prop · GX0340 · 2009-10-23 00:00:00 — I detta sammanhang ska noteras att den mottag- ningsrapport som ska utfärdas av mottagaren i EMCS utgör ett bevis på att flyttningen avslutats enligt uppskovsförfarandet. Det andra kravet (punkt 2) gäller även enligt cirkulationsdirektivet och anger att uppskovsförfarandet förutsätter att varorna omfattas av säkerhet för skatten under flyttningen (se även 11 §). Kravet avser samtliga flyttningar av varor som sker enligt uppskovsförfarande, dvs. även nationella varuflyttningar och flyttningar till en exportplats eller från en importplats samt vid flyttning till bl.a. beskickning eller internationell organisation. Det är avsändaren av varorna, dvs. en upplagshavare eller registrerad avsändare, som ska ställa säkerheten. Bestämmelsen grundar sig på artikel 18.1 i punktskattedirektivet. Genom andra stycket undantas uppskovsflyttningar som sker enbart på svenskt territorium och där destinationsorten är belägen i från kravet på att omfattas av elektroniskt administrativt dokument i EMCS. Bestämmelsen grundar sig på artikel 30 i punktskattedirektivet, vari föreskrivs att medlemsstaterna får införa förenklade förfaranden för sådana flyttningar som sker helt på deras eget territorium, inklusive möjligheten att frångå kravet på elektronisk övervakning. Det innebär t.ex. att EMCS inte ska tillämpas vid flyttningar mellan två skatteupplag som båda är belägna på svenskt territorium eller vid flyttningar som påbörjas vid en svensk importplats och som avslutas på en destinationsort i . Däremot ska EMCS tillämpas vid flyttningar från ett skatteupplag, eller en importplats, i till en exportplats här. Slutdestinationen är i dessa fall belägen utanför svenskt territorium. Regleringen motsvarar nuvarande bestämmelse om när ledsagardoku- ment ska upprättas (se nuvarande 23 §). Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2. Paragrafen är ny. Bestämmelserna grundar sig på artikel 20.2 i punkt- skattedirektivet, varav följer att en flyttning enligt uppskovsförfarandet avslutas när mottagaren tagit emot varorna på en sådan destination som är tillåten för en uppskovsflyttning. Avsändaren av varorna ansvarar genom den ställda säkerheten för skatten till dess att flyttningen avslutats på föreskrivet sätt. En bestämmelse som tydligt anger när en flyttning avslutas införs genom paragrafen. Vid exportfallen avslutas flyttningen när varorna lämnat EG och avsändarens ansvar för skatten upphör då. Detta uttrycks genom paragrafens andra mening. Vid mellanstatliga varuflyttningar utgör mottagningsrapporten bevis på att flyttningen avslutats enligt artikel 20.2 (se kommentaren till 23 §). Motsvarande gäller exportrapporten vid flyttningar där varorna sänds på export. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2. Paragrafen är ny. I bestämmelsen anges att de förutsättningar och krav som föreskrivs för att en flyttning ska ske under uppskovsförfarande gäller även flyttningar som påbörjats i ett annat och där varorna flyttas till eller via , när varorna befinner sig på svenskt territorium. Härigenom klargörs således att en flyttning som påbörjas i ett annat omfattas av uppskovsförfarandet om flyttningen sker till en sådan destination som avses i 8 a § i , om kraven som avses i 8 c § följs. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2. Punkt 1 ändras för att det tydligt ska framgå att den som godkänts som upplagshavare är skattskyldig enligt de bestämmelser som gäller för upp- skovsförfarandet enbart när denne agerar i egenskap av upplagshavare inom systemet för skatteuppskov. Om den som godkänts som upp- lagshavare hanterar varor vid sidan av ett uppskovsförfarande är denne skattskyldig enligt andra bestämmelser. Som exempel kan nämnas det fall där den som godkänts som upplagshavare för in beskattade varor till . Eftersom beskattade varor inte omfattas av uppskovsförfarandet, för upplagshavaren inte in sådana varor i egenskap av upplagshavare. Han eller hon är då inte skattskyldig för varorna enligt punkt 1 utan enligt punkt 6, se nedan. Det innebär att dessa varor inte ska tas med i den skatteredovisning upplagshavaren regelbundet lämnar i sin punkt- skattedeklaration. I