prop · GW03199 · 2009-05-15 00:00:00 — Även när det gäller hur den interkommunala ersättningen ska beräknas när det rör sig om en elev som tagits emot i andra hand är grundprincipen oförändrad. Det framgår av andra stycket. I dessa fall ska ersättningen motsvara den kostnad som är lägst av vad utbildningen kostar hos anord- naren och vad den skulle ha kostat hos hemkommunen, antingen om denna själv anordnat utbildningen eller tillhandahållit den enligt ett sam- verkansavtal. I tredje stycket, som är nytt, föreskrivs att ersättningen för en riksrekryterande utbildning eller på en särskild variant ska utgå med det belopp som beslutats av regeringen eller den myndighet som regeringen har bestämt. Bestämmelsen behandlas i avsnitten 8.1 och 8.3. Se kommentaren under 9 kap. 8 a § angående fristående skolor. Paragrafen motsvarar nuvarande 26 a §. Paragraferna motsvarar nuvarande 2731 a §§. Ändringar av främst redaktionell karaktär har gjorts. Paragrafen motsvarar till sitt innehåll nuvarande 33 § första och andra styckena. Den innehåller bestämmelser om stöd till inackordering. I regeringens förslag till lagtext i lagrådsremissen fanns en bestämmelse, 64 §, som endast innehöll en upplysning om att det i 62 § finns bestämmelser om hemkommunens skyldighet att betala interkommunal ersättning i vissa fall. Enligt Lagrådets mening kan 64 § avvaras, om 63 § första stycket 2 utformas så att ersättningsskyldigheten enligt paragrafen inte gäller elever som avses i 62 §. Regeringen instämmer i att 64 § kan avvaras, men anser att den nämnda hänvisningen i paragrafen ska avse elever på Rh-anpassad utbildning. Anledningen till det är att hela elevgruppen på Rh-anpassad utbildning ska omfattas av hänvisningen. förordade hänvisningen avser en bestämmelse om interkommunal ersättning och skulle därför kunna misstolkas. Ändringarna i paragrafen syftar till att anpassa villkoren för att en fristå- ende skola ska kunna få en förklaring om bidragsrätt till de krav som gäller för utbildning anordnad av det allmänna. Bakgrunden behandlas utförligt i avsnitt 15. Ett villkor för en förklaring om rätt till bidrag är enligt första stycket att den fristående skolan anordnar sådan utbildning som en gymnasieskola får anordna inom ramen för nationella program. Av 5 kap. följer vad som gäller för den kommunala gymnasieskolan. Syftet med utbildning på nationella program regleras där främst i 2 och 3 §§. Att utbildningen syftar till en gymnasieexamen framgår vidare av 5 kap. 16 §. Bara sådana utbildningsvägar som kan förekomma vid en gymnasieskola, såväl i fråga om struktur som innehåll, får anordnas av den fristående skola som ska förklaras berättigad till bidrag. Exempel på regler som berörs är de som behandlar vilka de nationella programmen är, möjligheten att anordna nationella inriktningar, särskilda varianter och lärlingsutbildning, utbildningsvägarnas omfattning, vilka ämnen som ska ingå, samt att det måste förekomma ett gymnasiearbete. Vidare måste en fristående skola för att kunna få en förklaring om rätt till bidrag utforma utbildningen för eleverna så att de som så önskar ges möjlighet att inom ramen för sina studier vid skolan uppnå behörighet för högskoleutbildning som påbörjas på grundnivå. Detta krav, som gäller oberoende av vilket nationellt program som eleven studerar på, finns för offentliga huvudmän i 5 kap. 5 §. Innebörden utvecklas i kommentaren till den paragrafen. Krav på att den fristående skola som förklarats berättigad till bidrag ska tillämpa de regler om betyg, intyg och examen som gäller för kommunala skolor följer av den nya 15 b §. I samma utsträckning som en huvudman enligt 5 kap. kan medges undantag från de krav som annars gäller, ska en enskild huvud- man kunna få undantag. Detta framgår av paragrafens sjätte stycke. Här avses i första hand möjlighet att göra avvikelser i fråga om utbildningens längd enligt 5 kap. 8 §, den garanterade undervisningstiden enligt 5 kap. 11 §, innehållet i utbildningen för en enskild elev enligt 5 kap. 15 § och