prop · GX0374 · 2009-12-15 00:00:00 — En förutsättning för en byggnadsminnesförklaring är att byggnaden är synnerligen märklig genom sitt kulturhistoriska värde. kulturminneslagen förs en diskussion om hur det i lagtexten kan marke- ras att lagen syftar till att skydda den kulturhistoriskt sett mest kvalifice- rade och svårmistliga bebyggelsen (prop. 1987/88:104). Uttrycket synnerligen märklig har ibland kritiserats för att vara svår- har emellertid tolkat och förtydligat begreppet i allmänna råd och riktlinjer. har därför med tiden blivit väl inarbetat och för många som arbetar med dessa frågor fått en självklarhet i tillämpningen. regeringens uppfattning anger inte den föreslagna formuleringen kultur- historiskt värde av nationell betydelse på ett bättre sätt än begreppet synnerligen märklig när statliga skyddsåtgärder ska kunna vidtas. hänsyn härtill och då utredningens förslag inte innebär någon förändring i sak, anser regeringen att det saknas tillräckliga skäl att ändra kriterierna för kvalifikationsgränsen för byggnadsminnesförklaring på det sätt som Regeringens bedömning: Det bör inte göras några ändringar i förord- ningen (1988:1229) om statliga byggnadsminnen m.m. Riksantikvarie- ämbetet bör ges i uppdrag att utarbeta riktlinjer för förenklad beredning av ärenden om statliga byggnadsminnen. Utredningens förslag: Regleringen av byggnadsminnen som innehas av staten bör inordnas i 3 kap. kulturminneslagen. ärenden om statliga byggnadsminnen förs över från Riksantikvarie- ges ansvar att inom vissa av givna ramar utöva en s.k. egenkontroll över hur åtgärder på ett statligt byggnadsminne förhåller sig till skyddsbestämmelserna och ändamålet med byggnadsminnesförklaringen. Remissinstanserna: Många remissinstanser avstyrker eller är tvek- samma till förslagen. Skälen för regeringens bedömning: tillsatte regeringen () en särskild utredare (dir. 2009:45) för att utvär- dera statens fastighetsförvaltning. Uppdraget ska redovisas senast den 1 Syftet med översynen är bl.a. att utredningen ska lämna till en mer effektiv struktur på fastighetsförvaltningen inom I uppdraget ingår att lämna förslag till vilka fastigheter som ur ett Skr. 2009/10:74 kulturhistoriskt perspektiv bör förvaltas av staten, inklusive bedöma hur detta påverkar Statens fastighetsverks nuvarande uppdrag att förvalta s.k. bidragsfastigheter. Med hänsyn härtill anser regeringen att de förslag som lämnats av i denna fråga inte bör genomföras. Regeringen anser dock att det finns goda skäl att se över hur ärende- hanteringen av de statliga byggnadsminnena kan förenklas och hur ansvars- och rollfördelningen mellan de berörda myndigheterna kan förtydligas. Regeringen avser därför att ge i upp- drag att i samverkan med utarbeta riktlinjer för en förenklad beredning av ärenden om statliga byggnadsminnen. 5.3Statligt skydd av bebyggelsemiljöer Regeringens bedömning: Det bör inte införas ett nytt statligt skydd för bebyggelsemiljöer. bör ges i uppdrag att ta fram förtydligande riktlinjer för tillämpningen av bestämmelserna om bygg- nadsminnen. Utredningens förslag: Värdefulla bebyggelsemiljöer ska kunna förklaras som kulturreservat enligt 7 kap. 9 § . Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna, bl.a. , , , , samt flertalet länsstyrelser, tillstyrker förslaget. anser dock att ett skydd för bebyggelsemiljöer i stället bör inordnas i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. anför att förslaget inte ligger i linje med utformningen av de aktuella bestämmelserna i . Skälen för regeringens bedömning: Genom det befintliga regelverket i 3 kap. kulturminneslagen ges möjlighet att skydda bebyggelseområden genom att förklara sammanhängande bebyggelse med tillhörande anläggningar och omgivande område för byggnadsminne. Denna möjlig- het att skydda bebyggelseområden framgår tydligt av förarbetena till gällande lagstiftning (prop. 1987/88:104). Den aktuella