prop · GX0355 · 2009-12-01 00:00:00 — nämnas att konventionen om föreningsfriheten och skydd för rätten att organisera sig (Freedom of Association and Protection of the to Organise) innehåller ett flertal rättigheter för arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer, bl.a. rätten att formulera och anta stadgar och att fritt välja sina representanter. dokument om organisationernas rättsliga ställning Inom har det även utarbetats dokument om de icke-statliga organisationernas ställning på det nationella planet. antogs principer inom om de icke-statliga organisationernas rättsliga ställning (Fundamental Principles on the Status of Non- governmental Organisations in Europe). Mot bakgrund av dessa principer antog en rekommendation om civilsamhällets organisationers rättsliga status i (Recommendation CM/REC (2007)14 of on the legal status of non-governmental organisations in Europe). Rekommendationen behandlar ett stort antal frågor om organisationernas rättsliga ställning. Enligt resolutionen ska de icke- statliga organisationerna bl.a. vara fria att arbeta för sitt ändamål, ha möjlighet att bli en juridisk person efter en objektiv prövning i enlighet med objektiva regler, ha möjlighet till stöd av offentliga medel samt på annat sätt, t.ex. genom skattelättnader eller genom skatteincitament för dem som skänker dem gåvor, samt ska antas bedriva laglig verksamhet så länge motsatsen inte har bevisats. Det finns också en särskild del i rekommendationen som behandlar de icke-statliga organisationernas rätt till deltagande i offentligt besluts- fattande på alla nivåer i samhället. Dessa bestämmelser beskrivs närmare i avsnitt 7 om dialog och samråd med det civila samhällets organisationer. Icke-statliga organisationer har även särskilda rättigheter inom miljö- området i enlighet med Konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor, den s.k. . Konventionen, som trädde i kraft och som ratificerat, innehåller flera artiklar av intresse för icke-statliga organisationer. Artikel 3(4) stadgar t.ex. att konventionsstaterna ska ge erkännande och stöd till föreningar, organisationer eller grupper som främjar miljöskydd och se till att det nationella rättssystemet är förenligt med denna skyldighet. Miljö- organisationer beskrivs också i konventionen som företrädare för den berörda allmänheten och dess rättigheter enligt konventionen, till exempel rätten till information och till deltagande i beslutsprocesser på miljöområdet. 4.3Möjligheter för civilsamhällets organisationer att påverka och delta i dialog i internationella fora En rad, kanske de flesta, mellanstatliga organisationer har olika mekanismer för mer eller mindre omfattande samråd och dialog med icke-statliga organisationer. Många har också utarbetat en praxis för de icke-statliga organisationernas medverkan i internationella konferenser eller för organisationernas egna möten i samband med sådana konferenser. De procedurer som beskrivs kortfattat nedan utgör endast ett urval av sådana mekanismer. Man bör skilja på sådana procedurer som avser att ge det civila samhällets organisationer möjligheter till insyn och samråd i internationella mellanstatliga möten och internationella dokument som ger uttryck för att organisationerna ska ges möjlighet till dialog och samråd på det nationella planet. De senare finns endast i begränsad utsträckning och behandlas i avsnitt 7, som handlar om samråd och dialog med det civila samhällets organisationer i . Överlag kan sägas att de mellanstatliga organisationer som tillämpar samråd med icke-statliga organisationer blivit allt fler, som de deltagande organisationerna ökat i antal och samrådsformerna kommit att ge de deltagande icke-statliga organisationerna mer omfattande rättigheter. Många mellanstatliga organ är för sin funktion beroende av den kunskap och information som de icke-statliga organisationerna tillför. Detta gäller särskilt på känsliga områden, t.ex. frågor om mänskliga rättigheter och andra problem i