prop · GX0317 · 2009-10-08 00:00:00 — Den del av kostnader som inte täcks av inkomsten från ansökningsavgifterna får rymmas inom befintliga anslag. Internationella transaktioner mellan närstående företag är relativt vanligt förekommande. I samband med mätningar av de administrativa kost- naderna på skatteområdet har exempelvis uppskattat antalet före- tag som berörs av dokumentationsskyldigheten avseende intern- prissättning i 19 kap. 2 a § lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter till ca 22 000 st. En något bredare krets av näringsidkare kommer formellt att omfattas av lagstiftningen om pris- sättningsbesked vid internationella transaktioner än av reglerna om dokumentationsskyldighet. I praktiken kan det dock enligt regeringens mening förväntas vara en betydligt mer begränsad krets av näringsidkare, främst större inter- nationella företagsgrupper, som har internationella transaktioner med närstående företag av sådan omfattning och komplexitet att det är av intresse att ansöka om prissättningsbesked. Som anförts i avsnitt 6.2 antas antalet ansökningar uppgå till något fler än 5-10 stycken. För de skattskyldiga kommer det krävas både tid och resurser för att sammanställa en ansökan om prissättningsbesked. En sådan ansökan är omfattande och informationen som ska lämnas kräver en del tid att ta fram. De ska även tillhandahålla övrig information som anser nödvändig för att kunna lämna ett prissättningsbesked. Den administrativa bördan läggs därmed på den skattskyldige. Till detta kommer den ansökningsavgift som tas ut för förfarandet. Förfarandet med prissättningsbesked är dock frivilligt och avsett att användas främst när fråga är om omfattande och komplicerade prissätt- ningsfrågor. De bedömningar och uppgifter som ska ingå i en ansökan om prissättningsbesked är vidare till viss del sådana bedömningar som näringsidkaren måste göra och uppgifter som näringsidkaren måste ta fram för att själv kunna bedöma sin interna prissättning. Uppgifterna är vidare till viss del sådana som kommer att omfattas av dokumentations- skyldighet avseende interprissättning i 19 kap. 2 a § lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter. Om den skattskyldige anser att det är för kostsamt att lämna in en ansökan kan denne välja att inte göra det. I de fall då finner att den tillämpade prissättningsmetoden inte leder fram till ett armlängds- mässigt pris kan detta komma att medföra att långa och kostsamma revisioner genomförs och i förlängningen processer i förvaltnings- domstolarna. Vidare kan internationell ekonomisk dubbelbeskattning uppkomma och bl.a. medföra osäkerhet samt utdragna förhandlingar mellan de behöriga myndigheterna. Med ett prissättningsbesked får de skattskyldiga en förutsebarhet för sin verksamhet för en period av normalt tre till fem beskattningsår och kan anpassa sig efter det besked de fått från . I förhållande till den nuvarande situationen där prissättningsbesked lämnas av regeringen bara med stöd av skatteavtalen torde den nya lagstiftningen innebära att det blir tydligare för de skattskyldiga hur en ansökan om prissättningsbesked bör utformas och hur förfarandet går till. Även om den föreslagna lagstiftningen således medför en ökad administrativ börda för näringsidkaren vid ansökan om prissättnings- besked kan detta enligt regeringens mening antas i förlängningen upp- vägas av de fördelar som uppkommer i form av förutsebarhet och i vissa Prop. 2009/10:17 fall undvikande av dubbelbeskattning och minskat arbete och kostnader för revisioner och processer. De senare effekterna är dock svåra att mäta och omfattas inte av de mätningar om administrativ börda som sker löpande inom ramen för regeringens uppföljning av den administrativa bördan. 