prop · GX0317 · 2009-10-08 00:00:00 — Det framstår därmed som viktigt att ge möjlighet att stämma av att de uppgifter som lämnats inför förhandlingen stämmer med utfallet. Regeringen finner sammantaget att det inte finns anledning att införa någon särskild bestämmelse om att vissa uppgifter som har fått tillgång till genom en ansökan om prissättningsbesked inte får användas i övrig beskattningsverksamhet. Om det inte föreligger olika verksamhetsgrenar med sekretess sinsemellan innebär det emellertid inte att uppgifter som ges in i ett ärende kan spridas fritt inom myndigheten. Det finns föreskrifter på olika nivåer för att säkerställa att handlingar och uppgifter hos hanteras på ett säkert sätt. är personuppgiftsansvarig för Prop. 2009/10:17 uppgifterna och ska enligt 31 § personuppgiftslagen (1998:204) vidta lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda de personuppgifter som behandlas. Åtgärderna ska åstadkomma en säkerhetsnivå som är lämplig med beaktande av de tekniska möjligheter som finns, kostnaden, särskilda risker som finns med behandlingen av personuppgifterna och hur pass känsliga de behandlande uppgifterna är. Det finns också föreskrifter om att självdeklarationer och andra handlingar som har lämnats till ledning för taxering eller omhändertagits för granskning av ska förvaras på ett sådant sätt att obehöriga inte kan komma åt dem och om möjligt hållas åtskilda från andra handlingar, se 2 § taxeringsförordningen (1990:1236). Även interna arbetsordning innehåller kompletterande regler om hur uppgifter ska hanteras inom myndigheten. Som tidigare angetts delar regeringen uppfattningen att många av de uppgifter som ges in i en ansökan om prissättningsbesked är känsliga och särskilt skyddsvärda. Det är därför viktigt att uppgifterna hanteras med en hög säkerhetsnivå. Regeringen avser att i förordning föreskriva att handlingarna ska hanteras på motsvarande säkert sätt som gäller för kontrollmaterial m.m. Regeringen utgår också från att i enlighet med gällande regelverk ser till att säkerställa att uppgifter som ges in i en ansökan om prissättningsbesked inte får en onödig spridning. Regeringen har även för avsikt att följa upp hur förfarandet för prissättningsbesked fungerar. Regeringens förslag: ska ta ut en avgift för prövning av ansökan. Avgiften ska tas ut i samband med att ansökan om prissätt- ningsbesked kommer in. ska i ett enskilt fall få besluta om befrielse från hela eller en del av avgiften, om det finns särskilda skäl för det. Promemorians bedömning: I promemorian föreslås att förfarandet ska vara fritt från avgifter. Remissinstanserna: anser att det av remissen inte framgår något bärande skäl för varför inte en avgift ska tas ut. De frågor som ställs och komplexiteten kräver omfattande insatser. I förhandsbesked utgår avgift och det finns en taxa som skulle kunna tillämpas. anser att förfarandet bör vara avgiftsfritt. promemorias förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Promemorian innehåller även förslag till vilka rege- ringen återkommer i förordningsform, exempelvis vad avser avgiftens storlek. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget och menar att avgiften är både motiverad och väldimensionerad. tillstyrker förslaget och anför att det är rimligt att den som får en motprestation ska betala en avgift för detta. också hindra att ansökningar görs i onödan. anser dock att det är en brist att det inte tydligt framgår vilket ekonomiskt mål som gäller, även om det förefaller som om avgifterna bara ska bidra till att täcka kostnaderna. Kammarrätten i har inget att erinra mot förslaget. Kammar- rätten anför vad avser de fall då en ansökan avser flera stater att det ibland kan uppstå samordningsvinster. Det bör mot denna bakgrund ibland komma ifråga att medge viss befrielse från avgifterna. Näringslivets skattedelegation, till vars yttrande och anslutit sig, anför bl.a. följande. Det är av yttersta vikt att det föreligger tillräckliga resurser