikretsen (kapitel 3) genom studiebesök i åtta länder inhämta internationella perspektiv på den svenska situationen för museerna (kapitel 4) med ledning av de erfarenheter som inhämtats lägga fram förslag till sådana stödfunktioner och former för ökad samverkan inom musei- området som bedöms behövliga efter det att uppdraget avslutats (kapitel 5 och 6) i nära samarbete med (dir. 2007:99) visa hur dessa funktioner kan infogas i den förvaltningsstruktur de föreslår (kapitel 5 och 6) Ett introducerande kapitel (kapitel 1) där våra direktiv, bakgrund och problembeskrivning presenteras ger också en bild av de erfarenheter utredningens arbetssätt och kontakter givit, eftersom jag ser detta som nycklar både till de konkreta resultat som uppnåtts i utredningsarbetets samordningsprojekt och till de slutsatser jag drar för framtiden. Till betänkandet är fogat en bilagedel med fylligare bakgrundsteck- ningar, projektredovisningar, resultat från arbetsgrupperna i form av policies, riktlinjer m.m. samt den till engelska översatta internationella rapporten. I de projekt som i utredningsarbetet drivits inom museernas kärnområden har representanter från museer från central, regional och nivå varit engagerade. I frågan om möjliga effektivitetsvinster för de statliga museerna har utredningsarbetet genomförts med stöd av () (bilaga 12). Studieresor till åtta utvalda länder har givit perspektiv på situationen i . Förutom våra nordiska grannländer har besök gjorts i , , (), () och . Den rapport utredningen ställt samman och översatt till engelska (bilaga 13) har mötts med intresse av de institutioner som besöktes och som anser att den kan komma till användning också för diskussioner i det egna landet. Förslagen till stödfunktioner för ökad samverkan efter det att utred- ningsuppdraget avslutats baseras på ett brett kontaktarbete med museer och relevanta myndigheter och organisationer i hela landet (bilaga 20) samt på de internationella erfarenheter studieresorna har gett (bilaga 13). Under arbetets gång har utredningen haft ett nära samarbete med kring de förslag som läggs fram. Utredningarna har i regelbundna samråd hållit varandra informerade i aktuella frågeställ- ningar. Den bild av det svenska museilandskapet, (typer av museer, nätverk, förväntningar, aktuella frågor, m.m.) som presenterades i Lägesrapporten har förstärkts. Museer på alla nivåer arbetar professionellt och verksam- heten får bedömas ligga väl framme vid en internationell jämförelse. Många exempel finns på nyskapande och intressant verksamhet. Det finns också professionella nätverk såväl inom specifika ämnesområden som i för vissa uppgifter avgränsade frågor. Det saknas dock centrala stödfunktioner med befogenheter att ta initiativ i utvecklingsfrågor, vedertagna policies och vägledningar samt en given instans att vända sig till i museifrågor generellt. Museiinstitutioner har därför ofta tvingats lösa egentligen gemensamma frågor på egen hand. Det saknas också centralt utpekat ansvar för strategiska analyser och övergripande beslutsunderlag för sektorn som helhet likaväl som för de statliga och statsunderstödda museerna. Signifikanta erfarenheter av utredningsarbetet Rollen som Museikoordinator har för mig tydlig- gjort vad ett givet samordningsmandat kan innebära och vilka resultat som kan uppnås. Utredningens utpekade samordningsroll har möjliggjort möten och initiativ som kunnat leda vidare till fördjupade samverkansinitiativ. Man kan tala om en trollspöeffekt. Museikoordinatorsuppdraget har svarat mot behovet av en instans som har som uppgift att långsiktigt svara för samordning av det samlade museiväsendet i landet; en instans som med regeringens mandat och museernas acceptans kan fungera som brevlåda, uppgiftslämnare, kopp- lingsstation och samverkanspart. Detta gäller t.ex. sektorsövergripande nationella insatser. Jag har uppfattat att en sådan känd och bemannad brevlåda har förutsättningar att intensifiera samverkan inte minst i den