7.1Förslaget till lag om prissättningsbesked vid internationella transaktioner Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Av första stycket framgår att prissättningsbesked kan lämnas i fråga om framtida prissättning av internationella transaktioner mellan parter som är i ekonomisk intressegemenskap. Vad avser delägarbeskattade juridiska personer är det den juridiska personen som är part i transaktionen och som därmed har möjlighet att ansöka om prissättningsbesked. Att även ett fast driftställe kan anses vara part i en transaktion enligt denna paragraf framgår av 3 §. Vad som avses med ekonomisk intressegemenskap framgår av 4 §. Med ett prissättningsbesked avses ett arrangemang där det i förväg för fastställs metoder och principer för att fastställa skattemässigt godtagbara priser för transaktioner mellan parter som befinner sig i ekonomisk intressegemenskap, ett s.k. Advance Pricing Arrangement (APA). Till grund för bilaterala prissättningsbesked finns bestämmelser i skatteavtalen om den s.k. armlängdsprincipen (jfr artikel 9 i modellavtal) och ömsesidig överenskommelse (jfr artikel 25 i modellavtal). Att bara bi- och multilaterala prissättningsbesked kan lämnas med stöd av denna lag följer av 13 § 1. Eftersom avsikten med ett förfarande med prissättningsbesked är att i förväg göra en bedömning av prissättningen av de aktuella internationella transaktionerna anges i bestämmelsen att lagen omfattar framtida pris- sättning av internationella transaktioner. för ansökan ska det således vara fråga om framtida händelser. Att handläggningen av ärendet därefter drar ut och något eller några av de beskattnings- år som ansökan avser därför har hunnit passera utgör inte något hinder mot att lämna ett prissättningsbesked . Av andra stycket framgår att ett prissättningsbesked är tillämpligt när statlig och inkomstskatt ska bestämmas. Med bestämmandet av inkomstskatt förstås i förekommande fall inte bara tillämpning av inkomstskattelagen (1999:1229, IL) utan även lagen (1986:468) om avräkning av utländsk skatt m.fl. lagar. Ett prissättningsbesked är däremot inte tillämpligt vid bestämmandet av exempelvis mervärdes- skatt. Se även avsnitt 5.3 och 5.11.1. I första stycket anges att termer och uttryck som används i lagen har samma betydelse och tillämpningsområde som i inkomstskattelagen, om inget annat anges. Härav följer exempelvis att termerna fast driftställe och skatteavtal har den betydelse som anges i 2 kap. 29 § respektive 35 § IL. Termen näringsidkare är inte definierad i inkomstskattelagen men används i en allmän betydelse för fysiska och juridiska personer som bedriver näringsverksamhet (se prop. 1999/2000:2, Del 1, s. 514). Av andra stycket framgår att de termer och uttryck som används också omfattar motsvarande utländska företeelser om det inte anges eller framgår av sammanhanget att bara svenska företeelser avses. Med näringsidkare avses således även utländska motsvarigheter till svenska näringsidkare. Bestämmelsen är utformad med 2 kap. 2 § IL som förebild. I bestämmelsen klargörs att lagen också ska kunna tillämpas på internationella mellanhavanden mellan en näringsidkare och dennes fasta driftställe beläget i en annan stat än den där näringsidkaren är hemma- hörande. Detta har kommit till uttryck genom att ett fast driftställe vid tillämpning av lagen kan anses vara en sådan part som avses i 1 §. Av bestämmelsen följer även att en näringsidkares fasta driftställe kan anses vara part vid transaktioner med ett annat företag (eller dess fasta driftställe) som befinner sig i ekonomisk intressegemenskap med näringsidkaren. Se vidare avsnitt 5.4.2. I paragrafen anges vad som avses med ekonomisk intressegemenskap vid tillämpning av denna lag. Bestämmelsen är utformad med 14 kap. 20 § IL som förebild. Syftet med bestämmelsen är dock något annorlunda eftersom den utgör en fristående definition av ekonomisk intressegemenskap och inte, såsom 14 kap. 20 §, en del av en sådan bedömning som ska göras enligt 14 kap. 19 § IL av om det finns sannolika skäl för ekonomisk intressegemenskap. Ett fast driftställe utgör en del av näringsidkarens verksamhet, även när det enligt 3 § anses vara part. Det behövs därför inte någon särskild bestämmelse om att ekonomisk intressegemenskap föreligger mellan en näringsidkare och dess fasta driftställe. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Se vidare avsnitt 5.4.3. I paragrafen klargörs att termen stat också omfattar annan jurisdiktion som har ingått skatteavtal med. Av paragrafen följer att prissättningsbesked även kan lämnas om transaktionen sker med en i verksam näringsidkare och en ömsesidig överenskommelse om prissättning av internationella transak- tioner ingås enligt det avtal som avses i lagen (2004:982) om avtal mellan Exportråd och delegation i beträffande skatter på inkomst. Av paragrafen framgår att det är som lämnar prissättnings- besked och fattar övriga beslut enligt lagen. Detta innebär exempelvis att det alltid ankommer på att lämna prissättningsbesked, även om den ömsesidiga överenskommelsen skulle ha förhandlats fram av regeringen. Av paragrafen framgår vem som får ansöka om prissättningsbesked. Av paragrafen följer även att det inte är möjligt för att på begäran av en utländsk behörig myndighet lämna ett prissättningsbesked, såvida inte den av begäran berörda i skattskyldige näringsidkaren lämnar in en ansökan om prissättningsbesked till . I första stycket anges att en näringsidkare som är eller kan förväntas bli skattskyldig enligt inkomstskattelagen och som omfattas av ett tillämp- ligt skatteavtal får ansöka om prissättningsbesked. Att fråga ska vara om en enligt inkomstskattelagen skattskyldig näringsidkare innebär att både obegränsat och begränsat skattskyldiga näringsidkare omfattas och kan ansöka om prissättningsbesked. Även ett utländskt företag med fast drift- ställe i omfattas av första stycket och kan ansöka om ett prissättningsbesked. Om det finns en särskild företrädare för närings- idkarens fasta driftställe i , såsom enligt 10 § lagen (1992:160) om utländska filialer m.m., bör denne kunna ansöka om prissätt- ningsbesked för den utländske näringsidkarens räkning i de fall där det fasta driftstället anses vara part i transaktionen. Av andra stycket följer att sådana näringsidkare som är delägar- beskattade, t.ex. handelsbolag, och därmed inte omfattas av första stycket har rätt att ansöka om prissättningsbesked om någon av delägarna är eller kan förväntas bli skattskyldig enligt inkomstskattelagen och omfattas av ett tillämpligt skatteavtal. Se vidare avsnitt 5.6. I paragrafen anges att förmöten ska hållas om en näringsidkare vill diskutera förutsättningarna för ett prissättningsbesked och vad en ansökan om prissättningsbesked bör innehålla, om inte särskilda skäl talar emot det. Sådana särskilda skäl kan vara att flera förmöten redan har hållits och att det inte finns anledning att anta att nya uppgifter ska lämnas eller att någon ytterligare vägledning kan ges inför ansökan. Mot bakgrund av att förmöten får anses vara av intresse för såväl närings- idkaren som bör det krävas ganska starka skäl för att vägra ett sådant möte. Av bestämmelsen framgår att en ansökan om prissättningsbesked ska vara skriftlig och ska ges in till . I första stycket anges att en ansökan om prissättningsbesked ska innehålla de uppgifter som behövs för att ett prissättningsbesked ska kunna lämnas. Omfattningen av de uppgifter som en ansökan ska inne- hålla i det enskilda fallet kan lämpligen diskuteras vid ett förmöte (se vad som anförs om förmöte i 9 §). I andra stycket anges att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om vilka uppgifter som ska ingå i en ansökan. Sådana föreskrifter får anses omfattas av regeringens möjligheter att meddela verkställighetsföreskrifter och paragrafen utgör således i denna del bara en upplysning. Se vidare avsnitt 5.8. I paragrafen anges vissa förutsättningar som ska vara uppfyllda för att ett prissättningsbesked ska få lämnas. Av första punkten följer att inte behöver lämna ett prissättningsbesked i en fråga som är av enkel beskaffenhet, exempelvis där det inte föreligger oklarhet vad avser tolkningen av den s.k. armlängdsprincipen, eller om ansökan avser