prop · GX033 · 2009-09-21 00:00:00 — Detta är en långsiktig ambition som bl.a. lyfts fram i förslaget till nya nationella kulturpolitiska mål i avsnitt 5. Regeringens bedömning är att förslagen inte har några effekter på brotts- ligheten och det brottsförebyggande arbetet. Förslagen bedöms inte heller ha någon påverkan på miljön. Bilaga 1 Sammanfattning av betänkande Grundanalys, Förnyelseprogram och Kulturpolitikens arkitektur (SOU 2009:16) Kultur är de mönster som vi människor skapar för vår samvaro. Det finns yttringar av vår kultur som är särskilt betydelsefulla för hur de mönstren utvecklas. Kulturpolitiken handlar om dessa. Konst och andra kulturytt- ringar liksom kulturarvet behöver ges en starkare ställning och dess betydelse bekräftas. I samband med att det presenterades en samlad kulturpolitik var debatten kring kulturens och konstens värde och roll också stark. har vårt samhälle och världen i övrigt genomgått stora förändringar. Vi har trätt in i tjänstesamhället med dess överväldigande informationsflöden. Den digitala och tekniska utveck- lingen har ökat och ändrat förutsättningarna för tillgängligheten till olika konst- och kulturyttringar. Globaliseringen och människors förflyttning över gränserna bidrar till ökad mångfald, kompetens och gränsöver- skridande kommunikation. Civilsamhällets betydelse ökar. Vi anser att kulturpolitiken behöver förändras och förnyas för att bättre svara mot förutsättningarna i dagens samhälle. Vi vill ha en kulturpolitik som uppfattas brett och blir relevant för var och en. Den ska spegla den mångfald av kulturyttringar som följer med den nya tiden. Frågor om kultur ska vara förankrade i människors vardag. Vi har strävat efter att lägga fram förslag som syftar till att stärka kulturpolitikens demokratiska perspektiv. Kulturpolitiken behöver öppnas för nya generationer och deras synsätt. Den ska bidra till ett samhälle med många och öppna offentliga arenor, dit alla ska ha tillträde. Vi vill skapa förutsättningar för att konst och andra kulturyttringar utvecklas, blir angelägna för människor och gör tillvaron rikare. Konstens frihet ska värnas. Politiska prioriteringar och beslut ska kunna få genomslag. Vi vill också se minskad politisk detaljstyrning. Kulturpolitiken ska stödjas av en ändamålsenlig organisation och uppbyggnad av det kulturpolitiska området. Genom att kulturpolitiken får en sådan inriktning bred, förankrad i vardagen och relevant för samtiden menar vi att kulturskapare ges de bästa villkoren, att kulturarvet värnas och att visionen om allas rätt till kultur kan förverkligas. Vårt betänkande presenteras i tre volymer. Del 1 har vi kallat Grundana- lys. Del 2 har fått namnet Förnyelseprogram. Del 3 har vi kallat Kultur- politikens arkitektur. Del 1 - Grundanalys Den första delen av betänkandet innehåller, förutom en inledning i kapi- tel 1, den analys av kulturpolitiken och de villkor under vilka den bedrivs . Analysen utgör underlaget för våra förslag till förändringar. Vi beskriver i kapitel 2 samhällsförändringarna under och de kulturella förändringar som de har fört med sig. I centrum för beskrivningen står begrepp som tjänste- och informations- samhälle, de digitala teknologiska genombrotten och dess kulturella påverkan, globaliseringen och den mångfald som allt mer präglar sam- hällena. Vi tar också upp de nya mönster i människors värderingar som är en del av de förändrade samhällsformer som växer fram. Den fråga som vi försöker besvara gäller om kulturpolitiken svarar mot samtidens krav och behov eller om den har sin utformning bestämd av förhållanden som gällt tidigare. I kapitel 35 beskriver och analyserar vi framväxten av dagens kultur- politik ställt i relation till samhällsförändringarna. I kapitel 3 relaterar vi kulturpolitiken och dess innehåll till framväxten av de idéer och de sätt att se på kulturfrågor som etablerades med industrialiseringen i . I kapitel 4 analyserar vi kulturpolitik. Viktigast av de vägval som då gjordes var att kulturpolitiken