prop · GX0340 · 2009-10-23 00:00:00 — Det är alltså inte förenligt med direktivet att upprätta en mottagningsrapport om varorna fysiskt tas emot på en annat ställe än en sådan destination som avses i 8 b §. Situationen kan då komma att bedömas enligt reglerna om beskattning vid oegentlighet (jfr kommentaren till 27 §). Även om det t.ex. är fel varor som anlänt och mottagaren därför egentligen inte tar emot varorna ska detta rapporteras via EMCS. Sådana felaktigheter ska rapporteras i mottagningsrapporten, vilken då kan sägas ha karaktären av en avvisningsrapport. Det ankommer i dessa fall på avsändaren att fortsatt ansvara för skatten på varorna. Avsändaren kan då t.ex. flytta tillbaka varorna till skatteupplaget genom att via EMCS ändra flyttningens destination. För att lämna en mottagningsrapport via EMCS ska mottagaren ha erhållit det elektroniska administrativa dokumentet. Har det dokumentet inte nått mottagaren inom de , ska mottagandet av varorna kvitteras genom ersättningsprocedur enligt 24 §. Eventuella problem med tidsfristen vid helgdagar löses för svensk del genom lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid. Av den lagen följer bl.a. att förpliktelser som enligt lag ska utföras en viss sista dag, om denna dag är en , annan allmän helgdag, lördag, , eller nyårsafton, får åtgärden vidtas nästa vardag. tydligare innehåll än vad som vore fallet om bestämmelsen i stället, som förordas av Svenska , föreskrivit att åtgärden ska vidtas . Uppfattningen om vilka dagar som är arbetsdagar kan skilja mellan aktörerna. Den som tar emot varor ska via EMCS sända mottagningsrapporten till den behöriga myndigheten i destinationsmedlemsstaten. När mottagaren finns i ska mottagningsrapporten således sändas till . ska sedan vidarebefordra mottagningsrapporten till den be- höriga myndigheten i avsändarmedlemsstaten, vilken ska se till att mottagningsrapporten når avsändaren. Avsändaren erhåller på så sätt via EMCS ett bevis på att varorna tagits emot. Avsändarens ansvar för skatt- en upphör därmed. Visar det sig sedan vid en kontroll att varorna genom en oegentlighet avvikit från flyttningen kan den som avsänt varorna eller den som medverkat i oegentligheten komma att anses som ansvariga för skatten (se artikel 8.1.ii och 8.2 i punktskattedirektivet samt 27 §). Närmare bestämmelser om hanteringen av mottagningsrapporter kommer att ges i verkställighetsföreskrifter. Det är av central betydelse för de upplagshavare och registrerade av- sändare som flyttar obeskattade varor under uppskovsförfarande att mot- tagningsrapporten erhålls möjligt. Mottagningsrapporten utgör det säkraste beviset på att varorna tagits emot på föreskrivet sätt. Syste- matisk, eller regelmässigt, upprepad underlåtenhet att sända mot- tagningsrapport inom föreskriven tid bör därför kunna utgöra grund för återkallelse av godkännande som upplagshavare eller registrerad varu- mottagare. På samma sätt bör slarv med mottagningsrapporter för till- fälligt registrerade varumottagare påverka möjligheten att bli godkänd på nytt. Kravet på att sända mottagningsrapport via EMCS omfattar även de aktörer som avses i 8 b § första stycket d, dvs. bl.a. beskickningar eller konsulat i ett annat . I dessa fall får dock den behöriga myndig- heten, dvs. för svenska förhållanden , bistå med upprättande av mottagningsrapport via EMCS. Närmare bestämmelse om detta kom- mer finnas i verkställighetsföreskrifter. Vilka uppgifter mottagningsrapporten ska innehålla följer av artikel 7 i kommissionens förordning 684/2009. I andra stycket regleras förfarandet vid mottagning av varor i de fall där varor avsänts under uppskovsförfarande till en plats där varorna ska lämna gemenskapens territorium, dvs. för export till tredje land. Be- stämmelsen grundar sig på artikel 25 i punktskattedirektivet. Den be- höriga myndigheten i exportmedlemsstaten ska i dessa fall upprätta en exportrapport. Exportrapporten ska baseras på en påskrift med intyg om att varorna lämnat gemenskapens territorium som gjorts av det aktuella utfartstullkontoret enligt artikel 793.