mångfald situationer som kontinuerligt uppstår där det krävs nationell överblick, beredskap och befogenhet att agera. Den samlade överblick över hela museifältet som jag fått i och med uppdraget har saknats i den statliga myndighetsstrukturen. Lokala lösningar har ofta präglat utvecklingen inom t.ex. digitalisering, registre- ring, samlings- och föremålsvård. Enskilda museer har ofta själva fått bära den dubbla bördan av dyra lärpengar och sämre funktionalitet. Rollen som museikoordinator har kunnat fungera som en plattform för samtal både nationellt och internationellt. Samordningsprojekt inriktade mot museernas kärnverksamhet Inom ett antal av museernas kärnområden har utredningen tillsammans med museernas egna experter tagit fram konkreta direkt tillämpbara resultat som webb-plattform för gemensam datafångst, riktlinjer, poli- cies, handledningar, formulär, kunskapssammanställningar m.m. I flertalet arbetsgrupper har deltagarna kunnat konstatera ett behov av ytterligare fördjupning och kompletteringar och utredningen ser en risk i det vakuum som uppstår när den samlande instansen inte längre finns på plats. En redovisning av mina överväganden samt de resultat utredningen i sina arbetsgrupper tagit fram följer nedan. K-samsök en för museisverige gemensam växel för datafångst ur museernas föremålskataloger Utredningen har inom projektet tagit fram: en fungerande samsökningsväxel, beta-version i drift en policy för webbpublicering av i synnerhet fotografiskt material (bilaga 5) Utredningen har kunnat konstatera stora brister vad gäller bl. a. stan- dardutveckling och interoperabilitet för de databassystem som används i museisektorn. Tillsammans med bl.a. Västarvet/Västra Götalandsregio- nen, och har projektet formerats, med uppgift att bygga en samsökningsmodell, som ska möjliggöra för alla att samlat kunna ta del av informationen i delta- gande museers föremålsdatabaser genom webben. Representanter för ett tjugotal museer på alla nivåer har deltagit i arbetsgrupper knutna till projektet. Vid utredningstidens slut är samsök- ningsplattformen driftsatt i en första fas. Att har tagit på sig en nyckelroll i projektet som långsiktig förvaltare av K-samsök har varit en avgörande faktor för funk- tionens stabilitet. Till denna stabilitet bidrar också den med Kungl. och gemensamma planeringen för att åstadkomma samsökningskapacitet inom hela ABM-området (Arkiv, Bibliotek, Museer). För att garantera en fortsatt positiv utveckling bedömer jag att Riks- antikvarieämbetet, som redan har en nyckelroll i projektet, av regeringen bör ges i uppgift att fortsatt förvalta hela K-samsök inklusive policies, arbetsgrupper, tekniska system, löpande uppgradering och utvecklings- process. Förslag med den innebörden läggs fram i avsnitt 5.4.1 Arbetet i projektet har också tydliggjort behovet av samverkan inom digitaliseringsområdet mellan arkiv, bibliotek och museer (ABM). (Se vidare i avsnitt 5.2.2) Utredningen har genom projektet tagit fram underlag som behandlar: riktlinjer för beräkning av nyckeltal för både kort- och långsiktiga kostnader för magasinsförvaltning (bilaga 6) klimatisering, förtätning och tillgänglighet i magasin översiktlig internationell jämförelse av hur bevarandefrågor hanteras Situationen för museernas samlingar förefaller ha förbättrats det , i synnerhet beträffande samlings- och föremålsvård. Sprid- ningen av kunskaper och nya forskningsresultat vad gäller föremålsvård sker dock inte på ett systematiskt sätt. En arbetsgrupp med samlingsansvariga museitjänstemän har tagit fram underlag inom ett antal områden som bedömts som särskilt viktiga vad gäller förebyggande föremålsvård. I arbetet har gruppen också haft stöd av avdelning () samt av Riksantik- varieämbetets förvaltningsavdelning. Det är min bedömning att projektet tagit fram användbara hjälpverktyg men att denna typ av frågor kräver kontinuerlig uppdatering och expertis. Jag har funnit att , genom verksamhet som bedrivs vid dess