för den verksamhet som ska handlägga ansökningar om prissättningsbesked och Finans- departementets ambitioner om att tillförsäkra att sådana resurser ges verksamheten välkomnas därför. Näringslivets skattedelegation har dock principiella invändningar. Det ligger i alla parters intresse att ett system med prissättningsbesked kommer på plats och fungerar väl. Med en avsaknad av möjligheter till prissättningsbesked följer för ett ökat behov av resurser för såväl revisioner som processer i förvalt- ningsdomstolarna. Vid ett övervägande om en fördelning av kostnaderna för ett prissättningsbesked måste även beaktas att näringsidkaren har betydande kostnader för sammanställningen av en ansökan. Genom dessa kostnader får näringsidkaren anses vara med och dela på kostnaderna för prissättningsbeskedet. En aspekt som inte uttryckligen tas upp i promemorian är frågan om en ansökningsavgift kan användas för att i ökad grad se till att ansökningar som kan anses mindre angelägna inte kommer in och därmed inte försvårar eller förhindrar en effektiv handläggning av de ärenden om prissättningsbesked som får bedömas som mer angelägna. Näringslivets skattedelegation anser att sådana skäl framstår som mer välgrundade för uttagande av en avgift än det i promemorian angivna motivet. Huruvida en avgift av detta skäl kan motiveras är dock beroende av vilka andra begränsningar som gäller för lämnande av prissättningsbesked och vilka resurser som tilldelas verksamheten. I det fall en avgift införs är det viktigt att den inte är så hög att den avskräcker företag från att ansöka i ärenden där ett besked är motiverat. Sökandes storlek etc. bör därför kunna beaktas vid fastställande av avgiftens storlek. En reglering som innebär att avgiften betalas tillbaka bara om det föreligger särskilda skäl framstår som alltför restriktiv. Om en ansökan avisas eller avslås bör utgångspunkten vara att ansökningsavgiften återbetalas. Det kan dock vara befogat att ge möjlighet att neka en återbetalning om det föreligger särskilda skäl. vid har inget att erinra mot att en avgift tas ut för förfarandet. anser dock att det bör övervägas om inte avgiften, för att bättre kunna anpassas till förhållandena i det enskilda fallet, bör tas ut först när ett prissättnings- besked meddelas i stället för som en ansökningsavgift. Enligt FAR SRS bör någon avgift inte tas ut för att få ett prissätt- ningsbesked, utan dessa kostnader bör i sin helhet bäras av det allmänna. I de fall en ansökan omfattar ett stort antal länder kan avgiften bli mycket hög. Det är möjligt att denna avgiftsnivå kan accepteras såvitt gäller stora företag och stora värden. När det gäller mindre företag är avgiftsgränsen definitivt för hög. Blir det aktuellt att ta ut en avgift måste det finnas en möjlighet att sätta ner avgiften i de fall ansökan avser mindre företag. vidhåller sin tidigare inställning att förfaran- det bör vara avgiftsfritt. För företag med verksamhet som innefattar internationella transaktioner och som löpande begär förhandsbesked innebär förslaget att den skattskyldige får betala en avgift för att säker- ställa att rätt skatt erläggs. Därtill torde ha mycket att vinna på att den skattskyldige begär prissättningsbesked eftersom revisioner och långa processer därigenom undviks. Företagarna anser inte att utredningen kan läggas till grund för införandet av en ansökningsavgift och avstyrker förslaget. Ett formalise- rat system för prissättningsbesked ska ge svenska företag bättre förutsättningar för att växa internationellt. Det är viktigt att ett sådant system hålls tillgängligt för såväl större som mindre verksamheter. Den föreslagna avgiftsnivån slår obefogat hårt mot mindre företag då den inte beaktar att en mindre verksamhets ansökan i regel kräver mindre omfattande resurser. Företagarna förordar att det görs en vidare utredning i syfte att utforska möjligheten att, likt de amerikanska och tyska systemen, ha en lägre ansökningsavgift för mindre företag. tillstyrker