prop · GX0348 · 2009-11-10 00:00:00 — i form av blockad försöker förmå ett gästande tjänsteföretag att teckna kollektivavtal i värdlandet avseende arbets- och anställningsvillkor av det slag som redovisats i Arbetsdomstolens . .. beslut [av ()], om läget i värdlandet är sådant att den lagstiftning som har till syfte att genomföra [direktiv /711 saknar uttryckliga bestämmelser om tillämpning av arbets- och anställningsvillkor i kollektivavtal? 2) Enligt [MBL] gäller ett förbud mot fackliga stridsåtgärder i syfte att undantränga ett mellan andra parter träffat kollektivavtal. Detta förbud gäller dock enligt en särskild bestämmelse, som är en del av den s.k. lex , endast när en organisation vidtar åtgärder med anledning av arbetsförhållanden som [MBL] är direkt tillämplig på, vilket i praktiken innebär att förbudet inte gäller vid stridsåtgärder mot utländska företag som är tillfälligt verksamma här i landet och har med sig egen arbets- kraft. Utgör EG-fördragets regler om fri rörlighet för tjänster och förbud mot diskriminering på grund av nationalitet samt utstationerings- direktivet hinder mot en tillämpning av den sist nämnda regeln - som tillsammans med övriga delar av lex i praktiken också innebär att svenska kollektivavtal blir giltiga och får företräde framför redan träffade utländska kollektivavtal på stridsåtgärder i form av blockad som vidtas av svenska fackliga organisationer mot ett gästande tjänste- företag? 41 Domstolens ordförande beslutade att avslå Arbetsdomstolens begäran av om skyndsam handläggning av detta mål i enlighet med artikel 104a första stycket i rättegångsreglerna. Huruvida tolkningsfrågorna kan tas upp till sakprövning 42Byggnads, Byggettan och Elektrikerna har gjort gällande att det föreligger hinder för sakprövning av tolkningsfrågorna. 43De har i första hand hävdat att de ställda frågorna saknar samband med de faktiska omständigheterna i målet. Arbetsdomstolen begär nämligen att domstolen skall tolka bestämmelserna om frihet att tillhandahålla tjänster och direktiv /71, trots att var etablerat i i enlighet med artikel 43 EG genom Baltic, som var ett helägt dotterbolag till . och hade samma ägare, samma ställföreträdare och agerade under samma varu- märke. De bör därför betraktas som en och samma ekonomiska enhet ur ett gemenskapsrättsligt perspektiv, trots att de är skilda juridiska personer. hade därmed en skyldighet att bedriva sin verksamhet i på de villkor som lagstiftning föreskriver för egna med- borgare, i den mening som avses i artikel 43 andra stycket EG. 44De har i andra hand gjort gällande att Lavals talan i målet vid Arbetsdomstolen syftar till att ge bolaget möjlighet att undandra sig svensk lagstiftning och att tvisten därför åtminstone till en del är Lavals verksamhet består i att tillfälligt ställa arbetskraft från till förfogande för bolag som bedriver verksamhet på den svenska marknaden. Bolaget försöker undandra sig samtliga de skyldig- heter som följer av den nationella lagstiftningen och kollektivavtals- regleringen i och försöker att på ett otillbörligt sätt använda sig av de möjligheter som skapats genom gemenskapsrätten, genom att åberopa fördragets bestämmelser om tjänster och direktiv /71. 45 Domstolen påminner om att förfarandet enligt artikel 234 EG grundar sig på en tydlig funktionsfördelning mellan de nationella dom- stolarna och och att det i ett sådant förfarande är den nationella domstolen som skall bedöma omständigheterna i målet. Det ankommer uteslutande på den nationella domstolen, vid vilken tvisten anhängiggjorts och som har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till . är följaktligen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som ställts av den nationella domstolen avser tolkningen av gemenskapsrätten (se, bland annat, dom av i mål C-326/00, , 2003, s. 1-1703, punkt 27, av i mål C-145/03, , 2005, s. 1-2529, punkt 33, och av i mål C-419/04, Conseil general de la Vienne, 2006, s. 1-5645, punkt 19). 