auktoritära eller icke- demokratiska stater, där informationen inte kan förväntas förmedlas av statens egna representanter. anses deltagande av icke- statliga organisationer kunna bidra till att öka insynen, stärka länkarna till medborgarna i de olika medlemsstaterna och även bidra till att öka beslutens legitimitet. är frågor om omfattningen av och formerna för de icke-statliga organisationernas deltagande ofta kontroversiella och leder även till vissa praktiska problem, då antalet organisationer som vill delta och uttala sig är mycket stort. Ett annat problem är att mindre och nationellt baserade organisationer, särskilt i utvecklingsländer, har mycket begränsade möjligheter att delta i internationella fora jämfört med de stora organisationer inom civilsamhället som är internationellt etablerade. Sammantaget måste dock utvecklingen sägas gå mot ökad öppenhet för de icke-statliga organisationerna, även om möjligheten att delta i regel är mindre när frågor såsom säkerhet och handel ska diskuteras eller när regelrätta förhandlingar äger rum mellan staterna. Allt fler icke-statliga organisationer väljer att delta i formaliserade samråd med mellanstatliga organisationer. (), och framför allt det ekonomiska och sociala rådet, ECOSOC, bedriver sådant samråd sedan sin tillkomst. De nuvarande formerna för icke-statliga organisationers konsultativa ställning vid ECOSOC grundar sig på en resolution (E/RES/1996/31) som även reglerar organisationernas rätt att närvara vid konferenser sammankallade av FN. Enligt resolutionen har en organisation som uppnått konsultativ status bl.a. (och beroende på vilken typ av status den har) rätt att närvara och göra uttalanden vid ECOSOC:s och dess underorgans möten, föreslå dagordningspunkter samt distribuera skriftligt material. Liknande samarbetsformer finns mellan icke-statliga organisationer och flera av FN:s specialiserade organ, t.ex. (United Nations Educational, Scientific and ) och . Internationella arbetsorganisationen (, som även nämndes ovan) skiljer sig på ett grundläggande sätt från övriga FN-organ och andra mellanstatliga organisationer genom trepartismen. Den innebär att regeringar, arbetsgivarorganisationer och arbetstagarorganisationer deltar på ett jämbördigt sätt i beslutande och verkställande organ. Alla tre parter har oberoende status och full rösträtt. har, utöver trepartismen, även former för konsultativ status för icke-statliga organisationer ersatte 2003 sina tidigare procedurer för konsultativ status för icke-statliga organisationer med mer långtgående samrådsformer kallade deltagandestatus (participatory status). Denna möjlighet till samråd gäller för internationella icke-statliga organisationer och innebär att de, när de tillerkänts sådan status, bl.a. kan delta i olika styr- och expertkommittéer, lämna skriftliga yttranden till Generalsekre- teraren för vidare befordran till kommittéer, kan bjudas in att lämna expertutlåtanden, ska få den parlamentariska församlingens officiella dagordning och dokument, m.m. har också en särskild procedur för samråd med nationella icke-statliga organisationer (partnership status). Europeiska unionen (EU) har inte i samma utsträckning som exempelvis FN och utformat mekanismer för samråd med just det civila samhällets organisationer. bygger i stället på lobbyismen som är en mindre formaliserad form för påverkan från icke-statliga aktörer, vilken inte heller gör skillnad mellan näringslivet och det civila samhället. Europeiska kommissionen erbjuder PR-byråer, företag, intresse- organisationer och andra lobbygrupper att registrera sig i ett frivilligt och offentligt register. Syftet är att bidra till större öppenhet kring lobbyisternas verksamhet gentemot kommissionen. Registret över intresseorganisationer öppnades och utvärderas . Om den frivilliga registreringen inte fungerar kan kommissionen tänka sig en tvingade registrering . Registret kompletteras även med en uppförandekod för lobbying. Det finns också en särskild webbplats för