prop · GW03199 · 2009-05-15 00:00:00 — Därför bör regleringen för fristående och offentliga gymnasieskolor så långt möjligt vara gemen- sam. Gymnasieskolan har blivit alltmer diversifierad. Antalet specialut- formade program har ökat kraftigt och det finns ett stort utbud av lokala inriktningar och lokala kurser. Det gäller även fristående skolor som i stor utsträckning utvecklat egna utbildningar som kan jämföras med utbildningar vid kommunala skolor. Det stora utbudet av utbildningar kan bidra till att elever, föräldrar och avnämare har svårt att förstå vad olika utbildningar leder till och att bedöma vad eleven kan efter utbildningen. En likvärdig och tydlig gymnasieskola underlättar såväl elevernas studieval som avnämarnas förståelse av utbildningens mål och värde. Det är dock viktigt att gymnasieskolan är så flexibel att det även framgent finns möjlighet att utforma gymnasieutbildningen utifrån lokala och regionala behov. För att bidra till att eleverna ska kunna känna sig trygga i att det finns en efterfrågan på de kunskaper och färdigheter utbildningen ger, ska gymnasial utbildning vara nationellt kvalitets- säkrad. Internationaliseringen utmanar och stärker Globaliseringen utmanar kompetensförsörjning. kan internationellt samarbete stärka kvaliteten i svensk gymnasieskola. Studier, praktik och arbete utanför kan bidra till att unga männi- skor förvärvar kunskap om och förståelse för andra länder och kulturer. Det ger också möjlighet att skapa kontakter som på kan komma både individ och samhälle till godo. Därför är ökad rörlighet och internationellt samarbete viktigt för alla som är aktiva inom utbildnings- systemet. Från svensk sida finns ett stort intresse för och Comenius, som är de delprogram inom utbildningsområdet som EU inrättat för stöd till mobilitet m.m. och som kan nyttjas för elever och lärare i gymnasieskolan. Det är angeläget att främja ett ökat internationellt utbyte på gymnasienivå och med stöd av dessa program och andra initiativ bör mobiliteten kunna öka ytterligare. finns dock en otydlighet om vad gymnasial utbildning leder till, vilket kan försvåra för svenska ungdomar att skaffa sig erfarenheter av studier och arbete i andra länder. Införande av gymnasieexamen kommer att bidra till att förtydliga vad gymnasieskolan kvalificerar för och kan därför underlätta ungdomars rörlighet när det gäller studier, praktik och arbete. Den fortsatta reformeringen av gymnasieskolan Förslagen i denna proposition kommer att följas av flera förslag som ingår i regeringens åtgärder för att utveckla gymnasieskolan. Under be- redningen av utredarens förslag har det visat sig nödvändigt att ytter- ligare utreda vissa frågor där utredaren av tidsskäl inte haft möjlighet att lämna fullständiga lagförslag. Regeringen avser därför att återkomma till med ytterligare förslag som ska träda i kraft så att de kan till- lämpas när den nya gymnasieskolan införs. kräver inte lika lång framförhållning för att kunna introduceras. Regeringen avser att återkomma när det gäller individuella program eller motsvarande verksamhet och preparandår. Vissa rättsliga frågor som rör möjligheten att inom gymnasial lärlingsutbildning kombinera anställning och studier bör också beredas vidare liksom frågan om ett fjärde tekniskt inriktat år som påbyggnad till gymnasieskolans treåriga tekniska Som tidigare nämnts avser regeringen dessutom att återkomma med de krav som ska gälla för behörighet till yrkesprogram. Även när det gäller rätt för elever med yrkesexamen att få läsa in grundläggande behörighet till högskolestudier inom gymnasial vuxenutbildning avser regeringen att återkomma med förslag till lagreglering . För att bestämmelserna om den nya gymnasieskolan ska kunna träda i kraft och tillämpas på utbildning som påbörjas efter den krävs att kan påbörja sitt arbete med att utveckla examensmål, ämnen och kurser m.m. Ett omfattande arbete pågår med en angelägen reform av hela skollagen (1985:1100). Ett förslag till en ny