bestämmelsens ordalydelse är emellertid inte helt entydig, vilket medfört att vissa läns- styrelser kommit att tillämpa reglerna på ett sätt som inte var avsett. Enligt kan ett mark- eller vattenområde (t.ex. samman- hängande ängs- och hagmarkslandskap eller skärgårdsjordbruk) förklaras som kulturreservat i syfte att bevara värdefulla kulturpräglade landskap. Ett kulturreservat kan även omfatta bebyggelsemiljöer. Det finns alltså bestämmelser som möjliggör skydd för bebyggelsemiljöer. Det finns inte skäl att anta att ett genomförande av utredningens förslag skulle innebära några påtagliga förbättringar av möjligheterna till skydd. Vidare kan det redan med nu gällande lagstift- ning vara svårt att dra en skarp linje mellan tillämpningsområdena för å ena sidan byggnadsminnen och å andra sidan kulturreservat såvitt avser möjligheten till områdesskydd för bebyggda miljöer. förslag skulle i dessa delar, enligt regeringens bedömning, innebära att de Skr. 2009/10:74 båda skyddssystemen i än större utsträckning skulle komma att över- Utredningens förslag att värdefulla bebyggelsemiljöer ska kunna förklaras som kulturreservat bör därför inte genomföras. Det saknas också skäl att införa ett nytt särskilt skydd för bebyggelsemiljöer i kulturminneslagen eftersom redan nu gällande lagstiftning innebär en sådan möjlighet. Mot bakgrund av att länsstyrelserna tillämpar bestäm- melserna på olika sätt avser regeringen att ge i uppdrag att ta fram förtydligande riktlinjer för tillämpningen av bestäm- melserna i 3 kap. kulturminneslagen. 6 Den europeiska landskapskonventionen Den europeiska landskapskonventionen är en regional konvention för om att slå vakt om och erkänna betydelsen av det omgivande landskapet. Konventionen syftar till att förbättra skydd, förvaltning och planering av europeiska landskap. Ett annat syfte med konventionen är att främja samarbetet kring landskapsfrågor inom och att stärka allmänhetens och lokalsamhällets delaktighet i det arbetet. Konventionen innefattar alla typer av landskap, så väl agrara som . Konventionen har arbetats fram inom och omfattar de länder som är medlemmar av . Konventionen undertecknades 2000 och trädde i kraft . En majoritet av medlemsstaterna inom EU har ratificerat konventionen. Frågan om en svensk ratificering av den europeiska landskapskonven- tionen togs upp i propositionen Ett gemensamt uppdrag svenska miljömål (prop. 2004/05:150, bet. 2005/06:MJU3, rskr. 2005/06:48). Därefter har på regeringens uppdrag lämnat två rapporter med förslag till nationellt genomförande av landskapskonven- tionen, bl.a. har förslag lämnats till författningsändringar (dnr Ku2008/97/KT). En svensk ratificering av den europeiska Regeringens bedömning: Den europeiska landskapskonventionen bör ratificeras utan författningsändringar. bör ges i uppdrag att i samråd med andra berörda myndigheter initiera arbetet avseende den europeiska landskaps- konventionens tillämpning i . förslag: ska ratificera den euro- Till följd av ratificeringen ska ändringar göras i , (1987:10) och i ett antal Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna, Skr. 2009/10:74 bl.a. , de flesta länsstyrelserna, , samt ett flertal kommuner har avstyrkt förslagen till författ- ningsändringar. Ett övervägande antal remissinstanser har dock uttryckt en positiv inställning till landskapskonventionen. Skälen för regeringens bedömning: Remissbehandlingen av Riks- antikvarieämbetets rapport med förslag till författningsändringar visar att det finns en övervägande positiv inställning till landskapskonventionen och dess innebörd. En majoritet av remissinstanserna har dock avvisat förslag om författningsändringar för att genom- föra en ratificering. har emellertid i sin rapport anfört att en ratificering av konventionen också kan genomföras utan författningsändringar. Regeringen bedömer att en ratificering av landskapskonventionen bör ske. Det