prop · GX0355 · 2009-12-01 00:00:00 — -De som har låg utbildningsnivå utför frivilligt arbete i lägre grad än de som har hög utbildning. -Människor på landsbygden deltar i lägre grad i frivilligt arbete än människor i storstäder. -De som är samboende och som har hemmavarande barn är mer aktiva vad avser frivilligt arbete. -Personer med föreningsaktiva föräldrar är mer aktiva vad avser frivilligt arbete än de vars familjer saknar sådana traditioner. -De som utför frivilligt arbete har bättre självskattad hälsa. -De som inte utför frivilligt arbete uppger att de är mer ängsliga och har mer ångest än aktiva. -De som inte utför frivilligt arbete röstar i lägre grad i riksdagsval. -De som inte utför frivilligt arbete känner mindre tillit till andra människor. -Det finns inte några avgörande skillnader i dessa avseenden mellan personer med svensk respektive utländsk bakgrund. Det verkar alltså vara så att det är de som är etablerade i samhället, t.ex. med avseende på förvärvsarbete, utbildning och familj, som ägnar sig åt frivilligt arbete. Det finns enligt forskarna risk för att grupper hamnar i vad som beskrivs som ett eroderande socialt medborgarskap, där en brist på tillhörighet förstärker en annan. Forskarna menar också att det finns tecken på en ökande polarisering inom det civila samhället i betydelsen att en stor majoritet är engagerade i ideellt arbete och har tillgång till informella nätverk, men där de som står utanför också är en relativt stor grupp. De som är aktiva i ideellt arbete verkar lyckas bättre med att etablera sig på sociala arenor än de som inte deltar i ideellt arbete. Att arbeta frivilligt kan på så sätt ses som en indikator för social etablering mer generellt, menar forskarna. Såsom nämnts ovan behöver det inte vara något problem att människor väljer att avstå från engagemang inom det civila samhället. Om de som står utanför också befinner sig i ett utanförskap i andra bemärkelser kan detta emellertid betyda att det finns hinder för ideellt engagemang som behöver undanröjas. Det är tydligt att graden av aktivitet inom det civila samhället är ojämn inom befolkningen och att skillnaderna i hög grad sammanfaller med socioekonomiska förhållanden. Det tycks också vara så att de stora organisationerna inom det civila samhället främst är verk- samma i välmående stadsdelar och samhällen. Detta förhållande innebär i sig ett hinder för de människor som inte lever där. En annan faktor som tycks utgöra ett hinder är bristande föreningsvana. Sammanfattningsvis verkar det vara så att trösklarna till det civila samhället är höga för människor som inte redan har kanaler dit, t.ex. via nätverk, såsom kollegor eller familjemedlemmar. Det verkar också vara så att andra faktorer, såsom bristande föreningsvana, också spelar in. De ojämlika förhållandena är problematiska om det är så att människor som i grund och botten skulle vilja engagera sig i det civila samhället avstår från att göra det på grund av att trösklarna upplevs som för höga. Ojämlikheten är också ett problem mot bakgrund av att ideellt deltagande generellt sett sammanfaller med positiva faktorer, såsom en högre grad av tillit till andra människor och till samhället och en bättre självskattad hälsa. Vidare är det en brist om de nätverk som det civila samhället kan tillhandahålla inte är tillgängliga för människor som befinner sig i utan- förskap, eftersom tillgången till nätverk också har stor betydelse för möjligheterna att få ett arbete. 