skollag från den inom arbetande Skollagsberedningen (U 2006:E) beräknas Till följd av många ändringar i lagen tillkomst lämnar den i flera avseenden lagtekniskt en del övrigt att önska, t.ex. i fråga om systematik, enhetlighet och Inte minst de regler som avser fristående skolor i 9 kap. har byggts på i flera omgångar och blivit långa och mindre Vissa paragrafer upprepar också på ett onödigt tyngande sätt formuleringar från en annan paragraf. Det låter sig emellertid knappast göras att , under pågående reformarbete, bryta ut de paragrafer som är föremål för ändring i denna remiss, dela upp dem och på annat sätt bättre foga in dem i regelverket. En sådan operation skulle på grund av systematiken i skollagen kräva många följdändringar i skollagen, ändringar som kan befaras leda till än värre lagtekniska Regeringen bedömer därför att de nödvändiga lagtekniska för- ändringarna måste vänta till den relativt nära förestående propositionen med förslag till en ny skollag. I regeringens proposition Offentliga bidrag på lika villkor (prop. 2008/09:171) har det föreslagits ändringar i de bestämmelser i skollagen (9 kap. 8 och 8 a §§) som rör beräkningen av de bidrag kommunerna ska lämna till fristående skolor som motsvarar gymnasieskolan. proposition föreslås ändringar i bl.a. samma regler. avsedda att träda i kraft senare än de som föreslås i den nämnda proposi- 5 Erbjudande om utbildning 5.1Gymnasieskolans betydelse för kompetensförsörjningen Regeringens förslag: I skollagen (1985:1100) ska det förtydligas att utbildning i gymnasieskolan är en bas för den nationella och regionala kompetensförsörjningen till arbetslivet och högskolesektorn. Huvud- mannen för gymnasieskolan ska samverka med samhället i övrigt. Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bland andra Barnombuds- mannen, , och kommun instämmer i förslaget. Skälen för regeringens förslag: Det finns , både bland privata och offentliga arbetsgivare, en betydande arbetsmarknad för personer med en gymnasial utbildning som högsta nivå. Tillgången till och ut- formningen av den gymnasiala utbildningen är därför en strategisk fråga som har betydelse för både tillväxtfrågor och näringspolitik, såväl natio- nellt som lokalt. Därför anser regeringen att gymnasieskolans betydelse för kompetensförsörjningen behöver förtydligas i skollagen. Regeringens förslag: Utbildningen i gymnasieskolan ska ge en god grund för yrkesverksamhet och fortsatta studier samt för ett aktivt deltagande i samhällslivet. Utbildningen ska i huvudsak bygga på de kunskaper eleverna har fått i eller motsvarande utbildning. Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Internationella programkontoret för utbildnings- området anser att det är viktigt att gymnasieskolans uppdrag att för- bereda alla elever för ett aktivt deltagande i samhällslivet klarläggs och vill särskilt betona det uppdrag som läroplanen ger gymnasieskolan vad gäller medborgerlig utbildning. Skälen för regeringens förslag: I dagens skollag (1985:1100) saknas en bestämmelse om gymnasieskolans syfte. Det är i läroplanen för de frivilliga skolformerna (Lpf 94) som det anges att utbildningen för ungdomar i gymnasieskolan, med den obligatoriska skolan som grund, ska förbereda för yrkesverksamhet och studier vid universitet och hög- skolor och förbereda för vuxenlivet som samhällsmedborgare. Genom förslaget förtydligas gymnasieskolans huvuduppgifter i lag. Gymnasie- skolans uppgift att ge eleverna en god grund för ett aktivt deltagande i samhällslivet lyfts också till lag. Utbildningen i gymnasieskolan ska inte vara en repetition av det som eleven studerat i den obligatoriska skolan. Genom bestämmelsen förtyd- ligas gymnasieskolans nivåbestämning, även om många inslag i gymna- sieutbildningen kommer att vara helt nya för eleverna och inte har någon direkt grund i vad de lärt sig i . 