förslaget och anför bl.a. följande. instämmer i att det är väsentligt att det finns tillräckliga resurser för verk- samheten. Det är av stor betydelse för hur effektivt verksamheten kan bedrivas. Den nödvändiga resursförstärkningen kan finansieras genom den föreslagna avgiften tillsammans med ökade anslag eller bara genom anslag. Den av föreslagna avgiften förefaller rimlig. efterlyser en principiell diskussion av frågan om att ta ut en avgift för prissättningsbesked och anför bl.a. följande. Möjligtvis kan prissättningsbeskeden ses som en tjänst som Skatte- verket tillhandahåller men i grund och botten är det ändå fråga om myndighetsutövning inom ramen för normala verksamhets- område. Att i sådant fall kräva att den enskilda ska betala för myndig- hetens assistans och beslut känns främmande i svensk rättstradition. Om inte anslag räcker till när verket åläggs nya uppgifter framstår det som naturligt att öka anslagen, inte att begära att skatt- skyldiga ska sponsra verksamheten. Det i promemorian föreslagna be- loppet framstår, framförallt för mindre företag, som mycket högt och det kan ha en avskräckande effekt på viljan att söka prissättningsbesked. Skälen för regeringens förslag: har i sin rapport om arbetet inom behandlat frågor rörande prissättningsbesked. I denna rapport uttalar kommissionen bl.a. att regler om att avgift ska tas ut kan användas av skatteförvaltningarna för att försäkra sig om att förfarandet bara görs tillgängligt när så kan anses lämpligt samt att det är medlemsstaterna själva som avgör om så är fallet. En avgift ska dock enligt kommissionen inte vara en förutsättning för att tjänsten ska utövas på ett kompetent sätt. Enligt kommissionen är avgifter särskilt lämpliga om en skatteförvaltning annars skulle vara förhindrad att ha ett program med prissättningsbesked, men avgifterna ska inte sättas så högt att de avskräcker från att ansöka om ett sådant besked. Vidare uttalas att avgifter, om sådana används, ska tas ut som en klumpsumma bestående av en ansökningsavgift och/eller ersättning för de faktiska kostnader som uppkommer för skatteförvaltningen. Av de stater vars system med prissättningsbesked har granskat tar vissa inte ut några avgifter (t.ex. , , , och ) medan andra tar ut avgifter av varierande storlek (t.ex. , , , och ). När det gäller är avgiften $ 10 000 50 000 och i är avgiften 10 . För små företag är avgiften lägre. Ett system med prissättningsbesked är ett bra sätt för och näringsidkaren att tillsammans med en annan stat gemensamt finna en för alla parter acceptabel lösning på en i annat fall kostsam, långdragen och svårlöst fråga om prissättning av internationella transaktioner. Samtliga fall av prissättning av internationella transak- tioner föranleder dock givetvis inte revision, processer i domstol eller ömsesidiga överenskommelser med stöd av skatteavtalen. Genom in- förandet av ett förfarande med prissättningsbesked tillhandahålls möjlig- heten att få den framtida prissättningen prövad i de fall där närings- idkaren anser att det finns ett intresse av att i förväg få ett besked om en viss metod kan accepteras av de berörda staterna om förutsättningarna för prissättningsbesked är uppfyllda. Ett sådant förfarande kräver resurser hos som annars inte hade tagits i anspråk för revision eller annan handläggning. För att ett förfarande med prissättningsbesked ska fungera väl är det viktigt att tillräckliga resurser finns för handläggningen av ärendena. Ett förfarande för prissättningsbesked medför en omfattande handläggning och i många fall även kostnader för resor m.m. i samband med för- handlingar med andra stater. Regeringen gör, oaktat vad som anförts av vissa remissinstanser, bedömningen att det är motiverat att närings- idkaren genom en ansökningsavgift är med och delar på de kostnader som uppkommer i samband med handläggningen av prissättningsbesked. En avgift kan bidra till att avhålla från att ansökan ges in i ärenden där risken för internationell