ifråga om struktur och innehåll för vissa särskilda utbildningar enligt 5 kap. 35 §. En enskild huvudman får också anordna särskilda varianter efter samma prövning som en huvudman. När det i den grundläggande bestämmelsen för den kommunala huvudmannen anges att det är styrelsen för utbildningen som får besluta, ansöka eller liknande, gäller för fristående skolor att det är huvudmannen som avses i stället. I de fall ett bemyndigande medger att det får meddelas föreskrifter som inskränker de möjligheter som annars finns att anordna en viss utbild- ning, ska denna inskränkning gälla även för fristående skolor. på ett sådant bemyndigande är möjligheten enligt 5 kap. 6 § för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela före- skrifter om minsta omfattning av det arbetsplatsförlagda lärandet för att ett yrkesprogram ska få anordnas. Möjligheten att göra avsteg från vad som annars gäller behandlas i avsnitt 15.1. I regeringens proposition Offentliga bidrag på lika villkor (prop. 2008/09:171 s. 48 och 50) redogörs för att vissa nationella inriktningar inom några av gymnasieskolans nationella program till sin karaktär är sådana att de kostar betydligt mer att anordna än övriga inriktningar inom samma program. Av detta skäl föreslogs i den nämnda propositionen dels att i sitt beslut om rätt till bidrag till en fristående skola ska ange när en utbildning motsvarar någon av dessa särskilt kost- samma inriktningar, dels att bidraget i dessa fall ska beräknas med hän- syn till att inriktningen kostar mer att anordna än övriga inriktningar på programmet. Regleringen i sjunde stycket bygger på samma princip. Där anges dock inte, till skillnad mot förslaget i prop. 2008/09:171, i lag- texten vilka dessa särskilt kostsamma inriktningar är. I stället ska det ankomma på regeringen att i förordning ange i vilka fall Skolinspektio- nen i samband med beslut om rätt till bidrag även ska ange vilken natio- nell inriktning som den fristående skolans utbildning motsvarar. Efter- som det enligt 5 kap. 9 § tredje stycket är regeringen som ska föreskriva vilka nationella inriktningar som ska finnas, bör det också vara regeringen som föreskriver vilka av dessa som är sådana att de i bidrags- hänseende ska särbehandlas. Ändringarna i paragrafen är i huvudsak en direkt följd av ändringen av 8 § sjunde stycket. Fjärde stycket enligt paragrafens lydelse i prop. 2008/09:171 har utgått. Fjärde stycket behandlar hur bidraget till den fristående skolan ska beräknas när skolans utbildning motsvarar en utbildning som hem- kommunen erbjuder. Utformningen har anpassats till den nya lydelsen av 8 § sjunde stycket. I likhet med det som föreslås i regeringens proposi- tion Offentliga bidrag på lika villkor (prop. 2008/09:171), ska bidraget bestämmas efter samma grunder som elevens hemkommun tillämpar vid fördelning av resurser till det program som den fristående skolans utbild- ning motsvarar enligt Statens skolinspektions beslut om rätt till bidrag. Om den fristående skolans utbildning i bidragshänseende har hänförts till en sådan särskilt kostsam inriktning som avses i 8 § sjunde stycket, ska bidraget i stället bestämmas efter samma grunder som hemkommunen tillämpar vid fördelning av resurser till den inriktningen. Erbjuder elevens hemkommun inte denna nationella inriktning, ska bidraget fast- ställas enligt sjätte stycket. När det gäller andra nationella inriktningar än de som avses i 8 § sjunde stycket, ska bidraget beräknas utifrån vilket nationellt program som inriktningen ingår i. Femte stycket innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om bidragsbeloppets storlek när den fristående skolans utbildning inte mot- svarar utbildning som hemkommunen erbjuder. redovisas i den ovan nämnda propositionen. Lydelsen har anpassats till dels att särskilda varianter införs, dels den nya utformningen av 8 § sjunde stycket. Om en fristående skola anordnar en utbildning som motsvarar en särskild variant eller medgetts att göra en motsvarande avvikelse som en skola kan få