9.2.3Deltagandet bland personer med utländsk bakgrund Statistiken över deltagande i föreningslivet och det civila samhället i stort visar att andelen invandrade personer som är föreningsmedlemmar är klart lägre än motsvarande andel bland den svenskfödda delen av befolkningen. Av undersökningen European Social Survey 2002, som återges i rapporten , makt och integration (Ds 2004:49) framgår att av elva föreningstyper var gruppen svenskfödda personer medlemmar i 2,6 typer av föreningar, medan invandrade personer var medlemmar i 1,9 typer. Den största skillnaden i medlem- skap fanns inom kategorin idrottsförening eller förening för utomhus- aktiviteter, där av den svenskfödda befolkningen var medlemmar, men av den invandrade befolkningen. Påtagliga skillnader fanns också i andra kategorier, såsom konsument- organisationer och sällskapsföreningar, medan kategorierna humanitär hjälp och mänskliga rättigheter samt religiösa och kyrkliga föreningar inte uppvisade några tydliga skillnader. Undersökningen visar också att svenskfödda är mer delaktiga i föreningslivet än invandrade personer när det gäller andra aktiviteter än medlemskap. I rapporten sägs att faktorer som bristande resurser i be- tydelsen förvärvsarbete och svenska som förstaspråk, självupplevd diskriminering samt attityd till vikten av deltagande i föreningslivet kan ge en del av förklaringen till dessa skillnader, men inte hela bilden. Andra faktorer som eventuellt kan spela in kan t.ex. vara brist på kontakter som kan fungera som vägar in i föreningslivet. Skillnaden mellan svenskfödda personer med svenska föräldrar och svenskfödda personer med en eller två utlandsfödda föräldrar i fråga om medlemskap och övrig aktivitet i föreningslivet var däremot så liten att den inte var statistiskt säkerställd. Det finns också en tydlig underrepresentation av personer med utländsk bakgrund på förtroendeposter i föreningslivet. Enligt Föreningslivet i , som är baserad på data som insamlats 2000, är den andel av befolkningen som har förtroende- poster i föreningslivet betydligt högre bland svenskfödda personer än bland personer med utländsk bakgrund. Enligt tycks personer med utländsk bakgrund vara sämre representerade ju högre upp man kommer i organisationen. Det finns även tidigare forsk- ning som återger berättelser om självupplevd diskriminering i förenings- livet (i Ds 2004:49, Föreningsliv, makt och integration). Skillnaderna i deltagande i det civila samhället mellan den svenskfödda och utlandsfödda befolkningen tyder på att politiken för det civila samhället borde uppmärksamma frågor om bl.a. etnisk mångfald. Såsom nämndes i avsnitt 9.1. syftar mångfald här på att alla människor och deras olika insatser i form av arbete, idéer, initiativ m.m. välkomnas och tillvaratas oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder. I den ovan nämnda rapporten , makt och integration (Ds 2004:49) framförs att det faktum att personer som själva invandrat i begränsad utsträckning deltar i vissa typer av föreningar motiverar att sökljuset riktas mot olika formella och informella spärrar för medlem- Det är angelägna frågor för politiken för det civila samhället att undersöka sådana hinder närmare och att överväga hur det civila samhällets organisationer ska kunna stimuleras till att arbeta ännu mer med att omfatta fler grupper i samhället, att behålla dessa personer och att tillse att alla har samma möjligheter inom organisationerna oavsett nationell bakgrund och etnisk tillhörighet. 9.2.4Jämställdhet inom det civila samhällets organisationer Skillnaderna mellan kvinnors och mäns deltagande i föreningslivet är små vad avser hur många som formellt är medlemmar i någon förening. Det är dock fler män än kvinnor som är aktiva i föreningslivet; i åldrarna är av männen och av kvinnorna aktiva i en förening. I åldrarna deltar av männen aktivt i en förening, men av kvinnorna. Vidare har den andel av den kvinnliga delen av befolkningen () som utför frivilliga insatser minskat från 2009, medan motsvarande andel bland männen har ökat från till . Statistiken visar också att det finns skillnader mellan könen avseende vilken typ av verksamhet kvinnor respektive män ägnar sig åt. Kvinnor är framför allt engagerade inom omsorg, solidaritet, kultur och religion. De är överrepresenterade i humanitära organisationer, patientorganisationer, föräldraföreningar, religiösa organisationer och kulturföreningar. Män är i stället överrepresenterade inom organisationer