5.3Allsidigt urval av utbildning m.m. Regeringens förslag: Varje kommun ansvarar för att ungdomarna i kommunen erbjuds gymnasieutbildning av god kvalitet. Vilka utbild- ningar som erbjuds och antalet platser ska så långt det är möjligt anpassas med hänsyn till ungdomarnas önskemål. Hemkommunen ansvarar för att alla behöriga ungdomar i kommunen erbjuds utbildning på nationella program. Erbjudandet ska omfatta ett allsidigt urval av nationella program och nationella inrikt- ningar. Utredarens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredaren föreslår att kommunen ska ansvara för att alla nationella program ska finnas att tillgå i kommunen. Utredaren anser att detta tro- ligen innebär att kommuner i högre utsträckning måste ingå samverkans- avtal för att uppfylla sitt ansvar. Remissinstanserna: Få remissinstanser har kommenterat frågan. Några kommuner, till exempel och , har dock invänt att det blir svårt för glesbygdskommuner att uppfylla den föreslagna skyldigheten. Även pekar på svårigheten för små kommuner att inom rimligt pendelavstånd kunna erbjuda ett brett programutbud. Skälen för regeringens förslag: Tillgången till gymnasieutbildning och gymnasial vuxenutbildning av god kvalitet är en strategisk fråga för den framtida kompetensförsörjningen. Välutbildad arbetskraft är en för- utsättning för både privata och offentliga arbetsgivare. Därmed har till- gången till utbildning av god kvalitet betydelse för tillväxtfrågor och näringspolitik, både lokalt och nationellt. Även högskolesektorn är bero- ende av att det finns ett gott rekryteringsunderlag. God kvalitet i gymnasieskolan handlar, enligt regeringens mening, i första hand om att eleverna når de nationellt fastställda målen för utbild- ningen. Huvudmännen har ett stort friutrymme för att inom ramen för dessa mål utforma utbildningar utifrån lokala behov och förutsättningar. Nationellt fastställda mål som kvalitetssäkrats med stöd av avnämare bidrar till ökad likvärdighet, vilket är en annan aspekt av kvalitet. Frågan berörs även i avsnitt 11.1. Det finns flera samverkande faktorer som ligger till grund för regeringens förslag att behålla den nuvarande ordningen som innebär att kommunerna ska erbjuda ett allsidigt urval av nationella program med tillägget att erbjudandet även föreslås omfatta ett allsidigt urval av natio- nella inriktningar. kommer gymnasieskolan att innehålla fler nationella program och nationella inriktningar än . Utredarens tanke om samverkansavtal kan visa sig svår att genomföra i hela landet. Ut- redarens förslag skulle därmed medföra ökade kostnader för kommu- nerna. Sammantaget innebär detta, enligt regeringens mening, att regleringen ska innebära att ett allsidigt urval av utbildningar ska erbjudas. Lärlingsutbildning förutsätter att det finns engagerade och motiverade arbetsgivare som är villiga att ta emot lärlingar. Det innebär att skol- huvudmännen inte förfogar över vilka lärlingsutbildningar som kan er- bjudas på samma sätt som när det gäller skolförlagd yrkesutbildning. Mot denna bakgrund sträcker sig kommunens skyldighet att anpassa utbudet efter ungdomarnas önskemål inte lika långt för lärlingsutbildning som för övrig utbildning. Se även avsnitt 6.5. 5.4Nationell samverkan kring gymnasieskolan Regeringens bedömning: Samverkan på nationell nivå mellan och avnämarna när det gäller övergripande och strategiska frågor för den gymnasiala yrkesutbildningen bör öka. bör få till uppgift att inrätta ett nationellt programråd för varje nationellt yrkesprogram. Syftet med programråden bör vara att bistå i arbetet med att utveckla och följa upp programmen. Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Dessutom föreslår utredaren att ett nationellt råd för utbildning ska inrättas inom . Enligt förslaget ska rådets ledamöter utses av regeringen och rådet ska ledas av generaldirektör. ska inhämta yttranden från rådet innan verket överlämnar den föreslagna årliga rapporten om kompetensförsörjning till regeringen. Rådets yttrande ska biläggas . Detsamma gäller Skol- verkets förslag till examensmål. Rådet föreslås också yttra sig angående frågor om regionala inriktningar och riksrekryterande utbildningar. Utredaren föreslår vidare att nationella programråd ska inrättas även för högskoleförberedande program. Programråden ska enligt förslaget rapportera till om hur kompetensförsörjningen fungerar regionalt och lokalt. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som yttrat sig om det nationella rådet för utbildning är de flesta positiva till inrättandet av ett nationellt råd. Det gäller både myndigheter, kommuner och företrädare för högre utbildning. och flera centrala yrkesnämnder är också positiva. Det finns dock flera kritiska remissinstanser. Statskontoret konstaterar att det nationella rådet för utbildning ska avge ett yttrande som ska biläggas årliga rapport till regeringen om gymnasieskolans roll för kompetensförsörjningen. Detta innebär att rådet ges ställning som självständig myndighet i , som det är rådgivande till . Statskontoret avråder från en sådan konstruktion, eftersom det kan leda till oklara ansvarsförhållanden mellan och rådet vilket kan försvåra regeringens styrning. menar att myndigheten i samband med reformer redan samverkar med berörda intressenter och att detta arbete inte behöver formaliseras genom ett nationellt råd. menar också att en del frågor som utredningen föreslår ska behandlas i det nationella rådet, t.ex. beslut om examensmål bör behandlas i de nationella programråden samt att förslaget medför ineffektivitet och är kostnadsdrivande. Andra remissinstanser, t.ex. , befarar en ökad byråkratisering. Ett antal remissinstanser har synpunkter på roll i det natio- nella rådet. ifrågasätter att generaldirektör ska vara ordförande då denne därigenom kommer att sitta på två stolar. Även universitets- och högskoleförbund menar att ordförande- skapet för rådet bör innehas av en annan person än generaldirektör för att inte olika roller ska sammanblandas. Merparten av dem som yttrat sig över utredarens förslag till nationella programråd tillstyrker. Det gäller bland annat , Skol- verket, Verket för näringslivsutveckling, och . Kommuner och Landsting är positivt till ett nära och väl strukturerat samarbete mellan skola och arbetsliv. och högskolor har uttryckt sig positivt angående samverkan kring de högskoleförberedande programmen. Betydelsen av elevernas delaktighet och inflytande lyfts fram av flera remissinstanser, däribland Landsorga- nisationen i . Skälen för regeringens bedömning: Den framtida kompetensförsörj- ningen utmanas av snabb teknisk utveckling, demografiska förändringar och tilltagande global konkurrens. Kompetenskraven har höjts inom praktiskt taget samtliga delar av arbetsmarknaden. Efterfrågan på kvali- ficerad arbetskraft har ökat i snabb takt. Yrkesområden försvinner och nya utvecklas. Förändringarna på arbetsmarknaden kommer med all säkerhet att fortsätta. För att trygga den framtida kompetensförsörjningen krävs en fortgående förnyelse och uppdatering av yrkesutbildningen. För att hantera utmaningar kring den framtida kompetensförsörjningen finns i flera europeiska länder en nationell, institutionaliserad samverkan kring den grundläggande yrkesutbildningen. I finns ännu inte något sådant forum. genomförde och utveckling () en granskning av svensk yrkesutbildning. kom bland annat fram till att behöver utveckla en starkare mekanism som gör det möjligt för utbildningssystemet att fånga upp förändringar i behoven på arbets- marknaden. För att underlätta ungdomars etablering på arbetsmarknaden och för att den gymnasiala yrkesutbildningens bidrag till kompetensförsörjningen ska öka krävs närmare samverkan mellan , gymnasieskolans avnämare och andra berörda myndigheter. Framför allt behöver sam- arbetet kring yrkesprogrammen fördjupas. Därför anser regeringen att nationella råd för de olika yrkesprogrammen bör inrättas. Det är ange- läget att råden har en bred representation av intressenter, t.ex. bransch- företrädare, fackliga organisationer och eventuella statliga normgivande myndigheter. Det är