stället ska skatten redovisas i en särskild deklaration när varorna förs in. En sådan deklaration ska lämnas efter införseln, se 10 kap. 32 a § skattebetalningslagen (1997:483, SBL). Punkt 2 ändras redaktionellt för att överensstämma med ändringarna i 13 och 14 §§. Även för registrerade varumottagare gäller skattskyldighet i denna egenskap när varor hanteras på ett sådant sätt som utgör grunden för godkännandet. Hanteras varorna utanför uppskovsförfarandet förelig- ger skattskyldighet på grund av andra bestämmelser. För den som godkänts som registrerad varumottagare t.ex. in beskattade varor är denne skattskyldig enligt punkt 6. I en ny bestämmelse i punkt 3 anges att den som godkänts att verka som registrerad avsändare är skattskyldig för tobaksskatt. Även i detta fall gäller att skattskyldighet föreligger enligt andra punkter i paragrafen vid hantering av beskattade varor. I punktskattedirektivet finns inte aktören skatterepresentant för upp- lagshavare som är registrerad i ett annat . Bestämmelsen i nu- varande punkt 3 om skattskyldighet för skatterepresentant slopas därför. Bestämmelserna i punkt 1, 2 och 3 grundar sig på artikel 8.1.a i punkt- skattedirektivet. Punkt 4 kompletteras med en hänvisning till nya 16 b §, vari regleras den som endast vid enstaka tillfälle säljer varor genom distansförsäljning. I en ny bestämmelse i punkt 5, som grundar sig på artikel 36.3 i punkt- skattedirektivet, regleras den skattskyldighet som kan uppkomma i vissa fall för den som tar emot beskattade varor vid distansförsäljning. Skattskyldigheten aktualiseras i dessa fall först när distansförsäljaren inte iakttagit sin skyldighet att ställa säkerhet för den svenska punktskatten. Skattskyldigheten för mottagaren inträder i samtliga fall av underlåtenhet att ställa säkerhet, dvs. enligt såväl 16 § som 16 b §. I punkt 6, vilken motsvarar nuvarande punkt 5, regleras vem som är skattskyldig, i andra fall än vid distansförsäljning, när beskattade varor förs in till eller tas emot i . Bestämmelsen grundar sig på artikel 33 i punktskattedirektivet. Det är den som faktiskt för in varorna till eller som tar emot varorna från ett annat som är skattskyldig enligt punkten. Det är också denna person (fysisk eller juridisk) som ska anmäla varorna och ställa säkerhet för skatten hos enligt 17 §. Påpekas bör dock att skattskyldighet inträder även om den som för in eller tar emot varan, avsiktligt eller oavsiktligt, har underlåtit att fullgöra skyldigheten enligt 17 §. I detta sammanhang bör erinras om att det är fråga om distans- försäljning om transporten till mottagaren utförs av säljaren, eller för dennes räkning, när mottagaren är en privatperson eller ett offentlig- rättsligt organ (se 16 §). Att införsel av varor för eget privat bruk inte ska beskattas enligt punkten framgår av 9 a § första stycket 2. Där föreskrivs att varor som förvärvats av en enskild själv för dennes eget bruk och som transporteras hit av den enskilde är undantagna från skattskyldighet. Till punkt 7 och 8 flyttas nuvarande punkt 6 och 7. I en ny punkt 9 regleras skattskyldigheten för den som i andra fall än som avses i de tidigare punkterna innehar skattepliktiga tobaksvaror, utan att skatten har redovisats här. Skattskyldigheten enligt punkten förutsätter att varorna innehas utanför ramen för ett uppskovsförfarande. Begreppet innehar omfattar verbet i samtliga tempusformer, dvs. även innehaft och innehade. Beskattade varor som, efter införsel till , åter förs in under uppskovsordningen omfattas inte av bestämmelsen. Däremot omfattar bestämmelsen varor som överhuvudtaget inte har beskattats tidigare. Exempel på när bestämmelsen kan bli tillämplig är att varor, som har hanterats inom ett uppskovsförfarande av något skäl, legalt eller illegalt, kommit att hanteras utanför uppskovsförfarandet. Det kan t.ex. vara varor som aldrig har hanterats inom uppskovsförfarandet, t.ex. vara varor som smugglats in från tredje land. Det kan också vara beskattade varor, som har beskattats i ett annat , och som här påträffas hos någon annan än den som fört in eller tagit emot varorna under sådana förhållanden att skatt avseende varorna ska betalas