prop · GX0376 · 2009-12-21 00:00:00 — Regeringens proposition 2009/10:76 En nedre promillegräns för sjöfylleri Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att straffansvaret för sjöfylleri utvidgas genom att det införs en fast, nedre promillegräns på alkohol i blodet motsvarande per liter i utandningsluften. Straffansvaret föreslås gälla den som framför ett fartyg eller i övrigt på ett fartyg fullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss förutsatt att fartyget antingen med motordrift kan framföras med en hastighet om eller har ett skrov med en största längd av . Regeln föreslås gälla både yrkessjöfart och fritidssjöfart. Även straffansvaret för grovt sjöfylleri föreslås utvidgas så att ansvar kan följa direkt vid en alkoholkoncentration om i blodet motsvarande per liter i utandningsluften. Det ska gälla förutsatt att fartyget har sådan hastighetskapacitet eller är av sådan storlek som angetts ovan. Vidare föreslås att det införs en möjlighet att ta rutinmässiga alkohol- utandningsprov på sådana personer och fartyg som omfattas av den nya promilleregeln. Proven föreslås få tas av polismän och tjänstemän vid . Om den som är skyldig att lämna prov vägrar att med- verka till det eller på grund av en sjötrafikolycka inte kan lämna ett prov, föreslås att blodprov får tas på honom eller henne. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut................................................................. Förslag till lag om ändring i lagen (1976:1090) om Förslag till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) Ärendet ..............................................................och dess beredning Straffansvar för sjöfylleri och grovt sjöfylleri Särskilda överenskommelser för yrkessjöfarten 4.4Möjligheter för Polisen och att ingripa mot sjöfylleribrott ................................................ Lagstiftning om sjöfylleri i .................................. Promillegränser för sjöfylleri.......................................................... En nedre gräns på för sjöfylleri .................... Promillegränsen för grovt sjöfylleri ................................. Befogenhet för polismän och tjänstemän vid att ta rutinmässiga alkoholutandningsprov 9.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:1090) om Förslaget till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) ....... Bilaga 1 Sammanfattning av delbetänkandet Rattfylleri och sjöfylleri (SOU 2006:12)...................................................... Bilaga 2 Delbetänkandets (SOU 2006:12) lagförslag......................... Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser (SOU 2006:12)................ Bilaga 4 Sammanfattning av departementspromemorian Behörighetsbevis för fritidsbåtar och fritidsskepp (Ds 2008:32)......................................................................... Bilaga 5 Departementspromemorians (Ds 2008:32) lagförslag.......... Bilaga 6 Förteckning över remissinstanser (Ds 2008:32) ................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1.lag om ändring i lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov, 2.lag om ändring i sjölagen (1994:1009). Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1Förslag till lag om ändring i lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1976:1090) om alkoholutand- ningsprov ska ha följande lydelse. Alkoholutandningsprov får även i andra fall än som avses i 1 § första stycket tas på förare av motordrivet fordon samt på förare av maskindrivet spårfordon på järnväg, tunnelbana eller spårväg. Prov enligt denna paragraf får dock inte tas på förare av motordrivet fordon, som är avsett att föras av gående. Bestämmelserna i 1 § andra stycket 1 och 2 samt tredje och fjärde styckena ska tillämpas vid provtagning enligt denna paragraf. Dessutom gäller att prov får tas endast på eller i nära anslutning till den plats där föraren kontrolleras eller ett polisingripande mot föra- ren sker. Proven ska tas med in- strument