prop · GX0374 · 2009-12-15 00:00:00 — Regeringens skrivelse 2009/10:74 Regeringen överlämnar denna skrivelse till . De norrländska kyrkstäderna utgör en värdefull del av vårt kulturarv och det är därför angeläget att de skyddas och bevaras för framtiden. I skrivelsen görs dock bedömningen att det inte finns skäl att införa ett särskilt skydd för kyrkstäderna. För att skapa ytterligare förutsättningar för att värna kyrkstadstraditionen samt för en varaktig förvaltning av kyrkstäderna bör ges i uppdrag att genomföra en särskild satsning på information och kunskap om kyrkstäderna. I skrivelsen görs även bedömningen att den europeiska landskaps- konventionen bör ratificeras. Vidare behandlas vissa andra frågor om skydd av kulturbebyggelse och lösöre. Ärendet och dess beredning.............................................................. Skydd för och bevarande av de norrländska kyrkstäderna................ Särskilt skydd för kyrkstäderna.......................................... Kyrkstadstradition och förvärvsprövning........................... 2.4En satsning på information och kunskap om de Lösöre som bidrar till en kulturhistoriska värde............... Övriga förslag från ......................... Statligt skydd av bebyggelsemiljöer ................................ Den europeiska landskapskonventionen......................................... 6.2En svensk ratificering av den europeiska Sammanfattning av delbetänkandet De norrländska kyrkstäderna (SOU 2003:81) och slutbetänkandet K- märkt Förslag till förbättrat skydd för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse (SOU 2004:94) ................................... Remissinstanser som yttrat sig över delbetänkandet De norrländska kyrkstäderna (SOU 2003:81) ............................ Remissinstanser som yttrat sig över slutbetänkandet K- märkt Förslag till förbättrat skydd för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse (SOU 2004:94) ................................... Remissinstanser som yttrat sig över genomförande av den europeiska Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Ärendet och dess beredning I propositionen Kulturarv kulturmiljöer och kulturföremål (prop. 1998/99:114) behandlades bl.a. frågan om övergripande mål för arbetet för kulturmiljön och skydd för kyrkstäder. Vidare gjorde den dåvarande regeringen bedömningen att en särskild utredare borde tillkallas för att utreda och lämna förslag om ett förbättrat skydd för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse samt överväga möjligheten att låta byggnads- minnesförklaringar omfatta även lösöre. Under riksdagsbehandlingen av propositionen föreslog kulturutskottet ett tillkännagivande enligt vilket regeringen skulle förelägga förslag till kompletterande regler om skydd för kyrkstäder i 4 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (bet. 1999/2000:KrU7). beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 1999/2000:196). tillkallades en särskild utredare med uppgift att se över vissa frågor som rör skyddet för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse m.m. (dir. 2002:96). I uppdraget ingick även att utreda frågan om skydd för kyrkstäder. Utredningen antog namnet . Utredningen överlämnade delbetänkandet De norr- ländska kyrkstäderna (SOU 2003:81) och slutbetän- kandet K-märkt Förslag till förbättrat skydd för kulturhistoriskt värde- full bebyggelse (SOU 2004:94). En sammanfattning av delbetänkandet och slutbetänkandet finns i bilaga 1. Betänkandena har remissbehandlats. Remissinstanserna är förtecknade i bilagorna 2 och 3. Remissammanställningar finns tillgängliga i Kultur- departementet (dnr Ku2007/66/KT respektive Ku2007/86/KT). Utöver de förslag som behandlas i avsnitten 24 i denna skrivelse lämnar ytterligare bedömningar och förslag. Vissa av dem kommenteras i avsnitt 5. Genom bedömningarna i skrivelsen är utredningens samtliga bedömningar och förslag behandlade. Frågan om en svensk ratificering av den europeiska landskapskon- ventionen aktualiserades i propositionen Ett gemensamt uppdrag svenska miljömål (prop. 2004/05:150, bet. 2005/06:MJU3, rskr. 2005/06:48). I regleringsbrevet fick i uppdrag att utarbeta ett förslag till nationellt genomförande av konven- tionen. lämnade sin rapport (Ku2008/97/KT) till regeringen . har därefter, på reger- ingens uppdrag, lämnat en rapport med förslag till för- fattningsändringar för att genomföra konventionen. Denna rapport har remissbehandlats. Remissinstanserna är förtecknade i bilaga 4. 