prop · GX0339 · 2009-10-14 00:00:00 — När företagen väljer att utnyttja möjligheten till anstånd med inbetalning av skatt får antas att de har gjort bedömningen att fördelarna med detta överväger den administrativa börda det för med sig. och anser att konsekvensutredningen är bristfällig. Regeringen anser, i likhet med , att konsekvensutredningen får anses godtagbar med hänsyn till förslagets karaktär och svårigheten att beräkna de totala ekonomiska effekterna och effekterna på företagsnivå. Konsekvenser för och de allmänna förvaltningsdomstolarna Förslagen kan leda till visst merarbete för på grund av det särskilda anståndsförfarandet. merkostnader för detta får dock hanteras inom befintliga anslagsramar. Förslagen bedöms inte ge upphov till merkostnader för de allmänna förvaltningsdomstolarna. 7.1Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) I paragrafen, som är ny, anges i första stycket att det särskilda avdraget begränsas i samband med uttagsbeskattning enligt 22 kap. 5 § 4 eller 5 vid uttag av inventarier. Begränsningen tillämpas enbart om det skatteavtal som är tillämpligt har ingåtts med en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Utöver den begränsning som följer av 15 § gäller då att avdraget högst får uppgå till inventariets skattemässiga värde. Som framgår av allmänmotiveringen i avsnitt 5.2 är detta nödvändigt inför en eventuell anståndssituation enligt de nya bestämmelserna om detta i skattebetal- ningslagen (1997:483) eftersom avyttringen av inventarier i en sådan situation måste få genomslag vid beskattningen. Begränsningen får av praktiska skäl genomslag även om det inte senare blir aktuellt med något anstånd. Det skattemässiga värdet för inventarier utgörs enligt andra stycket av en skälig del av det skattemässiga värdet av samtliga inventarier i näringsverksamheten. Det är samma proportionering som ska göras vid vissa underprisöverlåtelser enligt 23 kap. 8 §. Vad som angivits i förarbetena till den bestämmelsen (prop. 1998/99:15 s. 272) kan således tjäna till ledning vid tillämpningen även av denna nya bestämmelse. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Punkten fyra har kompletterats så att det framgår att omedelbar återföring av fondavsättningar, om skattskyldigheten upphör på grund av ett skatteavtal, endast ska ske när skatteavtalet har ingåtts med en stat utanför EES. När skattskyldigheten upphör på grund av ett skatteavtal med en stat inom EES ska återföring ske enligt huvudregeln i 7 § eller i förekommande fall enligt någon av de andra punkterna i 8 §. Ändringen i tredje punkten är av samma slag som ändringen i 30 kap. 8 §. Om skattskyldigheten upphör på grund av ett skatteavtal med en stat inom EES ska återföring ske enligt huvudregeln i 7 § eller i förekommande fall enligt någon av de andra punkterna i 9 §. Ändringen i fjärde punkten är av samma slag som ändringen i 30 kap. 8 §. Om skattskyldigheten upphör på grund av ett skatteavtal med en stat inom EES ska återföring ske enligt huvudregeln i 7 § eller i före- kommande fall enligt någon av de andra punkterna i 10 §. Ändringen i sjätte punkten är av samma slag som ändringen i 30 kap. 8 §. Om skattskyldigheten upphör på grund av ett skatteavtal med en stat inom EES ska återföring ske enligt huvudregeln i 19 § eller i förekommande fall enligt någon av de andra punkterna i 20 §. Ändringen i tredje punkten är av samma slag som ändringen i 30 kap. 8 §. Om skattskyldigheten upphör på grund av ett skatteavtal med en stat inom EES ska återföring ske enligt regeln i 15 § eller i förekommande fall enligt någon av de andra punkterna i 16 §. Ändringen i fjärde punkten är av samma slag som ändringen i 30 kap. Om skattskyldigheten upphör på grund av ett skatteavtal med en stat inom EES ska återföring ske enligt regeln i 15 § eller i förekommande fall enligt någon av de andra punkterna i 17 §. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft och tillämpas på beskattningsår som påbörjas efter . 