prop · GX0322 · 2009-09-29 00:00:00 — anmärker i sitt remissvar att det är mindre lämpligt att överlåta åt den företagare som blir föremål för föreläggande vid vite av domstol enligt varumärkeslagen eller av kontrollmyndigheten enligt lagen om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel att upplysa myndigheterna om förfarandet vid den andra myndigheten. Regeringen delar tingsrätts bedömning i detta avseende. Enligt rege- ringens bedömning är det emellertid mycket osannolikt att problem i form av dubbla förelägganden skulle uppstå och regeringen anser därför att det i vart fall inte krävs någon reglering av denna fråga. Om det skulle visa sig finnas ett behov av åtgärder kommer regeringen att se över frågan. Regeringens förslag: ska kunna ta hand om en vara som avses med ett föreläggande eller förbud, om föreläggandet eller förbudet inte följs. Om en vara har tagits om hand ska ägaren ges möjlighet att under överinseende av kontrollmyndigheten ändra benämningen på eller sammansättningen av varan eller göra någon annan ändring så att den överensstämmer med de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Annars ska kontrollmyndigheten låta förstöra varan på ägarens bekost- nad. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har särskilt berört denna Skälen för regeringens förslag Bestämmelser i lagar inom närliggande områden Såväl i livsmedelslagen (2006:804) som i lagen (2006:805) om foder och animaliska biprodukter finns bestämmelser om särskilda ingripanden. Bestämmelserna innebär bl.a. att en kontrollmyndighet får ta hand om en vara som har släppts ut på marknaden, eller som uppenbart är avsedd att släppas ut på marknaden, i strid med de villkor eller förbud som uppställs i lagarna eller i de EG-bestämmelser som kompletteras av lagarna. En kontrollmyndighet kan enligt dessa bestämmelser även ta hand om en vara som avses med ett föreläggande eller förbud, om föreläggandet eller förbudet inte följs. Om en vara har tagits om hand får ägaren under överinseende av kontrollmyndigheten göra varan duglig till livsmedel eller foder eller använda den för något annat ändamål. Annars ska kontrollmyndigheten låta förstöra varan på ägarens bekostnad. Livsmedelslagen och lagen om foder och animaliska biprodukter har till syfte att säkerställa en hög skyddsnivå för människors och djurs hälsa och, när det gäller livsmedel, för konsumenternas intressen. I dessa lagar och i de EG-bestämmelser som kompletteras av lagarna uppställs bl.a. vissa villkor och krav som måste vara uppfyllda för att livsmedlen och fodret ska anses vara säkra ur hälsosynpunkt. Om livsmedel och foder som inte uppfyller dessa krav släpps ut på marknaden är det av stor vikt att kontrollmyndigheten kan agera och få bort produkterna från mark- naden för att skydda människors och djurs hälsa. Det är dock även möjligt att med stöd av livsmedelslagstiftningen meddela föreskrifter om märkning och presentation av livsmedel för att tillgodose konsumentintresset. har med stöd av 7 § livsmedelsförordningen antagit föreskrifter om märkning och presenta- tion av livsmedel (LIVSFS 2004:27). Enligt dessa får märkningen bl.a. inte vara sådan att den på ett avgörande sätt skulle kunna vilseleda köparen, särskilt om vad som är utmärkande för livsmedlet och i synner- het dess beskaffenhet, identitet, egenskaper, sammansättning, kvantitet, hållbarhet, ursprung eller härkomst samt tillverknings- eller produktions- metod. Detta gäller även presentation av livsmedel, särskilt med av- seende på deras form eller utseende, hur de förpackats, de förpack- ningsmaterial som använts, det sätt på vilket livsmedlen arrangerats och den omgivning de exponeras i. Även sådana föreskrifter kan ligga till grund för ett föreläggande enligt livsmedelslagen (22 §). Om före- läggandet inte följs kan fatta beslut om att omhänderta varorna och med stöd av 24 § livsmedelslagen förstöra varorna om ägaren inte vidtar åtgärder för att göra varan