som ägnar sig åt motor och idrott och även inom hobbyföreningar, frivilliga försvarsorganisa- tioner, politiska partier, ordenssällskap och aktieföreningar. Vidare finns det skillnader mellan könen när det gäller på vilket sätt människor deltar. Män deltar oftare på högre nivå i organisationen än kvinnorna. Männen deltar oftare aktivt, de har oftare förtroendeuppdrag och talar i högre grad på möten och försöker påverka de beslut som fattas. Enligt statistiken finns det en särskilt tydlig överrepresentation av män mellan när det gäller vilka som talar på möten och försöker påverka beslut, men även när det gäller förtroendeuppdrag och annat aktivt deltagande. Enligt och forskning, som refereras i betänkande, återfinns kvinnor i högre utsträckning än män på positioner med begränsad makt men med stort ansvar, exempelvis inom socialt inriktade organisationer. De återfinns också längre ner i beslutshierarkin. Män återfinns framför allt inom idrottsföreningar, men också inom utbildning, ledarskap, styrelseuppdrag och administration. Forskarna har vidare funnit att männen gör en mindre insats räknat som de oftare har styrelseuppdrag än kvinnor. Enligt utredningen om statligt stöd för kvinnors organisering (SOU 2004:59) är det endast ett fåtal organisationer inom det civila samhället som bedriver ett aktivt jämställdhetsarbete. Undersökningarna av orga- nisationernas jämställdhetsarbete genomfördes på både nationell och på regional nivå. instämmer i den bild som forskarna beskriver, men menar att det inte är helt lätt att styra inom området då det i så hög grad handlar om attitydförändringar. Det civila samhällets organisationer är en del av ett ojämställt samhälle och arbetet för jämställdhet måste komma från organisationerna själva. , menar , är det viktigt att staten driver frågorna framåt, t.ex. genom jäm- ställdhetssatsningar och via bidragsgivningen. Det är viktigt att påpeka i sammanhanget att de organisationer inom civilsamhället som har anställd personal i likhet med alla andra arbets- givare är skyldiga att följa lagstiftningen om diskriminering i arbetslivet. Enligt diskrimineringslagen (2008:67) råder ett förbud för arbetsgivare att diskriminera på grund av kön, könsöverskridande identitet eller ut- tryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktions- hinder, sexuell läggning eller ålder. Diskriminering är också förbjuden i fråga om medlemskap eller medverkan i en arbetstagarorganisation, arbetsgivarorganisation eller yrkesorganisation, och förmåner som en sådan organisation tillhandahåller sina medlemmar. Detta förbud hindrar dock inte att en organisation tillhandahåller medlemmar av ena könet för- måner som är ett led i strävanden att främja jämställdhet mellan kvinnor och män. I en granskning som den dåvarande myndigheten ombudsmannen (JämO) genomförde av arbetsgivare inom idrottsrörelsen kom JämO fram till att ingen av de 18 arbetsgivare som ingick i granskningen hade en jämställdhetsplan som levde upp till den dåvarande jämställdhetslagens krav (Avspark för jämställdhet. En granskning av 18 arbetsgivare inom idrottsrörelsen). JämO påpekade i rapporten att myndigheten förvisso saknade mandat att granska jämställdheten i ideella föreningars verksamhet, men att specialidrottsförbunden och liksom andra arbetsgivare hade en skyldighet att arbeta utifrån jämställdhetslagens krav. I samband med granskningen behövde arbets- givarna redovisa kompletteringar och JämO genomförde flera insatser för att lyfta frågan om jämställdhet inom idrottsrörelsen med särskilda temadagar, utbildningar, informationsinsatser m.m. Tack vare gransk- ningen har idrotten förbättrat den delen av idrottsarbetet. är samtliga idrottsförbunds jämställdhetsplaner godkända av JämO, och arbetet enligt planerna är igång. Myndigheten initierade också ett samar- bete med idrottens studie- och utbildningsorganisation, , för att utveckla ett verktyg för kartläggning av kvinnors och mäns villkor inom idrotten. Målet