2Skydd för och bevarande av de norrländska kyrkstäderna En kyrkstad är en samling stugor och stallar uppförda invid kyrkan som användes som tillfälligt husrum framför allt vid kyrkobesök, men också vid andra tillfällen då sockenborna hade ärenden till kyrkplatsen, som vid Skr. 2009/10:74 marknad, sockenstämma, ting eller skatteuppbörd. bevarade kyrkstäder i . Av dessa är tre förklarade som bygg- nadsminnen enligt lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kultur- minneslagen) och en skyddad med stöd av lag om skydd för kulturhistoriskt märkliga byggnader. Övriga kyrkstäder har i samtliga fall utom ett någon form av skydd genom kommunala planbestämmelser. Flertalet kyrkstäder ingår i områden som är utpekade som riksintressen för kulturmiljön enligt . Dessutom är en av kyrkstäderna, kyrkstad i , upptagen på lista för världsarv. I propositionen Kulturarv kulturmiljöer och kulturföremål (prop. 1998/99:114) tog den dåvarande regeringen ställning till bl.a. de förslag om särskilt skydd för kyrkstäder som hade lämnat i betänkandet Skyddet av kulturmiljön En översyn av kulturminnes- lagens bestämmelser om byggnader och kulturmiljöer, prästgårdar, kyrk- städer och ortnamn (SOU 1996:128). Regeringen anförde bl.a. att det framstod som tveksamt om ett generellt skydd i kulturminneslagen skulle införas för ett så begränsat bestånd av byggnader som kyrkstäderna. Vidare framhölls att samtliga kyrkstäder utom en omfattas av någon form av skydd. Regeringen gav uttryck för uppfattningen att de redan befint- liga skyddsinstrumenten plan enligt (1987:10) och byggnadsminnesförklaring enligt kulturminneslagen borde kunna ge kyrkstäderna det skydd som krävs. Regeringen ansåg därför att det saknades tillräckliga skäl för att införa ett generellt skydd för kyrkstäderna. Som ovan framgått tillkännagav därefter att regeringen skulle förelägga förslag till kompletterande regler om skydd för kyrkstäder i 4 kap. kulturminneslagen (se avsnitt 1). 2.2Särskilt skydd för kyrkstäderna Regeringens bedömning: Det bör inte införas ett särskilt skydd för kyrkstäderna i kulturminneslagen. Utredningen förslag: Det bör införas ett särskilt skydd för kyrkstäder i kulturminneslagen. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. i Norr- bottens län, är positiva till förslaget om att bestämmelser om ett särskilt skydd för kyrkstäderna bör inordnas i ett nytt kapitel i kulturminnes- lagen. anser dock att utredningen inte övervägt konsekvenserna av förslaget om en reglering av hur en kyrkstugeägare lämpligen bör använda byggnaden för att upprätthålla kyrkstadstraditio- nen, eftersom en reglering av lämpligt nyttjande av kyrkstugorna med hänvisning till kyrkstadstraditionen inte är i linje med hur kultur- minneslagen är uppbyggd . Skälen för regeringens bedömning: Kyrkstäderna utgör en värdefull del av vårt kulturarv och det är därför angeläget att de skyddas och beva- ras för framtiden. Frågan är dock om ett särskilt skydd för byggnader och miljöer i kyrkstäderna i enlighet med utredningens förslag behöver infö- ras. Vid den bedömningen bör det beaktas att det finns möjlighet till skydd genom bestämmelserna i , Skr. 2009/10:74 kulturminneslagen och . det inte något påtagligt hot mot ett långsiktigt bevarande av kyrkstäderna. Kyrkstäderna är tvärtom i de flesta fall väl kända samt accepterade och uppskattade som viktiga kulturmiljöer av såväl stugägare och markägare som allmänheten. Vidare är det inte ändamålsenligt att införa ett särskilt skydd som endast avser en viss kategori av bebyggelse. Regeringen finner mot denna bakgrund