göra enligt 5 kap. 35 §, bör bidragets grund- belopp betalas med det belopp som angetts i beslut om den särskilda varianten eller avvikelsen. Regeringen kan komma att meddela föreskrifter om detta med stöd av detta stycke. Hänvisningen till stycken i paragrafens sjunde stycke har på Lagrådets inrådan setts över. Enligt regeringens mening ska hänvisningen avse andra fjärde styckena. Genom tillägget i första stycket utvidgas den skyldighet som funnits för huvudmän för fristående skolor som vänder sig till skolpliktiga elever att hålla hemkommunen underrättad om elever som börjar och slutar till att även omfatta huvudmän för fristående skolor som fått rätt till bidrag enligt 8 §. Motsvarande informationsskyldighet till elevens hemkommun följer för offentliga huvudmän av 5 kap. 27 §. Paragrafen är ny. Liksom ändringarna i 8, 15 och 15 b §§ syftar den till att anpassa regleringen av fristående skolor till vad som gäller för mot- svarande offentlig skolverksamhet. Bestämmelsen vänder sig till den som vill söka till en gymnasieutbild- ning vid en fristående skola. I likhet med vad som gäller ansökan till en skola enligt 5 kap. 33 och 40 §§, ska ansökan ges in till den sökandes hemkommun, så att denna kan notera vilka utbildningar den sökande har sökt och hur denne har prioriterat dessa. Därefter ska ansökan sändas vidare till huvudmannen för den sökta utbildningen. Liksom föregående paragraf syftar denna till att anpassa regleringen av fristående skolor till vad som gäller för motsvarande offentlig skol- verksamhet. Paragrafen ålägger sådana fristående skolor som förklarats berättigade till bidrag enligt 8 § att tillämpa vissa bestämmelser som gäller för offentliga gymnasieskolor. Det rör sig om de föreskrifter som finns i 5 kap. och som kan finnas på förordningsnivå om betyg, intyg och gymnasieexamen. Waldorfskolorna har ett undantag från kravet på betygssättning i 2 kap. 9 § förordningen (1996:1206) om fristående skolor. Någon möjlighet till undantag från kravet på betyg följer dock inte av 15 b §. Frågan om ett fortsatt undantag för bereds av Skollagsberedningen (U 2006:E). Bestämmelsen innebär inte bara en skyldighet för den fristående skolan att tillämpa bestämmelserna om betyg, intyg och examen. också en rätt för dessa att utfärda dessa dokument med samma verkan som en offentlig huvudman. Stadgandet rymmer således det lagstöd som krävs för att denna myndighetsutövning ska få utövas av enskilda. Innehållet i paragrafen behandlas i avsnitt 15.2. Ändringen avser hänvisningen till relevant bestämmelse om International Baccalaureate i 5 kap. Ändringen i paragrafen innebär att regeringens bemyndigande utvidgas på så sätt att regeringen kan besluta om att behörighet att delta i gymnasial vuxenutbildning får inträda tidigare än det år kommuninvånaren fyller . Bemyndigandet omfattar enligt förslaget också den myndighet som regeringen bestämmer. I övrigt har språkliga ändringar gjorts. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 16.2. 21 och 24 §§ Ändringarna avser hänvisningarna till relevant bestämmelser om inackor- deringsstöd i 5 kap. Övriga ändringar är av redaktionell och språklig karaktär. Ändringen är föranledd av att specialutformade program inte längre ska kunna förekomma i gymnasieskolan. Ändringen innebär att hänvisningen beträffande gymnasieskolan anpassats till det nya 5 kap. Bilagan motsvarar nuvarande bilaga 1. I bilagan anges de nya pro- grammen. Dessa behandlas i avsnitten 6.3 och 6.7. Bilagan motsvarar nuvarande bilaga 2. I bilagan införs begreppet gymna- siegemensamma ämnen och anges vilken omfattning dessa minst ska ha på de nationella programmen. Här framgår också att ämnet historia ska vara ett nytt gymnasiegemensamt ämne och att estetisk verksamhet inte längre ska vara det. Vidare anges vilken omfattning karaktärsämnena, individuellt val och gymnasiearbetet ska ha. Den förhållandevis långa tiden mellan ikraftträdandet och den dag bestämmelserna ska börja tillämpas på utbildning är nödvändig för att ett antal förberedande beslut hos myndigheter, kommuner och andra huvudmän ska kunna fattas före . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 20. De elever som föreskrifterna ska kunna gälla är t.ex. elever som gjort studieavbrott för studier utomlands eller förvisats. Det kan också gälla elever som på grund av att de bytt program fått längre studietid. 3 och 4. Punkterna innehåller övergångsbestämmelser rörande fristående skolor. Bland annat föreskrivs här det bemyndigande som gör det möjligt för regeringen att meddela bestämmelser om ett förenklat förfarande när det gäller Statens skolinspektions prövning av de förklaringar om bidragsrätt som gäller för fristående gymnasieskolor. Det innebär t.ex. att regeringen kan föreskriva en annan ansökningstid än den som framgår av 9 kap. 9 §. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 15.5. 21.2Förslaget till lag om ändring i skollagen (1985:1100) beslut om riksrekryterande utbildningar föreslås upphöra att gälla . Förslaget innebär att alla utbildningar som har rätt att riksrekrytera enligt nuvarande bestämmelser får sina tillstånd förlängda . De får fortsätta att ta emot sökande från hela landet fram till och med intagningen till /11. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.3.2 Beslut om riksrekryterande utbildningar enligt dagens bestämmelser upphör . För att dessa utbildningar ska kunna fortsätta till dess att gymnasiereformen börjar tillämpas, ska ändringen som berör dessa träda i kraft . 21.3Förslaget till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434) Ändringen är en följd av att specialutformade program tas bort ur gymnasieskolan. I övrigt har bara redaktionella ändringar gjorts. 21.4Förslaget till lag om ändring i lagen (2009:128) om Ändringen är en följd av att specialutformade program tas bort ur gymnasieskolan. Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet en reformerad gymnasieskola (SOU 2008:27) uppdrag (dir. 2007:8) med tilläggsdirektiv (dir. 2007:143) är mycket omfattande. I stort sett alla frågor i gymnasieskolan, från behörighetsregler till hur examen och utgången från gymnasieskolan ska utformas, ingår liksom även frågor som rör gymnasial vuxenutbild- ning. Huvuduppgiften i uppdraget är att föreslå en ny struktur för gymna- sieskolan. Yrkesutbildningen har en särskild tyngd i utredningen. För- slagen ska leda till en högre kvalitet i såväl yrkesutbildning som studie- förberedande utbildning. Viktiga förutsättningar för utredningen är att läroplanen i dess nuvarande form gäller, dess kunskapssyn ska ligga till grund för förslagen oavsett studieväg. Gymnasieskolans uppdrag att förbereda eleven för ett aktivt samhällsliv gäller för samtliga studievägar. Utredningens lagförslag utformas i förhållande till dagens lagstiftning. Jag ser det som en förutsättning för mina förslag att likvärdiga för- hållanden ska råda mellan kommunala och fristående skolor. De förslag jag lägger i utredningen utformas därför på ett sådant sätt. Jag lämnar också förslag på hur nu gällande lagstiftning ska förändras för att åstad- komma likvärdiga villkor för det offentliga skolväsendet och för fristå- ende skolor. Utredningen har haft ett öppet arbetssätt och har samarbetat med sju fokuskommuner och fyra lärosäten. Ett stort antal branschorganisationer har också hörts under utredningsarbetet. Utredningen har också haft kontakter med arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer på central nivå i likhet med skolfackliga och elevorganisationer. Deras synsätt och er- farenheter har haft stor betydelse för utformningen av förslagen. Gymnasieskolan i en ny tid förslag och bedömningar analys av vilka förändringar som behövs tar sikte på tre viktiga frågor: -Elevens rätt till en god utbildning behöver stärkas. -Ansvar, struktur och regelverk behöver förtydligas. -En ökad samverkan behövs i gymnasieskolan mellan avnämare och skolhuvudmän. På dessa tre områden behövs stora förändringar. Eleven är huvudperso- nen i gymnasieskolan och det ska märkas både i regelverk