för jämställdhetspolitiken är att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Ett av fyra delmål är en jämn fördelning av makt och inflytande. Kvinnor och män ska ha samma rätt och möjlighet att vara aktiva medborgare och att forma villkoren för beslutsfattandet. I propositionen Makt att forma samhället och sitt eget liv (prop. 2005/06:155), som lades fram av den förra regeringen, gjordes bedömningen att utgångspunkten på folkrörelseområdet bör vara att det ställs villkor om ett jämställdhetsperspektiv för statliga organisations- bidrag till det civila samhällets organisationer. Bakgrunden är att majoriteten av bidragssystem helt saknar redovisningar eller annan bedömning kring jämställdhet. 9.2.5 Unga väljer friare former av engagemang Prop. Statistiken om föreningslivet visar att en viktig förändring är att återväxten i ungdomsgenerationen är förhållandevis svag och att andelen ungdomar som är medlemmar minskar. Enligt () rapport i var av männen och av kvinnorna i åldrarna medlem i någon förening . Enligt SCB:s statistik var av männen och av kvinnorna i samma åldersgrupp medlem i någon förening. Om fackföreningarna räknas bort var denna andel för männen och för kvinnorna. Det är lägre än motsvarande andel för hela befolkningen (). De allra högsta medlemstalen finns i åldrarna (för både kvinnor och män). fördelade statsbidrag i form av struktur-, utvecklings- eller etableringsbidrag till 65 ungdomsorganisationer för jämfört med 59 ungdomsorganisationer för . Det totala antalet medlemmar i åldrarna som dessa organisationer redo- visade inför var cirka 466 000 medlemmar, varav var flickor eller unga kvinnor. uppgick antalet redovisade medlemmar till cirka 481 000 och till cirka 577 000. Antalet medlemmar i åldrarna har minskat medan antalet medlemmar i åldrarna har ökat. Inom ramen för statsbidraget till ungdomsorganisationerna fördelade utöver detta särskilt bidrag till 38 organisationer samt projektstöd till 36 organisationer . Enligt (2007:6) är fler ungdomar med svensk än med utländsk bakgrund medlemmar i någon förening. Bland ungdomar med svensk bakgrund var av männen och av kvinnorna medlemmar i någon förening 20042005, medan motsvarande andel bland ungdomar med utländsk bakgrund var av männen och av kvinnorna. Skillnaderna var större avseende hur många som var aktiva i en förening. Andelen ung- domar som var aktiva i en förening var bland kvinnor med svensk bakgrund och bland män med svensk bakgrund, men bland kvinnor med utländsk bakgrund och bland män med utländsk bakgrund. Enligt är det en stor utmaning för de mer traditionella folkrörelserna att kunna rekrytera och engagera unga med- lemmar och bejaka nya rörelser. När unga personer organiserar sig så är det allt oftare i nya typer av organisationer, enligt utredningen, som menar att det kan vara formen hos de mer traditionella organisationerna som är mindre attraktiv för ungdomar. Enligt utredningens bedömning har många folkrörelser svårt att hantera de former av engagemang och fritidsvanor som är vanliga bland unga människor. Här hänvisar utredningen bl.a. till att växa i ungdomar och allmänna samlingslokaler (2007) enligt vilken ungdomars fritids- vanor tenderar att vara mer ad hoc-betonade . Det är troligt att ungdomar är lika engagerade som tidigare, men att engagemanget mer rör en fråga i taget, medan intresset för traditionellt föreningsarbetet har ställer därför frågan om det skulle gå att anpassa det Prop. 2009/10:55 traditionella föreningsarbetet så att det attraherar ungdomar i högre grad. Tesen att unga i hög grad är engagerade i det civila samhället, men på ett annat sätt än tidigare, bekräftas i en rapport som publicerade 2008 (Konsten att bry sig om. unga, kommunerna och staten). I en artikel i rapporten beskriver Trägårdh och att omkring av ungdomar är aktiva i någon slags organisation och gör frivilliga insatser av något slag. Trägårdh och påpekar att det har blivit allt viktigare att skilja på olika