46 Domstolen har emellertid slagit fast att det i undantagsfall ankommer på den att - för att pröva sin egen behörighet - undersöka de omständigheter under vilka den nationella domstolen har framställt sin begäran om förhandsavgörande (se, för ett liknande resonemang, dom av i mål 244/80, Foglia, 1981, s. 3045, punkt 21; svensk specialutgåva, volym 6, s. 243). Domstolen far underlåta att besvara en tolkningsfråga som en nationell domstol har ställt endast då det är uppenbart att den begärda tolkningen av gemenskapsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller föremålet för tvisten i målet vid den nationella domstolen eller när frågan är hypotetisk eller när domstolen inte har tillgång till sådana uppgifter om de faktiska eller rättsliga förhållandena som är nödvändiga för att kunna ge ett användbart svar på de frågor som ställts till den (se bland annat dom av i mål C-379/98, PreussenElektra, 2001, s. 1- 2099, punkt 39, och av i mål C-390/99, Canal Satelite Digital, 2002, s. 1-607, punkt 19, samt domen i det ovan- nämnda målet Conseil general de la Vienne, punkt 20). 47 Domstolen skall dessutom inom ramen för kompetensfördelningen mellan gemenskapsdomstolen och nationella domstolar beakta den faktiska och rättsliga bakgrunden till tolkningsfrågorna, såsom denna framställts i begäran om förhandsavgörande (se bland annat dom av i mål C-475/99, Ambulanz Glöckner, 2001, s. 1- 8089, punkt 10, och av i mål C-136/03, Dörr och Onal, 2005, s. 1-4759, punkt 46, samt domen i det ovannämnda målet Conseil general de la Vienne, punkt 24). 48 Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 97 i förslaget till av- görande har Arbetsdomstolen i förevarande fall genom sina frågor begärt en tolkning av artiklarna 12 EG och 49 EG samt bestämmelserna i direktiv /71 om utstationering av arbetstagare i samband med till- handahållande av tjänster. Av begäran om förhandsavgörande framgår följande: Frågorna har hänskjutits med anledning av en tvist mellan å ena sidan och å andra sidan , Byggettan och Elektrikerna angående stridsåtgärder som de fackliga organisationerna vidtog till följd av att inte ville ansluta sig till . och anställningsvillkoren för de lettiska arbetstagare som hade utstationerat till en byggarbetsplats i , där arbetet bedrevs av ett företag tillhörande Lavalkoncernen. Efter det att stridsåtgärder hade vidtagits och arbetet avbrutits återvände de utstationerade arbetstagarna 49De ställda frågorna har således samband med föremålet för tvisten vid Arbetsdomstolen, såsom föremålet har angetts av den domstolen, och det går inte att av den faktiska bakgrunden till frågorna dra slutsatsen att tvisten är konstruerad. 50Härav följer att tolkningsfrågorna kan tas upp till sakprövning. Prövning av den första frågan 51 Arbetsdomstolen har ställt den första frågan för att fa klarhet i huru- vida det är förenligt med EG-fördragets regler om frihet att tillhandahålla tjänster och förbud mot diskriminering på grund av nationalitet och med direktiv /71 att fackliga organisationer genom fackliga stridsåtgärder i form av blockad försöker förmå ett utländskt tjänsteföretag att ansluta sig till ett kollektivavtal i värdmedlemsstaten avseende arbets- och anställ- ningsvillkor, såsom , om situationen i denna medlems- stat kännetecknas av att den lagstiftning som har till syfte att införliva detta direktiv saknar uttryckliga bestämmelser om tillämpning av arbets- och anställningsvillkor i kollektivavtal. 52 Av begäran om förhandsavgörande framgår att de av och Byggettan vidtagna stridsåtgärderna har föranletts dels av att inte velat gå med på att de i utstationerade arbetstagarna skulle erhålla den timlön som de fackliga organisationerna hade krävt, under det att denna medlemsstat saknar bestämmelser om minimilön, dels av att inte velat ansluta sig till . På vissa av de områden som anges i artikel 3.1 första stycket a-g i direktiv /71 innehåller villkor som är förmånligare än dem som följer av de relevanta lagreglerna medan andra villkor avser områden som inte anges i denna artikel. 