att utredningens förslag om särskilt skydd för kyrkstäder inte bör genomföras. I syfte att ytterligare öka medvetenheten om och engagemanget för kyrkstädernas kulturhisto- riska värden avser dock regeringen att ge i upp- drag att genomföra en särskild satsning på information och kunskaps- uppbyggnad om kyrkstäderna (se avsnitt 2.4). Regeringens bedömning: Någon särskild författningsreglering av användningen av kyrkstadsbebyggelsen i enlighet med kyrkstadstraditio- nen bör inte införas. Det bör inte heller införas bestämmelser om för- värvsprövning vid överlåtelse av kyrkstugor. Maj:ts skrivelser och om förvärv och nyttjande av kyrkstugor bör i konsekvens härmed upphävas. Utredningens förslag: Den föreslagna särskilda skyddsregleringen för kyrkstäder innefattar en möjlighet att besluta om föreskrifter om en användning av bebyggelsen som överensstämmer med kyrkstadstraditio- nen på orten. Vidare bör bestämmelserna om förvärvsprövning i de kungliga skrivelserna ersättas med nya regler om en sådan prövning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, bl.a. i , delar utredningens uppfattning att en skyddsreglering för kyrkstäderna bör innefatta en reglering av kyrkstadstraditionen. Riks- antikvarieämbetet anser däremot att kyrkstadstraditionen inte bör regle- ras i lagstiftning, utan dessa miljöer bör i stället hållas levande med stöd och uppmuntran. Kammarrätten i anser att det är principiellt tveksamt att införa en i praktiken osanktionerad förvärvslagstiftning. Kammarkollegiet ifrågasätter om det är ändamålsenligt att reglera i syfte att skydda en tradition. Skälen för regeringens bedömning: För kyrkstäderna i och gäller fortfarande kungliga skrivelser av och . Skrivelserna stadgar bl.a. att inga nya kyrkstugor får uppföras utan tillstånd och att förbud mot handel ska råda förutom vid marknadstiderna. För , där det finns en bevarad kyrkstad, har det inte utfärdats någon kunglig skrivelse. Länsstyrelserna i och har med stöd av skrivelserna efterhand utfärdat föreskrifter för kyrkstäderna. I sådana s.k. kyrkstadsstadgor finns bestämmelser om vem som kan få tillstånd att förvärva en kyrkstuga. Vanligen innehåller kyrkstadsstadgorna därutöver bestämmelser dels om att byggnaderna ska vårdas och nyttjas i enlighet med kyrkstadstraditionen, dels om ordningen i kyrkstaden. Kyrkstadstraditionen innebär i huvudsak att kyrkstugorna nyttjas för tillfälligt boende i samband med kyrkobesök och att ägarkretsen är begränsad till personer med särskild anknytning till kyrkstaden. Läns- styrelsen i tillämpar fortfarande föreskrifter antagna med stöd av de kungliga skrivelserna beträffande kyrkstad i för att göra en förvärvsprövning vid överlåtelse av kyrkstugor. För flera av de övriga kyrkstäderna i och sker i stället förvärvsprövningen av ett kyrkoråd eller en kyrkstadsstyrelse i församlingen. Utredningen har föreslagit att de kungliga skrivelserna ska ersättas med regler som ska skydda och bevara kyrkstadstraditionen. Såväl Riksanti- kvarieämbetet som Kammarkollegiet har emellertid ifrågasatt det lämp- liga i att skydda kyrkstadstraditionen genom lagstiftning. Regeringen delar denna bedömning och utredningens förslag bör därför inte genomföras. Utredningen har även föreslagit att det ska införas bestämmelser om förvärvsprövning vid överlåtelse av en kyrkstuga. En sådan reglering skulle dock innehålla en inskränkning av äganderätten. Vidare är möjlig- heterna att kontrollera efterlevnaden begränsade eftersom det inte finns någon registreringsskyldighet vid överlåtelse av lös egendom, som kyrk- stugorna utgör. Det skulle därför vara lätt att kringgå bestämmelser om förvärvsprövning. Som Kammarrätten i har framhållit är den lagregel som utredningen föreslagit så allmänt hållen att det kan för- väntas uppkomma tillämpningssvårigheter vid domstolsprövning. Även Kammarkollegiet har anfört att utredningens förslag om förvärvspröv- ning kan innebära tillämpnings- och gränsdragningsproblem. Mot bak- grund av vad som ovan anförts bör utredningens förslag om förvärvs- prövning