prop · GX0355 · 2009-12-01 00:00:00 — En av utgångspunkterna för reformen var att öka likställigheten mellan och andra trossamfund. En förutsättning för likställighet var att ge alla trossamfund en möjlighet att i formellt och rättsligt hänseende uppträda just som ett trossamfund. Lagen om trossamfund innehåller både vissa mer allmänna regler som gäller för alla trossamfund oavsett associationsform och regler som särskilt tar sikte på den nya associationsformen registrerat trossamfund. Av de mer allmänna reglerna framgår att med trossamfund avses en gemenskap för religiös verksamhet, i vilket ingår att anordna gudstjänst. Med registrerat trossamfund avses dels , dels trossam- fund som registrerats enligt lagen. Aktiebolag, ekonomiska föreningar och stiftelser får inte registreras som trossamfund. Ett trossamfund som väljer att registrera sig får rättskapacitet som ett registrerat trossamfund i och med registreringen. De bestämmelser som finns för ideella föreningar gäller huvudsakligen även för registrerade trossamfund. Till skillnad från för ideella föreningar ska dock registrerade trossamfund alltid tilldelas organisationsnummer. Organisationsnummer för registrerade trossamfund tilldelas av Kammarkollegiet, som enligt förordningen (1999:731) om registrering av trossamfund är registreringsmyndighet. Kammarkollegiet ansvarar även för ett register över trossamfunden. För att registrering ska kunna ske krävs att den organisation som ansöker om registrering utgör trossamfund i lagens betydelse samt att det finns stadgar. Av stadgarna ska det framgå vilket ändamål trossamfundet har och hur beslut ska fattas i trossamfundets angelägenheter. Trossam- fundet ska även ha en styrelse eller motsvarande organ. Kännetecknande för en stiftelse är att den är en självägande förmögenhet och att den saknar medlemmar och ägare. bildas i normal- fallet genom att någon eller några personer anslår medel som ska användas för att främja ett visst ändamål. Stiftelsen lever därefter sitt eget liv. Den kan med andra ord inte beskrivas som en typiskt sett demo- kratisk organisationsform, vilket självklart inte utesluter att många stiftelser har ett angeläget och allmännyttigt ändamål. Stiftelselagen (1994:1220) trädde i kraft . Den innehåller civilrättsliga regler för stiftelser och bestämmelser om tillsyn och registrering. Enligt lagen finns fyra former av stiftelser: -vanliga stiftelser, vilka huvudsakligen delas in i avkastningsstiftelser och verksamhetsstiftelser, -kollektivavtalsstiftelser, och -pensions- och personalstiftelser (vilka regleras av lagen 1967:5311 om tryggande av pensionsutfästelse m.m.). Härutöver finns några mindre vanligt förekommande stiftelseformer, t.ex. familjestiftelser och vinstandelsstiftelser. I förhållande till frågor om det civila samhället är det främst de vanliga stiftelserna och insamlings- stiftelserna som är relevanta. En vanlig stiftelse bildas genom att egendom enligt ett förordnande av en eller flera stiftare avskiljs för att varaktigt förvaltas som en själv- ständig förmögenhet för ett bestämt ändamål. Stiftelsens egendom är avskild när den tagits om hand av någon som har åtagit sig att förvalta den i enlighet med stiftelseförordandet. Till de vanliga stiftelserna hör avkastningsstiftelserna, som ursprungli- gen tillförs ett kapital vars avkastning ska användas för att tillgodose en krets av destinatärer. tillgodoser oftast sitt syfte genom att ur den löpande avkastningen ge kontanta bidrag. Detta är den vanligaste stiftelseformen. Till de vanliga stiftelserna räknas också verksamhetsstiftelserna, som tillgodoser sitt syfte genom att bedriva någon form av verksamhet, inte sällan näringsverksamhet. Det kan t.ex. vara fråga om att bedriva sjukvård, undervisning eller att äga och förvalta bostadsfastigheter. bildas genom att en eller flera stiftare förordnar att medel som kommer in efter ett upprop av dem ska, som en själv- ständig förmögenhet, främja ett bestämt och