successivt fick en, jämfört med tidigare, ökad specialisering mot konstarternas villkor och institutionell kulturverksamhet. Politiken kom på så sätt att orienteras bort från frågor om vars och ens kulturella behov och önskemål. Kulturpolitiken fick också en organisation som styrde i den riktningen. I kapitel 5 diskuterar vi utvecklingen med särskild tonvikt på den kulturpolitiska översyn som gjordes . Sammanfattningsvis menar vi att den statliga kulturpolitiken mött krav på omställning och förnyelse genom att den i första hand försökt inkor- porera samtidens förändringar i det etablerade sättet att driva politik och dess organisering, men i mindre grad genom att ändra politiken i något fundamentalt hänseende. Våra utredningsförslag är uttryck för en annan hållning. Vi vill slå vakt om kulturpolitikens kontinuitet och det som uppnåtts. Vi menar att kulturpolitiken behöver förnyas för att bättre svara mot ett samtid som präglas av mångfald, globalisering, teknisk utveckling och en ökad betydelse för den civila sektorn i politiken. Den diskuterande analysen följer vi i kapitel 6 upp med ett antal för- djupade redovisningar av hur kulturpolitiken de facto fungerat. Avsnitt 6.1 är en analys av kulturbudgetens utvecklingen sedan 1970- talet, där vi visar på vilka politiska omprioriteringar som har skett . I avsnitt 6.2 går vi igenom hur kulturfrågor behandlas i kommuner och landsting. Den analysen bildar grund för våra förslag om ett förnyat samspel mellan staten och den regionala nivån. Avsnitt 6.3 är en genom- gång av olika undersökningar av s.k. kulturvanor. Vad säger dessa under- sökningar och i vilken utsträckning kan politiken luta sig mot dem? Vi bedömer att kulturfrågor blir allt mer väsentliga som en följd av den utveckling som sker. Kulturpolitiken behöver kunna svara mot de behov som den utvecklingen föder. Del 2 - Förnyelseprogram Den andra volymen av betänkandet inleds med kapitel 7 med vårt pro- gram för förnyelse. Programmet utgår från de slutsatser som den grund- läggande analysen lett oss fram till. Den kulturpolitiska huvuduppgiften är , som vi ser det, att öppna politiken för den omvandling som pågår i samhället. Intresset för både kulturella yttringar och även för kulturpolitik tolkar vi som att det finns en stark efterfrågan från det omgivande samhället på en kulturpolitik som det kan samspela bättre med. Vi anser att kulturpolitiken, jämsides med dess centrala inriktning på professionella kulturskapare och den verksamhet som bedrivs av kultur- institutionerna, på ett tydligare sätt behöver lyfta fram frågan om vars och ens kulturella behov. Vi menar att kulturpolitik ska ha medborgarnas perspektiv överst på agendan. Vårt förnyelseprogram omfattar tio punkter. 1.Nya mål för kulturpolitiken. 2.En annan roll för staten. 3.Ett breddat politikområde. 4.Fokus på de offentliga arenorna. 5.Samspel med civilsamhälle och folkbildning. 6.Kulturpolitik som aspektpolitik. 7.Portföljmodell för samspel mellan stat, kommuner och landsting. 8.Ny strategi för stöd till kulturskapande. 9.Arkitektur för en förnyad kulturpolitik. 10.Ny syn på institutionerna. I det följande relaterar vi våra förslag till förnyelseprogrammet. 1.Nya mål för kulturpolitiken Som den första punkten föreslår vi nya kulturpolitiska mål. Förslaget och dess motiveringar utvecklas i kapitel 8. Vårt förslag lyder: Den nationella kulturpolitiken ska, med utgångspunkt i demokrati och yttrandefrihet, bidra till samhällets utveckling genom att främja öppna gemenskaper och arenor som är tillgängliga för var och en. Den ska möjliggöra kommunikation mellan olika individer och grupper, skapa förutsättningar för kulturupplevelser och bildning samt verka för att alla ges möjlighet att fritt utveckla sina skapande förmågor. Statliga myndigheter och institutioner ska, utifrån arten av sina uppgifter och ansvarsområden, arbeta för -att främja mångfald, kulturell pluralism och internationellt samspel, -att stödja konstnärligt skapande och ge plats för konstens förmåga