mått på engagemang, då en allt större del av dem som gör insatser inte är medlemmar. Konkret innebär detta att var fjärde ung person gör en insats utan att vara medlem. insatser avses i detta sammanhang insatser som utförs på frivillig grund, oavlönat eller mot ett symboliskt arvode, och . fick och Parker ett bidrag för att i samverkan med berörda aktörer utveckla nya former av folkbildnings- och folkrörelsebaserad verksamhet för ungdomar i allmän- na samlingslokaler, särskilt i storstadsområden med lokala utvecklings- Ett resultat av projektet var att framgångsfaktorer kunde urskiljas och att goda exempel kunde spridas, bl.a. genom skriften Tillsammans når vi längre. för väl fungerande ungdomsverksamhet som redovisades handlade bl.a. om långsiktighet, tillgång till lokala nätverk, samordning av resurser samt behov av att stärka ideella ledare. menar i sin rapport 06 att kultur- och fritids- aktiviteter har goda förutsättningar att attrahera ungdomar när idéerna kommer från och genomförs av dem, och när vuxna har en vilja och förmåga att visa på vilka kanaler, verktyg och vägar som finns för att förverkliga idéer till verksamhet. Det finns anledning att anta att detta även gäller för verksamhet inom det civila samhället. föreslår bl.a. i sin undersökning att formerna för att stödja ungdomars egen organisering av kultur- och fritidsaktiviteter utanför den traditio- nella folkrörelsestrukturen borde ses över. Förslaget lämnas mot bak- grund av slutsatsen att föreningslivet är en viktig arena för många ungdomar, som det finns tecken på att sättet att organisera sig håller på att förändras. Särbehandling och diskriminering på grund av funktionshinder, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller könsöverskridande identitet eller Det finns begränsat med information om förekomsten av särbehandling och diskriminering inom det civila samhället generellt sett, men bristen är särskilt stor avseende diskrimineringsgrunderna funktionshinder, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller könsöver- skridande identitet eller uttryck. Befintlig statistik över medlemskap och övrigt deltagande i föreningslivet är inte uppdelad enligt dessa diskrimineringsrunder och kan därför inte indikera om personer avstår engagemang inom det civila samhällets organisationer, eller organisationer inom några särskilda verksamhetsområden, på grund av Prop. 2009/10:55 att de befarar att de kommer att särbehandlas eller diskrimineras. närvarande finns det också begränsat med information om upplevd diskriminering bland dem som valt att engagera sig i det civila samhällets organisationer. , transexuellas och bisexuellas rättigheter (RFSL) har, såsom nämnts ovan, i sitt remissvar framför att det är viktigt att belysa att homosexuella, bisexuella och transpersoner (HBT-personer) generellt inte deltar i föreningslivet på samma villkor som heterosexuella personer. Föreningslivet följer en heteronormativ struktur, liksom samhället i stort, och verksamheten är utformad därefter, menar RFSL. I anslutning till många existerande organisationer bildas HBT-föreningar som en reaktion på att HBT-personer inte känner sig välkomna eller hemma i det allmänna föreningslivet. RFSL anser att det är viktigt att genom forskning öka kunskapen om sådana diskriminerande strukturer och normer. I sin årsrapport påtalade även den dåvarande myndigheten mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) att homo- och bisexuella inte alltid upplever att de deltar eller kan delta på lika villkor inom idrottsrörelsen. Regeringen har givit ett uppdrag till Diskriminerings- ombudsmannen att genomföra en kvalitativ undersökning och analys av diskriminering, där frågor om individers upplevelse av diskriminering inom samtliga samhällsområden ingår, även det civila samhället. Uppdraget omfattar diskriminering på grund av kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosupp- fattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder inom samtliga samhällsområden. Uppdraget ska redovisas . 