7.2Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483) I paragrafens första stycke anges att kapitlet innehåller bestämmelser om anstånd med inbetalning av skatt i samband med uttagsbeskattning. I andra stycket definieras vad som i detta kapitel avses med skatt. I paragrafen anges de grundläggande förutsättningarna för anstånd med betalning av skatt i samband med uttagsbeskattning. Till att börja med kan anstånd endast beviljas den som är obegränsat skattskyldig i . Vidare krävs att den uttagsbeskattning som anståndet avser endast har skett på grund av 22 kap. 5 § 4 eller 5 inkomstskattelagen (1999:1229), Det innebär att om det har funnits grund för uttagsbeskattning av samma tillgångar enligt någon annan bestämmelse så får anstånd med skatten till följd av uttaget inte beviljas. Som ytterligare förutsättning för anstånd gäller att det skatteavtal som avses i 22 kap. 5 § 4 eller 5 har ingåtts med en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Dessutom krävs att tillgången ingår i en näringsverksamhet inom Slutligen får den näringsverksamhet som på grund av de angivna bestämmelserna kan beskattas i inte ha upphört. I detta sammanhang kan följande påpekas. Anstånd kan medges både efter betalningsdagen för skatten och när skatten redan betalats. om överklagande av beslut om anstånd enligt 17 a kap. gäller reglerna i 22 kap. Av 22 kap. 11 § 5 följer att det krävs prövningstillstånd för att ett överklagande ska prövas av kammarrätten. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen anges i första stycket hur stort anståndsbeloppet högst får Bestämmelsen gäller såväl juridiska som fysiska personer. får beviljas högst med ett belopp som svarar mot skillnaden mellan den skatt som fastställts det taxeringsår då uttaget taxeras och den skatt som skulle ha fastställts om denna inkomst inte tagits med vid beräkningen av den skattskyldiges inkomst i inkomstslaget näringsverksamhet. I andra stycket anges att anståndsbeloppet inte får överstiga skatten på de tillgångar som för ansökan om anstånd finns kvar i näringsverksamheten och omfattas av ansökan. Av tredje stycket framgår att den skatt som kan ligga till grund för anstånd fördelas på tillgångarna i förhållande till hur stor del som den an- ståndsgrundande inkomsten för en enskild tillgång utgör av den anstånds- grundande inkomsten för samtliga tillgångar som har legat till grund för uttagsbeskattningen. De anståndsgrundande inkomsterna för enskilda tillgångar baseras på ett ursprungligt värde som härrör från tidpunkten för uttagsbeskattningen (se 5 §) men detta kan, som framgår av 7 §, komma att justeras i olika situationer. Anstånd får beviljas med hela eller delar av den skatt som fastställts det taxeringsår då inkomsten på grund av uttaget taxeras. Den skattskyldige kan alltså välja att antingen ansöka om anstånd för hela den skatt som är hänförlig till uttaget, eller att bara ansöka om anstånd med en del av skatten, dvs. skatt hänförlig till en eller flera tillgångar som tagits ut. Ett exempel visar hur den föreskrivna beräkningen går till. Ett aktie- bolag har uttagsbeskattats enligt 22 kap. 5 § 5 IL på grund av att tillgångar har förts över från en del av näringsverksamheten till en annan del som är undantagen från beskattning i på grund av ett skatteavtal med en stat inom EES. Aktiebolagets beskattningsbara inkomst inklusive uttaget uppgår till . Den relevanta skatten det taxeringsår då inkomsten på grund av uttaget taxeras uppgår till (380 000 × ). Den ursprungliga anståndsgrundande inkomsten för de tillgångar som har legat till grund för uttagsbeskatt- ningen uppgår till . Om inkomsten beräknas utan hänsyn till uttaget så antas den därför i exemplet uppgå till (380 000 240 000). Skatten på denna inkomst uppgår till (140 000 × ). I det här skedet kan konstateras att anståndsbeloppet högst skulle kunna uppgå till skillnaden mellan de två skattebeloppen, dvs. (99 94036 820). Aktiebolaget ansöker emellertid endast om