samråd kallad Din röst i , där kommissionen ibland publicerar utkast till nya lagar som den vill ha synpunkter på. Vissa samråd riktar sig till dem som närmast berörs av ett förslag medan andra riktar sig till en bredare allmänhet. har egna ordningsregler för lobbyister, medan lobbyismen gentemot Europeiska unionens råd är mindre omfattande, och i rådets arbetsordning finns inte heller några särskilda regler för lobbyister eller intressegrupper. Ekonomiska och sociala kommittén Inom EU finns emellertid ett mer formaliserat samråd med organisationer inom ramen för Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK). Kommittén inrättades 1958 och är ett rådgivande organ till rådet och EESK rådfrågas innan nya regler antas inom de områden som berör de grupper som sitter i kommittén. EESK ska höras i bl.a. frågor som rör förverkligandet av den inre marknaden, etablering av företag eller miljö- och konsumentfrågor. Kommittén får också avge yttranden på eget initiativ. Parlamentet har möjlighet att höra kommittén, men är inte skyldigt att göra det. Om Lissabonfördraget antas kommer kommittén även att bistå parlamentet. EESK är indelade i de tre grupperna arbetsgivare, arbetstagare och Den senare gruppen innehåller företrädare för bl.a. konsumentorganisationer, fria yrken och handikapporganisa- Kommitténs arbete delas in i sex facksektioner med medlemmar ur de tre grupperna. EESK har 344 ledamöter och har tolv Dialog med det civila samhället enligt Lissabonfördraget När Lissabonfördraget träder i kraft kommer det även att finnas en officiell text inom EU enligt vilken unionens institutioner ska föra en öppen, tydlig och regelbunden dialog med representativa samman- slutningar och det civila samhället. Enligt artikel 8 b i Lissabonfördraget ska EU:s institutioner på lämpligt sätt ge medborgarna och de repre- sentativa sammanslutningarna möjlighet att ge uttryck för och offentligt diskutera sina åsikter på alla unionens åtgärdsområden. institutionerna ska föra en öppen, tydlig och regelbunden dialog med de representativa sammanslutningarna och det civila samhället. Byrån för grundläggande rättigheter finns en byrå för grundläggande rättigheter inom Byrån ska ge unionen, dess institutioner och medlemsstater stöd och sakkunskap i arbetet för de grundläggande rättigheterna. uppgift för byrån är att samla in, analysera och sprida information om de grundläggande rättigheterna inom unionens rättsliga tillämpningsområde. Enligt den förordning som ligger till grund för bildandet av byrån (rådets förordning (EG) nr 168/2007 om inrättande av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter) ska byrån ha ett nära sam- arbete med icke-statliga organisationer och med institutioner inom det civila samhället som är verksamma inom området för grundläggande Byrån ska därför inrätta ett nätverk för samarbete med icke- statliga organisationer som arbetar för mänskliga rättigheter, fack- föreningar och arbetsgivarorganisationer, berörda sociala organisationer och yrkesorganisationer, kyrkor, religiösa, filosofiska och icke-konfes- sionella organisationer, universitet och andra kvalificerade experter i Prop. 2009/10:55 europeiska och internationella organ och organisationer. Nätverket, som kallas Plattformen för grundläggande rättigheter, ska vara en mekanism för informationsutbyte och kunskapsinsamling och garantera ett nära samarbete mellan byrån och berörda intressenter. Den ska stå öppen för alla sammanslutningar som är intresserade och kvalificerade enligt förordningen. Plattformens första möte hölls i , där Byrån för grundläggande rättigheter har sitt säte. Mötet samlade cirka 100 experter från organisationer inom det civila samhället och behandlade frågor om byråns arbetsprogram samt om årsrapporten . En kod för samarbete med det civila samhället Ett antal europeiska organisationer inom det civila samhället bedriver ett arbete för att, på grundval av de nationella exempel på spelregels- processer som pågår i olika europeiska