9.3Hur kan organisationerna inom det civila samhället nå nya grupper? Många väljer säkerligen medvetet att avstå från engagemang inom det civila samhället och skulle inte vilja delta även om de söktes upp av organisationer eller om de hade goda kontakter inom det civila samhället. finns det ett tydligt samband mellan utanförskap i betydelsen arbetslöshet, låg inkomst, begränsade sociala nätverk och låg utbildning och en låg nivå av ideellt engagemang. Svenska medborgare med utländsk bakgrund deltar i lägre grad än infödda svenskar och utländska medborgare i ännu lägre grad. De stora och etablerade organisationerna inom det civila samhället tycks främst vara verksamma i välmående stadsdelar och samhällen. Vidare kan noteras att unga ofta väljer andra former för sitt engagemang än det traditionella föreningslivet. Mot bakgrund av de positiva samband som pekats på i forskningen mellan deltagande i det civila samhällets organisationer och socialt kapital, politisk deltagande m.m. är det angeläget att alla som vill delta i det civila samhällets organisationer har möjlighet till detta. Inom förenings- livet tränas också många människor i demokratiska samverkansformer, vilket kan vara en värdefull kunskap för den som vill påverka sin egen Prop. 2009/10:55 situation eller samhällsutvecklingen i stort. Det är således angeläget att undersöka om det finns hinder för ideellt engagemang som skulle kunna undanröjas. Det civila samhället bedriver mycket angelägen verksamhet för att nå fler människor. Staten kan och ska inte styra det civila samhällets inriktning och verksamhet. Däremot är det en viktig uppgift för politiken för det civila samhället att överväga om och hur staten kan bidra till ett arbete där det civila samhällets organisationer utvecklar sin egen verksamhet för att sänka trösklar och undanröja hinder för att kunna nå fler människor, oavsett kön, utländsk bakgrund, ålder, bostadsort och socioekonomiska faktorer, såsom inkomstnivå och arbete. Förutsättningarna för deltagande i det civila samhället bör med andra ord vara så jämlika som möjligt. 9.3.2Uppgifter och synpunkter om arbete som bedrivs av det civila samhällets organisationer för att främja delaktighet och social sammanhållning Den verksamhet som bedrivs av organisationer inom det civila samhället för att främja delaktighet och social sammanhållning beskrivs ibland som integrationsarbete, särskilt när arbetet syftar till att människor med svensk respektive utländsk bakgrund ska mötas. en studie för att beskriva och analysera verksamheter och insatser inom det civila samhällets organisationer med en uttalad målsättning att öka integrationen av invandrade barn och unga respektive äldre i det svenska samhället (Integrationsarbete i civilsamhället och äldre i blickfånget, 2008). I rapporten dras slutsatsen att engagemang i föreningslivet är betydligt viktigare för ökad integration än speciellt utformade integrationsprojekt. utanförskap, och vänskapsrelationer mellan invandrare och svenskfödda kan antas öka invandrares tillgång till nätverk som kan ge tillträde till exempelvis arbetsliv och bostadsmarknad. Som exempel på verksamheter för integration som bedrivs av det civila samhällets organisationer kan nämnas gruppverksamheter kring gemensamma intressen, såsom fester och utflykter, aktiviteter för att påverka lokala beslutsfattare eller för att sprida samhällsinformation, samverkan med andra (offentliga och privata) aktörer och individuellt stöd av olika slag. framför i sitt betänkande (SOU 2009:16) att vid sidan av arbetslivet har även fritidens aktiviteter och mellanmänskliga kontakter stor betydelse för integrationen i ett samhälles sociala gemen- Kontakter är ofta viktiga för att komma in på arbets- De har därtill en stor demokratisk betydelse. civilsamhälle på kulturområdet har därmed mycket att tillföra också till integrationsfrågorna och till integrationspolitiken, menar