förvaltningsavdelning bör ha ett tydligare formulerat uppdrag att vara expertmyndighet i dessa frågor än vad som är fallet . Dess uppgift bör vara att på samma sätt som projektarbetet bedrivits, lösa sin uppgift i samverkan med museisektorn i syfte att fånga upp och sprida de erfarenheter vad gäller samlings- och föremålsvård som finns där. För- slag med den innebörden läggs fram i avsnitt 5.4.1 Jag har också noterat den roll som () tillsam- mans med de museer som är deras hyresgäster spelar i utvecklingen av god magasinsstandard och konstaterar att dess kvalitativa tjänster inom området föremålsvård utgör en resurs för såväl statliga som andra museer. Utredningen har med stöd av arbetsgruppen tagit fram: en kartläggning av de centrala museernas lån och depositioner (bilaga 8) en policy med rekommendationer för museers hantering av lån och depositioner (bilaga 9) en översättning av en internationellt utarbetad blankett (från ett EU- projekt till stöd för samlingarnas rörlighet) som därmed kan använ- das som standardformulär av svenska museer (bilaga 10) Föremålslån mellan museer i samband med utställningar är ett väsentligt sätt att främja medborgarnas tillgång till samlingarna. Lån för forsk- ningsändamål är också betydelsefulla för samlingarnas legitimitet. Han- teringen av lån mellan museer är dock en tids- och resurskrävande process där framför allt de centrala museernas tjänster är frekvent efter- frågade. En arbetsgrupp med låneansvariga på centrala, regionala och kommu- nala museer har sökt lösningar för att förenkla och underlätta hanteringen av lån i museisektorn. Det är min uppfattning att de verktyg arbets- gruppen tagit fram samt den genomlysning av problematiken man har gjort kommer att kunna vara till gott stöd för många museer i landet. Jag ser ett generellt behov av lokalt formulerade och offentliggjorda museipolicies för bl.a. lån. Sådana skulle skapa förutsättningar för sam- syn och samverkan kring dessa frågor både för de direkt berörda museerna och för museisektorn i stort. Det finns också behov av ett uppdrag till de centrala museerna om en översyn av det material i deras förvaltning som har oklara ägarförhållan- den. Syftet är att förena det formella ägarskapet med förvaltningsan- svaret. En uppordning i detta hänseende skulle dels förenkla lånehanter- ingen dels förtydliga vem som bär det långsiktiga förvaltningsansvaret. Jag har också noterat arbetsgruppens uppfattning att den tungroddhet som hanteringen av äldre depositioner (ingångna ) utgör aktivt bör kunna mötas genom avslutning alternativt omvandling till tidsbe- gränsade lån allteftersom ärenden aktualiseras. I utredningens arbetsgrupp för lån har även frågan om gallring av musei- föremål diskuterats. Detta är en central fråga i museernas kärnuppdrag och den kräver längre och mer fördjupat arbete än vad som varit möjligt . Arbetsgruppen har identifierat ett antal frågor som bedöms angelägna för att stimulera museernas arbete med att förädla sina samlingar. Det handlar om att museernas arbete med gallringsfrågor skulle underlättas om samtliga museer med statligt verksamhetsstöd formule- rade och offentliggjorde en tydlig policy för gallring. Därutöver upplevs ett hinder för en aktiv förvaltning och förädling av dessa samlingar vara osäkerhet om tolkningen av de villkor som enligt lag om statsbudgeten (1996:1059) gäller för statlig egendom. Förtyd- liganden i dessa delar skulle kunna tjäna som stöd för ett mer aktivt för- hållningssätt hos museerna. Därutöver behövs även förtydliganden om villkoren i Kapitalförsörj- ningsförordningen (1996:1188) med speciellt fokus på disposition av eventuella intäkter vid försäljning satt i relation till de internationella museietiska regler () ställt upp när det gäller försäljning av gallrade museiföremål. Utredningen har inom projektet tillsammans med tagit fram en PM, Forskning för kulturområdets behov, överlämnad till reger- ingen av Museikoordinatorn och gemensamt (bilaga 