är inte nödvändigt med författningsändringar för ratificeringen. Det finns goda förutsättningar för svenska myndigheter, kommuner, institutioner och organisationer att med utgångspunkt i gällande författ- ningar arbeta med övergripande landskapsfrågor med konventionen som grund. Ratificeringen är inte avsedd att innebära inskränkningar i ägande- rätten. En ratificering bör kombineras med ett utvecklingsarbete avseende landskapskonventionens tillämpning i . Regeringen avser därför att ge i uppdrag att i samverkan med andra berörda myndigheter analysera begreppet landskap i enlighet med hur det definieras i den europeiska landskapskonventionen och föreslå hur begreppet landskap enligt konventionen utifrån svenska förhållanden ska tillämpas i olika samhällsprocesser så att konventionen efterlevs. I upp- draget bör även ingå att lämna förslag till vilken myndighet som ska få ansvaret att bevaka den svenska efterlevnaden av landskapskonventionen samt att verka i internationella sammanhang som berör frågor om konventionen. Beroende på hur detta arbete faller ut kan det bli aktuellt att göra ändringar i berörda myndigheters instruktioner. Sammanfattning av delbetänkandet De norrländska kyrkstäderna (SOU 2003:81) och slutbetänkandet K-märkt Förslag till förbättrat skydd för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse (SOU 2004:94) I delbetänkandet föreslår att en skyddsreglering för kyrkstäder skall inordnas i ett nytt kapitel i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. I slutbetänkandet lämnar utredningen förslag på förändringar i , (1987:10), kulturminneslagen, jordförvärvslagen (1979:230) och lagen (2000:224) om fastighetsregister. En fråga om skyddet av kyrkstäderna får anses innefatta såväl det fysiska skyddet av bebyggelsen som ett bevarande av kyrkstadstraditionen. Kyrkstadstraditionen innebär att kyrkstugorna i huvudsak nyttjas för tillfälligt boende i samband med kyrkobesök och att ägarkretsen är begränsad till personer med särskild anknytning till kyrkstaden. Kyrkstäderna utgör kulturmiljöer av nationellt och internationellt värde. En bidragande orsak till deras särart är den levande kyrkstadstraditionen. Det kan därför vara befogat med en särskilt utformad skyddsreglering för kyrkstäderna. De kyrkstäder som omfattas av skyddsregleringen bör pekas ut av regeringen i en särskild förordning. Avvägningen om vilka skyddsföreskrifter som skall gälla för en viss kyrkstad skall däremot göras av . De gamla reglerna (1817 och kungliga skrivelser) om att tillstånd krävs för köp och bygge av kyrkstuga föreslås upphävas och ersättas med motsvarande bestämmelser i kulturminneslagen. Detta innebär att skall pröva frågor om tillstånd till förvärv av kyrkstugor samt att får meddela föreskrifter om använd- ningen och nyttjandet av byggnaderna och om vad allmänheten skall iaktta inom kyrkstaden. Ett kommunalt skydd för kulturminnen Vad gäller kulturminnesskyddet föreslås att kommunerna skall kunna kulturminnesmärka värdefulla byggnader som faller inom förvansknings- förbudets tillämpningsområde (3 kap. 12 § ). Rätts- verkningarna av en kulturminnesmärkning föreslås vara att byggnaden omfattas av en förhöjd bygglovsplikt och en generell plikt om rivnings- lov. Kulturminnesmärkning skall kunna ske genom beslut i ett enskilt ärende eller i samband med ett planförfarande. Denna möjlighet till kulturminnesmärkning föreslås för byggnader och andra anläggningar som är särskilt värdefulla eller som ingår i ett särskilt värdefullt bebyggelseområde ersätta skyddsbestämmelser i detaljplan eller områdesbestämmelser. En skyddsåtgärd skall därmed inte längre förutsätta att en planläggning kommer till stånd. Vidare behöver ersättningsfrågan inte vara avgjord innan skyddsbeslutet fattas. Kommunen kommer inte heller att i detalj behöva precisera i skyddsbestämmelser vilka åtgärder som inte får vidtas på byggnaden. Det skall i