53 Den första frågan skall därför förstås så, att Arbetsdomstolen i huvudsak önskar få klarhet i huruvida artiklarna 12 EG och 49 EG samt direktiv /71 skall tolkas så, att de utgör hinder för att en facklig organi- sation, i en medlemsstat i vilken det finns lagregler om arbets- och anställningsvillkor på de områden som anges i artikel 3.1 första stycket a-g i detta direktiv utom på området för minimilön, ges möjlighet att genom fackliga stridsåtgärder i form av blockad av arbetsplatser, såsom de stridsåtgärder som är föremål för prövning i Arbetsdomstolen, försöka förmå ett tjänsteföretag som är etablerat i en annan medlemsstat att inleda förhandlingar med denna fackliga organisation om den lön som de utstationerade arbetstagarna skall erhålla och att ansluta sig till ett kollektivavtal, som på vissa av de nämnda områdena innehåller villkor som är förmånligare än de som följer av de relevanta lagreglerna medan andra villkor i avtalet avser områden som inte anges i artikel 3 i detta 54 Vad gäller bedömningen av vilka bestämmelser i gemenskapsrätten som är tillämpliga i ett sådant mål som det som är anhängigt vid Arbets- domstolen erinrar domstolen om att artikel 12 EG, i vilken det allmänna förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet slås fast, enligt domstolens fasta rättspraxis endast kan tillämpas självständigt i situatio- ner som omfattas av gemenskapsrätten, men för vilka det inte har före- skrivits några särskilda regler om icke-diskriminering i fördraget (se dom av i mål C-100/01, Oteiza Olazabal, 2002, s.1-10981, punkt 25, och av i mål C-387/01, Weigel, 2004, s. 1-498 1, punkt 57). 55 Friheten att tillhandahålla tjänster har emellertid genomförts och konkretiserats genom artikel 49 EG (dom av i mål C-22/98, Becu m.fl., 1999, s. 1-5665, punkt 32, och av den 28 i mål C-55/98, , 1999, s.1-7641, punkt Anledning saknas därför att tolka artikel 12 EG i målet. 56 Vad beträffar tillfälliga förflyttningar av arbetstagare till en annan medlemsstat för att de där skall utföra offentliga eller privata bygg- och anläggningsarbeten i samband med arbetsgivarens tillhandahållande av tjänster, framgår det av domstolens praxis att artiklarna 49 EG och 50 EG utgör hinder för att en medlemsstat förbjuder den som tillhandahåller tjänster och som är etablerad i en annan medlemsstat att förflytta sig fritt inom dess territorium med all sin personal eller för att denna medlemsstat uppställer restriktivare villkor för förflyttningen av personalen. omständigheten att det ställs sådana villkor för den som tillhandahåller tjänster och som är etablerad i en annan medlemsstat innebär att denne diskrimineras i förhållande till de konkurrenter som är etablerade i värdlandet och som obehindrat kan använda sin egen personal, och påverkar dessutom dennes möjligheter att utföra tjänsten (dom av den 27 i mål C-113/89, , 1990, s.1-1417, punkt 12; svensk specialutgåva, volym 10, s. 389). 57 Gemenskapsrätten hindrar däremot inte medlemsstaterna från att utvidga tillämpningsområdet för sin lagstiftning eller för kollektivavtal som har ingåtts av arbetsmarknadens parter till att, vad gäller minimi- löner, omfatta alla personer som utför ett avlönat arbete på deras Prop. 2009/10:48 territorium, även om detta bara är tillfälligt, oavsett i vilket land arbets- Bilaga 1 givaren är etablerad (se bland annat dom av i de förenade målen 62/81 och 63/81, och Desquenne & Giral, 1982, s. 223, punkt 14, svensk specialutgåva, volym 6, s. 299, och av i mål C-164/99, Portugaia Constru9öes, 2002, s. 1- 787, punkt 21). Tillämpningen av sådana bestämmelser skall emellertid vara ägnad att säkerställa förverkligandet av det syfte som eftersträvas genom dem, det vill säga att skydda utstationerade arbetstagare, och får inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta syfte (se, för ett liknande resonemang, dom av i de förenade målen C-369/96 och C-376/96, Arblade m.fl., 1999, s. 1-8453, punkt 35, och av i mål C-341/02, kommissionen mot , 2005, s. 1-2733, punkt 24). 