också viktigt att programråden inhämtar synpunkter från elever. De nationella råden för yrkesprogrammen bör ha till uppgift att ge råd och stöd dels när det gäller att utveckla innehållet i utbildningen, dels när det gäller examensmål och uppgifter för gymnasiearbetet. Programråden bör även bidra med underlag till uppföljningen av elevernas etablering på arbetsmarknaden. Vidare bör programråden bistå med analys av uppföljningen och underlag till informationsmaterial för elever. kan på så sätt fungera som forum för en kontinuerlig dialog mellan Skol- verket och avnämarna. Syftet med dialogen är att matcha utbildningsut- budet med efterfrågan på arbetsmarknaden för att underlätta ungdomars övergång från yrkesutbildning till arbetsliv. Förutsättningarna på arbetsmarknaden kan förändras snabbt. Gamla yrken försvinner och nya utvecklas. En viktig uppgift för de nationella och lokala programråden bör vara att följa utvecklingen inom respektive yrkesområde och bistå och huvudmännen i arbetet med att skapa förutsättningar för utbildning inom nya yrken. Dagens gymnasieskola är starkt könsuppdelad. Regeringen delar ut- redarens uppfattning att detta är en spegelbild av en tudelad arbets- marknad en för män och en för kvinnor. Å ena sidan kan gymnasie- skolan inte ensam förändra en traditionstyngd arbetsmarknad men å andra sidan har gymnasieskolan ett ansvar inte minst genom att stödja de elever som gör otraditionella val av yrkesprogram. I dagens gymnasie- skola finns det fler tydligt mansdominerade program jämfört med antalet tydligt kvinnodominerade program. Vanligtvis är samarbetet med av- nämarna mer utvecklat kring de mansdominerade programmen. Dess- utom är yrkesutgångarna ofta tydligare från dessa program. Enligt regeringens bedömning är det angeläget att rådens arbete bidrar till att minska den starka könsuppdelning som karaktäriserar dagens gymnasie- skola. De förslag som läggs i denna proposition, t.ex. vad gäller in- förande av examensmål, tydligare yrkesutgångar, samråd och bättre upp- följning av elevernas etablering på arbetsmarknaden, gäller alla yrkes- program oavsett om majoriteten av eleverna är män eller kvinnor. Detta kommer, enligt regeringens uppfattning, att skapa bättre förutsättningar för att utveckla gymnasieskolan i en riktning som ger unga män och kvinnor lika möjligheter inom alla yrken. Behovet av samverkan kring yrkesutbildning behandlas även i avsnitt 6.3. Utredaren föreslår ett antal operativa uppgifter för de nationella programråden, däribland att lämna rapporter till om hur kompetensförsörjningen fungerar. Det är, enligt regeringens mening, angeläget att det finns en tydlig ansvars- och arbetsfördelning mellan de nationella programråden och . På så sätt minskar risken för kostnadsdrivande dubbelarbete. Regeringen anser därför att det bör vara uppdrag att ta fram rapporter om kompetensförsörjningen. De nationella råden för yrkesprogrammen bör bistå verket i detta arbete. Utredaren föreslår att det ska finnas nationella programråd även för de högskoleförberedande programmen. Regeringen anser att det behövs samverkan med avnämarna kring både högskoleförberedande program och yrkesprogram. För yrkesprogrammen finns det behov av omfattande samarbete för kontinuerlig utveckling och uppdatering av t.ex. examensmål och uppgifter för gymnasiearbetet i enlighet med vad som beskrivits ovan. Den samverkan som krävs med högskolor och univer- sitet kan dock, enligt regeringens mening, genomföras utan att perma- nenta nationella programråd för de högskoleförberedande utbildningarna inrättas. Skälet till detta är att behovet av kontinuerliga förändringar kan bedömas vara mindre för de högskoleförberedande utbildningarna. Regeringen delar utredarens och remissinstansernas uppfattning att det kan finnas behov av samverkan kring övergripande och strategiska frågor som inte ryms inom de nationella råden för yrkesprogrammen. rens förslag med ett nationellt råd för utbildning riskerar dock att bli både