att gestalta, bryta mönster och vidga det möjligas rum, -att kulturarvet bevaras, brukas och tolkas, -att kulturell kompetens och kreativitet används för att bidra till en socialt, miljömässigt och ekonomiskt hållbar utveckling, -att information och kunskaper görs tillgängliga och förmedlas. Målen bör vara vägledande för offentlig kulturpolitik även utanför det statliga området. Med förslaget till nya mål för kulturpolitiken vill vi markera både sam- banden med den politik som förts , men också behovet av förändring. Kulturpolitiken behöver, enligt vår uppfattning, omorienteras i flera grundläggande hänseenden. Det motsvaras av de övriga punkterna i vårt förnyelseprogram. 2.En annan roll för staten Kulturpolitiken bör även framgent vara en nationell politik, dvs. syfta till att länka samman i första hand de offentliga kulturinsatserna, men också det som skapas i. Den andra punkten i vårt förnyelseprogram handlar därför om statens roll i denna politik. kulturpolitik utgick från att staten var den dominerande poli- tiska nivån där det nationella perspektivet uppfattades som oomtvistat överordnat. Att staten satte den kulturpolitiska agendan uppfattades som självklart, liksom att kommuner och landsting skulle följa den. Med övergången till en ny tid fungerar inte det givna rollspelet längre. EU representerar en ny nivå som även om EU:s kompetens formellt inte täcker kulturområdet har stor betydelse. En ökad tonvikt i sam- hället på lokala och regionala identiteter har också vuxit fram. Dessa faktorer för med sig att kulturfrågor får nya betydelser för kommunernas och landstingens politik. Det skede då man slentrianmässigt satte likhetstecken mellan sam- hället och den offentliga sektorn har också passerat. En nationell kultur- politik behöver därför bygga på medverkan från ett stort antal intressen- ter där den offentliga sektorns aktörer visserligen är särskilt betydelse- fulla, men långt i från kan agera ensamma. Staten är fortfarande den enskilt viktigaste parten för att skapa och få uppslutning kring en nationell kulturpolitik, men den roll som staten nu behöver ta för att utveckla politiken bör förändras. Statens roll vara tydlig, strategisk, drivande och samordnande med andra aktörer. Syftet med den nya rollen bör i första hand vara att stimulera samhället i dess helhet att ta ansvar för kulturens gemenskaper, kommunikation och Samspelet mellan statens egna insatser och den offentliga sektorns i övrigt är särskilt betydelsefulla. Förslaget om statens förändrade roll i kulturpolitiken följer vi upp i de olika tillämpningar av förnyelseprogrammet, särskilt i fråga om sam- spelet med civilsamhälle och folkbildning (kapitel 9), det kulturpolitiska samspelet med andra samhällsområden (kapitel 10), samverkan med kommuner och landsting (kapitel 12) och om strategin för statens kultur- politiska stöd (kapitel 13). Vår tredje punkt är en följd av slutsatsen att kulturpolitiken kommit att få ett ansvarsområde som avgränsats främst mot kulturpolitikens kärna i form av institutionsväsendet och det professionella kulturskapandets villkor. För att öka medborgarnas engagemang i kulturfrågorna och ge kulturpolitiken mer av en helhetssyn rekommenderar vi att regeringen prövar möjligheten att integrera kulturpolitiken i ett bredare politiskt sammanhang. Eftersom det är en fråga som inte kan göras enbart utifrån det kultur- politiska perspektivet tar vi dock inte ställning till vilka alternativ som kan var mest attraktiva och möjliga. Fokus på de offentliga arenorna Frågan om samhällsdebatt, diskussion om demokrati och spridningen av nya kulturella föreställningar hör till kulturpolitikens kärna. Vi har t.ex. pekat på hur radio- och TV-monopolen tidigare fungerade som ett sätt att skapa en massmediesituation som alla medborgare nära relaterade till. Utvecklingen av nätet av regionala kulturinstitutioner var ett uttryck för ambitionen kulturpolitik att säkra ett likvärdigt institutio- nellt kulturutbud för hela landet. Politiken för