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av om tillämpningsföreskrifter för rådets för- ordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemen- skapen. Det ska göras en elektronisk kontroll av uppgifterna i påskriften och exportrapporten ska sändas till den behöriga myndigheten i avsändarmedlemsstaten. Den behöriga myndigheten i avsändarmedlems- staten ska vidarebefordra rapporten till avsändaren. Avsändaren erhåller därmed ett bevis på att varorna tagits emot och lämnat EG. Export- rapporten ersätter således i dessa fall mottagningsrapporten. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2. I paragrafen, som är ny, anges att mottagningsrapport och exportrapport som upprättas och sänds via EMCS utgör bevis på att flyttningen avsluta- ts på föreskrivet sätt (första stycket). Bestämmelsen grundar sig på artikel 28.1 i punktskattedirektivet. Att det dokument i pappersform som enligt 24 § ska lämnas när en mottagningsrapport inte kan lämnas via EMCS inte har denna betydelse som bevis, beror på att det alltid ska ersättas av en mottagningsrapport via EMCS (se 25 §). Av andra stycket följer att även andra bevis än mottagningsrapporten kan utgöra bevis för att flyttningen avslutats, s.k. alternativt bevis. Man kan t.ex. tänka sig att den som är behörig att kvittera att varorna tagits emot är allvarligt sjuk eller skadad, och att det inte finns någon annan person som är behörig att kvittera mottagandet i EMCS. Ett dokument som lämnas av den som tar emot varorna och som innehåller samma upp- gifter som en mottagningsrapport skulle ha innehållit utgör alltid ett alternativt bevis. Bestämmelsen grundar sig på artikel 28.2. I tredje stycket anges att ska intyga att flyttningen av- slutats när verket erhållit ett tillfredställande alternativt bevis. Bestäm- melsen baserar sig på artikel 28.2 i punkskattedirektivet. Det ankommer sedan på att informera den behöriga myndigheten i av- sändarmedlemsstaten om det alternativa beviset och att varorna nått angiven destination. Av fjärde stycket följer att motsvarande bestämmelser gäller när varor tas emot på en exportplats och en exportrapport av någon anledning inte kan lämnas. I dessa fall är det enligt artikel 28.2 i punktskattedirektivet utfartstullkontoret som ska intyga att flyttningen avslutats, dvs. Tull- verket om utfartstullkontoret är beläget i . När erhåller alternativt bevis om att en flyttning som på- börjats i avlutats i ett annat ankommer det på Skatte- verket att avsluta flyttningen i EMCS. Detta grundar sig på artikel 28.2 tredje stycket och regleras i paragrafens femte stycke. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2. I paragrafen finns en ny bestämmelse som anger hur en flyttning enligt ett uppskovsförfarande påbörjas om EMCS inte är tillgängligt. Med att systemet inte är tillgängligt avses helt enkelt att aktören av någon an- ledning inte får åtkomst till EMCS (dvs. systemet ligger nere). Det låt- er sig inte göras att med exempel försöka åskådliggöra när detta kan hända. Bestämmelsen, som grundar sig på artikel 26 i punktskatte- direktivet, innebär att en varuflyttning under uppskov i sådant fall kan påbörjas om varorna åtföljs av ett ersättningsdokument i pappersform. Ersättningsdokumentet ska innehålla samma uppgifter som det elek- troniska administrativa dokument som skulle ha upprättats om EMCS varit tillgängligt. Dokumentet benämns i den svenska lagstiftningen er- sättningsdokument. För att det i dessa fall ska vara fråga om en flyttning under uppskov krävs dessutom att avsändaren informerar den behöriga myndigheten, dvs. i , om flyttningen innan den på- börjas. I bestämmelsen anges att avsändaren ska informera genom att lämna in en kopia av ersättningsdokumentet till verket. Doku- mentet kan lämnas in på det sätt som är mest praktiskt för avsändaren. Genom dokumentet kommer att inför varje varuflyttning få information om bl.a. avsändare, mottagare, varukategori, varumängd, ställd