anstånd med betalning av skatt hänförlig till vissa tillgångar, som representerar en anståndsgrundande inkomst om . Anståndsbeloppet kan då högst uppgå till så stor del av det högsta möj- liga anståndet om som den anståndsgrundande inkomsten för den eller de tillgångar som omfattas av ansökan om anstånd utgör av den totala ursprungliga anståndsgrundande inkomsten, dvs. [(180 000/240 000) × 63 120]. När det gäller enskilda näringsidkare kan följande exempel visa hur beräkningen görs. En enskild näringsidkare har en beskattningsbar inkomst om . Den relevanta skatten (jfr 1 § andra stycket) det taxeringsår då inkomsten på grund av uttaget taxeras antas uppgå till (× 100 000). Den ursprungliga anståndsgrundande inkomsten för de tillgångar som har legat till grund för uttagsbeskattningen uppgår till . Om den enskilda näringsidkarens inkomst beräknas utan hänsyn till uttaget så antas den därför i exemplet uppgå till . Skatten på denna in- komst antas, på grund av progressiviteten vid beskattningen, vara lägre än skatten på den högre inkomsten och uppgå till (× 40 000). Skillnaden mellan dessa skattebelopp är (40 00012 000) vilket är det högsta belopp som den skattskyldige kan få anstånd med. Ytterligare ett exempel visar hur beräkningen görs när en tillgång har avyttrats. Anståndsbeloppet 1 uppgick till och den ursprungliga anståndsgrundande inkomsten till . belöper en skatt om [(40 000/60 000) × 28 000]. Det innebär att summan av den skatt som belöper på de tillgångar som finns kvar i näringsverksamheten uppgår till (28 00018 700). Anståndet får inte överstiga detta belopp. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafen framgår att de lagertillgångar som fortfarande finns kvar i näringsverksamheten ska anses vara de som anskaffats eller tillverkats senast. Paragrafen innehåller alltså den så kallade först-in-först-ut- principen. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen definieras vad som avses med den anståndsgrundande inkomsten för en tillgång. Den beräknas som skillnaden mellan marknadsvärdet och det skattemässiga värdet för den aktuella tillgången om inte annat sägs i 7 §. I 61 kap. 2 § IL finns en definition av vad som avses med marknadsvärde. I 2 kap. 31 och 32 §§ IL definieras vad som avses med skattemässigt värde för olika tillgångar. För fastigheter gäller sålunda att värdeminskningsavdrag som återförs till följd av en avyttring av fastigheten minskar det skattemässiga värdet. Det innebär att anståndet i dessa fall kommer att omfatta även återförda värdeminskningsavdrag. Den ursprungliga anståndsgrundande inkomsten för en tillgång, dvs. skillnaden mellan marknadsvärdet och det skattemässiga värdet då den till följd av uttaget behandlas som avyttrad, dvs. i samband med att uttagsbeskattning sker, används då högsta tillåtna anståndsbelopp beräknas enligt 3 §. Den är också utgångspunkten för de justeringar av den anståndsgrundande inkomsten som i vissa fall ska göras enligt 7 § med avseende på enskilda tillgångar som ligger till grund för anstånd. Paragrafen innehåller en särskild reglering för inventarier enligt vilken det skattemässiga värdet för ett inventarium utgörs av en skälig del av det skattemässiga värdet av samtliga inventarier i näringsverksamheten. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafens första stycke anges hur den anståndsgrundande inkomsten för en tillgång påverkas när den delvis har övergått till någon annan. I en sådan situation får anståndet endast grundas på den del av tillgången som fortfarande finns kvar i näringsverksamheten och avse skatten på denna tillgång, se 3 §. Storleken på denna skatt påverkas av den så kallade anståndsgrundande inkomsten för tillgången. Om en tillgång delvis har övergått till annan följer av bestämmelsen att den anståndsgrundande inkomsten för den kvarvarande tillgången utgör så stor del av den ursprungliga anståndsgrundande inkomsten som belöper på den kvarvarande tillgången. Resterande del av den