vid överlåtelse av en kyrkstuga inte genomföras. I stället för lagstiftning bör andra metoder användas för att skydda och förmedla kyrkstadstraditionen. Genom t.ex. utbildning, information, särskilda satsningar samt stöd till olika grupper och organisationer kan de immateriella kulturvärdena synliggöras och dokumenteras för kommande generationer och därmed ges förutsättningar att leva vidare. Sådana arbetssätt skulle också på ett naturligt sätt skapa uppmärksamhet och intresse för det immateriella kulturarvet. Som tidigare angetts avser regeringen att ge i uppdrag att genomföra en särskild satsning på bl.a. information och kunskapsuppbyggnad om kyrk- städerna (se avsnitt 2.4). Utöver detta kan nämnas att regeringen gav bl.a. Insti- tutet för språk och folkminnen, , och Stiftelsen i uppdrag att ta fram ett förslag till nationellt genomförande av konvention om skydd av det immateriella kulturarvet. Uppdraget redovisades till regeringen (dnr Ku2009/2175/KT). När det gäller Kungl. skrivelser gjorde den dåvarande reger- ingen bedömningen att skrivelserna borde upphävas (prop. 1998/99:114 s. 71f.). I avvaktan på att förslag i fråga om kyrkstäder ska behandlas har de kungliga skrivelserna inte upphävts av regeringen. Regeringen gör i denna skrivelse bedömningen att utredningens förslag om särskilda bestämmelser om förvärvsprövning och om skydd för kyrk- stadstraditionen inte bör genomföras. Regeringen ser inte heller i övrigt Skr. 2009/10:74 skäl att ha särskilda regleringar om förvärvsprövning och kyrkstads- Mot denna bakgrund anser regeringen att de kungliga skrivel- serna bör upphävas. 2.4En satsning på information och kunskap om de norrländska kyrkstäderna Regeringens bedömning: bör ges i uppdrag att genomföra en särskild satsning på information och kunskapsuppbyggnad om kyrkstäderna. Skälen för regeringens bedömning: Kyrkstäderna utgör en värdefull del av vårt kulturarv. En levande kyrkstadstradition är en grundläggande förutsättning för att dessa värden ska kunna bevaras. Det är därför ange- läget att inte bara byggnaderna utan även traditionen kan bevaras och föras vidare till kommande generationer. Som framgår av avsnitten 2.2 och 2.3 gör regeringen bedömningen att det inte bör införas något särskilt skydd för byggnaderna eller traditionerna. Det bedrivs ett omfattande ideellt arbete för att värna kyrk- städerna. Detta arbete är en starkt bidragande orsak till att kyrkstädernas kulturhistoriska värden materiella likaväl som immateriella har beva- rats i så stor omfattning som är fallet. Särskilda insatser på information och kunskapsuppbyggnad skulle kunna bidra till att ytterligare öka intresset och engagemanget för kyrkstäderna hos en bredare allmänhet och i kommande generationer. Regeringen avser därför att ge i uppdrag att genomföra en särskild satsning för att skapa förutsättningar för en var- aktig förvaltning av kyrkstäderna och deras kulturhistoriska värden samt för att värna kyrkstadstraditionen. Bland annat bör nya kunskapsunderlag om kyrkstäderna och kyrkstadstraditionen tas fram samt information spridas till förvaltare och brukare av kyrkstadsbebyggelsen. Satsningen bör pågå för att få ett tillräckligt genomslag och skapa en ändamålsenlig bas för det långsiktiga arbetet. Regeringen betonar i propositionen Tid för kultur (prop. 2009/10:3) vikten av att verka för ett ökat intresse för historia och kulturarv i samhället. I detta ligger att säkra människors tillgång till kulturarv och kulturmiljö och, i vid bemärkelse, göra dem meningsfulla och användbara. I propositionen anför regeringen bl.a. att avsikten är att inrätta en ny anslagspost för att långsiktigt skapa förutsättningar för arbete med kulturmiljöområdets kunskapsunderlag i län och kommuner inom ramen för anslaget 7.2 Bidrag till kulturmiljövård. Regeringen avser att inom ramen för denna anslagspost fördela medel till satsningen på kyrkstäder. Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon kultur- minnesmärkning. Utredningens förslag: Kommuner ska kunna kulturminnesmärka värdefulla byggnader som faller inom tillämpningsområdet för förvansk- ningsförbudet i 3 kap. 12 § (1987:10). En kultur- minnesmärkning skulle bl.a. innebära att byggnaden omfattas av en för- höjd bygglovplikt. Möjligheterna att i detaljplan och områdesbestämmel- ser bestämma om rivningsförbud och skyddsbestämmelser tas bort. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland , samt och Landstingsför- bundet, avstyrker förslaget. menar att förslaget behöver vidareutvecklas för att kunna genomföras. Ett antal kommuner och länsstyrelser bifaller förslaget, men pekar på att ett genom- förande förutsätter ökade resurser till kommunerna, bl.a. för att öka kompetensen på området. Skälen för regeringens bedömning: Det medborgerliga intresset och engagemanget för bevarandet av vårt kulturarv, däribland kulturhistoriskt värdefulla byggnader, är stort. Det är väsentligt att det finns ett tydligt och ändamålsenligt regelverk som skapar goda förutsättningar för att skydda dessa byggnader för framtiden. Utredningen har föreslagit att kommuner i vissa fall ska kunna kultur- minnesmärka värdefulla byggnader (s.k. k-märkning). Frågan är om det behövs ytterligare lagreglering utöver de regler som redan finns. Vid den bedömningen bör det beaktas att det finns bestämmelser om skydd för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse bl.a. i 3 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen). Enligt dessa bestämmelser kan förklara en byggnad som byggnadsminne om den är synnerligen märklig genom sitt kulturhisto- riska värde eller om den ingår i ett kulturhistoriskt synnerligen märkligt bebyggelseområde. En byggnadsminnesförklaring avser själva byggna- den samt park, trädgård eller annan anläggning av kulturhistoriskt värde. En byggnad med sådant värde som tillhör staten kan av regeringen förklaras som statligt byggnadsminne enligt förordningen (1988:1129) om statliga byggnadsminnen m.m. Även innehåller bestämmelser om skydd för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Bland annat föreskrivs att ändringar av en byggnad ska utföras varsamt så att byggnadens karaktärsdrag beaktas och dess byggnadstekniska, historiska, kulturhistoriska, miljömässiga och konstnärliga värden tas till vara. I finns vidare möjlighet för en kommun att i detalj- plan eller områdesbestämmelser meddela särskilda bestämmelser med exempelvis preciserade krav eller förhöjd bygglovsplikt. Det finns alltså bestämmelser som gör det möjligt att skydda kulturhistoriskt värdefulla byggnader och som innebär en tydlig roll- och ansvarsfördelning mellan kommunerna och länsstyrelserna. Det saknas skäl att anta att det av utredningen föreslagna systemet med s.k. k-märkning skulle skapa förbättrade möjligheter att skydda kulturhisto- riskt värdefull bebyggelse eller att regelverket därigenom skulle bli mer Skr. 2009/10:74 överskådligt och enklare att tillämpa. Regeringen anser mot denna bakgrund att utredningens förslag inte bör genomföras. 4Lösöre som bidrar till en kulturhistoriska värde Regeringens bedömning: Det bör inte införas ett särskilt skydd för lösöre som bidrar till en kulturhistoriska värde. Utredningen förslag: Skyddsbestämmer för byggnadsminnen ska kunna innefatta ett skydd för sådant lösöre som bidrar till byggnadens kulturhistoriska värde. En förutsättning för att skyddsbestämmelser ska kunna få meddelas för lösöre är att ägaren har lämnat sitt samtycke. Lösöre som omfattas av skyddsbestämmelser får enligt förslaget inte överlåtas till annan än den som förvärvar övriga delar av bygg- nadsminnet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är positiva till att lösöre ska kunna skyddas. ifrågasätter dock om ett genomförande av förslaget skulle ge ett verksamt skydd och menar också att skyddet kommer att bli betydelselöst vid de flesta generationsskiften. Skälen för regeringens bedömning: kan enligt bestämmelserna i 3 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen) under vissa förutsättningar förklara en kulturhisto- riskt värdefull fastighet som