duglig till livsmedel eller använda den för något annat ändamål. Omhändertagande av varor enligt den föreslagna lagen om kontroll av skyddade beteckningar Som redan nämnts är syftet med en beteckning snarare att skydda ett mervärde hos en produkt än att förhindra att farliga produkter släpps ut på marknaden. Det mervärde som följer med en beteckning innebär att vissa villkor eller krav är uppfyllda utöver dem som uppställs inom den lagstiftning som gäller livsmedelssäkerhet eller säkerhet när det gäller andra produkter. När det gäller användningen av beteckningar finns det enligt rege- ringens bedömning inte samma behov som på området inom livsmedels- och fodersäkerhet av att snabbt få bort produkterna från marknaden, för att inte människors hälsa ska sättas på spel. Regeringen anser därför inte att det finns något behov av att ge en kontrollmyndighet befogenhet att ta hand om en vara som har släppts ut på marknaden, eller som uppenbart är avsedd att släppas ut på marknaden, i strid med relevant lagstiftning. Om varorna inte är säkra ur hälsosynpunkt träder i stället lagstiftningen om livsmedels- och fodersäkerhet in. Det finns emellertid samma behov som enligt livsmedelslagstiftningen att kunna omhänderta en vara om en beteckning som anges på varan är vilseledande och ägaren av varorna inte följer ett meddelat föreläggande eller förbud. Om en benämning på en vara har registrerats enligt den lagstiftning som gäller för beteckningar ska, som huvudregel, relevant beteckning eller symbol obligatoriskt anges i märkningen av produkten. En beteck- ning får endast användas av den som uppfyller de villkor som uppställs i EG-förordningarna för att få använda beteckningen. Om relevanta be- stämmelser inte följs får produkterna inte saluföras. Regeringen bedömer att kontrollmyndigheten, i syfte att kunna uppfylla de krav som uppställs i EG-förordningarna, ska ha möjlighet att ta hand om en vara som, trots ett föreläggande eller förbud, saluförs i strid med bestämmelserna. En möjlighet att ta hand om sådana varor kan särskilt få betydelse om det relevanta föreläggandet eller förbudet inte har förenats med vite. En bestämmelse om detta bör tas in i lagen. Bestämmelsen bör dock tillämpas med försiktighet. Ett omhänder- tagande av varorna bör endast ske när det står klart att ägaren till varorna inte har för avsikt att följa ett meddelat föreläggande eller förbud och då kontrollmyndigheten inte ser någon annan möjlighet att få bort de lag- stridiga varorna från marknaden. Ändring eller förstörande av vara Om en vara har tagits om hand bör varans ägaren ges möjlighet att under överinseende av kontrollmyndigheten ändra benämningen på eller sam- mansättningen av varan eller göra någon annan ändring så att den överensstämmer med de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. kan därefter lagligen säljas på marknaden. Om ägaren av varorna inte följer ett föreläggande eller förbud och inte heller är intresserad av att göra de ändringar som behövs för att varorna lagligen ska kunna säljas på marknaden, måste kontrollmyndigheten efter ett omhändertagande ha en möjlighet att låta förstöra varorna på ägarens Utan en sådan bestämmelse skulle kontrollmyndigheten vara Prop. 2009/10:22 tvungen att hålla varor i lager . skulle kunna vara att ge kontrollmyndigheten möjlighet att på ägarens bekostnad göra de ändringar som behövs för att varorna ska bli lagenliga. Enligt regeringens mening är denna lösning dock inte lämplig. I de fall det är fråga om färskvaror kan det vara omöjligt att hinna genomföra nödvändiga åtgärder innan varorna blivit skämda. Kontrollmyndighe- terna saknar dessutom de resurser som krävs för att kunna genomföra aktuella ändringar. Det finns även en möjlighet att kostnaden för åtgär- derna överstiger varornas värde. Sammantaget anser regeringen att det kan bli nödvändigt att låta förstöra varorna på ägarens bekostnad och att en bestämmelse om detta bör tas in i lagen. Bestämmelsen bör dock tillämpas med försiktighet. Åtgärden ska vara proportionell i förhållande till lagstiftningens syfte och endast användas som en sista utväg, när andra möjligheter har uttömts. Regeringens förslag: ska kunna besluta om rättelse på den enskildes bekostnad om denne inte fullgör sina skyldigheter enligt lagen, de föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen, de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen eller de beslut som har meddelats med stöd av EG-bestämmelserna. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har särskilt berört denna Skälen för regeringens förslag: En grundläggande förutsättning för att kontrollmyndigheterna ska kunna säkerställa efterlevnaden av livsme- delslagstiftningen är att myndigheterna har tillräckliga möjligheter att vidta åtgärder vid bristande efterlevnad av regelverket. I avsnitten 10.1 och 10.2 har regeringen föreslagit att kontrollmyndig- heten ska ha möjlighet att meddela de förelägganden och förbud som behövs för att lagstiftningen ska följas, att förena förelägganden och för- bud med vite och att ta hand om varor som, trots att ett föreläggande eller förbud har meddelats, ändå inte överensstämmer med de krav som upp- ställs i lagstiftningen. Som en ytterligare åtgärd och för att fullt ut säkerställa en effektiv kontroll anser regeringen att kontrollmyndigheten, i likhet med vad som gäller enligt livsmedelslagen (2006:804) och lagen (2006:805) om foder och animaliska biprodukter, även ska ha möjlighet att vidta rättelse på den enskildes bekostnad. ska kunna besluta om rättelse om någon inte fullgör sina skyldigheter enligt lagen, de föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen, de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen eller de beslut som har meddelats med stöd av EG-bestämmelserna. och rådets direktiv /48/EG om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter (EUT L 195, , s. 16, Celex 32004L0048), som antogs , innehåller bestämmelser om civilrättsliga sanktioner för att säkerställa skyddet för materiella rättigheter. Syftet med direktivet är enligt skäl 10 i direktivet att närma medlemsstaternas lagstiftningar till varandra för att uppnå en hög, lik- värdig och enhetlig skyddsnivå för immateriella rättigheter på den inre marknaden. Enligt skäl 13 måste direktivet ges ett så brett tillämpningsområde som möjligt, så att det inbegriper alla immateriella rättigheter som omfattas av gemenskapsrättsliga bestämmelser på området och/eller den nationella lagstiftningen i den berörda medlemsstaten. Enligt artikel 2.1 ska de åtgärder, förfaranden och sanktioner som föreskrivs i direktivet vara tillämpliga vid varje intrång i de immateriella rättigheter som följer av gemenskapsrätten och/eller den berörda med- lemsstatens nationella rätt. I artikel 2.3 anges att direktivet inte ska påverka bl.a. nationella bestämmelser i medlemsstaterna som rör straff- rättsliga förfaranden eller påföljder i fråga om immaterialrättsintrång. Direktivet innehåller således bestämmelser om vilka civilrättsliga åt- gärder, förfaranden och sanktioner som medlemsstaterna ska tillhanda- hålla för att säkerställa skyddet för immateriella rättigheter. En ingående och noggrann genomgång av direktivet har gjorts i regeringens proposition Civilrättsliga sanktioner på immaterialrättens område genomförande av direktiv /48/EG (prop. 2008/09:67), som överlämnades till . 11.1.2Åtgärder, förfaranden och sanktioner Enligt artikel 3 i direktivet ska medlemsstaterna tillhandahålla de åt- gärder, förfaranden och sanktioner som är nödvändiga för att säkerställa skyddet för de immateriella rättigheter som omfattas av direktivet. Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om tillgång till bevisning och information, om vitesförelägganden och säkerhetsåtgärder, om korrige- ringsåtgärder och om skadestånd. Vem har rätt att begära tillämpning av åtgärderna, förfarandena och sanktionerna? I direktivet (artikel 4) uppräknas de personkategorier som ska till- erkännas rätt att ansöka om tillämpning av åtgärderna, förfarandena och Dessa är, under vissa förutsättningar, personer som innehar immateriella rättigheter, andra personer som får utnyttja dessa rättigheter, organ som förvaltar kollektiva immateriella rättigheter och organ som Rättigheter som omfattas av direktivet Direktivet innehåller inte någon definition av begreppet immateriella rättigheter. Kommissionen har emellertid uttalat att bl.a. geografiska angivelser omfattas av direktivet. Detta framgår av ett uttalande från kommissionen (2005/295/EG) om artikel 2 i och rådets direktiv /48/EG om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter (EUT L 94, , s. 37). 11.2Civilrättsliga sanktioner i varumärkeslagen 11.2.1Införande av sanktioner som gäller beteckningar I syfte att genomföra det civilrättsliga sanktionsdirektivet har ändringar gjorts i varumärkeslagen. Vissa av ändringarna trädde i kraft och ytterligare ändringar trädde i kraft (regeringens proposition Civilrättsliga sanktioner på immaterialrättens område genomförande av direktiv /48/EG, prop. 2008/09:67). Genom dessa ändringar i varumärkeslagen infördes en ny paragraf, 68 §, i lagen som ska gälla beteckningar som skyddas inom gemen- skapen. Ändringen innebär att bestämmelserna om civilrättsliga sank- tioner och åtgärder i 37 b41 h §§ varumärkeslagen ska tillämpas vid intrång i den rätt till en beteckning som följer av 1.rådets förordning (EG) nr 509/2006 av om garan- terade traditionella specialiteter av jordbruksprodukter och livsmedel, 2.rådets förordning (EG) nr 510/2006 av om skydd av geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar för jordbrukspro- dukter och livsmedel, 3.rådets förordning (EEG) nr 1576/89 av om allmänna bestämmelser för definition, beskrivning och presentation av sprit- drycker, 4.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 110/2008 av den 15januari 2008 om definition, beskrivning, presentation och märkning av, samt skydd av geografiska beteckningar för, spritdrycker, samt om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1576/89, 5.rådets förordning (EG) nr 1493/1999 av om den gemensamma organisationen av marknaden för vin, och 6.rådets förordning (EG) nr 479/2008 av om den gemensamma organisationen av marknaden för vin, om ändring av förordningarna (EG) nr 1493/1999, (EG) nr 1782/2003, (EG) nr 1290/2005 och (EG) nr 3/2008 samt om upphävande av förordningarna (EEG) nr 2392/86 och (EG) nr 1493/1999. 11.2.2 Tillämpliga civilrättsliga sanktioner och åtgärder De bestämmelser i varumärkeslagen som genom ändringen blivit tillämp- liga även vid intrång i beteckningar avser bl.a. vitesförbud, informations- föreläggande, intrångsundersökning, skadestånd och vissa åtgärder som får vidtas med intrångsgörande varor. Den som innehar ett varukännetecken eller den som annars har rätt att Prop. 2009/10:22 utnyttja varukännetecknet kan ansöka om att domstolen ska fatta beslut om en sanktion eller en åtgärd. Enligt 68 § varumärkeslagen gäller detta även den som har rätt att använda en beteckning enligt de ovan under 11.2.1 nämnda EG-förordningarna. En domstol får på yrkande vid vite förbjuda den som gör eller med- verkar till intrång att fortsätta med det. Om käranden visar sannolika skäl för att intrång eller medverkan till intrång förekommer får en domstol vid vite interimistiskt förbjuda den som gör eller medverkar till intrång i rätten till ett varukännetecken eller en beteckning att fortsätta med det. Detsamma gäller i fråga om försök eller förberedelse till intrång (37 b §). Om sökanden visar sannolika skäl för att någon har gjort ett intrång eller försök eller förberedelse till intrång får en domstol vid vite besluta om ett informationsföreläggande, dvs. besluta om att vissa angivna personer ska ge sökanden information om ursprung och distributionsnät för de varor eller tjänster som intrånget gäller (37 c §). Om det skäligen kan antas