massmedierna och institu- tionerna var olika sorters uttryck för en i grunden likartad politisk idé. När vi placerar demokratin och de samhälleliga gemenskaperna i kulturpolitikens centrum så innebär det att vi ser värdet av ambitionen att på detta sätt skapa arenor för det offentliga samtalet i vid mening. Ett mångkulturellt, differentierat och pluralistiskt samhälle behöver dock förhålla sig till uppgiften på ett nytt sätt och med en ny strategi. Den fjärde punkten i vårt program handlar om detta. Kulturpolitikens utmaningar handlar i hög grad om att värna mångfald i ett brett uppfattat kulturliv och att medverka till kreativa arenor för interkulturell kommunikation. De offentliga arenorna bör präglas av jämställdhet och av respekt för olikheter mellan människor och grupper. Arenorna är och ska vara av skiftande art, allt ifrån massmedierna och Internet till rent fysiska mötesplatser, institutioner likaväl som smalare fora. Samlingslokalerna har särskild betydelse. Så gott som alla kulturpolitiska initiativ knyter an till någon form av kommunikation. I grund och botten har de allra flesta kulturpolitiska insatser en arenaaspekt, dvs. de bör ses som ett inslag för en samlad poli- tik som syftar till att skapa ett så gynnsamt utrymme för det offentliga samtalet som möjligt. 5.Samspel med civilsamhälle och folkbildning Vi anser att kulturpolitiken bör vara och fungera som en viktig kontakt- yta mellan å ena sida staten och den offentliga sektorn i övrigt samt å den andra civilsamhället. Den femte punkten i vårt program avser kulturpoli- tikens samspel med verksamheter i det civila samhället. Detta är temat för kapitel 9. Folkbildningen har av hävd utgjort den viktigaste länken i kulturpoliti- kens samband med det civila samhället. Mycket pekar mot att den moderna folkbildningen utvecklas i en riktning som svarar väl mot våra rekommendationer när det gäller kulturpolitiken. Kulturaktiviteterna växer och dominerar numera i bildningsförbundens cirkelverksamheter och naturligtvis i kulturprogrammen. I den politiska styrningen förordar vi att kulturpolitiken och folkbild- ningen får en närmare knytning till varandra. Administrativa och organi- satoriska lösningar som gör att frågor om kultur, folkbildning, livslångt lärande och utbildning kan ses i ett samlat perspektiv bör sökas. I det närmaste perspektivet är det angeläget att finna former för ett bra samspel mellan de kulturpolitiska insatserna och folkbildningen och kulturorienterade insatser inom den civila sektorn i övrigt. För att öka samverkan mellan statliga myndigheter och institutioner och den civila sektorn föreslår vi därför att regeringen tar initiativ till en dialog mellan staten och det civila samhällets organisationer på kultur- området samt kommuner och landsting. Dialogen bör inkludera bl.a. amatör- och arrangörsorganisationer, organisationer bildade på etnisk grund, kulturinriktade ungdomsorganisationer, lokalhållande orga- nisationer, studieförbund, hembygdrörelsen, folkrörelsearkiv och de nationella minoriteternas organisationer. I våra utredningsdirektiv har frågan om kulturpolitikens samspel med andra samhällsområden en framskjuten plats. I vår sjätte punkt förordar vi därför att samspelet mellan de verksam- heter som kulturpolitiken ansvarar för och verksamheter inom andra samhällsområden görs till en kulturpolitisk huvudstrategi. Utgångspunk- ten bör här vara frågan om hur de perspektiv, kreativa förmågor, kunska- per och insikter som kulturområdets myndigheter, institutioner och aktörer i övrigt besitter i högre grad kan bidra till samhällsutvecklingen. En utveckling i denna riktning har redan startat, men den kan behöva skyndas på och accentueras. En omställning förutsätter emellertid att kulturpolitiken både uppfattas och organiseras på ett delvis nytt sätt. Vi återkommer till detta i följande punkter. I enlighet med våra direktiv förordar vi att samspelet mellan kultur- politiken och utbildningsväsendet, näringslivet, regionala tillväxtfrågor, hälsofrågor