byggnadsminne (jfr avsnitt 3). I samband med en byggnadsminnesförklaring ska genom skydds- bestämmelser ange bl.a. hur byggnaden ska vårdas och underhållas. Skyddsbestämmelserna får inte omfatta annat än byggnaden samt ett område kring den. Det finns alltså inte någon möjlighet att låta lösöre omfattas av skyddsbestämmelser för ett byggnadsminne. Frågan är om det finns skäl att som utredningen föreslagit införa en lag- reglering som omfattar skydd för lösöre som bidrar till det kulturhisto- riska värdet hos bebyggelse och bebyggelsemiljöer. Ett skydd för lösöre med den utformning som utredningen har före- slagit innebär enligt regeringens uppfattning en inskränkning i ägande- rätten, vilket bl.a. får till följd att lösöret kan förlora sitt legala omsätt- ningsvärde. Skyddet kan också medföra att kommande arvskiften för- svåras då avsikten med utredningens förslag är att byggnaden och det lösöre som tillhör denna inte ska separeras. Förslaget bygger på att ägaren samtycker till att lösöret omfattas av skyddsbestämmelserna. Det kan enligt regeringens mening ifrågasättas om inte ett frivilligt beslut att bevara lösöret utgör ett lika beständigt skydd som en reglering i lag. Det framstår också som alltför ingripande att den som har äganderätten till ett föremål och som frivilligt underkastar sig inskränkningar i denna ska riskera att drabbas av straffansvar om inskränkningarna därefter inte efterlevs. Utredningen har inte kartlagt eller visat att det förhållandet att det inte finns någon möjlighet att skydda lösöre har inneburit att Skr. 2009/10:74 viktiga kulturhistoriska värden har gått till spillo. Mot denna bakgrund bedömer regeringen att utredningens förslag om skydd för lösöre inte bör genomföras. Regeringens bedömning: Rätten för var och en att väcka fråga om byggnadsminnesförklaring bör finnas kvar. byggnadsminnesförklaring bör inte ändras. Utredningens förslag: Rätten för var och en att väcka fråga om bygg- nadsminnesförklaring tas bort. Endast byggnadens ägare, , och de regionala museerna ska ha den rätten. Vidare har utredningen har föreslagit att de i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen) angivna kriterierna för vilken kvalifikationsgräns som ska gälla för byggnadsminnesförklaring ändras från synnerligen märklig till av nationell betydelse. Remissinstanserna: Flera länsstyrelser samt Lantbrukarnas riksför- bund, , , Lands- tingsförbundet och tillstyrker förslaget att ta bort rätten för var och en att väcka fråga om byggnadsminnesförklaring. antikvarieämbetet, några länsstyrelser och länsmuseer, hem- bygdsförbund och avstyrker förslaget. Ett antal länsstyrelser, Föreningen samt tillstyrker förslaget om förändrad kvalifikationsgräns för byggnads- Skälen för regeringens bedömning Enligt 1 kap. 1 § kulturminneslagen delas ansvaret för skydd och vård av kulturmiljön av alla. Skyddet för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse och miljöer är beroende av allmänhetens, brukarens och ägarens intresse Det är därför viktigt att det finns goda möjligheter för allmänheten att engagera sig i frågor som rör kulturarvet och Utgångspunkten är att möjliggöra en förvaltning av kulturhistoriskt värdefulla miljöer som understöder ett engagemang och en delaktighet från ägare och allmänhet. Vidare är det av betydelse att det finns en bred samverkan kring det strategiska arbetet med byggnadsminnesskyddet, där , länsstyrelserna, de regionala museerna, kommunerna och allmänheten samverkar utifrån sina respektive roller och ansvar. Med en sådan samverkan uppnås såväl en ökad förståelse som ett ökat intresse för kulturmiljöarbetet. Rätten för var och en att väcka fråga om byggnadsminnesförklaring Enligt 3 kap. 4 § kulturminneslagen kan frågan om byggnadsminnes- förklaring väckas av var och en. Som anfört i sitt remissyttrande har rätten att väcka fråga om byggnadsminnesförklaring ett stort symbolvärde. Att ta bort denna rätt skulle kunna motverka intresset för kulturmiljöfrågor hos allmänheten. bedömning bör förslaget därför inte genomföras.