att någon har gjort eller medverkat till ett intrång och det behövs för att säkra bevisning får domstolen på yrkande besluta om en intrångsundersökning, dvs. att en undersökning görs hos denne för att söka efter föremål eller handlingar som kan antas ha be- tydelse för en utredning om intrånget. Detsamma gäller i fråga om försök eller förberedelse till intrång (41 a §). Domstolen ska vidare på yrkande ta ställning till om och i vilken omfattning den som gjort sig skyldig till ett intrång ska betala ersättning för utnyttjandet av varukännetecknet eller beteckningen samt för even- tuell ytterligare skada som intrånget har medfört (38 §). Domstolen får även besluta att egendom på vilken ett varukännetecken eller en beteckning olovligen förekommer ska återkallas från marknaden, ändras eller förstöras eller att någon annan åtgärd ska vidtas med den (41 §). En närmare redogörelse för de olika sanktionerna och åtgärderna läm- nas i regeringens proposition Civilrättsliga sanktioner på immaterialrät- tens område genomförande av direktiv /48/EG (prop. 2008/09:67). Regeringens bedömning: Det behöver inte införas några bestäm- melser som säkerställer det immaterialrättsliga skyddet för beteck- ningarna i den nya lagen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: Svensk Mjölk poängterar att möjligheten till civilrättsliga sanktioner inte förminskar myndigheternas ansvar att agera vid överträdelser. () anser att tillämpliga sanktionsbestämmelser i varumärkeslagen bör över- föras till den här föreslagna lagen. De sanktionsbestämmelser som avser förfaranden om geografiska beteckningar m.m. enligt den föreslagna lagen bör finnas i samma lag. Skälen för regeringens bedömning: Det följer av de relevanta EG- Prop. 2009/10:22 förordningarna att medlemsstaterna ska säkerställa att olika beteckningar ges ett lagligt skydd (jfr artikel 17 i rådets förordning (EG) nr 509/2006, artikel 13 i rådets förordning (EG) nr 510/2006, artikel 16 i Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 110/2008 och artikel 45 i rådets förordning (EG) nr 479/2008). Genom de ändringar som skett i varumärkeslagen på grundval av propositionen Civilrättsliga sanktioner på immaterialrättens område genomförande av direktiv /48/EG (prop. 2008/09:67) säkerställs skyddet för beteckningarna. Några ytter- ligare bestämmelser på detta område behövs inte i den nya lagen om kontroll av skyddade beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel. () anser att tillämpliga sanktionsbestämmelser i varumärkeslagen bör överföras till lagen om kontroll av skyddade beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel. Regeringen är emellertid inte övertygad om att en överföring av sanktionsbestämmelserna är önskvärd. Den föreslagna lagen inne- håller en rent förvaltningsrättslig reglering av kontrollförfarandet. I varu- märkeslagen säkerställs det immaterialrättsliga skyddet för olika typer av kännetecken och beteckningar. Det är enligt regeringens mening lämpligt att bestämmelserna om förfarande vid intrång i rätten till ett kännetecken eller en beteckning finns samlade i varumärkeslagen, i stället för att ha en omfattande dubbelreglering. pågår dessutom ett arbete som kan komma att leda till att man öppnar upp möjligheter för grupper av näringsidkare att ansöka om nationella kollektivmärken som består av tecken eller benämningar som i näringsverksamhet används för att ange varornas eller tjänsternas geografiska ursprung (se 13 § fjärde stycket i förslag till ny varumärkeslag i SOU 2001:26). En överföring av bestäm- melserna om förfarande vid intrång i rätten till en beteckning från varumärkeslagen till lagen om kontroll av skyddade beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel skulle innebära att intrång i rätten till ett kollektivmärke som anger en varas geografiska ursprung skulle behandlas enligt varumärkeslagen och intrång i rätten till en geografisk beteckning eller ursprungsbeteckning skulle behandlas enligt lagen om kontroll av skyddade beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel. Enligt regeringens mening är det inte lämpligt att göra en sådan upp- delning. Mot denna bakgrund bedöms det inte vara lämpligt att föra in immaterialrättsliga sanktionsbestämmelser och de nödvändiga följd- bestämmelserna på sätt som SFIR har förespråkat. Den frågan har inte heller varit föremål för remissinstansernas överväganden. 