58Gemenskapslagstiftaren har mot denna bakgrund antagit direktiv /71 för att, såsom framgår av skäl 6 i direktivet, i arbetsgivarnas och deras personals intresse fastställa vilka arbets- och anställningsvillkor som skall tillämpas på anställningsförhållandet när ett företag som är etablerat i en medlemsstat utstationerar arbetstagare för tillfälligt arbete i en annan medlemsstat i samband med tillhandahållande av tjänster. 59Av skäl 13 i direktiv /71 framgår att medlemsstaternas lagstiftning bör samordnas så att det kan fastställas en kärna av tvingande regler för minimiskydd, vilka skall följas i värdstaten av de arbetsgivare som ut- stationerar arbetstagare. 60Direktiv /71 utgör emellertid inte en harmonisering av det materiella innehållet i dessa tvingande regler för minimiskydd. Medlems- staterna kan därför fritt bestämma innehållet i dessa regler under iakttagande av fördraget och de allmänna gemenskapsrättsliga principerna (dom av i mål C-490/04, kommissionen mot , 2007, s. 1-0000, punkt 19). 61De omständigheter som är föremål för prövning i målet vid Arbets- domstolen inträffade, såsom de beskrivits i begäran om förhands- avgörande, , det vill säga efter det att medlemsstaternas frist för att införliva direktiv /71 hade löpt ut. Denna frist löpte nämligen ut . På grund härav och då dessa omständigheter omfattas av tillämpningsområdet för direktivet skall den första frågan prövas utifrån bestämmelserna i detta direktiv, tolkade mot bakgrund av artikel 49 EG (dom av i mål C-60/03, , 2004, s. 1-9553, punkterna 25-27 och 45), och, i förekommande fall, utifrån artikel 49 EG i sig. De möjligheter som medlemsstaterna förfogar över för att fastställa arbets- och anställningsvillkoren för utstationerade arbetstagare, inklu- sive minimilön 62 Inom ramen för det samarbete mellan de nationella domstolarna och som har inrättats genom artikel 234 EG skall EG- domstolen, i syfte att ge Arbetsdomstolen ett användbart svar så att den kan avgöra det mål som är anhängigt vid den (se dom av i mål C-334/95, Kroger, 1997, s. 1-4517, punkt 22, av i mål C-88/99, Roquette Freres, 2000, s. I- 10465, punkt 18, och av i de förenade målen C-393/04 och C-41/05, , 2006, s.1-5293, punkt 23), undersöka vilka möjligheter som medlemsstaterna förfogar över för att fastställa arbets- och anställningsvillkoren på de områden som anges i artikel 3.1 första stycket a-g i direktiv /71, inklusive minimilön, vilka företagen skall garantera de arbetstagare som de utstationerar i samband med tillhandahållande av tjänster över gränserna. 63Av såväl begäran om förhandsavgörande som de yttranden som avgetts i förevarande mål framgår nämligen följande: Vad gäller fast- ställandet av utstationerade arbetstagares anställningsvillkor på de nämnda områdena är minimilön det enda anställningsvillkor som i regleras på ett annat sätt än de sätt som anges i direktiv /71. Det är dessutom kravet att skall förhandla med de fackliga organi- sationerna för att få vetskap om vilka löner bolaget skall betala till sina arbetstagare och kravet att bolaget skall ansluta sig till som ligger till grund för tvisten vid Arbetsdomstolen. 64Enligt artikel 3.1 första stycket första och andra strecksatserna i direktiv /71 skall de arbets- och anställningsvillkor som anges i punkterna a-g i denna bestämmelse fastställas, med avseende på till- handahållande av tjänster över gränserna i byggsektorn, i bestämmelser i lagar eller andra författningar eller i kollektivavtal eller skiljedomar som förklarats ha allmän giltighet. De kollektivavtal och skiljedomar som avses i denna bestämmelse är sådana som skall följas av alla företag inom den aktuella sektorn eller det aktuella arbetet och inom det aktuella geografiska området. 