11). Utredningen konstaterar att museisektorn, i likhet med hela kulturom- rådet, behöver mer forskning. Det forskas för lite på samlingarna men också på museernas praktik. Representanter för samtliga centrala museer har inför regeringens forskningsproposition Ett lyft för forskning och innovation (prop. 2008/09:50) deltagit i framtagandet av den ovan angivna PM. har museernas forskningsbehov belysts i ett antal semi- narier. Centralmuseerna ser fördelar i att fortsätta det påbörjade sam- arbetet inför planerade gemensamma forskningsstrategier. Jag delar denna uppfattning. Kompetensförsörjning, fortbildning och internationellt utbyte Kompetensförsörjningen är en viktig framtidsfråga för sektorn. Utred- ningen har fört löpande samtal med () i syfte att följa upp och vidareutveckla den kartläggning av kom- petensutvecklingsbehoven i sektorn som RSM genomförde . Samtal har också förts kring RSM:s internationella arbete där en förs- tudie genomförts men medel saknats för att gå vidare i utvecklings- arbetet. Utredningen delar med RSM uppfattningen att det är en för museiut- vecklingen viktig samverkansfråga att former för statliga uppdrag till RSM i frågor av denna art kan komma till stånd. Jag tar upp dessa behov i kapitel 5 och 6. Utredningen har vinnlagt sig om att säkra de publika perspektiven i sina olika projekt och arbetsgrupper och ser det också som fortsatt angeläget att tillgänglighet och pedagogiska infalls- vinklar prioriteras i allt museiarbete. Jag lyfter i avsnitt 5.4.2 fram den viktiga resurs som Riksutställningar här bör utgöra. Utredningen har samlat experter från fältet till två möten för att diskutera de specifika problem som finns kring området fotografi. Våra möten har lett till en strukturering av problemområdet som kan utgöra grund för fortsatta initiativ. Erfarenheter i de specifikt mot centralmuseerna inriktade projekten Gemensam administration och samordnande stödfunktioner Utredningen har med stöd av () kartlagt administrationen och övriga stödfunktioner vid centralmuseerna och ytterligare några statliga kulturinstitutioner. Syftet har varit att undersöka i vilken mån det finns besparingar att göra genom effektiviseringar och samverkan i vad gäller administration och verksamhetsstöd. ESV och utredningen anser att det åtminstone i ett längre perspektiv är möjligt att spara av kostnaderna för administrativa tjänster genom att lägga samman och dela på resurser vilket motsvarar en besparing på . Detta trots att flera museer bedöms ha kommit långt med effektiviseringsarbetet internt. Möjligheter till effektiviseringar genom inriktning på gemensamma lösningar finns i första hand inom s.k. volymtjänster som löne- och fakturahantering samt grundläggande IT-stöd. Sammanläggning av resur- ser skulle även leda till minskad sårbarhet inom de aktuella områdena. Kvaliteten i arbetet skulle kunna höjas, i första hand vad gäller kvalita- tiva stödfunktioner som t.ex. framtagandet av IT-strategier, system för e- upphandling och personalstrategiskt stöd. Frågan är dock inte oproblematisk. Det är därför min uppfattning att den kräver beredning tillsammans med centralmuseerna samt att den samordningsfunktion jag föreslår i kapitel 5 på regeringens uppdrag kan fungera som sammanhållande för det fortsatta arbetet. Det bör också understrykas att en samordning av detta slag i ett inledningsskede kräver ett tillskott av resurser. Utredningen har gått igenom situationen rörande museernas hyror i syfte att möta den diskussion som i hög grad präglat det offentliga samtalet om museernas villkor (se även bilaga 19). Utredningen kan konstatera att i jämförelse med andra myndigheter går en hög andel av centralmuseernas anslag till hyreskostnader samt att detta till stor del beror på att museerna arbetar med att visa och vårda sina samlingar, något som kräver stora lokalytor. Till detta kommer att många centralmuseer, i synnerhet vad gäller museernas huvudbyggnader, endast i begränsad omfattning kan