säkerhet och transportör. Att en kopia av ersättningsdokumentet lämnas till är en förutsättning för att verket ska kunna stämma av varuflyttningen mot det elektroniska administrativa dokument som sedan ska lämnas via EMCS när systemet kommit igång. Närmare bestämmelser om hur ersättningsdokumentet ska vara utformat och vilka uppgifter som ska ingå i det finns i artikel 8 i kommissionens förordning 684/2009. Punktskattedirektivet ställer inte några krav på att ersättningsdoku- mentet ska godkännas innan varorna får avsändas, jfr den validering som ska göras av elektroniska administrativa dokument enligt 22 b §. Något krav på att ska godkänna ersättningsdokumentet innan varorna får avsändas föreskrivs därför inte. Det är dock viktigt att ersättningsdokumentet innehåller korrekta uppgifter. Skiljer sig uppgifterna i ersättningsdokumentet från uppgifterna i det elektroniska administrativa dokument som senare ska lämnas in via EMCS, föreligger en risk att varuflyttningen inte kommer att anses ha skett under skatte- uppskov. Denna risk bär avsändaren som således måste vara noggrann vid upprättande av ersättningsdokumentet. Genom att ersättningsdoku- mentet innehåller samma uppgifter som det elektroniska administrativa dokumentet säkerställs att vid en förfrågan från en kontroll- myndighet i en annan medlemsstat kan intyga att flyttningen är korrekt anmäld och att den går under skatteuppskov, vilket är betydelsefullt för att flyttningen även i den andra staten ska bedömas som en upp- skovsflyttning och avsändaren inte drabbas av skattekrav i denna stat. För att något minska risken för att dokumenthanteringen blir betung- ande, finns i andra stycket en regel som anger att , under vissa förutsättningar, får informeras på annat sätt än genom att en kopia på ersättningsdokumentet lämnas. Eftersom reservsystemet ska användas när EMCS inte är tillgängligt, kan man tänka sig att det sammanfaller med att systemet för e-post inte heller fungerar. Då återstår att sända dokumentet med fax, post eller bud. Inträffar detta dessutom under natte- eller helgtid kan det bli svårt för avsändaren att lämna dokumentet till innan flyttningen påbörjas. Genom bestämmelsen i andra stycket ges en ventil för dessa fall. Enligt artikel 26.4 ska avsändaren arkivera en kopia av ersätt- ningsdokumentet till stöd för sin bokföring. Regler om detta kommer att finnas i verkställighetsföreskrifter. Det kan hända att EMCS inte är tillgängligt för avsändaren, men i övrigt är tillgängligt på medlemsstatsnivå, dvs. det kan tyckas som om skälet till att EMCS inte är tillgängligt för avsändaren står att finna hos denne. Artikel 26.1 andra stycket i punktskattedirektivet medger i dessa fall att den behöriga myndigheten begär att avsändaren förklarar varför denne inte har kontakt med EMCS. Någon bestämmelse med denna innebörd föreslås inte. I stället kan ett systematiskt avsändande av varor med ersättningsdokument under förevändning att EMCS inte är tillgängligt, eller att regelmässigt utnyttja ventilen i andra stycket, vara skäl för att återkalla godkännande som upplagshavare eller registrerad avsändare. I tredje stycket anges att även ändring av destination får göras inom reservsystemet och att i sådant fall ska informeras innan destinationen ändras. Görs inte detta korrekt, kan varorna som flyttas komma att anses ha avvikit från uppskovsförfarandet. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5. I paragrafen finns en ny bestämmelse om hur den som tar emot varor enligt ett uppskovsförfarande ska agera när en mottagningsrapport inte kan lämnas via EMCS inom den tidsfrist som anges 22 f § för att systemet inte är tillgängligt. Mottagaren ska enligt vad som anges i första stycket kvittera varorna genom ett pappersdokument. Det dokumentet ska lämnas till den behöriga myndigheten i destinationsmedlemsstaten, dvs. Dokumentet ska innehålla samma uppgifter som den aktuella elektroniska mottagningsrapporten skulle ha innehållit och ett intygande av att flyttningen har avslutats, dvs. att