varaktigt ändamål. I förordandet ska också ingå att någon åtar sig att ta emot medel för förvaltning i enlighet med förordandet. I insamlingsstiftelser finns alltså inte någon ursprunglig förmögenhet, som för vanliga stiftelser, utan stiftaren anger i stället att medel som flyter in ska användas för ett bestämt ändamål. För att en insamlingsstiftelse ska föreligga krävs bl.a. att det rör sig om insamling av kontanta medel. främjar också som regel sitt syfte genom att lämna kontanta bidrag. Enligt stiftelselagen kan stiftelser förvaltas genom egen eller anknuten förvaltning. Egen förvaltning innebär att en eller flera fysiska personer åtagit sig att, i enlighet med stiftelseförordandet, förvalta stiftelsens förmögenhet (styrelse). Om det i stället är en juridisk person som gör ett sådant åtagande föreligger anknuten förvaltning (förvaltare). Förvalt- ningsformen bestäms av stiftaren i stiftelseförordandet. I samband med att styrelsen eller förvaltaren tagit emot egendomen sker förmögenhets- dispositionen och stiftelsen är bildad. Stiftelsens egendom ska ha tagits om hand av någon som åtagit sig att förvalta den i enlighet med stiftelse- förordnandet. är en juridisk person så snart den är bildad. Det krävs således ingen registrering för att stiftelsen ska uppnå rättskapacitet, såsom är fallet för t.ex. registrerade trossamfund, ekonomiska föreningar och aktiebolag. överlämnade regeringen propositionen Stiftelser frågor om registrering och tillsyn, m.m. (prop. 2008/09:84) till . I propositionen föreslås ändringar i stiftelselagen i syfte att bl.a. förbättra tillsynen över stiftelser och genomföra lättnader för stiftelserna när det gäller bokföring och revision. Dessutom föreslås åtgärder som syftar till att motverka förekomsten av missbruk av stiftelseformen och öka förut- sättningarna att komma till rätta med missbruk i samband med in- samlande verksamhet. Enligt förslagen i propositionen ska alla stiftelser regi- streras i ett stiftelseregister och tilldelas organisationsnummer. Tillsynen över stiftelser koncentreras till ett färre antal länsstyrelser än . Gränsvärdet för bokföringsskyldighet och skyldighet att upprätta års- redovisning höjs. ska vara bokföringsskyldig och skyldig att upprätta årsredovisning om värdet på stiftelsens tillgångar överstiger . I syfte att minska utrymmet för missbruk av insamlingsstiftelser införs vidare en ny bestämmelse om att en insam- lingsstiftelse, om tre sammanhängande räkenskapsår, ska använda minst tre fjärdedelar av sina intäkter för ändamålet. har antagit regeringens förslag. Lagändringarna träder i kraft . De ekonomiska föreningarnas verksamhet regleras i första hand av lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar (föreningslagen). En ekonomisk förening har till ändamål att främja medlemmarnas ekonomiska intressen genom ekonomisk verksamhet i vilken medlemmarna deltar som konsumenter, andra förbrukare eller som leverantörer. Medlemmarna kan delta i verksamheten med egen arbetsinsats eller genom att utnyttja föreningens tjänster eller på annat liknande sätt. En ekonomisk förening ska alltså dels ägna sig åt affärsmässigt organiserad och bedriven verksamhet, dvs. ekonomisk verksamhet, dels göra detta i syfte att förbättra medlemmarnas ekonomiska intressen. Det krävs vidare att medlemmarna själva, i någon form, deltar i den ekono- miska verksamheten. Kravet på deltagande i verksamheten ger den ekonomiska föreningen en kooperativ prägel. Den kooperativa prägeln markeras ytterligare genom att medlemskapet i princip ska vara öppet, genom att varje medlem som huvudregel ska ha en röst samt genom att utdelning av överskott i huvudsak ska ske i proportion till varje medlems deltagande i verksamheten. De verksamhetsgrenar inom den svenska kooperationen som är mest omfattande är konsumentkooperationen inom dagligvaruhandeln, lant- brukskooperationen, oljekooperationen och bostadskooperationen. Mot bakgrund av att ekonomiska föreningar