länder, skapa en överens- kommelse på EU-nivån om spelregler för samarbetet med det civila samhället. Som grund för en sådan överenskommelse på EU-nivå ligger ett förslag, kallat European Union Concordat, som presenterades 2006 av den brittiska paraplyorganisationen (). lanserade NCVO och organisa- tionen of sitt gemensamma som utarbetades i samverkan med paraplyorganisationer i 14 länder inför valet till . Manifestet innehåller förslag på regler för samråd och samverkan såväl mellan det civila samhällets organisationer och EU:s institutioner som för den nationella nivån. Det föreslås bl.a. att en särskild kommissionär för det civila samhället ska utses samt att en stadga ska antas för att klargöra relationerna mellan det civila samhället och EU:s institutioner. 5Folkrörelsepolitikens och det ideella engagemangets utveckling 5.1 Den svenska demokratin har fötts ur människors ideella engagemang Det är omöjligt att föreställa sig den svenska demokratin med grundstenar som allmän och lika rösträtt, jämställdhet mellan könen och offentlighetsprincipen, utan den kamp människor fört utifrån sitt ideella Den svenska demokratins historia är till stora delar det civila samhällets historia. Därför bör den framåtblickande politiken för det civila samhället vara grundad i en medvetenhet om och ett erkän- nande av dess historiska betydelse för demokratin. De klassiska folkrörelserna bildades som frivilliga demokratiska organisationer kring en politisk, religiös eller Fram till det etablerades en rad nationella och lokala organisationer för frikyrko-, nykterhets-, och arbetarrörelse, liksom för kooperation och folkbildning. Även idrottsrörelsen och bonde- rörelsen brukar räknas till de klassiska folkrörelserna. Dessa rörelser växte upp som proteströrelser som utmanade det politiska etablisse- manget. Rösträttsrörelsen var t.ex. en politisk rörelse som startade och som verkade för allmän och lika rösträtt. Rörelsen bestod av ett antal olika organisationer, bl.a. och rösträtt, vilken i sin tur var ansluten till en internationell rörelse för kvinnlig röst- rätt. Folkrörelserna växte ur 1800-talets genomreglerade privilegiesamhälle. De flesta ekonomiska verksamheter styrdes av särskilda privilegier, till exempel hantverkets skråbestämmelser. Ett religiöst monopol rådde under statskyrkan. Allt fler människor började att reagera på dessa inskränkningar. Det gällde både bland städernas intel- lektuella och i landsbygdens djupa folklager. Viktiga impulser kom från upplysningen. Andra impulser kom från den pietistiska väckelserörelsen. Väckelserörelsens folk kallades ofta ned- sättande för läsare. Läsarna samlades i enskilda böne- och prediko- sammankomster, så kallade konventiklar, som leddes av lekmän. Då delar av pietismen radikaliserades , som nya väckelserörelser nådde från framför allt och , skärptes motsättningarna i religionsfrågan. Konflikten växte till en kamp mellan det gamla överhetssamhället och de nya kraven på frihet, jämlikhet och broderskap. En viktig inspirationskälla till de svenska folkrörelserna var britten , som kom till för att sätta upp de första ångmaskinerna i svenska fabriker. var metodist, liksom flera av de brittiska arbetare som fanns på hans fabrik. Bland de medhjälpare och lärjungar som sökte sig till metodismen fanns personer som sedan blev ledande i de kristna folkrörelser som uppstod inom och utanför . Inom dessa kretsar togs också initiativen till en av de första svenska nykterhetsföreningarna, som bildades och som hade över 100 000 medlemmar. Andra impulser till folkrörelsernas etablering i kom från . Där uppstod ett stort antal frivilliga och från statsmakten fristående medborgarsammanslutningar som syftade till att lösa ekonomiska, sociala eller andra problem. Kunskapen om dessa föreningar fick effektiv spridning i genom fransmannen bok i som utgavs i slutet av 1830- talet och som snabbt översattes till svenska. Den historieprofessorn konstaterade 1844 att Associationsprincipen är tidens