ursprungliga anståndsgrundande inkomsten belöper alltså på den del av tillgången som har övergått till annan. Vad det handlar om i praktiken är att fördela den ursprungliga anståndsgrundande inkomsten mellan den kvarvarande tillgången och den del av tillgången som har övergått till annan. När det är fråga om en överlåtelse av en ideell andel av en tillgång, dvs. upplåtelse av samäganderätt, kommer den ursprungliga anstånds- grundande inkomstens fördelning mellan den kvarvarande delen av tillgången och den del som har övergått till annan att följa direkt av andelstalen i samägandet, dvs. av hur stor procent/andel som var och en äger i den aktuella tillgången. Antag t.ex. att den ursprungliga anståndsgrundande inkomsten för en tillgång är . Om en del av tillgången överlåtits till annan så att denne kommit att äga av den så är den anståndsgrundande inkomsten för tillgången . Således är det högst det beloppet som beträffande den tillgången kan läggas till grund för ett eventuellt anstånd. Om det däremot handlar om en s.k. delavyttring, dvs. att en fysisk del av tillgången överlåts, t.ex. genom att en fastighet styckas av och därefter bildar två fastigheter, varav den ena överlåts till någon annan så kommer fördelningen av den ursprungliga anståndsgrundande inkomsten mellan den kvarvarande tillgången och den tillgång som har övergått till annan att avgöras av hur de faktorer som, enligt 5 § bestämmer den ursprungliga anståndsgrundande inkomsten för tillgången, dvs. marknadsvärdet respektive det skattemässiga värdet, fördelar sig mellan den kvarvarande tillgången och den del av tillgången som har övergått till annan. Andra stycket innehåller en särskild reglering för inventarier. Förutom den proportionering som ska göras när en tillgång delvis övergått till annan innehåller bestämmelsen en reglering enligt vilken den anståndsgrundande inkomst som kan ligga till grund för anstånd under alla förhållanden successivt minskar med en femtedel . Anstånd som avser inventarier kommer alltså att upphöra successivt vilket innebär att den skatt som anståndet avser förfaller till betalning i samma takt. För immateriella tillgångar gäller på motsvarande sätt att den skatt som anståndet avser successivt förfaller till betalning . Ett exempel visar hur bestämmelsen fungerar. Om den ursprungliga anståndsgrundande inkomsten som belöper på ett inventarium som fortfarande tillhör näringsverksamheten, uppgår till (jfr det första exemplet i kommentaren till 3 §), så får det nya × 4/5), därpå på 144 000 kr, osv. inventariet delvis skulle ha övergått till annan, t.ex. genom att sam- äganderätt upplåtits, görs dessutom en proportionering av den anståndsgrundande inkomsten baserat på den kvarvarande delen av tillgången. Om, i exemplet ovan, någon annan två kommit att äga av tillgången varför den kvarvarande ägarandelen endast är så blir de anståndsgrundande inkomsterna i stället (240 000 × 4/5 × ), (240 000 × 3/5 × ), osv. År två medges då anstånd med skatt om [(57 600/240 000) × 63 120]. Av tredje stycket följer att andra stycket även gäller för immateriella tillgångar med den skillnaden att den ursprungliga anståndsgrundande inkomsten minskas med en tiondel nytt anstånd beviljas. Paragrafen motsvarar 7 och 8 §§ i lagrådsremisens lagförslag och har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen anges hur lång anståndstiden är och från vilken tidpunkt den räknas. Anståndstiden är räknat från och med förfallodagen för skatten. Ett beslut om anstånd med inbetalning av skatt innebär att förfallodagen för skatten ändras. Om ett nytt anstånd beviljas, lämnas anståndet räknat från och med dagen efter den då föregående anståndstid löper ut. Om den skattskyldige begär det eller om det finns andra skäl ska , enligt 9 §, ompröva beslutet om anstånd. I sådana fall kan anståndet förändras till sitt belopp eller helt upphöra innan ettårsperioden har löpt ut. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen anges att anståndsbeslut får omprövas vid ändrade förhållanden eller om det finns andra särskilda skäl. Med omprövning vid ändrade förhållanden avses förändringar som innebär att den betalningsskyldige inte längre uppfyller förutsättningarna för beviljat anstånd. Omprövning av ett anstånd när förhållandena inte ändrats men där det visat sig att den betalningsskyldige har lämnat felaktiga uppgifter kan ske med stöd av omprövningsgrunden andra särskilda skäl. Paragrafen är tillämplig för anstånd enligt 2 §. För anstånd enligt 17 kap. finns bestämmelser om omprövning i 17 kap. 11 §. Omprövning av ett beslut om anstånd till den skattskyldiges fördel kan ske med stöd av 21 kap. SBL. Paragrafen ska inte gälla vid anstånd enligt det nya 17 a kap. Första stycket har därför kompletterats så att det framgår att paragrafen endast gäller anstånd enligt 17 kap. I övrigt har skall i första och andra stycket ersatts med ska. Paragrafen anger hur ränta tas ut när anstånd har beviljats enligt 17 a kap. Av första stycket framgår att ränta utgår om ett beslut om anstånd omprövas och det leder till att anståndet upphör eller att det beviljas med ett lägre belopp . Då ska kostnadsränta beräknas från och med dagen efter den dag då den omständighet som föranlett omprövningen inträffade till och med den dag då skatten senast ska betalas med anledning av omprövningsbeslutet. Denna ränta ska enligt andra stycket beräknas efter en räntesats som motsvarar av basräntan, dock lägst . Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft och tillämpas på beskattningsår som påbörjas efter . 2009/10:39 Bilaga 1 Lagförslag i promemorian Anstånd med inbetalning av skatt i samband med uttagsbeskattning, m.m. (Fi2009/3274) Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) Härigenom föreskrivs att det i inkomstskattelagen (1999:1229)1 ska införas fyra nya paragrafer, 18 kap. 15 a §, 30 kap. 8 a §, 31 kap. 20 a § och 34 kap. 17 a §, av följande lydelse. Om inventarier behandlas som avyttrade på grund av att uttags- beskattning ska ske enligt bestämmelserna i 22 kap. 5 § 4 eller 5, och skatteavtalet har ingåtts med en stat inom Europeiska ekonomiska samar- betsområdet får, utöver vad som anges i 15 §, det särskilda av- draget inte överstiga det skatte- mässiga värdet för inventarierna. Det skattemässiga värdet för ett inventarium utgörs av en skälig del av det skattemässiga värdet för samtliga inventarier. Bestämmelserna i 8 § 4, 9 § 3 och 10 § 4 tillämpas inte om näringsverksamheten inte längre ska beskattas i på grund av ett skatteavtal med en stat inom Europeiska ekonomiska samar- betsområdet. Bestämmelsen i 20 § 6 första stycket, tillämpas inte om närings- verksamheten inte längre ska 1 Lagen omtryckt 2008:803. beskattas i på grund av ett skatteavtal med en stat inom 17 a §. Bestämmelserna i 16 § 3 och 17 § 4 tillämpas inte om närings- verksamheten inte längre ska beskattas i på grund av ett skatteavtal med en stat inom Europeiska ekonomiska samar- betsområdet. Denna lag träder i kraft och tillämpas för beskattningsår som påbörjas efter . Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483) Härigenom föreskrivs att det i skattebetalningslagen (1997:483) ska införas ett nytt kapitel, 17 a kap., av följande lydelse. 1 § I detta kapitel finns särskilda bestämmelser om anstånd med inbetalning av skatt i samband med uttagsbeskattning. Med skatt avses i kapitlet slutlig skatt till den del den avser skatt enligt inkomstskattelagen (1999:1229) och egenavgifter som avses i 3 kap. socialavgiftslagen (2000:980). 2 § får efter ansökan bevilja den skattskyldige anstånd med inbetalning av skatt om 1. uttagsbeskattning har skett bara på grund av bestämmelserna i 22 kap. 5 § 4 eller 5 inkomstskattelagen (1999:1229), 2.det skatteavtal som avses i den tillämpliga bestämmelsen har ingåtts med en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, och 3.den näringsverksamhet som enligt 22 kap. 5 § 4 eller 5 ska beskattas ien annan stat inte har upphört. 