transaktioner av mindre omfattning. Bedömningen av om transaktionerna är av mindre omfatt- ning ska göras mot bakgrund av den sökande näringsidkarens för- hållanden. I andra punkten anges att de transaktioner som omfattas av ansökan ska kunna bedömas fristående från andra transaktioner som inte omfattas av ansökan. Den tredje punkten avser näringsidkarens ansvar för att samarbeta med och lämna de uppgifter som behövs för att en ömsesidig överenskommelse ska kunna ingås och för att ska kunna lämna ett riktigt prissättningsbesked. För att ska kunna lämna ett riktigt prissättningsbesked måste få kännedom om alla förhållanden som är av betydelse för prissättningsbeskedet. Sådana uppgifter som kan vara aktuella är dels uppgifter om näringsidkarens egen verksamhet, dels andra uppgifter såsom exempelvis uppgifter om jämförbara transaktioner. För att lämna och kontrollera tillämpningen av ett prissättningsbesked kan det även behövas information från de andra staterna som är berörda av frågan. En förutsättning för att lämna ett prissättningsbesked är därför enligt fjärde punkten att information som behövs för att kunna ingå ömsesidig överenskommelse och för att ska kunna kontrollera dess tillämpning kan erhållas från de stater som ska omfattas av den ömsesidiga överenskommelsen. Detta kan exempelvis ske genom en informationsutbytesartikel i skatteavtalet. Av den femte punkten följer att den av näringsidkaren valda prissätt- ningsmetoden, efter de eventuella justeringar som har gjorts i samband med förhandlingarna om ömsesidig överenskommelse, ska resultera i ett pris som motsvarar vad sinsemellan oberoende parter skulle ha tillämpat. Med detta menas ett pris som överensstämmer med armlängdsprincipen. Armlängdsprincipen kommer till uttryck i exempelvis artikel 9 i modellavtal. Detta motsvarar även vad som ligger till grund för den s.k. korrigeringsregeln i 14 kap. 19 § IL. Vid bedömning av armlängds- principen kan ledning hämtas i riktlinjer för prissättning, se vidare i avsnitt 4.1.1. Den bedömning som ska göras enligt denna punkt omfattar såväl metodens utformning som dess bedömda tillförlitlighet som beskedet omfattar. Om de i paragrafen angivna förutsättningarna inte är uppfyllda får avslå en ansökan om prissättningsbesked. Se vidare avsnitt 5.9.1-5.9.5. Av första punkten framgår att ett prissättningsbesked bara får lämnas om en ömsesidig överenskommelse har ingåtts. Ömsesidig överenskommelse får bara ingås med stater som näringsidkaren har angett i sin ansökan. Det krävs vidare att har ingått skatteavtal med aktuell stat och att skatteavtalet i fråga innehåller bestämmelser om förfarandet vid ömse- sidig överenskommelse (jfr artikel 25 i modellavtal). Unilaterala prissättningsbesked kan således inte lämnas. I andra punkten klargörs att prissättningsbesked bara får lämnas om den ömsesidiga överenskommelsen stämmer överens med ansökan eller har godtagits av näringsidkaren. Innan en ömsesidig överenskommelse ingås är det således nödvändigt att dess innehåll stäms av med närings- idkaren. Se vidare avsnitt 5.9.6 och 5.9.7. Av första stycket framgår att i ett prissättningsbesked ska ange hur den framtida prissättningen av vissa internationella transak- tioner ska ske samt de antaganden, villkor och övriga förutsättningar som ska gälla för beskedets tillämplighet och giltighet. Ett prissättningsbesked ska således t.ex. innehålla uppgift om de metoder och principer som ska gälla för prissättningen av de transaktioner som omfattas av beskedet. Beskedet bör givetvis även innehålla information om vilka beskattnings- år som omfattas av beskedet. I andra stycket anges att ett prissättningsbesked ska stämma överens med den ömsesidiga överenskommelse som ligger till grund för beskedet. Se vidare avsnitt 5.10. Ett prissättningsbesked ska alltid ha en bestämd giltighetstid. I para- grafen anges att giltighetstiden för ett prissättningsbesked normalt ska bestämmas till mellan tre och fem beskattningsår. Om särskilda skäl föreligger