räddningsmedel. // Alla dessa bolag, sällskap, föreningar för egna och för allmänna ändamål, höra tidens tecken till Även och skrev om organisationsväsendet i andra länder och förespråkade föreningsbildning i . Deras uppmaningar skulle hörsammas. Under början och mitten av skapades många fria organisationer vid sidan av statsmakten parallellt med att självständiga aktiebolag avlöste skråväsendet. Den första organisationsvågen dominerades av högre samhällsskikt och dess främsta betydelse var att visa på möjligheterna till organisering utanför de traditionella hierarkierna. I och med de första baptistdopen 1848 inleddes en ny organisationsvåg där det inte var ståndspersoner som stod i ledningen. Baptismen fick också en direkt effekt för religionsfri- heten i . fördes en hård strid om religions- friheten och statskyrkomonopolet. Kampen gav resultat. Konventikel- plakatet avskaffades 1858 och kom dissenterlagen som gjorde det möjligt att utträda ur om man inträdde i ett annat evangeliskt samfund. I de nya folkrörelserna växte det fram en omfattande lokal verksamhet. En tradition av demokratiska mötesformer utvecklades, som spreds från frikyrko- och nykterhetsrörelserna till arbetarrörelsen. Folkrörelserna ut- vecklade inte bara demokratin som organisationsform utan utgjorde även basen för många av de politiskt aktiva som skulle driva igenom den politiska demokratin och bemanna dess institutioner. Det gamla patriarkala samhället var vertikalt organiserat. Kyrkan och skolan ingick i den lokala överhet som höll ett vakande öga över folket. Folkskolan ingick i detta ideologiska projekt, där utantilläsning var ett viktigt inslag. Idéhistorikern hävdar i (1988) att läsarna i väckelserörelsen stod för ett helt annorlunda förhållningssätt till texten. De läste inte för att lära sig ett antal regler utantill utan för att begrunda texterna. Det gällde att ta till sig det lästa och att samtala om budskapet med likasinnade. Detta sätt att läsa fördes vidare till de andra folkrörelserna, utan att de för den skull tog över det religiösa budskapet. konstaterar att de klassiska folkrörelserna tillsammans formade en kultur där nykterhet, bildning och inriktning på idéer och idédebatt utgjorde hörnstenar. Studiecirkeln var en viktig social innovation som skapades inom Folkrörelsesverige 1902. Uppfinnaren var godtemplaren och socialdemo- kraten . Han ville att människor genom studiecirkeln skulle kunna förena det bästa i studiekurserna, lånebiblioteken och läse- cirklarna. Varje cirkel skulle köpa in så många böcker som det fanns deltagare. Böckerna skulle representera så många bildningsgrenar som möjligt och de skulle cirkulera mellan deltagarna, vilka möttes regel- bundet för att diskutera det lästa. Folkrörelserna utgjorde en mäktig kraft. Vid slut var de tre klassiska svenska folkrörelserna frikyrko-, nykterhets-, och arbetarrörelserna ungefär lika stora med vardera drygt 250 000 medlemmar. Var fjärde vuxen svensk var medlem i någon av dessa rörelser. Den höga medlemsomsättningen och de omfattande aktivite- terna som nådde många utanför medlemsleden gjorde att huvuddelen av befolkningen kom i kontakt med dessa folkrörelser. kom folkrörelserna också att i allt högre grad bli en integrerad del av den politiska beslutsprocessen och inleda samarbete med staten. Företrädare för centrala intressen, som arbete och jordbruk, deltog i det officiella beslutsfattandet vilket möjliggjorde inflytande och en god förankring hos stora medborgargrupper. som det etablerade organisationslivet växte i respekt, ansvar och inflytande i statens ögon, minskade medlemstillströmningen och intresset från allmänheten. När medlemsantalen sjönk tvingades organi- sationerna söka alternativa finansieringskällor och statsbidragen kom att Prop. 2009/10:55 bli allt viktigare för organisationernas överlevnad. Denna utveckling uppmärksammades av (SOU 1990:44), som ansåg att organisationerna hade tappat mycket av sin ideologi genom alltför mycket kompromissande. Utredningen menade