minska sitt lokalutrymme och i stora delar inte råder över val av lokaler. Detta utgör enligt utredningens bedömning i sig inget problem så länge budgetramarna för museerna anpassas därefter. Svårigheter uppstår först när balansen förändras mellan museets utgifter för hyran å ena sidan och för personal och övrig verksamhet å den andra genom höjda hyreskost- nader och/eller eventuella generellt utlagda besparingskrav inom statlig förvaltning. Sådana förändringar riskerar att snabbt försämra förutsättningarna att bedriva verksamhet med bibehållen kvalitet eftersom den andel av resur- serna som går till personal och övrig verksamhet är förhållandevis liten och marginalerna knappa. Min bedömning är att regeringen aktivt bör följa utvecklingen av museernas hyror eftersom museernas begränsade rådighet över valet av lokaler liksom de konsekvenser som höjda hyror kan få för verksamheten ställer särskilda krav på åtgärder. Problemen rör dels den s.k. pris- och löneomräkningsmodellen (PLO) som i olyckliga fall kan ytterligare öka ett museums svårigheter, dels ansvarsfördelningen mellan hyresvärden, , och museerna i egenskap av hyresgäster, där det är viktigt att parterna får reella förutsättningar att leva upp till sina åtaganden i de hyresmodeller som tillämpas för centralmuseerna, marknadshyra och kostnadshyra. Utredningen har besökt åtta länder i syfte att undersöka hur arbetet med att utveckla och samordna museisektorn fungerar (se vidare i bilaga 13). Flertalet länder har en permanent statlig museikoordinatorsfunktion med befogenhet att för statens räkning arbeta aktivt med museifrågorna. Även om sättet att organisera funktionen varierar spelar den en avgörande roll i respektive land för att driva frågor som uppfattas som väsentliga för såväl museisektorn i stort som för regeringens förverkligande av sin museipolitik. I samtliga besökta länder finns museiföreningar som inom en rad områden arbetar med att utveckla förutsättningarna för verksamheten vid museerna, i synnerhet med avseende på museiprofessionella frågor som exempelvis fortbildning. Föreningarna har ofta en hög anslutningsgrad bland museerna och åtnjuter därigenom hög legitimitet. Museiföreningarna utgör en stark samarbetspart för museikoordinators- funktionen. I flertalet länder utgår via museikoordinatorn såväl statligt verksamhetsstöd som medel till utvecklingsprojekt till föreningen. Jag har uppfattat att detta samspel av statligt ansvar och branschansvar betyder mycket för museernas utveckling. I några länder finns ytterligare incitament utöver de ekonomiska för att gynna initiativ utanför kretsen av statliga och statsunderstödda museer. Exempel på detta är det s.k. Designated Collections Program i där samlingar av särskilt nationellt värde uppmärksammas genom att de ges formell status som Designated Collection. Utnämningen av en sam- ling innebär i sig inte ekonomiskt bidrag från staten, utan är ett sätt att markera samlingens kvalitet och nationella värde. Jag finner de engelska erfarenheterna så intressanta att jag i avsnitt 5.9 förslår att systemet prövas också i . De signifikanta erfarenheter som utredningens arbetssätt och mandat har givit liksom effektiviteten i projektarbetena har tillsammans med de internationella jämförelserna övertygat mig om den avgörande betydelse en central samordningsfunktion kan ha. Jag ser i det perspektivet intressanta utvecklingsmöjligheter för en framtidsinriktad museiutveckling i den myndighet för samtid, historia och livsmiljö som föreslagit. Jag konstaterar att det stöd till samverkan som ansvarsmuseifunktionen syftat till inte svarat mot sektorns behov och föreslår att funktionen avskaffas. Mina samtal med () har liksom de jämförelser jag kunnat göra med situationen för branschföreningar i andra länder lett fram till övertygelsen att en satsning på statligt verk- samhetsbidrag och stöd till utvecklingsprojekt i RSM:s regi är det andra benet en konsistent och framåtsyftande museipolitik bör