och tillämp- ning. Gymnasieskolan ska bygga på en genomförd grundskola och vara vägen in i vuxenlivet. För en elev ska det vara tydligt vad en utbildning innehåller och vart den leder. Det är viktigt att en elev kan välja utbild- ning efter intresseinriktning och att det ska vara möjligt för både unga kvinnor och män att hitta yrkesutbildningar som leder till anställnings- barhet och erkända kompetensnivåer. En högskoleförberedande utbild- ning ska ge en god förberedelse för högskolestudier. Elevens rättssäker- het stärks av mina förslag och rätten till undervisning förtydligas. Mina förslag innebär också att rätten att nå grundläggande högskolebehörighet inom ramen för gymnasieskolan för elever på yrkesprogram ska tydlig- göras för den enskilda eleven. Jag skapar inga återvändsgränder med mina förslag. Den nationella likvärdigheten behöver stärkas och förutsättningarna för en decentraliserad, målstyrd gymnasieskola likaså. I mina förslag åter- finns därför en tydlig, nationellt fastställd målnivå för alla program som ska gälla både för gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning. Jag föreslår införandet av en examen som innebär att regeringen beslutar om examensmål för respektive program. Det innebär att nya styrdokument för gymnasieskolan ska tas fram för att utveckla målstyrningen och ge förutsättningar för en bättre helhet i utbildningen. En viktig förutsättning för mina förslag är att de nationella mål regeringen kommer att fastställa liksom andra delar av regelverket ska gälla lika för kommunala och fristående skolor så att de kan verka på likvärdiga villkor. Jag lägger också förslag om hur detta kan ske. Mina förslag innebär också en uppstramning jämfört med när det gäller rätten att inrätta specialutformade program, lokala inriktningar och lokala kurser. Jag gör här ett tydligt vägval till förmån för en nationell likvärdig utbildning. Jag anser att tillgången till gymnasieutbildning och gymnasial vuxen- utbildning är en strategisk fråga och bör ses som en del av infrastrukturen i en kommun, region eller samverkansområde mellan kommuner. Det har betydelse för arbetslivet, både privata och offentliga arbetsgivare, att det finns tillgång till välutbildad arbetskraft och det har betydelse för till- växtfrågor och näringspolitik i en kommun eller region och för landet som helhet. Det finns exempel på att vissa kommuner och samverkans- organ arbetar så men det finns inget i dagens regelverk som stimulerar till sådana perspektiv. Det får till följd att skillnaderna mellan olika delar av landet och mellan olika gymnasieskolor kan bli stora. Därför föreslår jag att gymnasieskolans uppdrag att tillgodose kompe- tensförsörjningsbehov för arbetsliv och högskolesektor förtydligas i skollagen. Det innebär också att jag föreslår att avnämare, arbetsliv och högskolesektor, får en tydlig roll när det gäller att ställa krav på vilka mål utbildningen bör leda till. Det är också värdefullt om de medverkar i att säkra kvaliteten på utbildningen. Kunskapen om hur kompetensförsörj- ningsfrågorna ser ut över landet måste förbättras och jag föreslår därför att upprättar en rapport som överlämnas till regeringen och som belyser dessa frågor. behöver, mot denna bakgrund, förstärkas med kompetens som kan bistå verket vid bedömningen av denna nya fråga. Jag föreslår därför att det inrättas ett nationellt råd för utveckling av gymnasieskolan, Nationella rådet för utbildning. Det ska vara knutet till och vara rådgivande i strategiska frågor som rör utvecklingsfrågor inom gymnasial utbildning men också ha initiativrätt. Med ett nationellt råd med representation från avnämare skulle det vara möjligt att fånga upp utvecklingsbehov och tillgodose kommande behov inom framtids- branscher som saknar etablerade mönster för samverkan. Härvid skulle det vara möjligt att kontinuerligt förnya gymnasieskolan och se till att angelägna behov av utveckling tillgodoses. För varje nationellt program föreslår jag att det inrättas nationella programråd. Programråden