att det omfattande deltagandet i den offentliga beslutsprocessen hade hämmat organisations- livets obundenhet och möjlighet till fritt agerande. Ett annat problem var svårigheterna att engagera nya aktiva. Vidare har en tilltagande professionalisering, där en allt större del av verksamheten sköts av anställda, ansetts karaktärisera de större folkrörelsernas utveckling. andra hälft samlades också nya sociala rörelser, nationellt och internationellt, kring frågor om jämställdhet och kvinnors rättigheter, atomvapen, de afrikanska staternas koloniala frigörelse, krigföring i och miljön. Dessa rörelser utmärktes av en samhällskritik med alternativa idéer och dagordningar liksom av annorlunda arbetssätt som nätverk och aktionsgrupper. finns tydliga paralleller mellan dessa och dagens sociala rörelser och de klassiska folkrörelsernas framväxt . Kanske är de karaktärsdrag som skiljer de nyare sociala rörelserna från de mer etablerade folkrörelserna en plattare struktur, ett mer direkt beroende av sympatisörer, en annan typ av verksamhet och aktioner samt en tydligare kritik mot etablissemanget kännetecken på en nybildad rörelse snarare än på ny form av rörelse. Inte heller de klassiska folkrörelserna accepterades till en början av det politiska etablisse- manget. Ett fenomen som är både ett kännetecken på och en förutsättning för just dagens rörelser är dock en nätverkskultur där Internet är en central infrastruktur, som möjliggör både en levande diskussion och en snabb mobilisering av deltagarna. Denna nätverkskultur skapar förutsättningar för snabba initiativ och ett mer handlingsinriktat deltagande för sympatisörerna. Som kommer att beskrivas nedan ligger det ideella engagemanget i på en både hög och stabil nivå, även om engagemangets former förändras. Det civila samhället och dess aktörer Begreppsanvändningen inom det område som betecknats folkrörelsepolitik är varierande, mångfacetterad och i viss mån överlappande och har även förändrats . användningen avspeglar förändringar av den engelska terminologin och debatten på internationell nivå. I debatten talas det t.ex. allt oftare om den sociala ekonomin, den tredje sektorn och det civila Uttrycket social ekonomi blev betydligt vanligare i tryckt material efter 1995 än tidigare, vilket hade med medlemskap i EU att göra (se vidare avsnitt 8). Begreppet civilsamhälle har framför allt blivit vanligt från slutet av och framåt, vilket kan förklaras med att det ofta användes i samband med demokratiseringen och den politiska omorienteringen i har även uttrycket den tredje sektorn blivit vanligt som en markering och positionsbestämning gentemot den offentliga sektorn och näringslivet. Termen ideell sektor och det därmed sammanknippade begreppet Prop. 2009/10:55 ideella organisationer har ofta använts av statliga myndigheter, även Det användes t.ex. 1993, när Beredningen för främjande av den ideella sektorn tillsattes (se avsnitt 5.3.2), men har framför allt blivit vanligt . För att tydliggöra hur olika begrepp med anknytning till det civila samhället ska förstås i denna proposition görs här en genomgång av de mest centrala termerna på området. Denna genomgång anknyter till etablerad begreppsbildning utan att för den skull göra några anspråk på att vara allmängiltig eller fullständig. Det civila samhället och den ideella sektorn I propositionen föreslås att folkrörelsepolitiken fortsättningsvis ska kallas politiken för det civila samhället. Skälen för detta behandlas i avsnitt 6. Begreppet det civila samhället används i propositionen i betydelsen en arena, skild från staten, marknaden och det enskilda hushållet, där människor, grupper och organisationer agerar tillsammans för gemen- samma intressen. Inom denna arena verkar organisationer, samman- slutningar och andra aktörer, t.ex. nätverk, som är fristående från såväl stat, kommun och landsting som från det privata näringslivet. Familjen och det privata hushållet ligger utanför begreppet civilsamhälle såsom det används här.