enligt sin definition ska främja sina medlemmars ekonomiska intressen skulle det kunna antas att de inte kan tillhöra det civila samhället. Såsom förklaras i avsnitt 5 avgränsas det civila samhället i denna proposition till associationsformer som har ett ideellt eller allmännyttigt syfte, dvs. ett syfte som primärt inte är att skapa vinst för sina medlemmar eller ägare. Därmed utesluts majoriteten av de ekonomiska föreningarna, t.ex. bostadsrättsföre- ningarna, från begreppet det civila samhället. Gränserna är emellertid inte helt klara och vissa typer av ekonomiska föreningar måste ändå kunna anses tillhöra det civila samhället. För det första brukar den s.k. nykooperationen anses tillhöra det civila samhället. De flesta kooperativ bedrivs i formen ekonomisk förening, men många anser att formen inte ska vara ensamt avgörande för vilka aktörer som ska räknas till det civila Nykooperationen kan sägas ha uppstått ur ett behov för Prop. 2009/10:55 brukare och personal att ta hand om och fortsätta sådan verksamhet som tidigare bedrivits av offentlig sektor, t.ex. förskolor. Kooperativ inom nykooperationen är i regel små och verkar lokalt. Det är ofta sociala målsättningar som är ledande i dessa verksamheter, liksom en strävan att bedriva verksamheten i en form som bygger på inflytande för brukare och personal. Detta är en viktig skillnad mot de stora kooperativa aktörerna, som på grund av sin storlek knappast kan motsvara ny- kooperativens krav på delaktighet och inflytande för medlemmar och brukare. Att ekonomiska föreningar enligt lagen har som ändamål att främja medlemmarnas ekonomiska intressen genom ekonomisk verksamhet utgör inte i sig något hinder mot att hänföra ekonomiska föreningar till det civila samhället. Det måste avgöras från fall till fall vilka kooperativ som kan anses tillhöra det civila samhället, även om nykooperationen typiskt sett anses höra dit. För det andra finns det ekonomiska föreningar som bildats enligt äldre lagstiftning, vilken gav utrymme för att föreningar registrerades som ekonomiska föreningar trots att deras verksamhet var av ideell karaktär. Dessa föreningar har fått leva kvar under samma firma även sedan den nu gällande lagstiftningen infördes. I inkomstskattelagstiftningen finns även bestämmelser som innebär att en ekonomisk förening, som med stöd av övergångsbestämmelser fått bestå som registrerad ekonomisk förening, kan behandlas som en ideell förening i skattehänseende. En sådan förening kvalificerar sig därmed för de undantag som gäller de ideella föreningarnas skattskyldighet. Det förekommer även att ekonomiska föreningar har dubbla syften, nämligen att främja såväl sina medlemmars ekonomiska intressen som ideella ändamål. Vidare kan de bedriva verksamhet av dubbel natur, såväl ekonomisk som icke-ekonomisk. En ekonomisk förening ska registreras i föreningsregistret hos och blir juridisk person när den registreras. tillsattes en särskild utredare med uppdrag att se över föreningslagen (dir. 2008:70). Syftet med översynen är att förenkla för föreningarna att driva sin verksamhet och att underlätta etableringen av nya föreningar. Utredningen ska bl.a. se över definitionen av begreppet ekonomisk förening, särskilt det kooperativa kravet, och överväga om det finns skäl att skapa ett flexiblare regelverk genom särskilda regler för vissa ekonomiska föreningar. Vidare ska utredningen lämna förslag till andra ändringar av regelverket som innebär förenklingar för de ekonomiska föreningarna. Uppdraget ska slutredovisas . lämnade utredningen ett delbetänkande med förslag om ändringar som bl.a. ska förenkla beslutsfattandet i ekonomiska föreningar (Enklare beslutsfattande i ekonomiska föreningar, SOU 2009:37). Utredningens förslag innebär också utökade möjligheter att använda modern teknik, till exempel e-post, i beslutsfattandet och i kommuni- kationen mellan föreningen och medlemmarna. Det lämnas också förslag som ska stärka medlemmarnas deltagande i