65Om det inte finns något system för att förklara att kollektivavtal eller skiljedomar har allmän giltighet, kan medlemsstaterna dessutom enligt artikel 3.8 andra stycket i direktiv /71 utgå från kollektivavtal eller skiljedomar, som gäller allmänt för alla likartade företag inom den aktuella sektorn, eller från kollektivavtal, som har ingåtts av de mest representativa arbetsmarknadsorganisationerna på nationell nivå och som gäller inom hela det nationella territoriet. 66Av ordalydelsen i denna bestämmelse framgår att den sistnämnda möjligheten inte kan användas annat än om medlemsstaten så har beslutat och det vid tillämpningen av kollektivavtalen på de företag som utstationerar arbetstagare garanteras att dessa företag, vad gäller de områden som räknas upp i artikel 3.1 första stycket a-g i direktiv /71, behandlas på samma sätt som de inhemska företag inom den aktuella sektorn eller det aktuella arbetet som befinner sig i en likartad situation. Enligt artikel 3.8 i detta direktiv behandlas företag på samma sätt när de nämnda inhemska företagen är underkastade samma skyldigheter på dessa områden som de företag som avses med utstationeringarna och både de inhemska och de utländska företagen skall uppfylla dessa skyldigheter med samma verkningar. 67Det är utrett att det i finns lagregler om arbets- och anställ- ningsvillkor på de områden som anges i artikel 3.1 första stycket a-g i direktiv /71, utom på området för minimilön. Det står även klart att kollektivavtal inte förklaras ha allmän giltighet i och att denna medlemsstat inte har använt sig av den möjlighet som föreskrivs i artikel 3.8 andra stycket i detta direktiv. 68Eftersom direktiv /71 inte har till syfte att harmonisera systemen för fastställande av arbets- och anställningsvillkoren i medlemsstaterna, är dessa fria att på nationell nivå välja ett annat system än de system som uttryckligen anges i direktivet, under förutsättning att det inte hindrar tillhandahållandet av tjänster mellan medlemsstaterna. 69Av handlingarna i målet framgår att de svenska myndigheterna har anförtrott arbetsmarknadens parter uppgiften att genom kollektivavtal fastställa vilka löner som de inhemska företagen skall betala till sina arbetstagare och att detta system, för byggföretagens vidkommande, innebär att förhandlingar skall genomföras från fall till fall, på arbets- platsen och med beaktande av de anställdas kvalifikationer och arbets- uppgifter. 70Vad gäller de skyldigheter i lönehänseende som tjänsteföretag som är etablerade i andra medlemsstater kan åläggas erinrar domstolen om att artikel 3.1 första stycket c i direktiv /71 endast rör minimilöner. Denna bestämmelse kan därför inte åberopas för att motivera en skyldighet för sådana tjänsteföretag att betala sådana löner som dem som de fackliga organisationer som är svarande i målet vid Arbetsdomstolen i enlighet med det svenska systemet har krävt i förevarande fall. Dessa löner är inte minimilöner och fastställs heller inte på det sätt som anges i artikel 3.1 och 3.8 i direktivet. 71Domstolen gör således så här långt följande bedömning. En med- lemsstat i vilken minimilöner inte bestäms på något av de sätt som anges i artikel 3.1 och 3.8 i direktiv /71 har inte en på direktivet grundad rätt att ålägga företag som är etablerade i andra medlemsstater att i samband med tillhandahållande av tjänster över gränserna förhandla från fall till fall, på arbetsplatsen och med beaktande av de anställdas kvalifikationer och arbetsuppgifter, för att få vetskap om vilken lön företagen skall betala till de arbetstagare som de utstationerar. 