varorna nått angiven destination (artikel 27.1 i punktskattedirektivet). Närmare be- stämmelser om mottagningsrapport på papper finns i artikel 8 i kom- missionens förordning 684/2009. I andra stycket anges att detsamma gäller om en mottagningsrapport inte kan lämnas via EMCS för att systemet tidigare varit oåtkomligt och mottagaren därför inte nåtts av det elektroniska administrativa dokument som omfattar varorna. Av artikel 27.1 andra stycket i punktskattedirektivet följer att det an- kommer på myndigheten i destinationsmedlemsstaten att skicka en kopia på pappersdokumentet, till den behöriga myndigheten i avsändarmed- lemsstaten. Det ankommer på denna myndighet att vidarebefordra doku- mentet till den som avsänt varorna. Det är tillräckligt att informera av- sändaren genom att hålla dokumentet tillgängligt för denne. Om den som tagit emot varorna hinner lämna en mottagningsrapport via EMCS före det att myndigheten sänt en kopia av pappersdokumentet behöver myndigheten inte sända papperskopian. Dessa handläggningsregler för myndigheterna kommer att finnas i verkställighetsföreskrifter. Notera att det är den mottagningsrapport som sedan lämnas via EMCS som utgör bevis på att flyttningen avslutats. Av tredje stycket framgår att samma förfarande gäller i tillämpliga delar när exportrapport inte kan lämnas via EMCS. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5. I paragrafen, som är ny, anges i första stycket hur aktörerna ska hantera dokument när EMCS, efter att inte ha varit tillgängligt, åter blir det. Bestämmelsen grundar sig på artiklarna 26.2, 27.1 tredje stycket och 27.2 tredje stycket i punktskattedirektivet. Av första stycket punkt 1 följer att avsändaren i dessa fall ska lämna ett elektroniskt administrativt doku- ment enligt 22 b §. I punkt 2 anges att den som ändrar destination för flyttningen ska lämna uppgifter om ändringen via EMCS när systemet är i gång. Det är endast den som avsänt varor som kan ändra flyttningens destination. I punkt 3 anges att mottagaren av varor när EMCS åter blir tillgängligt ska lämna en elektronisk mottagningsrapport. Att den be- höriga myndigheten ska lämna en exportrapport när EMCS åter blir tillgängligt följer av punkt 4. I de fall ett elektroniskt administrativt dokument inte har nått mot- tagaren på grund av att EMCS tidigare legat nere, ska detta dokument inväntas innan en elektronisk mottagnings- eller exportrapport lämnas. Detta framgår av andra stycket. I tredje stycket anges att en flyttning av obeskattade varor äger rum under ett uppskovsförfarande med stöd av ersättningsdokument, till dess det elektroniska administrativa dokumentet kontrollerats och tilldelats en administrativ referenskod. Denna bestämmelse grundar sig på artikel 26.3 i punktskattedirektivet. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5. Paragrafen har grundats på artikel 7.4 i cirkulationsdirektivet, vari föreskrivs att beskattade varor som flyttas mellan ska åtföljas av förenklat ledsagardokument. Motsvarande regel finns i artikel 34.1 i punktskattedirektivet. Det gemenskapsrättsliga kravet på förenklat led- sagardokument gäller samtliga flyttningar av beskattade varor där skatt- skyldighet för varan föreligger i destinationsmedlemsstaten. Det för- enklade ledsagardokumentet ska åtfölja varorna under hela flyttningen från avsändaren till mottagaren. För distansförsäljning gäller dock andra förfaranderegler för flyttningen (se artikel 36 i punktskattedirektivet och 1616 b §§). Bestämmelserna i paragrafen reglerar ansvaret för förenklade led- sagardokument vid flyttning av beskattade varor från . Vid flyttning av beskattade varor från ett annat medlemsland till följer skyldigheten att se till att varorna åtföljs av ett förenklat ledsagar- dokument av 1 kap. 5 a § LPK. Terminologin i första stycket ändras något för att överensstämma med punktskattedirektivet. Noteras bör att punkt 1 gäller även fall där skattskyldighet i och för sig föreligger med där skattesatsen i det andra landet är noll. I