beslutsprocessen. Aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegränsning är det möjligt att bilda aktiebolag med särskild Grundläggande för dessa aktiebolag är att verksamheten drivs i ett annat syfte än att ge aktieägarna vinst. det också enligt tidigare regler fanns utrymme för att driva verksamhet i andra syften än att generera vinst åt ägare eller medlemmar, så kan reglerna för vanliga aktiebolag inte hindra att företagets ägare tillgodogör sig överskottet av verksamheten. Genom de nya reglerna skapades alltså en företagsform som är särskilt anpassad för verksamhet som inte drivs i Reglerna syftar också till att säkerställa att vinsten huvudsakligen stannar kvar i bolaget. I bolag med särskild vinstutdelningsbegränsning får bara en viss begränsad vinstutdelning ske (statslåneräntan med tillägg på högst en procentenhet) på det kapital som aktieägare har tillskjutit som betalning Mot den bakgrunden finns bl.a. regler om särskild revisors- granskning och bestämmelser om tvångslikvidation om ett bolag med särskild vinstutdelningsbegränsning skulle ha gjort en vinstutdelning eller annan överföring som strider mot lagens regler. verksamhetsneutrala och är alltså inte anpassade till någon särskild slags En samfällighet är en egendom, t.ex. mark, vatten, en anläggning eller en rättighet, som ägs gemensamt av flera fastigheter. De som äger fastig- heterna äger alltså också samfälligheten tillsammans. förvaltas antingen direkt av delägarna (delägarförvaltning) eller av en särskilt bildad samfällighetsförening (föreningsförvaltning). i samfällighetsföreningen blir de som är delägare i samfälligheten. Sammanslutningen bildas enligt lagen (1973:1150) om förvaltning av En samfällighetsförening får inte driva verksamhet som är främmande för det ändamål som samfälligheten ska tillgodose, dvs. den gemensamma egendomen. således är föreningar med ett syfte som är ett annat än att skapa vinst för medlemmar, ägare eller andra personer kan de anses tillhöra det civila Ofta kan samfällighetsföreningarnas syfte också anses allmän- nyttigt, t.ex. när deras ändamål är att sköta ett vattendrag, en väg eller en En samfällighetsförening ska registreras hos Lantmäteriet. 4 Den internationella utvecklingen 4.1 Det civila samhällets organisationer på den internationella arenan De icke-statliga organisationernas (non-governmental organisations, NGOs) medverkan i och synlighet på den internationella arenan närmast exploderade , bl.a. i samband med flera stora konferenser, t.ex. världskonferensen för mänskliga rättigheter anordnad av () i 1993. Även om de internationella icke-statliga organisationerna har medverkat i internationella samman- hang , så har deras antal och synlighet i internationella sammanhang ökat kraftigt under . Globaliseringen och dess effekter på demokratin, beslutsfattandet och fördelningen av makt och inflytande mellan staterna och deras medborgare påverkar även det civila samhället. Utvecklingen av dessa organisationers sammansättning, uppbyggnad och arbetsmetoder kan beskrivas som globaliseringen av det civila samhället. Denna utveckling kommer bl.a. till uttryck i hur det civila samhällets organisationer kommit att ta större plats i internationella sammanhang, hur de organiserar sig i regionala eller världsomspännande sammanslutningar och nätverk, hur modern informationsteknologi används och skapar ett globalt och virtuellt civilt samhälle samt i hur människor alltmer samtalar, organiserar sig och bygger sin identitet kring värderingar och gemenskaper som är transnationella snarare än nationella. Som redan framgått brukar det civila samhällets organisationer i internationella sammanhang ofta kallas icke-statliga organisationer, eller NGOs. Det har även blivit allt vanligare i internationella sammanhang att tala om organisationer inom det civila samhället (civil society organisa- tions, CSOs). I stället för att skilja mellan ideella, eller icke-vinstdrivan- de, och affärsmässiga