stället vara tillräckligt att kommunen anger de värden hos byggnaden som motiverar skydds- beslutet. Genom att skyddet för byggnaden skall utövas i bygglovs- hanteringen ges möjligheter till en flexibilitet i bedömningarna som gör att såväl befogade önskemål från ägaren som nya kunskaper kan beaktas i tillämpningen. De byggnader som kan kulturminnesmärkas är alltså desamma som redan omfattas av förvanskningsförbudet. Det mest väsentliga momentet i en kulturminnesmärkning enligt den föreslagna modellen är därmed att detta faktum tydliggörs för ägare, brukare och allmänheten, men även för tjänstemän inom kommunen. Avsikten är att detta tydliggörande skall skapa förutsättningar för att kommunen tillsammans med ägare och brukare skall kunna verka för att byggnaden får en god förvaltning. Det finns inte skäl att genomföra några mer genomgripande förändringar av regelverket för de byggnadsminnen som omfattas av 3 kap. kulturminneslagen. Tillräckliga förbättringar kan komma till stånd genom vissa smärre justeringar. En sådan justering är att rätten för var och en att väcka fråga om byggnadsminnesförklaring tas bort. Motivet till detta är att det i första hand är det kommunala skyddet som skall vara ingången i skydds- systemet. Ett annat motiv är att det förekommer att ansökan om bygg- nadsminnesförklaring sker i annat huvudsakligt syfte än att bevara de ur kulturhistorisk synpunkt mest värdefulla byggnaderna. Ett annat förslag är att kvalifikationsgränsen för byggnads- minnesförklaring ändras från att byggnaden är synnerligen märklig till att den är av nationell betydelse. Någon förändring i sak är inte avsedd. Slutligen föreslås att en bestämmelse om självrisk, motsvarande vad som gäller enligt , skall gälla vid beräkningen av intrångs- ersättning enligt 3 kap. kulturminneslagen. För de statliga byggnadsminnena föreslås däremot en större förändring. Det finns inte något betydande fortsatt behov av att ha en särreglering för de byggnader som innehas av staten. Dessa kan lika väl som övriga byggnadsminnen hanteras inom ramen för 3 kap. kulturminneslagen. Det skulle innebära att man kommer ifrån vissa problem vid överlåtelser till och från staten samt åstadkommer en ökas tydlighet i skyddssystemet. Vidare ger det förutsättningar för länsstyrelserna att ta ett helhetsgrepp om kulturminnesskyddet i länet. Ett avskaffande av särregleringen för de statliga byggnadsminnena innebär att länsstyrelserna får överta hanteringen av dem från Riksantik- varieämbetet. Vad gäller beslutsfattandet ifråga om byggnadsminnes- förklaring och jämkning av skyddsbestämmelser och hävning av byggnadsminnesförklaring, är det utredningens bedömning att regeringen fortsatt bör ha det yttersta ansvaret. Beslut i ärenden som rör byggnads- minnen som innehas av staten skall därmed länsstyrelserna endast behöva fatta då det rör ärenden om ändring av ett byggnadsminne i strid Inom den statliga fastighetsförvaltningen har i uppdrag att förvalta kulturhistoriskt värdefull omfattar merparten av de Den decentralisering av hanteringen som föreslås för det statliga byggnadsminnesbeståndet, bör kunna motivera att ges ansvar att inom av angivna ramar bedöma om en ändring kan ske i strid mot skyddsbestämmelser. förslaget skall länsstyrelserna därför kunna fatta beslut om att Statens fastighetsverk skall utöva egenkontroll i det hänseendet. I fråga om möjligheterna till områdesskydd föreslås den förändringen att kulturreservatsinstitutets tillämpningsområde utvidgas till att även kunna omfatta värdefulla bebyggelsemiljöer. därmed kunna användas för områden där kultur- och naturvärden i landskap och en bebyggelsemiljö samverkar, men även för områden där bebyggelsen utgör den huvudsakliga bäraren av områdets kultur- För att så långt möjligt ge alla människor möjlighet att ta del av det bebyggda kulturarvet kan särskilda avvägningar behöva göras i hur byggnadens kulturvärden