andra stycket görs ett förtydligande av att det är vid distansförsäljning från som förenklat ledsagardokument inte krävs. Detta mot bakgrund av att bestämmelsen i 28 § om distansförsäljning från slopas. Dessutom införs en ny bestämmelse som anger att förenklat ledsagardokument inte krävs för beskattade tobaksvaror som förvaras ombord på ett fartyg eller luftfartyg som går mellan och en annan medlemsstat, om varorna inte är till försäljning i den andra staten (se även kommentaren till 9 § tredje stycket). Denna bestämmelse grundas på artikel 33.5 i punktskattedirektivet. I paragrafen regleras den svenska beskattningsrätten vid fall av oegent- ligheter i förhållande till det gemenskapsrättsliga systemet med skatte- uppskov (se prop. 2000/01:118, s. 121). Bestämmelserna i paragrafen har baserats på artikel 20 i cirkulationsdirektivet. Syftet med den artikeln är att reglera vilket land som har beskattningsrätten avseende punktskattepliktiga varor som flyttas under skatteuppskov och som på grund av oegentligheter eller överträdelser inte når angiven mottagare. Artikel 20 i cirkulationsdirektivet motsvaras i punktskattedirektivet av artikel 10. Artikeln har fått ett delvis ändrat innehåll. Till skillnad från cirkulationsdirektivet talas i punktskattedirektivet inte om oegentlighet och överträdelse utan enbart om oegentlighet. Någon materiell förändring är dock inte avsedd. Genom artikel 10.6 i punktskattedirektivet har införts en definition av oegentlighet. En oegentlighet är enligt punktskattedirektivet en händelse som inträffar under en flyttning av punktskattepliktiga varor under ett uppskovs- förfarande genom vilken en flyttning eller del av en flyttning av punkt- skattepliktiga varor inte avslutas enligt artikel 20.2. I artikel 20.2 före- skrivs att en flyttning avslutas när varorna tas emot på en sådan destination där varor får tas emot enligt ett uppskovsförfarande (se 8 b §). Förluster som kan härledas till varornas egen beskaffenhet, oförutsebara omständigheter, force majeure eller de behöriga myndigheternas medgivande (artikel 7.4 i punktskattedirektivet) omfattas inte av artikel 10, och således inte av begreppet oegentlighet. Sådana förluster regleras i stället i artikel 7.4 i punktskattedirektivet och i 18 § denna lag. Vidare utvidgas paragrafens tillämpningsområde till att omfatta oegentligheter under samtliga uppskovsflyttningar. Därmed ska be- skattning ske enligt paragrafen även när flyttningen påbörjats i och när den är helt nationell. Därigenom överensstämmer regleringen med punktskattedirektivet (se kommentaren till andra stycket). När varor avviker från en uppskovsflyttning på grund av en oegentlig- het, får skatten utkrävas, förutom av den som ställt säkerhet, av varje an- nan person som medverkat i att varorna otillåtet avvikit från uppskovs- förfarandet och som varit medveten om eller rimligen borde ha varit medveten om att avvikelsen var otillåten. Grunden för bestämmelsen i första stycket punkt 1 finns i artikel 10.1 i punktskattedirektivet. Punkten anger, liksom nuvarande bestämmelse, de fall där beskattning ska ske i för att varor genom en oegentlighet som begåtts här i släppts för konsumtion här. I dessa fall gäller att det kunnat konstateras att oegentligheten begåtts i . Grunden för punkt 2 finns i artikel 10.2 och i denna punkt regleras de fall där det inte är möjligt att fastställa var oegentligheten har begåtts, men den har upptäckts här i . Av artikel 10.4 i punktskattedirektivet (och dess motsvarighet i artikel 20.3 i cirkulationsdirektivet) följer att beskattning av varor som flyttas under ett uppskovsförfarande, och som inte anländer till destinationsorten (dvs. de försvinner), som någon oegentlighet inte kunnat kon- stateras, ska ske i avsändarmedlemsstaten. Beskattning ska således ske här i om varorna avsänts härifrån. Då följer beskattningsrätten av huvudregeln i 20 § 1 a eller 2. Andra stycket punkt 1 motsvarar nuvarande bestämmelse om vem som är skattskyldig vid oegentlighet. I punkten anges att