får bestämma giltighetstiden till längre eller . Att en sådan förlängning eller förkortning av giltighetstiden måste vara förenlig med den bakomliggande ömsesidiga överens- kommelsen följer av 14 § andra stycket. Särskilda skäl att bestämma giltighetstiden till kan exempelvis vara att handläggningen av ärendet har tagit . Om de behöriga myndigheterna är överens om att det är lämpligt, bör möjligheten att bestämma giltighetstiden till normalt sett kunna tillämpas generöst. Ett prissättningsbesked bör dock inte avse . Att en ansökan om prissättningsbesked ska avse framtida prissättning av internationella transaktioner innebär att beskedet tidigast kan börja gälla det beskattningsår då ansökan ges in. Se avsnitt 5.11.1. I första stycket klargörs att ett prissättningsbesked, utom i fall som avses i 18 eller 19 §, är bindande för avseende prissättningen av de transaktioner som omfattas av beskedet och i förhållande till den som beskedet avser. kan således inte ompröva ett taxeringsbeslut avseende en näringsidkare vad avser prissättningen av de transaktioner som omfattas av ett gällande prissättningsbesked. Detta medför att inte kan korrigera näringsidkarens taxering med stöd av 14 kap. 19 § IL i den mån transaktionerna omfattas av ett prissättnings- besked. Näringsidkaren kan dock begära omprövning av eller överklaga taxeringsbeslut även i frågor som omfattas av ett prissättningsbesked. Att bara är bundet av beskedet när statlig och inkomstskatt ska bestämmas följer av 1 §. Vad gäller handelsbolag och andra delägarbeskattade juridiska per- soner är det den juridiska personen som får ansöka om prissättnings- besked. Den inkomst som uppkommer i den juridiska personen fördelas sedan mellan delägarna och beskattas hos dessa. I andra stycket anges därför att prissättningsbeskedet är bindande för i förhållande till delägare i ett handelsbolag eller en delägarbeskattad juridisk person, under förutsättning att handelsbolaget eller den delägarbeskattade juridiska personen tillämpar beskedet. Se vidare avsnitt 5.12. I bestämmelsen anges att den som har fått ett prissättningsbesked är skyldig att underrätta om vissa omständigheter som kan ändra förutsättningarna för prissättningsbeskedet. Näringsidkaren ska därvid underrätta dels om sådan omständighet som medför eller kan medföra att de antaganden, villkor eller övriga förutsättningar som har angetts i beskedet inte uppfylls, dels om beskedet inte tillämpas. En sådan underrättelse ska ske utan oskäligt dröjsmål. Se vidare avsnitt 5.13.1. I paragrafen anges under vilka förutsättningar som får ändra ett prissättningsbesked. Ändring får ske på begäran av näringsidkaren eller, om förutsättningarna i första eller andra punkten är uppfyllda, på initiativ av . Möjligheterna att ändra ett prissättningsbesked bör tillämpas restriktivt och bör alltid först överväga om det är möjligt att låta beskedet kvarstå oförändrat. Av första punkten i första stycket följer att ett besked får ändras om något av de antaganden och villkor eller någon av de övriga förut- sättningar som har angetts i beskedet i något väsentligt avseende inte uppfylls. Enligt andra punkten får ett prissättningsbesked ändras om en författningsändring i något väsentligt avseende påverkar den fråga som prissättningsbeskedet avser. I andra stycket klargörs att för att en ändring ska kunna göras krävs att sådana förutsättningar som avses i 12 och 13 §§, dvs. förutsättningar för prissättningsbesked, är uppfyllda och att näringsidkaren godtar ändringen. Detta gäller oavsett om ändringen sker på initiativ av närings- idkaren eller på initiativ av . Se vidare avsnitt 5.14. I paragrafen anges när får återkalla ett prissättningsbesked. Den första punkten avser den situationen där den ömsesidiga överenskommelsen helt eller delvis har upphört att gälla. Det kan vara fråga om att antingen eller den andra berörda staten har sagt upp den ömsesidiga överenskommelsen på någon grund som har angetts i denna. Vad som gäller i det