här. Bestämmelsen grundar sig på artikel 8.1.b i punktskattedirektivet. I detta sammanhang ska noteras att om den som är skattskyldig enligt någon av punkterna 18, i en deklaration till inkommer med redovisning av skatten för de aktuella varorna efter det att beskattning skett av innehavaren med stöd av punkt 9, bör den förstnämnde beskattas i stället. Det ankommer i ett sådant fall på att med stöd av 21 kap. 8 § SBL ompröva och undanröja beskattning avseende den som blivit beskattad enligt punkt 9. Varor ska beläggas med svensk tobaks- skatt endast en gång. Genom ett nytt tredje stycke undantas beskattade tobaksvaror som för yrkesmässig försäljning befinner sig ombord på ett fartyg eller luftfartyg från skattskyldighet, om fartyget går mellan och ett annat EG- land och varorna inte är till försäljning på svenskt territorium. Syftet med bestämmelsen är att varor som provianterats i ett annat inte ska omfattas av skattskyldighet när varorna inte är till försäljning på svenskt territorium. Lokutionen mellan och ett annat omfattar färd både till och från . Bestämmelsen baserar sig på artikel 33.5 i punktskattedirektivet. I detta sammanhang kan noteras att det finns en motsvarande bestämmelse för varor ombord på fartyg eller luftfartyg i 26 §. Bestämmelserna reglerar dock olika situationer varför de är olika utformade. I 9 § undantas varor som inte är till försäljning i från skattskyldighet för svensk punktskatt. Medan 26 § anger att varor som lämnar inte behöver åtföljas av ledsagardokument om de inte är till försäljning i det andra EG-landet. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2. och 8.2. I första stycket görs följdändringar med anledning av ändringarna i 9 §. Genom hänvisningen till 9 § första stycket 9 klargörs att innehav av tobaksvaror för personligt bruk av en enskild person som har förvärvat varorna i ett annat och som själv transporterar dem till inte omfattas av skattskyldighet. I paragrafen görs en följdändring med anledning av omnumreringen av punkterna i 9 §. Första stycket ändras redaktionellt med hänsyn till att import definieras i det nya femte stycket i 1 §. I första stycket anges förutsättningarna för att godkännas som upp- lagshavare i . Nuvarande förutsättningar för att godkännas är oförändrade. För att samla de förutsättningar som följer av punktskatte- direktivet i de två inledande punkterna flyttas bestämmelsen om lagring från punkt 4 till punkt 1. Punkt 1 och 2 ändras redaktionellt för att överensstämma med terminologin i punktskattedirektivet. Paragrafen grundar sig på artiklarna 15 och 16 i punktskattedirektivet. Nuvarande bestämmelser innebär att den som för yrkesmässig för- säljning till näringsidkare inom EG importerar skattepliktiga tobaksvaror från tredje land kan godkännas som upplagshavare (prop. 2000/01:118, Denna ordning består (punkt 3). Till punkt 4 flyttas nuvarande punkt 5. Bestämmelsen om lämplighetsprövning ändras inte men flyttas redak- tionellt till ett nytt andra stycke. Rekvisiten för lämplighetsprövning om denne med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständig- heterna i övrigt är lämplig är likalydande för samtliga aktörer inom upp- skovsförfarandet som ska lämplighetsprövas (se 13 och 15 §§). Detta innebär emellertid inte att prövningen avseende de olika aktörerna ska vara identisk. Det ligger i sakens natur att lämplighetsprövningen kan be- höva vara mer omfattande vid godkännande av den som avser att vara upplagshavare än för den som avser att vara registrerade varumottagare. Liksom enligt nuvarande ordning ska ett beslut om godkännande kunna vara generellt, dvs. omfatta samtliga varukategorier som omfattas av lag- en, eller begränsat till visst eller vissa varuslag (se prop. 1994/95:54, s. 106 f och prop. 1998/99:134, s. 175 f). Att godkännandet begränsas till vissa varuslag kan bero på att den som ansöker bara avser att hantera viss typ av varor eller, vilket bör vara mer sällan förekommande, att den som ansöker bara anses vara lämplig att godkännas för visst varuslag. När- mare bestämmelser om godkännande kommer att ges genom verkställig- hetsföreskrifter. Bestämmelsen om hantering av varor på skatteupplag