och miljöfrågor prioriteras i det nya arbetssättet. Integrationspolitiken får här en särställning. Den syftar till att skapa lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och Detta mål för integrationspolitiken överensstämmer väl med de mål som vi föreslår för kulturpolitiken. bidra till social inkludering där mångfald av olika art uppfattas som till- gångar för samhället. Dessa frågor tar vi upp återkommande i betänkandet. I vissa fall kan särskilda insatser med inriktning på specifika grupper vara viktiga, t.ex. av rättviseskäl eller för att stärka dessa gruppers position i kulturlivet och i samhället i övrigt. Det kan också vara nödvändigt att särskilt utvärdera kulturpolitikens arbete med specifika grupper. De förslag som vi presenterar kring kulturpolitikens samspel med de samhällsområden som vi särskilt behandlar i betänkandet bygger på att kulturpolitiken förfogar över en modern och väl fungerande organisation med myndigheter som kan genomföra politiken. Därför är förslagen nära knutna till de förslag om en kulturpolitisk förvaltningsreform som vi presenterar under punkt 9 i förnyelseprogrammet. Vi gör sammanfattningsvis följande bedömningar om kulturpolitikens samspel med de aktuella samhällsområdena. dena utvecklas i kapitel 10. Skolan har ett ansvar för att barn och unga får tillfälle till eget skapande, möjlighet till bildning samt tillgång till sitt eget och andras kulturarv. Detta ansvar bör även fortsatt uttryckas i läroplanerna. het bör även framöver vara ett obligatoriskt inslag i . samordnad bibliotekspolitik kan bidra till att förbättra skolbibliotekens Vi föreslår att lärarutbildningen utformas så att den ger goda förutsätt- ningar för konstens och kulturens integration i skolans undervisning. Goda möjligheter bör finnas för både lärare och verksamma på kulturom- rådet att vidareutbilda sig på relevanta områden. Vi föreslår vidare att ges en ny roll med inriktning på övergripande och samordnande uppgifter inom kulturpolitiken. rådet bör ges ansvar för att utvärdera kulturområdets institutioners och myndigheters arbete med kultur i skolan, och för att skapa samspel i kulturmyndigheternas arbete med att tillgängliggöra nya arbetsmetoder och goda exempel. Högre utbildning, forskning och eftergymnasial utbildning för Samverkan mellan kulturområdet och de utbildningar som är särskilt viktiga för området bör förstärkas. Samma sak gäller för kulturområdet och den forskning som inriktar sig på området. Arbetet med att införa större arbetsmarknadsrelevanta inslag som eko- nomisk, entreprenöriell och pedagogisk kunskap samt praktik, i dessa utbildningar bör fortsätta såväl på högskolenivå som på eftergymnasial Förutsättningarna för detta arbete kan stärkas genom att myndigheterna på kulturområdet utökar sitt arbete med att kartlägga kulturområdets arbetsmarknad och möjligheter till företagande. Ytterligare forskning kring kulturområdet är av stor betydelse för Forskning och utveckling är inte minst viktigt som underlag för framtida utvärderingar och översyner på kulturområdet. Vi betonar att frågor om kulturföretagande och entreprenörskap är en viktig angelägenhet för såväl kulturpolitiken som för näringslivspolitik, arbetsmarknadspolitik, regional tillväxtpolitik och utbildningspolitik. De myndigheter som vi anser ska ansvara för föreslagna sfärer bör tillsammans med de nya myndigheterna och Myndig- heten för Tillväxtpolitiska utvärderingar och analyser få i uppdrag att stärka och fördjupa sitt samarbete i frågor som rör kulturföretagande och entreprenörskap samt kreativa och kulturella näringar. Ett natio- nellt program för kreativa och kulturella näringar bör prioriteras inom ramen för detta samarbete. Det är viktigt att regionala och lokala erfarenheter tillvaratas i detta arbete. utveckling av statistik om kulturföretagande, ökad kompetens om kulturföretagande hos näringsfrämjande myndig- heter och andra organ, bättre samspel mellan konstnärs- och hantverksutbildningarna och arbetsmarknaden. Frågor