som kan användas utan dröjsmål och som bara anger om eventuell alkoholkoncentration överstiger ett visst gränsvärde. Prov enligt denna paragraf får även tas av en bilinspektör som avses i fordonslagen (2002:574). Alkoholutandningsprov får även i andra fall än som avses i 1 § första stycket tas på 1.förare av motordrivet fordon, om inte fordonet är avsett att föras av gående, 2.förare av maskindrivet spår- fordon på järnväg, tunnelbana eller spårväg, samt 3.den som framför ett fartyg el- ler i övrigt på ett fartyg fullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss, om fartyget kan antas vara sådant som avses i 20 kap. 4 § första stycket sjölagen (1994:1009). Bestämmelserna i 1 § andra fjärde styckena ska tillämpas vid provtagning enligt denna paragraf. Dessutom gäller att prov får tas endast på eller i nära anslutning till den plats där personen kontrolleras eller ett ingripande mot honom eller henne sker. Proven ska tas med instrument som kan användas utan dröjsmål och som bara anger om eventuell alkoholkoncentration överstiger ett visst gränsvärde. Prov som enligt denna paragraf får tas på förare av motordrivet for- don får även tas av en bilinspektör som avses i fordonslagen (2002:574). 1 Senaste lydelse 2008:324. Om den undersökte begär det ska protokoll föras vid provtagningen och bevis om utförd åtgärd utfärdas. Denna lag träder i kraft . Är ett brott som avses i 4 § att anse som grovt, döms för grovt sjöfylleri till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om 2.2Förslag till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) Härigenom föreskrivs att 20 kap. 4 och 5 §§ sjölagen (1994:1009) ska ha följande lydelse. Den som framför ett fartyg eller i övrigt på fartyg fullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerhe- ten till sjöss och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller något annat medel, att det kan antas, att han inte på ett betryg- gande sätt kan utföra vad som därvid åligger honom, döms för sjöfylleri till böter eller fängelse . Den som framför ett fartyg, som med motordrift kan framföras med en hastighet om minst femton knop eller som har ett skrov med en största längd av , efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i så stor mängd att alko- per liter i utand- ningsluften, döms för sjöfylleri till böter eller fängelse . Det som föreskrivs om den som framför ett fartyg gäller även den som i övrigt på ett sådant fartyg fullgör en uppgift av väsent- lig betydelse för säkerheten till sjöss. För sjöfylleri döms också den som framför ett fartyg eller i övrigt på ett fartyg fullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller något annat medel att det kan antas att han eller hon inte kan utföra upp- giften på ett betryggande sätt. Är ett brott som avses i 4 § att anse som grovt, skall dömas för grovt sjöfylleri till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beak- tas om 1. gärningsmannen har haft en alkoholkoncentration som uppgått till i blodet eller per liter i utandningsluf- ten, 1 Senaste lydelse 1999:220. 2. gärningsmannen annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, 3. den uppgift som gärnings- 3. den uppgift som gärnings- mannen haft att fullgöra varit mannen haft att fullgöra har varit särskilt krävande med hänsyn till särskilt krävande med hänsyn till fartygets egenskaper eller andra fartygets egenskaper eller andra 4. framförandet av fartyget har inneburit en påtaglig fara för säkerheten till sjöss. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning tillkallades en särskild utredare med uppdrag att utreda vissa frågor om rattfylleri- och sjöfylleribrottslighet. Genom be- slut gavs tilläggsdirektiv till utredningen. Utred- ningen, som antog namnet , avlämnade delbetänkandet Rattfylleri och sjöfylleri (SOU 2006:12) och slutbetänkandet Ökade möjligheter till trafiknykterhetskontrol- ler vid gränserna (SOU 2006:47). En sammanfattning av delbetänkandet i de delar som är relevanta för förslagen i denna proposition finns i bila- ga 1 och utredningens lagförslag i dessa delar framgår av bilaga 2. Be- tänkandet har remissbehandlats och en förteckning över remissinstanser- na finns i bilaga 3. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i (Ju2006/880/L5). I propositionen Ökade möjligheter att ingripa mot rattfylleri och sjöfyl- leri (2007/08:53) presenterade regeringen ett antal förslag som baserades på delar av delbetänkandet och på slutbetänkandet. Förslagen godtogs av och lagändringarna trädde i kraft . De innebar bland annat följande. Tjänstemän vid och gavs möjlighet att ta alkoholutandningsprov, både rutinmässiga såll- ningsprov och bevisprov, samt att göra ögonundersökningar för att före- bygga, upptäcka och utreda rattfylleribrott. Tjänstemän vid Kustbevak- ningen gavs även möjlighet att ta bevisprov på den som misstänks för sjöfylleri. och fick befogenhet att inleda förundersökning om rattfylleribrott och även om sjö- fylleribrott. Tjänstemännen vid dessa myndigheter fick befogenhet att före och under en förundersökning om sådan brottslighet vidta utred- ningsåtgärder och använda vissa tvångsmedel. Det blev vidare möjligt att ta blodprov på en förare som varit inblandad i en trafikolycka till lands och på grund av det inte kan lämna sållningsprov, även om det saknas misstanke om trafikonykterhetsbrott. Slutligen fick personal inom såväl hälso- och sjukvården som möjlighet att utan hinder av sekretess kontakta polis eller annan myndighet för att förhindra ett före- stående eller avbryta ett pågående trafikonykterhetsbrott. förslag i delbetänkandet om att införa en nedre gräns för straffansvar för sjötrafiken på alkohol i blodet eller motsvarande alkoholkoncentration i utandningsluften bereddes vidare inom liksom vissa därtill anknytande förslag. Dessa avsåg ansvaret för grovt sjöfylleri och en möjlighet att ta rutinmässiga alkoholutandningsprov till sjöss eller blodprov utan brottsmisstanke. remitterades departementspromemorian Behörighetsbevis för fritidsbåtar och fritidsskepp (Ds 2008:32). I den föreslogs en ny lag om krav på behörighet för förande av vissa fritidsfartyg i syfte att öka sjötra- fiksäkerheten i svenska vatten. remitterades frågan om den avgränsning av vilka fartyg som föreslogs omfattas av behörighetskrav är lämplig även för att avgränsa de fartyg som bör omfattas av promillere- geln. En sammanfattning av departementspromemorian finns i bilaga 4 och promemorians lagförslag i de delar som är relevanta för denna pro- position framgår av bilaga 5. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6. En sammanställning över remissvaren finns tillgänglig i (N2008/3698/TR). En sammanställning över sva- Prop. 2009/10:76 ren i de delar som avser avgränsningens lämplighet för promilleregeln finns tillgänglig i (Ju2006/880/L5). I detta lagstiftningsärende behandlar regeringen de återstående delarna av delbetänkande, utom en del som avser vållan- debrotten. Därvid behandlas också som beredningsunderlag departe- mentspromemorians förslag till avgränsning av vilka fartyg som ska omfattas av krav på behörighetsbevis. Frågan om behörighetsbevis är under beredning inom . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttran- de. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Lagrådsremissens förslag stämmer överens med propositionens utom såvitt avser förslaget till lag om ändring i lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov, där en re- daktionell ändring gjorts. Lagrådsremissens förslag i denna del finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. 4.1Straffansvar för sjöfylleri och grovt sjöfylleri I sjölagen (1994:1009) finns bestämmelser om sjöfylleribrott i 20 kap. 4 och 5 §§. I 4 § föreskrivs straffansvar för sjöfylleri av normalgraden och i 5 § föreskrivs ansvar för grovt sjöfylleri. Enligt 4 § döms den för sjöfylleri som framför ett fartyg eller i övrigt på ett fartyg fullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller något annat medel att det kan antas att han eller hon inte på ett betryggande sätt kan utföra vad som därvid åligger honom eller henne. Enligt 5 § döms för grovt sjöfylleri, om ett brott som avses i 4 § är att anse som grovt. Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beak- tas om någon av fyra i punkter uppräknade omständigheter föreligger. I första punkten anges omständigheten att gärningsmannen har haft en alkoholkoncentration som uppgått till i blodet eller per liter i utandningsluften. Den andra punkten tar sikte på fall då gärningsmannen annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel. I tredje punkten anges att den uppgift som gär- ningsmannen har haft att fullgöra varit särskilt krävande med hänsyn till fartygets egenskaper eller andra omständigheter. I fjärde punkten anges den omständigheten att framförandet av fartyget har inneburit en påtaglig fara för säkerheten till sjöss. Straffet för sjöfylleri är böter eller fängelse och för grovt sjöfylleri fängelse i högst . Särskilda överenskommelser för yrkessjöfarten finns kollektivavtal om alkohol- och drogfrågor för i princip samtliga parter på arbetsmarknaden för yrkessjöfart med svenska fartyg. Avtalen innehåller bestämmelser om att missbruk av alkohol, dopnings- preparat eller trafikfarliga läkemedel inte får förekomma samt om att befattning med narkotika är förbjuden. Alkoholhalter överstigande vissa gränsvärden är inte tillåtna. Nolltolerans kan också gälla. Alkohol- eller drogtester utförs när arbetsgivaren eller befälhavaren bestämmer att det ska ske. Tester genomförs vid nyanställningar, läkarundersökningar eller olycksfall. Även återkommande tester och slumpvisa tester görs. Bestämmelser om svensk straffrättslig jurisdiktion finns i 2 kap. brotts- balken. För brott som har begåtts här i riket döms efter svensk lag och vid svensk domstol (2 kap. 1 §). Med uttrycket här i riket avses landterritorium och svenskt sjöterritorium samt luftrummet däröver. I fråga om svensk lags tillämplighet och svensk domstols behörighet ska iakttas de begränsningar som följer av allmänt erkända folkrättsliga grundsatser eller, enligt vad som är särskilt föreskrivet, av överenskom- melser med främmande makt (2 kap. 7 §). Av lagen (1966:374) om Sveriges sjöterritorium framgår att det svens- ka sjöterritoriet omfattar inre vatten och territorialhavet. Till inre vatten räknas bland annat insjöar, vattendrag, kanaler, vid kusterna belägna hamnar, bukter och vikar samt vattenområden innanför och mellan öar, och skär och intill räta linjer som regeringen bestämmer. Till territorialhavet räknas, med vissa undantag, det utanför landom- råden och inre vatten belägna vattenområdet med en bredd av tolv nau- tiska mil (1 nautisk mil = ) från s.k. baslinjer, som anges i lagen om Sveriges sjöterritorium. Regleringen bygger på , som är bindande för . Av konventionen framgår att kuststaten har full suveränitet över sitt inre vatten och sitt territorialhav. Enligt konventio- nen inskränks dock kuststatens suveränitet över territorialhavet genom principen om utländska fartygs rätt till oskadlig genomfart (artikel 17). Med genomfart avses färd genom territorialhavet i syfte att a) passera detta hav utan att inlöpa till inre vatten eller anlöpa en redd eller hamnan- läggning utanför inre vatten, eller b) inlöpa till eller gå till havs från inre vatten eller anlöpa eller lämna sådan redd eller hamnanläggning (arti- kel 18). Genomfarten ska vara oavbruten och skyndsam, dock med möj- lighet att stoppa och ankra under vissa särskilda förhållanden. Genomfar- ten är oskadlig om den inte stör kuststatens lugn, ordning eller säkerhet (artikel 19). En kuststat får anta lagar och andra författningar, i enlighet med konventionens bestämmelser och andra folkrättsliga regler, rörande oskadlig genomfart med avseende på bland annat sjösäkerhet och re- glering av trafiken till sjöss (artikel 21). 