ekonomisk dubbelbeskattning är liten och det inte kan anses angeläget att lämna prissättningsbesked. En ansökningsavgift vid ansökan om prissättningsbesked bör inte vara satt så högt att den avskräcker från att ansöka i ärenden där ett besked är motiverat. avser ansökningarna normalt mycket omfattande och komplexa transaktioner och kräver därmed en omfattande arbets- insats. Det finns därför anledning att bestämma avgiften till ett relativt betydande belopp. Mot bakgrund av att förfarandet med prissättningsbesked, såsom tidi- gare sagts, även medför fördelar för kan det inte anses motiverat att bestämma avgiften på sådant sätt att full kostnadstäckning uppnås för verksamheten. Avgiftens storlek bör dock bestämmas så att den utgör ett betydande bidrag till att täcka de tillkommande kostnaderna med anledning av förfarandet. Mot bakgrund av att det är osäkert hur många ansökningar som kommer att ges in enligt den nya lagstiftningen och omfattningen av de resurser som kommer att behövas hos Skatte- verket bör avgiftens storlek regelbundet ses över och anpassas till utvecklingen. Regeringen föreslår därför att avgiftens storlek och dess närmare utformning regleras i en förordning. Enligt regeringens mening bör avgiften tas ut som en ansökningsavgift i samband med ingivandet av ansökan om prissättningsbesked. avgiften i samband med att beskedet lämnas skulle, såsom Juridiska Prop. 2009/10:17 fakultetsnämnden vid anfört, ha den fördelen att avgiftens storlek lättare skulle kunna anpassas till det enskilda fallet. En sådan ordning får dock anses mindre lämplig i detta fall, bl.a. eftersom det skulle vara svårt att ta fram kriterier för att anpassa avgiften till det enskilda fallet och då prissättningsbeskedet förutsätter omfattande förhandlingar med och en ömsesidig överenskommelse med en annan stat. Om en ansökan avslås eller avvisas eller om prissättningsbeskedet återkallas eller ändras kan det i vissa fall anses oskäligt att ansök- ningsavgiften ska kvarstå eller att avgiften ska kvarstå med fullt belopp. bör därför kunna befria näringsidkaren från avgift helt eller till viss del om det föreligger särskilda skäl för detta. Regeringen finner dock inte att det finns skäl att, såsom anförts av Näringslivets skattedelegation, som huvudregel låta avgiften återbetalas om en ansökan avvisas eller avslås. Att en ansökan om prissättningsbesked avvisas eller avslås kan bero på en mängd olika faktorer, vissa som näringsidkaren kan påverka, andra som kan påverka och ytterligare andra som ligger utanför såväl näringsidkarens som kontroll. Att närmare ange i vilka situationer som det kan anses föreligga särskilda skäl att besluta om befrielse från ansökningsavgiften är mot denna bakgrund inte möjligt. Några exempel nämns nedan men detta är inte avsett att vara någon uttömmande beskrivning utan frågan om det föreligger särskilda skäl för befrielse måste bedömas från fall till fall. Exempel på en situation där särskilda skäl att befria från avgiften helt eller delvis skulle kunna föreligga är om ansökan avslås eller avvisas innan vidtagit mer än begränsad handläggning av ärendet. En annan situation där det skulle kunna föreligga särskilda skäl att befria näringsidkaren från hela eller en del av avgiften är om prissättnings- besked inte kan lämnas av någon anledning som näringsidkaren inte kunnat påverka och förutse. Vidare kan nämnas exempelvis situationer där en ansökan avser flera stater och så omfattande samordningsvinster uppkommer vid handlägg- ningen att det kan anses oskäligt att ansökningsavgift utgår med fullt belopp för samtliga stater. skulle i en sådan situation kunna besluta om befrielse från en del av avgiften. Flera remissinstanser har påtalat att avgiften bör bestämmas till ett lägre belopp för mindre företag. Enligt regeringens mening bör möjlig- heten till delvis befrielse från avgift vid särskilda skäl även kunna tillämpas om det är fråga om ansökningar från mindre företag och ansökningsavgiftens storlek bedöms som oskäligt hög i förhållande till företagets storlek och omsättning. Förfarandet med prissättningsbesked får enligt regeringens mening anses ingå som ett led i myndighetsutövning och mervärdesskatt ska därför enligt 4 kap. 7 § mervärdesskattelagen (1994:200) inte utgå på avgiften. Bestämmelser av nu angiven innebörd har tagits in i 23 och 24 §§ i förslaget till lag om prissättningsbesked vid internationella transaktioner. Regeringens bedömning: Inga särskilda sanktioner bör införas. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens bedömning: Ett prissättningsbesked lämnas utifrån de uppgifter som näringsidkaren har lämnat. Det kan mot denna bakgrund finnas anledning att ta upp frågan om det bör finnas någon form av sanktioner om näringsidkaren lämnar felaktiga eller osanna upp- gifter och ett felaktigt prissättningsbesked av denna anledning lämnas. Frågan om sanktioner skulle även kunna uppkomma i samband med skyldigheten att underrätta om omständigheter som medför eller kan medföra att något av de antaganden och villkor eller någon av de övriga förutsättningar som har angetts i beskedet inte är uppfyllda. I och med att det ligger i näringsidkarens intresse att ett prissättnings- besked lämnas får det förutsättas att denne är lojal och inte utnyttjar systemet på ett inte avsett sätt. Detta särskilt som näringsidkaren i sådana fall riskerar att få sin ansökan avslagen eller återkallad. Några särskilda sanktioner bör därför inte införas i lagen om prissättningsbesked vid internationella transaktioner. Skulle det, efter att systemet med prissättningsbesked varit i bruk , visa sig att förfarandet har använts illojalt bör dock frågan om införandet av särskilda sanktioner tas upp till förnyad prövning. Vad avser frågan om skattetillägg kan tas ut vid taxeringen, se avsnitt 5.22.3. Regeringens förslag: Prissättningsbesked och övriga beslut enligt lagen om prissättningsbesked vid internationella transaktioner ska inte få överklagas. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kammarrätten i menar att eftersom ett prissättningsbesked inte blir bindande i den meningen att det skulle utgöra ett hinder för näringsidkaren att få saken prövad i vanlig taxeringsprocess, bör det föreslagna överklagandeförbudet kunna godtas. Ett annat synsätt skulle för övrigt kunna leda till dubbla processer och därigenom motverka ett av de grundläggande syftena med det föreslagna systemet. Näringslivets skattedelegation, till vars yttrande och anslutit sig, och anför i huvudsak följande. Rätten att överklaga ett beslut från en myndighet är grundläggande inom svensk rättstradition. Ett generellt överklagandeförbud är inte acceptabelt utan att en mer nyanserad bedömning av frågan måste göras. I de fall det är fråga om en prövning inte bara på formell grund utan där prövningen också innehåller ett inslag av materiell bedömning bör således en överklagandemöjlighet föreligga. 2009/10:17 Enligt den normala ordningen för överklagande bör i så fall besvärs- instanserna vara desamma som i ordinarie förvaltningsprocessmål dvs. länsrätt, kammarrätt och Regeringsrätten. Med tanke på ärendenas speciella karaktär och tidsaspekten kan emellertid diskuteras om en särskild instansordning är att föredra, såsom att målen överklagas direkt till (en viss) kammarrätt eller Regeringsrätten. Skälen för regeringens förslag Enligt den föreslagna lagen om prissättningsbesked vid internationella transaktioner kan lämna prissättningsbesked och fatta ett antal andra beslut, bland annat beslut om att avslå eller avvisa en begäran om förmöte, beslut om att avslå eller avvisa en ansökan om prissättnings- besked, beslut om att ändra eller återkalla ett prissättningsbesked och beslut i frågor om ansökningsavgift. Flera remissinstanser har haft synpunkter på att de beslut som Skatte- verket fattar med stöd av lagen inte får överklagas. Förvaltningslagen (1986:223, FL) innehåller inte någon allmän bestämmelse om vilka beslut som får