bäst bevaras. Kommunerna skall inom ramen för bygglovshanteringen tillse att kravet på tillgänglighet enligt lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav följs. För att frågan om tillgänglighet tidigt skall få en allsidig belysning och för att skapa ett så gott beslutsunderlag som möjligt vid prövningar rörande ett byggnadsminne, föreslås att även länsstyrelserna i sitt besluts- fattande enligt 3 kap. kulturminneslagen skall beakta tillgänglighets- kravet enligt lagen om tekniska egenskapskrav. En sådan ordning kan dessutom medverka till att kommun och länsstyrelse inte fattar oförenliga Det finns ett behov av att skydda sådant lösöre som bidrar till en Detta gäller inte endast för slottsmiljöer och andra större kulturegendomar, utan också för mer vardagliga miljöer. Det föreslås att lösöre skall kunna skyddas genom att det i skydds- bestämmelser för ett byggnadsminne anges hur sådant lösöre skall vårdas och underhållas och i vilka avseenden det inte får ändras. lösöret en del av byggnadsminnet. Det får inte överlåtas till annan än till den som förvärvar övriga delar av byggnadsminnet. förutsättning för att kunna meddela skyddsbestämmelser för lösöre bör vara att ägaren till lösöret och byggnaden har samtyckt till åtgärden. Genom en ändring i jordförvärvslagen (1979:230) ges möjlighet för juridiska personer att få tillstånd att förvärva lantbruksfastigheter om förvärvet innebär ett långsiktigt bevarande av en egendom med kultur- historiska värden. På så sätt undviks att de unika samlingarna som finns på sådana egendomar skingras vid arvskiften. Remissinstanser som yttrat sig över delbetänkandet De norrländska kyrkstäderna (SOU 2003:81) Efter remiss har yttranden inkommit från Hovrätten för Nedre , Kammarrätten i , Kammarkollegiet, i , i , i , , , , , , (M1999:03), (M2002:05), kommun, kommun, kommun, kommun, kommun, kommun, kommun, , stift, , , , , , , , , , , Föreningen , Föreningen , kyrkstadsråd, kyrkstads kammarägareförening, Svenska föreningen för byggnadsvård och Fastighetsägarna . i län, i och (M2002:05) har i sina remissvar angett att de avstår från att yttra sig över delbetänkandet. Därutöver har yttranden inkommit från , och . Remissinstanser som yttrat sig över slutbetänkandet K-märkt Förslag till förbättrat skydd för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse (SOU 2004:94) Efter remiss har yttranden inkommit från Hovrätten för Nedre , Kammarrätten i , Justitiekanslern, , , , i , i län, i , i , i , i , i län, i , i , i län, i , i , i , i län, i , i , i , i , i , i , i , , , , , , , , , , (M1999:03), (M2002:05), , kommun, kommun, kommun, kommun, , , , , kommun, , , , kommun, , Svenska kommun- förbundet, , , Fastighets- ägarna , Föreningen , , Kommunala museers samarbetsråd, , Svenska föreningen för byggnadsvård, , och . har avstått från att avge yttrande. Därutöver har yttranden inkommit från , med , , Stiftelsen , , , , och Fritidsodlingens . Remissinstanser som yttrat sig över till nationellt genomförande av den europeiska landskapskonventionen Efter remiss har yttranden inkommit från , Kammarrätten i , Justitiekanslern, , , , , i , i , i , Läns- styrelsen i , i , Läns- styrelsen i , , Kungl. Tekniska högskolan, , (), , , , , , , , , , , , , Transportstyrelsen, , Statens maritima museer, kommun, , , , kommun, , kommun, Falu kommun, kommun, kommun, kommun, kommuner och Landsting, Kungl. Vitterhets Historie och Antikvitets , Kungl. Skogs- och Lantbruksakademien, , , och arkitekter. , , , , , Skogsindustrierna och hembygds- förbund har i sina remissvar angett att de avstår från att yttra sig över rapporten. Därutöver har yttranden inkommit från i län, Föreningen tillsammans med samt . Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: Statsrådet , ordförande, och statsråden , , Husmark , , , , , , , , , , Adelsohn , , Regeringen beslutar skrivelse 2009/10:74 Vissa kulturmiljöfrågor