kostsamt och byråkratiskt, vilket flera remissinstanser påpekat. finns det risk, som Statskontoret har framhållit, för otydlig styrning och oklar rollfördelning om ett råd inom myndigheten, under ledning av generaldirektören, ska yttra sig över myndighetens förslag och rapporter. Regeringen anser att överläggningar med avnämarna kring övergripande och strategiska frågor som inte ryms i de nationella programråden, bör genomföras inom ramen för myndighetens reguljära arbete utan att ett särskilt råd inrättas. Uppgiften att samverka med avnämarna kan förtyd- ligas i instruktion och regleringsbrev. Vilka som deltar i överläggningarna bör kunna variera från gång till gång beroende på Regeringens bedömning: För varje yrkesprogram bör det finnas ett lokalt programråd för samverkan mellan skolan och arbetslivet. Regeringen avser att återkomma till frågan i förordning. Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Dessutom föreslår utredaren att styrelsen för utbildningen ska ansvara för att det även för varje högskoleförberedande program organiseras en sam- verkan mellan gymnasieskolan och högskolan. Remissinstanserna: En överväldigande majoritet av de remissinstan- ser som yttrat sig om lokal samverkan kring yrkesutbildning ställer sig bakom förslaget. Det gäller t.ex. , , och kommuner, i och . Flera instanser påtalar dock att det för vissa branscher snarare handlar om behov av regional samverkan. Företrädare för små branscher, t.ex. flygteknik, menar att forum för lokal och nationell sam- verkan i det närmaste kommer att ha samma representation. anser att utredarens beskrivningar av lokal och regional sam- verkan är alltför förenklade. Plåt- och Ventilationsbranschens yrkes- nämnd anser att det lokala samrådet kommer att kräva mycket arbete för branschen. Skälen för regeringens bedömning: En organiserad och nära sam- verkan mellan huvudmän och avnämare är avgörande för att utveckla yrkesutbildningens kvalitet. Regeringen anser därför att det bör finnas ett lokalt samråd kring den gymnasiala yrkesutbildningen. Det gäller såväl den skolförlagda yrkesutbildningen som den gymnasiala lärlingsutbild- ningen. Det är viktigt att även elevernas synpunkter inhämtas. Många huvudmän har redan etablerade former för lokal samverkan. Behov av och förutsättningar för lokal samverkan varierar dock mellan kommuner. Därför bör formerna för samrådet inte regleras utan det bör organiseras efter vad som är mest ändamålsenligt. Samrådet bör exempelvis kunna vara gemensamt för flera program och flera gymnasie- skolor. Det lokala programrådets uppgifter bör t.ex. kunna vara att bistå huvudmannen när det gäller det arbetsplatsförlagda lärandet samt att medverka vid utformning och bedömning av gymnasiearbeten i samband Regeringen avser att återkomma till frågan i förord- ning. Förutsättningarna för lokal samverkan mellan gymnasieskolor och lärosäten varierar stort mellan olika delar av landet. Därför bör det inte finnas något krav på sådan samverkan. 5.6Ett fjärde tekniskt år Regeringens bedömning: Frågan om ett fjärde tekniskt år bör beredas vidare. Utredarens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens be- dömning. Utredaren har dock lämnat lagförslag i frågan. Remissinstanserna: En övervägande majoritet av de remissinstanser som kommenterat förslaget om ett fjärde tekniskt gymnasieår redovisar en positiv grundinställning till förslaget. Positiva reaktioner från arbets- livet redovisar bl.a. , Allmänna Industrigruppen, Teknikföretagen, Sågverkens och , Byggindu- strins yrkesnämnd och . Positiva spontana remissvar har inkommit från bl.a. Ingenjörer, , och . Det dominerande skälet till att branschorganisatio- nerna välkomnar förslaget är att de upplever ett behov av denna kompe- tens inom de arbetsmarknadssektorer de överblickar. De redovisar svårigheter att rekrytera kompetent personal i yrkesroller som produk- tionstekniker, konstruktör eller produktutvecklare, processtekniker, teknisk säljare, arbetsledare etc.