sammanslutningar, bygger den internationella terminologin alltså i första hand på skillnaden mellan det statliga och det privata, även om det oftast är underförstått att NGOs också saknar vinstintresse. Fokuseringen på det icke-statliga hänger i sin tur samman med att den internationella rätten folkrätten är uppbyggd på staten som den primära aktören, även om denna statscentrerade syn i viss mån håller på att luckras upp. Trots att beteckningenicke-statlig kan tyckas intetsägande och formell har den stor relevans i det internationella sammanhanget. Det rättighetsskydd som byggts upp bl.a. kring människors möjligheter att bilda föreningar och andra sammanslutningar, att mötas, demonstrera m.m. är nämligen i första hand ett skydd mot staten. Det är staterna och de mellanstatliga organisationerna som skapat regelverket om mänskliga rättigheter som ett skydd mot staterna själva. Detta regelverk utgör det yttersta värnet mot angrepp som icke-demokratiska stater ibland riktar mot det civila samhällets organisationer, bl.a. på grund av den kritik och det ifrågasättande av regeringar och myndigheter som det civila sam- hällets organisationer ofta står för. Redan det faktum att människor organiserar sig för ett gemensamt mål kan uppfattas som ett hot i en icke- demokratisk stat. Därför utgör de mänskliga rättigheterna ett nödvändigt skydd även för organisationer. har många, kanske de flesta, stater sett och erkänt det civila samhällets organisationer och det starka och oberoende civila samhället som en förutsättning för demokratin. Det är av denna anledning skyddsreglerna kring bl.a. föreningsfriheten skapats. Även de tilltagande möjligheter som de icke-statliga, oftast ideella, organisationerna har att medverka i samråd och dialog i internationella sammanhang kan ses som ett uttryck för att majoriteten av stater kommit fram till att insyn och en öppen debatt gynnar det internationella beslutsfattandet . Staterna och regeringarna utgör således både det civila samhällets Prop. 2009/10:55 organisationers angripare och beskyddare i det internationella samman- hanget, och därför är just gränsdragningen mellan det statliga och det icke-statliga relevant. Många konventioner och andra internationella dokument ger uttryck för noggrant formulerade rättigheter och möjlig- heter bl.a. om skydd och samrådsmöjligheter för det civila samhällets organisationer. De flesta dokument som innehåller bestämmelser om skydd, påverkansmöjligheter och samrådsformer tar sikte på icke-statliga organisationer med ideellt syfte, dvs. det som i denna proposition kallas det civila samhällets organisationer. Detta rättighetsskydd och dessa påverkansmöjligheter ska beskrivas kortfattat i det följande. 4.2 Det internationella rättighetsskyddet för det civila samhällets organisationer och deras medlemmar Den internationella rätten omfattar ett starkt rättighetsskydd för individens möjligheter att bilda och verka i sammanslutningar av olika Detta skydd finns även inskrivet i den svenska grundlagen, såsom beskrivits i avsnitt 3. En rad konventioner och andra dokument om mänskliga rättigheter omfattar skydd för föreningsfriheten. FN:s allmänna förklaring för de mänskliga rättigheterna stadgar att var och en har rätt till frihet i fråga om fredliga sammanslutningar samt att ingen får tvingas att tillhöra en sammanslutning. och politiska rättigheter respektive om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ger skydd för föreningsfriheten. konventionstexten skyddar föreningsfriheten mer allmänt, inklusive rätten att bilda och delta i fackföreningar, medan den senare tar sikte just på fackföreningarnas särskilda rättigheter. Mötesfriheten (som ibland kallas församlingsfriheten), skyddas också av ett flertal internationella konventioner och dokument om mänskliga rättigheter. tionen om medborgerliga och politiska rättigheter sägs t.ex. att rätten till fredliga sammankomster ska erkännas. Bland andra rättigheter som skyddas