om kultur har, utöver sitt egenvärde, även betydelse för andra politikområden, bl.a. för regional tillväxt. Konstnärligt skapande och kulturarv är resurser för socialt, miljömässigt och ekonomiskt hållbar regional tillväxt och har en utvecklingsbar potential. De myndigheter som vi anser ska ha ansvaret för föreslagna sfärer bör få i uppdrag att förstärka sin nationella och internationella över- blick på området kultur och regional tillväxt inom sina respektive ansvarsområden. Detta kan ske genom statistik, kunskapsuppbygg- nad, uppföljning och utvärdering, forskning, metodutveckling, inter- nationell orientering samt tvärsektoriellt samarbete med andra aktörer på internationell, nationell och regional nivå. uppdrag till näringslivsfrämjande myndigheter att utveckla statistik, stödja regionala initiativ och kompetensuppbyggnad, översyn av kulturområdets bidragsförordningar för att förenkla tillämpningen och samordningen med strukturfondsmedlen. Samverkan mellan kulturpolitik och folkhälsopolitik är angeläget. regional nivå är stöd- och mäklarfunktioner av stor betydelse. kring skatteincitament för kultur som friskvårdsinsats samt forskning om sambandet mellan kultur och hälsa är relevanta områden för framtida , i dess nya roll, bör göras ansvarigt för att utvärdera kulturinstitutionernas och kulturmyndigheternas arbete med hälso- frågor. En myndighet bör ges ett särskilt ansvar för att tillgängliggöra nya arbetsmetoder och goda exempel på området kultur och hälsa till relevanta aktörer. Detta ansvar bör ges till den myndighet som före- slås för konstartsfrågor. Samverkan mellan kulturpolitik och miljöpolitik bör ökas. Kulturella perspektiv, kunskaper och uttryckssätt är användbara i arbetet för en hållbar samhällsutveckling. Den föreslagna myndigheten med ansvar för samtid, historia och livsmiljö bör ges ett särskilt ansvar för att sammanställa och förmedla kulturområdets insatser på miljöområdet till relevanta aktörer. Myndigheten bör även ges i uppdrag att inom kulturområdet tillgäng- liggöra nya arbetsmetoder och goda exempel. Vidare bör myndig- heten i samverkan med övriga berörda förvaltningsmyndigheter ha i uppdrag att föreslå regeringen strategier i anslutning till regeringens miljö- och miljömålsarbete. Myndigheterna med ansvar för arkiv och bibliotek bör ges i uppdrag att tydliggöra den viktiga roll som arkiv och bibliotek har som offentliga samlingspunkter för samhällsinformation. 7.Portföljmodell för samverkan mellan stat, landsting och kommuner Den statliga kulturpolitiken ska vara nationell. Det betyder att det statliga insatserna ska tänkas fram i ett sammanhang där politiken inriktas på att stimulera de andra demokratiska nivåerna, kommunerna och landstingen eller regionerna men också Europeiska unionen, till kulturpolitiska insatser och ansvarstaganden. Strategin då staten via specialdestinerade bidrag till enskilda institutioner eller verk- samheter i övrigt styrde främst landstingens kulturpolitiska handlande bör överges. Nya modeller behöver utvecklas. Också statens kulturpolitiska samspel med kommunerna behöver för- nyas. Det följer redan av att kommunerna inom den offentliga sektorn har huvudansvaret för flera av de kulturpolitiska breddinsatserna som vi nu även vill ge högre prioritet också i statens politik exempelvis kultur- skola, folkbibliotek, tillämpningen av och tillhanda- hållandet av lokaler för kulturell verksamhet. Kommunernas ansvar för skolan bör också nämnas i sammanhanget. Formen för det nya samspelet mellan staten, landstingen och regio- nerna har vi kallat portföljmodellen. Det är vår sjunde punkt i förnyel- seprogrammet som vi utvecklar i kapitel 12. Modellen bygger på att staten lämnar ett samlat bidrag till den regio- nala nivån som stöd för deras kulturinsatser. om bidra- gets användning ska inte längre finnas. De ersätts i stället av en förhand- lingsordning med utgångspunkt i de nationella målen för kulturpolitiken och övergripande kriterier i en av regeringen beslutad förordning.