skatt ska betalas av den eller dem som ställt säkerhet för skatten under varuflyttningen. I första hand gäller att säkerhet för skatten under en varuflyttning ska ställas av den godkände upplagshavaren eller den registrerade avsändaren (artikel 18.1 i punktskattedirektivet). Dessutom följer av punktskatte- direktivet att avsändaremedelstaten kan medge att säkerhet ställs av bl.a. transportören, varornas ägare, mottagaren eller av två eller fler av dessa personer (artikel 18.2 i punktskattedirektivet). Det innebär att kretsen aktörer som kan ställa säkerhet för skatten, och därmed komma ifråga som skattskyldiga i samband med en oegentlighet, under en flyttning av obeskattade varor till har vidgats i förhållande till cirkulationsdirektivet. När det gäller varor som flyttas från genomförs punktskattedirektivet dock på så sätt att enbart direktivets huvudregel om att säkerhet avseende varuflyttning ska ställas av den godkände upplagshavaren eller den registrerade avsändaren införs, se 11 och 15 §§. I punkt 2 finns en ny bestämmelse. Där anges att skattskyldig vid oegentlighet är, utöver dem som ställt säkerhet för skatten, varje annan person som medverkat i att varorna otillåtet avvikit från uppskovs- förfarandet. Härtill krävs att personen varit medveten om eller rimligen borde ha varit medveten om att avvikelsen var otillåten. Bestämmelserna i andra stycket grundar sig på artiklarna 8.1.a.ii, 18.1 och 18.2. Liksom enligt nuvarande bestämmelse gäller att om flera aktörer ställt säkerhet för skatten, eller annars kommer i fråga som skatt- skyldiga, ska de vara solidariskt betalningsansvariga (se prop. 2000/01:118, s. 123). I detta sammanhang kan erinras om att begreppet eller har innebörden och/eller. Bestämmelsen har grundat sig på artikel 15.3 i cirkulationsdirektivet. I det nya punktskattedirektivet regleras det solidariska betalningsansvaret genom artiklarna 8.1.a.ii och 8.2. Huvudregeln i artikel 9 i punktskattedirektivet, som föreskriver att skatt ska tas ut med den skattesats som gäller den dag varan släppts för konsumtion, bör gälla även vid beskattning till följd av en oegentlighet (tredje stycket). Både första och andra styckena ändras språkligt för att terminologin ska överensstämma med punktskattedirektivets. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2. Paragrafen är ny. Den grundar sig på artikel 38 i punktskattedirektivet, vilken även den är ny i förhållande till cirkulationsdirektivet. I artikel 38 regleras beskattningen vid oegentligheter med beskattade varor i sam- band med att varorna flyttas mellan medlemsländerna. Artikeln omfattar varor som flyttas i kommersiellt syfte (artikel 33.1) eller genom distans- försäljning (artikel 36.1). Således omfattas inte varor som en enskild per- son själv transporterar mellan länderna för sitt eget eller familjens personliga bruk. Vid oegentlighet under flyttning av beskattade varor mellan EG- länderna ska beskattning i första hand ske i den medlemsstat där oegent- ligheten begåtts (artikel 38.1). I de fall det inte går att avgöra var oegent- ligheten begåtts, ska beskattning ske i den medlemsstat där oegentlighet- en konstaterats (artikel 38.2). Sker beskattning efter oegentlighet i den medlemsstat där oegentligheten begåtts eller upptäckts, ska den skatt som ursprungligen betalats för varan i samband med dess frisläppande för konsumtion återbetalas (artikel 38.3 andra stycket). Den svenska bestämmelsen anger, liksom motsvarande bestämmelse avseende obeskattade varor, i vilka fall beskattning ska ske i (första stycket). Det innebär att beskattning ska ske i när varorna i samband med en flyttning varit föremål för oegentlighet som begåtts eller, om det inte går att fastställa var oegentligheten begåtts, har upp- täckts här. Skatten ska i dessa fall betalas av den som ställt säkerhet för skatten eller av varje annan person som medverkat i oegentligheten (andra stycket). Det innebär ett solidariskt ansvar om det finns flera per- soner inblandade (se även kommentaren till 27 §).