4.4Möjligheter för Polisen och att ingripa mot sjöfylleribrott Av 1 § lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov framgår att alko- holutandningsprov får tas på den som skäligen kan misstänkas för t.ex. rattfylleri enligt 4 § lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, sjö- fylleri enligt 20 kap. 4 § sjölagen (1994:1009) eller annat brott på vilket fängelse kan följa, om provet kan ha betydelse för utredning om brottet. Provet kallas bevisprov, eftersom det kan användas som bevis för alko- holkoncentrationen. Provtagningen ska ske på ett sätt som inte utsätter den på vilken provet tas för allmän uppmärksamhet. Om särskilda skäl inte föranleder något annat, ska provet tas i täckt fordon eller fartyg eller inomhus i avskilt rum. Provet får alltid tas av en polisman. Om misstan- ken gäller sjöfylleri eller rattfylleri får provet också tas av en tjänste- man vid . En polisman får med stöd av 22 § polislagen (1984:387) stoppa fartyg för provtagning. Samma befogenhet har en kustbevakningstjänsteman. Alkoholutandningsprov får enligt 2 § lagen om alkoholutandningsprov tas även om någon brottsmisstanke inte föreligger. Prov får tas på bland annat förare av motordrivet fordon. Ett sådant prov kallas för sållnings- prov och får tas av en polisman eller, om det är fråga om att förebygga eller upptäcka rattfylleribrottslighet, bland annat av en tjänsteman vid . Samma krav gäller för sättet för provtagning som vid bevisprov. För sållningsprov gäller dessutom att prov endast får tas på eller i nära anslutning till den plats där föraren kontrolleras eller ett ingri- pande mot honom eller henne sker. Vidare får bara användas instrument som kan brukas utan dröjsmål och som anger om eventuell alkoholkon- centration överstiger ett visst gränsvärde. Om ett sållningsprov indikerar att alkoholkoncentrationen överstiger gränsvärdet, kan som regel skälig misstanke om trafikonykterhetsbrott anses föreligga. Ett bevisprov kan då tas. Även en kroppsbesiktning i form av blodprovstagning kan då göras enligt bestämmelserna i 28 kap. 12 § . Om den som är skyldig att lämna ett sållningsprov vägrar att medverka till det, får enligt 3 § lagen om alkoholutandningsprov i stället tas ett blodprov trots att förutsättningar för det inte föreligger enligt rättegångs- balken, dvs. trots att det saknas skälig misstanke om brott på vilket fäng- else kan följa. Detsamma gäller när den enskilde inte kan lämna ett såll- ningsprov på grund av att han eller hon varit inblandad i en trafikolycka. Beslut om blodprovstagning kan fattas av bland annat Polisen, Kustbe- vakningen, åklagaren eller, om det är fara i dröjsmål, en polisman eller en tjänsteman vid . Någon möjlighet att ta alkoholutandningsprov i form av sållningsprov eller att ta blodprov utan brottsmisstanke för att förebygga eller upptäcka sjöfylleri finns inte. Förundersökning om sjöfylleribrott får inledas av Polisen eller åklaga- ren enligt 23 kap. 3 § . Enligt 7 a § lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning får också Kust- bevakningen besluta att inleda förundersökning om sjöfylleri. De befo- genheter och skyldigheter som undersökningsledaren har enligt rätte- gångsbalken gäller då . Polismän och tjänstemän vid har vissa självständiga befogenheter att före och under en förundersökning vidta utredningsåtgärder och använda tvångsmedel, Prop. 2009/10:76 bland annat besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. också befogenhet att använda våld i vissa situationer, bland annat när fartyg ska stoppas för alkoholutandningsprov på den som misstänks för sjöfylleri, jfr 10 och 29 §§ polislagen (1984:387). 