3 § Anstånd får beviljas högst med skillnaden mellan den skatt som fastställts det taxeringsår då inkomsten på grund av uttaget taxeras och den skatt som skulle ha fastställts om denna inkomst inte tagits med vid beräkningen av den skattskyldiges inkomst i inkomstslaget närings- Anståndsbeloppet får inte överstiga den skatt som belöper på de tillgångar som finns kvar i näringsverksamheten för ansökan om anstånd och som omfattas av denna. Den skatt som belöper på en tillgång utgörs av så stor del av det högsta tillåtna anståndet enligt första stycket som den anståndsgrundande inkomsten för tillgången utgör av de ursprungliga anståndsgrundande inkomsterna för de tillgångar som har legat till grund för uttagsbeskattningen. 4 § Vid fastställandet av vilka lagertillgångar som fortfarande finns kvar i näringsverksamheten tillämpas 17 kap. 3 § andra stycket inkomst- skattelagen (1999:1229). 5 § Den anståndsgrundande inkomsten för en tillgång utgörs av marknadsvärdet minskat med det skattemässiga värdet för uttaget om inte annat anges i 7 och 8 §§. 6 § Det skattemässiga värdet för ett inventarium utgörs av en skälig del av värdet av samtliga inventarier i näringsverksamheten. 7 § Om en tillgång delvis har övergått till någon annan är den anstånds- grundande inkomsten för denna tillgång så stor del av den ursprungliga anståndsgrundande inkomsten som är hänförlig till den del av tillgången som fortfarande tillhör näringsverksamheten. 8 § För inventarier gäller, utöver vad som anges i 7 §, att den anståndsgrundande inkomsten är så stor del av den ursprungliga an- ståndsgrundande inkomsten som den kvarvarande delen av tillgången motsvarar av den inkomsten minskad med en femtedel nytt anstånd beviljas. Vad som anges i första stycket gäller även för immateriella tillgångar med den skillnaden att minskningen utgör en tiondel. 9 § Anståndstiden är efter förfallodagen för skatten. Om nytt anstånd beviljas, räknas tiden från den dag då föregående anståndstid löper ut. 10 § Bestämmelserna om omprövning i 17 kap. 11 § och om ränta i 19 kap. 6 § gäller inte anstånd som har beviljats med stöd av 19 §§. Om ett beslut om anstånd omprövas enligt bestämmelserna i 21 kap. och det leder till att anståndet upphör eller att anstånd beviljas med ett lägre belopp än tidigare, utgår dock ränta enligt 19 kap. 6 § tredje stycket på den skatt som förfaller till betalning enligt omprövningsbeslutet. Räntan beräknas då från och med dagen efter den dag då den omständighet som har föranlett omprövningen inträffade till och med den dag betalning senast ska ske med anledning av omprövningsbeslutet. Denna lag träder i kraft och tillämpas för beskattningsår som påbörjas efter . Följande remissinstanser har yttrat sig: Kammarrätten i , Länsrätten i , , , , vid , , FAR SRS, Fastighetsägarna , , Föreningen , , , , , , , , och . Därutöver har Näringslivets Skattedelegation yttrat sig. Följande remissinstanser har inte svarat eller angett att de avstår från att lämna några synpunkter: , , Utländska försäkringsbolags förening, , , , , och . Lagrådsremissens förslag till lagtext Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) Härigenom föreskrivs i fråga om inkomstskattelagen (1999:1229)1 dels att 30 kap. 810 §§, 31 kap. 20 § samt 34 kap. 16 och 17 §§ ska ha dels att det i lagen ska införas en ny paragraf, 18 kap. 15 a §, av följande lydelse. Om inventarier behandlas som avyttrade på grund av att uttags- beskattning ska ske enligt be- stämmelserna i 22 kap. 5 § 4 eller 5 på grund av ett skatteavtal som har ingåtts med en stat inom Europeiska ekonomiska samar- betsområdet, får det särskilda avdraget som avses i 15 § inte heller överstiga det skattemässiga värdet för inventarierna. Det skattemässiga värdet för inventarier utgörs av en skälig del av det skattemässiga värdet för samtliga inventarier. En juridisk person ska återföra sina avdrag, även om tiden i 7 § inte har löpt ut, om 1.den upphör att bedriva näringsverksamhet,