enskilda fallet framgår av den ömsesidiga överenskommelsen. Även vad gäller den ömsesidiga överenskommelsen ska möjligheterna till uppsägning tillämpas restriktivt. I första hand ska övervägas om en ändring är möjlig. Enligt den andra punkten får prissättningsbeskedet återkallas om näringsidkaren har underrättat enligt 17 § 2 om att beskedet inte tillämpas. Enligt den tredje punkten får prissättningsbeskedet återkallas om näringsidkaren i deklarationen har lämnat uppgift om att prissättnings- beskedet inte har tillämpats. Skyldighet att lämna sådan uppgift följer av de föreslagna 3 kap. 19 och 27 §§ samt 5 kap. 2 § andra stycket lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter. Den fjärde punkten avser den situationen där näringsidkaren eller delägarna i ett handelsbolag eller i en annan delägarbeskattad juridisk person har begärt omprövning av eller överklagat taxeringsbeslutet och har begärt att prissättningsbeskedet inte ska tillämpas på den fråga som begäran om omprövning eller överklagandet avser. Denna situation kan vara aktuell om näringsidkaren har deklarerat i enlighet med beskedet men ändrar uppfattning och inte längre vill tillämpa beskedet för det aktuella året. Om återkallelse ska ske helt eller delvis är beroende av omständigheterna. Ett prissättningsbesked har normalt en giltighetstid om flera beskattningsår. Om en återkallelse sker för att den ömsesidiga överenskommelsen helt eller delvis har upphört att gälla är det naturligt att återkallelsen avser de beskattningsår för vilka den ömsesidiga överenskommelsen har upphört att gälla. I de fall där en återkallelse beror på omständigheter som kan knytas till ett beskattningsår, såsom att näringsidkaren har begärt omprövning av ett taxeringsbeslut eller att näringsidkaren i deklarationen har lämnat uppgift om att beskedet inte har tillämpats bör återkallelsen normalt avse tid från och med detta beskattningsår. Se vidare avsnitt 5.14. I bestämmelsen regleras möjligheten att uppmana näringsidkaren att komma in med ytterligare uppgifter. I första hand åsyftas härmed komplettering av ansökan om prissättningsbesked när denna är bristfällig i något avseende. Genom bestämmelsen ges dock även möjlighet att senare under förfarandet begära komplettering av sökanden. Fråga kan även vara om uppgifter som den behöriga myndigheten i den andra avtalsslutande staten efterfrågar. Bestämmelsen omfattar även handlägg- ning av ett ärende om ändring eller återkallelse av ett prissättnings- besked. Inte minst med tanke på att frågor om prissättning normalt är av komplicerad natur är det till fördel om där så är möjligt lämnar näringsidkaren anvisningar om hur kompletteringen bör ske. Se vidare avsnitt 5.15.1. Av bestämmelsen följer att får komma överens med näringsidkaren om när, hur och i vilken omfattning en kontroll av upp- gifterna i ett ärende om prissättningsbesked kan ske. I den föreslagna bestämmelsen i 12 § 3 anges att näringsidkaren ska lämna de uppgifter som behövs för att en ömsesidig överenskommelse ska kunna ingås och för att ett riktigt prissättningsbesked ska kunna fattas. kan dock även behöva kontrollera uppgifterna som har lämnats i ett ärende om prissättningsbesked. Det kan även finnas behov av att kontrollera vissa uppgifter efter det att ett prissättningsbesked har lämnats. Skatte- verket kan inte kräva att kontroll ska ske på ett visst sätt. Kontroll kan exempelvis ske genom besök hos näringsidkaren för kontroll av uppgifter mot bokföringen. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Se vidare avsnitt 5.15.2. I paragrafens första stycke föreskrivs att näringsidkaren ska ges tillfälle att yttra sig innan ärendet avgörs, om det inte är onödigt. En situation där det kan vara onödigt att bereda näringsidkaren tillfälle att yttra sig är om besked lämnas helt i enlighet med ansökan. Bestämmelsen är tillämplig såväl vid prövning av en ansökan om prissättningsbesked, som i ett ärende om ändring eller återkallelse av ett prissättningsbesked.