4.5Lagstiftning om sjöfylleri i I , och finns liksom i straffbestämmelser om sjöfylleri. I gäller en fast, nedre promillegräns på 0,5 för yrkessjöfarten. Promillegränsen gäller också för fritidssjöfart med fartyg som det gäller behörighetskrav för. Sådant krav gäller för fartyg med en längd eller mer samt för mindre fartyg med hög hastighet, t.ex. fartyg som kan framföras med 19 kW motsvarande cirka 25 hästkrafter. Straffansvaret träffar den som framför fartyget eller i övrigt utför arbete på fartyget i en ställning som har väsentlig betydelse för säkerheten. Promillegränsen gäller dessutom förare av vattenskotrar och liknande farkoster. Utöver promillegränsen gäller ett straffansvar då vederbörande på grund av påverkan av alkohol eller annat berusnings- medel är ur stånd att utföra sin uppgift på ett helt betryggande sätt. Det ansvaret omfattar alla typer av fartyg. I gäller en fast promillegräns på 0,2 för fartyg med en längd eller mer. Ansvaret träffar den som framför fartyget och den som utför uppgifter av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss. Dess- utom gäller en fast promillegräns på 0,8 för fartyg som är mindre än och som antingen drivs med motor eller drivs med segel förut- satt att längden är . Den promillegränsen gäller dessutom fartyg som är mindre än och som används för passagerartrans- port i näringsverksamhet. Ansvaret träffar föraren och i det sistnämnda fallet även annan som utför uppgifter av väsentlig betydelse för sjösäker- heten. I gäller behörighetskrav för fartyg som är eller 25 bruttoton. I omfattar straffansvaret den som manövrerar ett fartyg eller på ett fartyg sköter en uppgift som väsentligt påverkar fartygets trafiksäker- het efter att ha förtärt alkohol i en sådan mängd att antingen alkoholhal- ten är i blodet eller förmågan till de prestationer som uppgiften kräver är nedsatt. Dessutom måste omständigheterna vara sådana att gärningen är ägnad att äventyra någon annans säkerhet. En nedre gräns på för sjöfylleri Regeringens förslag: Straffansvaret för sjöfylleri utvidgas till att avse den som framför ett fartyg eller i övrigt på ett fartyg fullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss efter att ha förtärt alko- holhaltiga drycker i så stor mängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgår till i blodet eller 0,10 mil- ligram per liter i utandningsluften. Regeln gäller fartyg som med mo- tordrift kan framföras med en hastighet om eller som har ett skrov med en största längd av . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens utom såvitt avser vilka fartyg som ska omfattas av straffansvaret. Utredningen har föreslagit att från ansvaret ska undantas maskindrivet fartyg vars längd understiger och vars maximifart inte överstiger sju knop, segel- fartyg vars längd understiger samt fartyg under rodd. Departementspromemorians förslag: I promemorian har föreslagits att behörighetsbevis ska krävas för att föra fritidsfartyg. Behörighetskrav ska gälla på tre olika nivåer. Den lägsta nivån ska gälla fartyg som har installerad motordrift och vars skrov har en största längd av eller med motordrift kan framföras med en hastighet genom vatten om . Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna, däribland Åklagar- myndigheten, , , och , har tillstyrkt eller inte haft något att erinra mot utredning- ens förslag i dess helhet. har ansett att en promillere- gel inte bör gälla för yrkessjöfarten, bland annat eftersom befintlig kol- lektivavtalsreglering om alkoholpåverkan är tillräcklig. Hovrätten över och har däremot förespråkat att promilleregeln begränsas till yrkessjöfarten med hänvisning främst till att det saknas empiriskt belägg för att införa en sådan regel för fritidssjöfarten. Kammarrätten i har framfört att en promillegräns på 0,2 för fritidssjöfarten närmast ter sig som ett nykterhetspolitiskt förslag och saknar stöd i ve- tenskapliga studier. Sjösportens samarbetsdelegation har hävdat att nu- varande lagstiftning är tillräcklig samt att förslaget bygger på felaktiga grunder och blir svårt att förankra hos allmänheten. och annan transporträtt vid har menat att en pro- milleregel för fritidssjöfarten kan vara motiverad för billiknande fartyg och situationer men inte generellt. Även Hovrätten för Nedre har ställt sig tveksam till en promilleregel. När det gäller den av utredningen föreslagna avgränsningen till vissa fartyg har många remissinstanser godtagit den.