har en operativ roll jämfört med Nationella rådet för utbildning som ska ägna sig åt strategiska utvecklingsfrågor. ska ha ansvar för att programråd inrättas och för att hålla i administrationen kring dem. Till ett programråd knyts intressenter, olika branschföreträdare såsom arbetsgivare och fackliga organisationer samt eventuella statliga normgivande myndigheter på området. Det är viktigt att elevernas erfarenheter och synpunkter från programmen tas tillvara i programrådens arbete. utser vilka som ska ingå i programrå- den. Jag ser det som en fördel med en bred representation och att av- nämarna på samma sätt som i Nationella rådet för utbildning ges en tyngd i rådens arbete. Jag föreslår också att lokala programråd ska inrättas för samverkan mellan avnämare avseende gymnasial yrkesutbildning och skolhuvud- män. Sammanfattningsvis innebär detta att jag ser nya institutionella nivåer för samverkan både på nationell strategisk nivå samt nationell och lokal operativ nivå. På nationell nivå omfattar denna institutionella sam- verkan både yrkesprogram och högskoleförberedande program. Nya yrkesprogram och högskoleförberedande program Gymnasieutbildning leder till ett yrkesliv eller högre studier och det ska prägla utbildningen . Därför har jag i mitt utrednings- arbete koncentrerat mig mycket på frågor kring utgången från gymnasie- skolan. Vad är det för kompetens som behövs för att klara nästa steg? Det är också förklaringen till att jag samarbetat med avnämarna, de som tar emot elever från gymnasieskolan, när det gäller att bedöma vilka krav det är som ställs nu och . Jag föreslår att samtliga program i gymnasieskolan ska vara treåriga och omfatta 2 500 poäng. Alla program jag föreslår ges en gemensam grundstruktur. Den ger goda möjligheter att för respektive program hitta flexibla former inom ramen som tillgodoser de olika behov programmet ska fylla. Detta innebär en avgörande skillnad mot den nuvarande struk- turen som bygger på en likformighet av programmen oavsett vart de leder. En viktig tanke bakom denna nya struktur är att bejaka de olika krav som avnämarna har. En del branscher är hårt reglerade av internationella regler medan andra i det närmaste helt saknar sådana regler. Min slutsats är att programmen måste kunna vara olika. Det viktiga är att utgången, examen, ligger på rätt nivå. Jag föreslår att nuvarande benämning yrkesförberedande program er- sätts med yrkesprogram. Tanken bakom detta är att en yrkesutbildning ska leda längre än i dagens gymnasieskola och leda fram till en yrkes- examen som ger en erkänd kompetens och anställningsbarhet. En yrkes- utbildning ska kunna genomföras som skolförlagd yrkesutbildning eller som lärlingsutbildning. Jag föreslår att benämningen studieförberedande program ersätts av hög- skoleförberedande program, en beteckning som tydligt anger vilket syfte programmet har. De högskoleförberedande programmen leder till en högskoleförberedande examen. Det faktiska, detaljerade innehållet i programmen ska fastställas efter en process där har beredningsansvar. När bereder frågorna ska respektive programs intressenter ha ett starkt inflytande över hur innehållet ska se ut genom de nationella programråd som föreslås. Här presenteras en schematisk bild över programstrukturen som gäller både skolförlagda yrkesprogram och högskoleförberedande program. rätt att läsa kursen kurser som erbjuds. inom ramen för det Några kommentarer till bilden: 6 Naturkunskap ingår som gymnasiegemensamt ämne i alla program utom Programmet för Naturvetenskap och Programmet för Teknik. Dessa två program innehåller redan kunskaps- området naturvetenskap genom de programgemensamma karaktärsämnena fysik och kemi samt biologi för Programmet för Naturvetenskap. 1.En grundtanke med de ämnen, som jag föreslår ska vara gemen- samma för hela gymnasieskolan och ingå i alla program, är att om- fattningen av ämnena och deras innehåll kan variera mellan de olika programmen. Därför anser jag att begreppet kärnämne ska utgå ur gymnasieskolan.