av folkrätten och som har stor betydelse för organisationerna inom det civila samhället kan nämnas yttrandefriheten och religionsfriheten. Dessa rättigheter är i regel ut- formade som ett skydd för individen men erbjuder även skydd när individerna verkar genom det civila samhällets organisationer. innebär att de stater som anslutit sig till konventionerna t.ex. endast på särskilt angivna grunder och på ett proportionerligt sätt får inskränka Skyddet omfattar inte bara de enskilda medlemmarna utan även t.ex. en förening som uttrycker sin åsikt genom en tidning eller på annat sätt eller som anordnar fredliga möten. internationellt erkända mänskliga rättigheterna ska ses i kombination med principen om icke-diskriminering, som innebär att de mänskliga rättigheterna gäller för alla utan åtskillnad, av något slag. Även den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () omfattar skydd för förenings- och mötesfriheten. 2009/10:55 Enligt konventionstexten innebär denna frihet att delta i fredliga sammankomster samt till föreningsfrihet, inbegripet rätten att bilda och ansluta sig till fackföreningar för att skydda sina intressen. Förenings- friheten enligt innebär bl.a. att staten inte får uppställa alltför svårhanterliga krav för att en organisation ska kunna bildas och verka samt att staten ska avhålla sig från att blanda sig i organisationernas verksamhet på ett omotiverat eller alltför ingripande sätt. En annan artikel garanterar yttrandefriheten, som innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning och oberoende av territoriella gränser. Konventionen innehåller också en artikel som ger skydd för tankefriheten, samvetsfriheten och religionsfriheten, vilka kan utövas av individen ensam eller i gemenskap med andra. kan sägas vara av särskilt intresse för det civila samhällets organisationer i medlemsstater, eftersom rättighetssystem även omfattar en domstol som slår vakt om rättigheterna och dit även icke-statliga organisationer kan vända sig för att väcka talan. Denna talerätt gäller för alla typer av icke-statliga organisationer så länge de är självständiga från den offentliga sektorn, inklusive företag, det civila samhällets organisationer och politiska partier. I sin rättspraxis har den Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna () på ett tydligt sätt slagit vakt om bl.a. föreningsfriheten, mötesfriheten och yttrandefriheten och markerat att de möjligheter som konventionen ger staterna att inskränka dessa rättigheter är mycket begränsade. Detta har att göra med att dessa rättigheter är så centrala för demokratin. När icke-statliga organisationer väcker talan mot en stat vid domstolen kan de i sin egenskap av organisationer åberopa alla de rättigheter i konventionen som inte är direkt knutna till den fysiska personen. Ideella och andra icke-statliga organisationer har drivit mål inför domstolen om bl.a. föreningsfrihet, mötesfrihet, yttrandefrihet, rätt till en rättvis rättegång och rätt till egendomsskydd, och religiösa samfund har väckt talan om bl.a. religionsfriheten. Det bör dock noteras att möjligheten att väcka talan vid domstolen förutsätter att alla möjligheter till upprättelse på det nationella planet först har uttömts. Internationella dokument som särskilt rör organisationernas rättigheter nationellt Den internationella arbetsorganisationen (, ) är av särskilt intresse för icke-statliga organisationer. är för sysselsättnings- och arbetslivsfrågor och ska främja sysselsättning och bättre arbetsvillkor samt värna om fackliga fri- och rättigheter. Inom har en mängd konventioner utformats och antagits, av vilka åtta anses särskilt centrala. har ratificerat samtliga dessa konventioner. Rättigheterna omfattar föreningsfrihet, organisationsrätt, erkännande av rätten till kollektiva förhandlingar samt avskaffande av alla former av tvångsarbete, barnarbete (särskilt de värsta Prop. 2009/10:55 formerna av barnarbete) och diskriminering i arbetslivet.