stå på. Jag lyfter fram betydelsen av ett samlat ansvarstagande för statliga museisamlingar oavsett vilket departement de sorterar under liksom behovet av att för Ájtte, Svenskt fjäll- och samemuseum skapa en starkare koppling till samt markera dess nationella status som museum för samiska frågor. Jag tar fasta på att det ansvarstagande för nationellt viktiga åtaganden som museer utanför centralmuseikretsen står för behöver få en tydlig markering och för fram förslag om ett ickefinansiellt främjandeinstru- ment Nationellt åtagande. Jag belyser kraften i ekonomiska incitament samt lägger fram förslag till utvecklingsfinansiering genom omfördelning av befintliga resurser. Inrätta en Samordningsfunktion för museerna Jag föreslår en permanent samordningsfunktion vars uppdrag rör sam- verkans- och stödfunktioner inom museernas kärnområden samt centrala expertmyndighetsuppgifter av relevans för sektorn som helhet. Jag uppfattar därvid att den förvaltningsstruktur föreslår ger möjligheter till synergieffekter som bör kunna leda till god funktionsduglighet i hanteringen av museifrågor. Mina förslag baseras på en tydlig ansvarsfördelning mellan Samord- ningsfunktionen och de centrala museimyndigheterna. ningsfunktionens roll som samordnande, drivande och stödjande. Jag noterar att flertalet av de stödfunktioner jag anser vitala för museerna ryms inom de befintliga myndigheterna Riksantikvarie- ämbetet, och Riksutställningar. Jag föreslår att dessa funktioner organisatoriskt förs samman på lämpligt sätt för att samlat utgöra basresurser i samspel med den komplet-terande Samordnings- Jag ser inte de samlade stöd- och samordningsfunktioner som så skapas som en ny egen myndighet utan utgår från att de inlemmas i den befintliga myndighetsstrukturen. Även om jag förordar den av föreslagna myndig- hetsstrukturen utgår jag i min genomförandebeskrivning för tydlighets skull från dagens myndighetsstruktur och förlägger då Samordnings- Jag noterar att man i har operativa uppgifter som bör kunna hanteras på myndighetsnivå. Jag föreslår därför att operativa upp- gifter inom museiområdet i den grad som är lämpligt överförs till den föreslagna Samordningsfunktionen och pekar bl.a. på uppgifter knutna till anslaget 8:4, vissa museer. Jag föreslår att Samordningsfunktionen finansieras genom överföring av de medel som går till ansvars- museiuppdraget samt överföring av tjänster från och Kultur- Se vidare min analys av förslagens konsekvenser i kapitel () har ambitionen att ta ett utökat ansvar för utvecklingen inom den svenska museisektorn. medlemmar utgörs av museer oavsett huvudmannaskap, arbetar redan i dag för att utveckla stödet till museerna. resurser att driva arbetet på ett systematiskt och långsiktigt sätt. Jag ser positivt på RSM:s möjligheter att fungera i denna roll och stöder mig därvid både på dess egen tydliga ambition och på erfarenhe- terna från motsvarande föreningar i andra länder. Jag föreslår mot denna bakgrund att regeringen anslår i ett basverksamhets- bidrag till föreningen. Stödet bör fördelas genom Samordningsfunktionen Jag föreslår vidare att den av mig föreslagna Samordningsfunktionen av regeringen ges befogenhet att inom lämpliga områden, som har tydlig koppling till professionsrelaterade frågor som t.ex. fortbildning, också lägga utvecklingsuppdrag på . Samla befintliga utvecklingsmedel i en pott för nationellt priorite- rade forsknings- och utvecklingsprojekt Utredningen har konstaterat att stimulansmedel ofta utgör ett viktigt incitament till utveckling. Jag ser därför behov av att befintliga utveck- lingsmedel sammanförs i en pott och utnyttjas strategiskt för nationellt prioriterade utvecklingsprojekt. Jag ser också RSM:s roll i detta hänseende så väsentlig att statligt stöd till förbundet är att betrakta som utvecklingsstöd för sektorn generellt. Jag föreslår att befintliga utvecklingsmedel inom museiområdet läggs samman, dels från anslaget 8:3 dels från anslaget 1:5 anslagspost 13.