12 Behov av straff eller sanktionsavgift 12.1EG-rättens krav på sanktioner Medlemsstaterna är även enligt artikel 55 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 skyldiga att fastställa bestämmelser Dessa sanktioner ska vara effektiva, proportionerliga och Prop. 2009/10:22 avskräckande. Tre av de förordningar som föreslås delvis kompletteras av den nya lagen om kontroll av skyddade beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel kompletteras av livsmedelslagen (2006:804). Det rör sig om och rådets förordning (EG) nr 110/2008 om definition, beskrivning, presentation och märkning av, samt skydd av geografiska beteckningar för, spritdrycker, rådets förordning (EG) nr 479/2008 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin, och och rådets förordning (EG) nr 882/2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd. Livsmedelslagen innehåller i 2930 §§ straffbestämmelser som innebär att den som med uppsåt eller oaktsamhet bryter mot skyldigheter, villkor eller förbud i dessa EG-förordningar döms till böter. Den nuvarande lagen om skydd för beteckningar på jordbrukspro- dukter och livsmedel, m.m., som kompletterar rådets förordningar nr 509/2006 och nr 510/2006, innehåller däremot inte några sanktions- bestämmelser. EG-bestämmelserna om skyddade geografiska beteckningar, skyddade ursprungsbeteckningar, garanterade traditionella specialiteter och tradi- tionellt skydd har till syfte dels att skydda producenter som har rätt att använda en beteckning mot intrång, dels att skydda konsumenterna mot felaktig information om produkterna. För att en skyddad beteckning ska få anges på en vara måste den överensstämma med den produkt- specifikation som gäller för den beteckning som har registrerats. Alltfler konsumenter fäster stor vikt vid livsmedels och jordbruks- produkters kvalitet. En konsument kan anse att en produkt har ett mervärde på grund av att den har producerats inom ett visst område eller med hjälp av en viss produktionsmetod. Det EG-rättsliga systemet med registrerade beteckningar ger producenten en möjlighet att höja mark- nadsvärdet på sina produkter genom att klargöra på vilket sätt som de skiljer sig från andra liknande produkter. För att skydda konsumenterna är det obligatoriskt att ange relevant gemenskapsbeteckning eller symbol på en varas förpackning. Vidare ska systemet vara föremål för kontroll och innefatta garantier för att alla hänvisningar till kvalitet i handeln är underbyggda. 12.4Säkerställande av skydd för registrerade beteckningar En beteckning ska registreras för att vara skyddad. ningar ska skyddas mot all typ av användning som kan vilseleda konsumenterna om en varas verkliga ursprung eller egenskaper. 2009/10:22 innebär att en registrerad beteckning endast får användas av den som uppfyller kraven i förordningarna. Som exempel kan nämnas den svenska produkten . är registrerat som en skyddad geografisk beteckning. Alla producenter som är verksamma inom det angivna geografiska området och även i övrigt uppfyller den produktspecifikation som ingetts till kommissionen får använda beteckningen (artikel 8 i rådets förordning (EG) nr 510/2006). Ett annat exempel är den svenska produkten . är registrerat som en garanterad traditionell specialitet. För en sådan gäller att endast producenter som följer produktspecifikationen får använda uttrycket garanterad traditionell specialitet i märkning, reklam eller dokumentation av en jordbruksprodukt eller ett livsmedel (artikel 12 i rådets förordning (EG) nr 509/2006).