72Senare i denna dom kommer domstolen att utifrån artikel 49 EG pröva de skyldigheter som ett sådant system för fastställande av löner innebär för företag som är etablerade i en annan medlemsstat. De områden på vilka arbets- och anställningsvillkor för utstationerade arbetstagare kan fastställas 73I artikel 3.1 första stycket i direktiv /71 föreskrivs att medlems- staterna, för att säkerställa iakttagandet av en kärna av tvingande regler för minimiskydd, skall, oavsett vilken lag som gäller för anställnings- förhållandet, se till att företag i samband med tillhandahållande av tjänster över gränserna garanterar de arbetstagare som är utstationerade inom deras territorium arbets- och anställningsvillkor på de områden som anges i denna bestämmelse. Dessa områden rör längsta arbetstid och kortaste vilotid, minsta antal betalda semesterdagar , minimilön, inbegripet övertidsersättning, villkor för att ställa arbetstagare till för- fogande, särskilt genom företag för uthyrning av arbetskraft, säkerhet, hälsa och hygien på arbetsplatsen, skyddsåtgärder med hänsyn till arbets- och anställningsvillkor för gravida kvinnor och kvinnor som fött barn samt för barn och unga, och likabehandling av kvinnor och män samt andra bestämmelser om icke-diskriminerande behandling. 74Denna bestämmelse syftar till att säkerställa en lojal konkurrens mellan inhemska företag och företag som tillhandahåller tjänster över gränserna genom att de sistnämnda företagen åläggs en skyldighet att gentemot sina arbetstagare tillämpa arbets- och anställningsvillkor, på ett begränsat antal angivna områden, som i värdmedlemsstaten fastställts i bestämmelser i lagar eller andra författningar eller i kollektivavtal eller skiljedomar i den mening som avses i artikel 3.8 i direktiv /71, vilka utgör tvingande regler för minimiskydd. 75Den nämnda bestämmelsen innebär således att företag som är etable- rade i andra medlemsstater inte kan bedriva illojal konkurrens gentemot företag i värdmedlemsstaten i samband med tillhandahållande av tjänster över gränserna genom att gentemot sina arbetstagare tillämpa de arbets- och anställningsvillkor som gäller i ursprungsmedlemsstaten på dessa områden, när den sociala skyddsnivån är högre i värdmedlemsstaten. 76Samma bestämmelse syftar dock dessutom till att säkerställa att värdmedlemsstatens regler om minimiskydd tillämpas på de utstation- erade arbetstagarna, såvitt gäller arbets- och anställningsvillkor på de områden som nämnts ovan, som de tillfälligt utför arbete i värdmedlemsstaten. 77Tillerkännandet av ett sådant minimiskydd ger de utstationerade arbetstagarna bättre arbets- och anställningsvillkor i värdmedlemsstaten, när den skyddsnivå som genom arbets- och anställningsvillkoren gäller för arbetstagarna i ursprungsmedlemsstaten på de områden som anges i artikel 3.1 första stycket a-g i direktiv /71 är lägre än den minimi- skyddsnivå som gäller i värdmedlemsstaten. 78Vad gäller tvisten vid Arbetsdomstolen framgår det emellertid av punkt 19 ovan att vissa bestämmelser i avseende några av de områden som anges i artikel 3.1 första stycket a-g i direktiv /71, särskilt vad gäller arbetstid och semester, skiljer sig från de svenska lagreglerna om arbets- och anställningsvillkor för utstationerade arbets- tagare och innehåller villkor som är förmånligare för arbetstagarna. artikel 3.7 i direktiv /71 föreskrivs visserligen att punkterna 1-6 denna artikel inte hindrar tillämpning av arbets- och anställningsvillkor som är förmånligare för arbetstagarna. I skäl 17 i direktivet uttalas dess- utom att de tvingande regler för minimiskydd som gäller i värdstaten inte bör hindra att sådana villkor tillämpas. 80Artikel 3.7 i direktiv /71 kan likväl inte tolkas så, att den ger värdmedlemsstaten möjlighet att för tillhandahållande av tjänster på dess territorium kräva att arbets- och anställningsvillkor som går utöver de tvingande reglerna för minimiskydd iakttas. Vad gäller de områden som anges i artikel 3.1 första stycket ag föreskrivs i direktiv /71 nämligen uttryckligen vilken skyddsnivå som värdmedlemsstaten far kräva att företag som är etablerade i andra medlemsstater skall iaktta i förhållande till de arbetstagare som de utstationerar inom dess territorium. En sådan tolkning skulle dessutom innebära att direktivet förlorade sin ändamåls- enliga verkan.