överklagas. Frågan om vilka beslut som får överklagas är i stället avsedd att regleras i de olika special- författningarna. För prövningen av denna fråga är innehållet i artikel 6.1 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonven- tionen) av betydelse. Bestämmelsen slår fast en rätt till domstolsprövning i vissa fall (jfr även 3 § andra stycket FL). Artikel 6.1 gäller dels vid tvister om civila rättigheter och skyldigheter, dels vid anklagelse för brott. Den föreslagna lagen kan inte i någon del anses utgöra anklagelse för brott. För att artikel 6.1 ska vara tillämplig krävs således att någon del anses avse en tvist om civila rättigheter och skyldigheter. Av avgöranden från framgår att skatter och skatteprocesser faller utanför begreppet civila rättigheter och skyldigheter och därmed utanför tillämpningsområdet för artikel 6.1, se t.ex. Ferazzini mot (dom ) och Janosevic samt och Vulic, båda mot (domar ). De beslut som fattas enligt den föreslagna lagen rör skatt eller skatteprocessen. Det följer därför inte av konventionen något krav på domstolsprövning av de beslut som fattas enligt den föreslagna lagen. I det följande redogörs för om det kan finnas andra skäl som motiverar införandet av en rätt till domstolsprövning av beslut som fattas enligt den föreslagna lagen. Beslut om att avslå eller avvisa en begäran om förmöte Förmöten ska hållas om en näringsidkare muntligen vill diskutera förut- sättningarna för ett prissättningsbesked och vad ansökan om prissätt- ningsbesked bör innehålla innan en ansökan ges in, om inte särskilda skäl talar emot det. Som framgår av avsnitt 5.7 krävs det ganska starka skäl för att ska kunna neka en eventuell sökande ett förmöte. De beslut en myndighet fattar under beredningen av ett ärende kan i regel inte överklagas annat än i samband med det slutliga beslutet i ärendet. Eftersom prissättningsbesked inte ska kunna överklagas blir följden att beslut under beredningen inte heller bör få överklagas. Ett förmöte äger dessutom normalt rum innan en ansökan om prissättningsbesked har lämnats in. Ett beslut om avslag på en begäran om förmöte påverkar inte heller näringsidkarens möjlighet att ansöka om ett prissättningsbesked. Enligt regeringens bedömning saknas därför skäl för att sådana beslut ska kunna överklagas. Beslut om att avslå eller avvisa en ansökan En annan form av beslut som kan fatta enligt den föreslagna lagen är beslut att avslå en ansökan om prissättningsbesked för att förutsättningarna för prissättningsbesked inte är uppfyllda. I vissa fall kan det även vara aktuellt att avvisa en ansökan om prissättningsbesked, exempelvis om den som ansöker inte uppfyller kriterierna i 8 §. Ett avslagsbeslut kan vila på såväl mer formella grunder som rena bedömningar. I vissa fall är det uppenbart att det inte ska vara möjligt att överklaga ett avslagsbeslut, t.ex. då ansökan avslås på grund av att det inte är möjligt att träffa en ömsesidig överenskommelse med berörd avtalsstat. I de fall då ett avslagsbeslut vilar på bedömningar, t.ex. om den i ansökan föreslagna prissättningsmetoden inte bedöms kunna ge ett armlängdsmässigt resultat i det enskilda fallet, framstår det dock inte som lika självklart att det inte ska finnas en möjlighet att överklaga och få beslutet överprövat. Som t.ex. framgår av om prissättningsbesked (se avsnitt 4.3.2) ska en ansökan ställas till skatteförvaltningen där näringsidkaren är skattskyldig och till andra berörda stater. Innan fattar beslut om att avslå en ansökan torde verket regelmässigt komma att ha haft kontakt inte bara med näringsidkaren utan även med behörig myndighet i berörd avtalsstat för att diskutera frågan. Ett beslut att avslå en ansökan kommer därmed normalt att spegla även den utländska behöriga myndighetens uppfattning i frågan, vilket inte är lämpligt att pröva i svensk domstol. Att särskilja vissa former av avslagsbeslut som det skulle kunna vara lämpligt att låta vara överklagbara kan inte ses som en bra lösning.