ändras för att det tydligt ska framgå att all hantering en upplagshavare gör av obeskattade tobaksvaror ska ske i ett godkänt skatteupplag för att hanteringen ska omfattas av ett uppskovsförfarande (tredje stycket). Hanteras varorna på någon annan plats utlöses beskattning. Det är enligt nuvarande bestämmelser möjligt för upplagshavare att flytta obeskattade varor under skatteuppskov från en importplats till ett skatteupplag. För att flytta varor under uppskov med punktskatten från en importplats till ett skatteupplag införs i det nya punktskattedirektivet en särskild aktör, den registrerade avsändaren. Mot denna bakgrund föreslås i ett nytt fjärde stycke att den som godkänns som upplagshavare ska godkännas som registrerad avsändare (om registrerade avsändare se kommentaren till 15 §). Verksamheten att flytta varor från en importplats kan dock inte ensam ligga till grund för ett godkännande som upplagshavare. Stycket har utformats enligt Lagrådets förslag. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2. och 7.2 I paragrafen finns närmare föreskrifter om den säkerhet som ska ställas vid flyttning av varor enligt uppskovsförfarande. Första stycket har ändrats och anpassats till uppskovsförfarandet. Bestämmelsen grundar sig på artikel 18 i punktskattedirektivet. Avsändaren av varorna ansvarar genom den ställda säkerheten för skatten på varorna till dess att flytt- ningen avslutats på det sätt som föreskrivs i artikel 20.2 i punktskatte- direktivet, dvs. till dess att varorna tagits emot på en sådan destination som avses i 8 b §. Säkerheten ska, liksom enligt gällande regler, vara giltig i samtliga . I övrigt reglerar punktskattedirektivet inte säkerhets form eller omfattning. I andra stycket anges för tydlighets skull att säkerheten ska ställas hos . Vidare anpassas terminologin i stycket till punktskatte- direktivet. Att det är flyttning av obeskattade varor som omfattas av paragrafen följer av första styckets hänvisning till 8 b §, vari anges mellan vilka destinationer varor får flyttas under skatteuppskov. I tredje stycket görs en följdändring med anledning av att 20 § rediger- as om. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2. och 6.3 Andra stycket ändras för att överensstämma med det nya fjärde stycket i 10 § och omfattar därmed även återkallelse av godkännandet som regi- strerad avsändare. I paragrafen regleras förutsättningarna för att godkännas som registrerad varumottagare. Reglerna grundas på artiklarna 4.9 och 19 i punktskatte- direktivet och överensstämmer i huvudsak med de förutsättningar som gällt för att bli registrerad varumottagare. Den registrerade varu- mottagaren ska liksom kunna ta emot varor som avsänds enligt ett uppskovsförfarande från en upplagshavare i en annan medlemsstat. Punktskattedirektivet gör det också möjligt att på motsvarande sätt under punktskattedirektivets regler ta emot varor som avsänts av en registrerad avsändare i ett annat . Paragrafens första stycke formuleras om något för att omfatta båda dessa fall (artikel 17.1.a.ii. och 17.1.b i punkt- skattedirektivet). Härtill ska den som avser att i yrkesmässigt från tredje land importera skattepliktiga varor alltjämt kunna godkännas som registrerad varumottagare, vilket är en nationell ordning som oför- ändrat regleras i första stycket. Bestämmelserna om lämplighetsprövning behålls oförändrade. Noteras bör att punktskattedirektivet inte ålägger medlemsstaterna att ställa samma krav på dem som ansöker om godkännande som registrerade varumottagare och dem som ansöker om godkännande som tillfälligt registrerade varumottagare (artikel 4.9). Direktivet innebär inte heller att bestämmelserna om säkerhet behöver utformas på samma sätt för de två olika kategorierna av varumottagare (artikel 19.2.a). Bestämmelser om ansökan och beslut om registrering kommer att finnas i verkställighetsföreskrifter. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.2. I paragrafen regleras den aktör som benämns oregistrerad varumottagare. I begreppet oregistrerad ligger att aktören inte regi- strerats i (se artikel 4.e i cirkulationsdirektivet jämförd med artikel 22 i rådets förordning 2073/2004/EG av om administrativt samarbete i fråga om punktskatter). Med det nya datoriserade systemet för kontroll av flyttningar av obeskattade varor ska även denne, mer tillfällige aktör, registreras i och tilldelas punktskattenummer. När det gäller registrerade varumottagare som endast tar emot punkt- skattepliktiga varor vid enstaka tillfälle föreskriver punktskattedirektivet att tillståndet att ta emot varor enligt uppskovsförfarandet ska begränsas (artikel 19.3). Det föreslås därför i första stycket att godkännandet i dessa fall ska begränsas till att avse en enda varuflyttning. För att särskilja dessa aktörer från de mer permanenta varumottagarna i 13 §, föreslås att de som får godkännande per mottagningstillfälle ska benämnas tillfälligt registrerade varumottagare. Tillfälligt registrerade varumottagare ska, likt dagens oregistrerade varumottagare, inte i denna egenskap kunna god- kännas att importera varor från tredje land. Som för dagens oregistrerade varumottagare ersätts lämplighetspröv- ningen av att säkerhet ska ställas för skatten inför varje varumottagande. Detta regleras i ett nytt andra stycke. Ställd säkerhet får tas i anspråk om skatten inte betalas . Som anförts i kommentaren till 13 § hindrar inte punktskattedirektivet att olika krav ställs på den registrerade och den tillfälligt registrerade varumottagaren avseende lämplighetsprövning och ställande av säkerhet. Ansökan om registrering kommer avseende den tillfälligt registrerade varumottagaren att ersätta den föranmälan av lever- ansen som görs . Dessutom föreskrivs att bestämmelserna om återkallelse i 12 § första och tredje styckena i tillämpliga delar ska tillämpas på tillfälligt registrer- ade varumottagare. Eftersom godkännandet gäller per varuflyttning, kommer det enbart att vara aktuellt att återkalla ett godkännande före det att aktuella varor tagits emot. Bestämmelser om ansökan och beslut om registrering kommer att finnas i verkställighetsföreskrifter. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.2. I paragrafen, som är ny, regleras den nya aktör inom uppskovsförfarandet som i punktskattedirektivet benämns registrerad avsändare. I första stycket föreskrivs att den som yrkesmässigt avser att flytta obeskattade varor under skatteuppskov från en importplats, kan ansöka om att bli godkänd. En lämplighetsprövning ska göras av den som ansöker om att bli godkänd som registrerad avsändare. Liksom för upplagshavare och registrerade varumottagare ska lämplighetsprövningen innebära en kontroll av om sökanden med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig att verka som den aktör ansökan avser, dvs. i detta fall registrerad avsändare. Bestämmelsen grundar sig på artikel 4.10 i punktskattedirektivet. Den registrerade avsändaren ska enligt artikel 18.1 i punktskattedirek- tivet ställa säkerhet för betalning av den skatt som kan påföras honom vid flyttning av obeskattade varor. Det innebär att säkerheten ska täcka den skatt som kan komma att påföras i samband med flyttningen av varorna. Säkerheten får tas i anspråk om påförd skatt inte betalas i rätt tid. Detta följer av andra stycket genom hänvisningen till 11 § första och andra stycket. Hänvisningen till 12 § första och tredje stycket innebär att samma bestämmelser om återkallelse av godkännande ska tillämpas avseende registrerade avsändare som avseende godkända upplagshavare. Registrerade avsändare ska liksom upplagshavare, registrerade varu- mottagare och tillfälligt registrerad varumottagare vara registrerade i . Genom punktskattedirektivet försvinner möjligheten för upplagshavare att utse en skatterepresentant. Nuvarande bestämmelser i paragrafen slopas därför. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.2. Av paragrafen följer att undantag, eller jämkning av säkerhetsbeloppet, i vissa fall får medges avseende säkerheten för skatten avseende obe- skattade varor. Genom förslaget i promemorian kommer förutsättningar- na för att agera som registrerad avsändare att regleras i 15 §. En registrer- ad avsändare ska enligt 15 § andra stycket ställa säkerhet för varor denne flyttar, vilken bestämmelse grundar sig på artikel 18 i punktskatte- direktivet. Direktivet möjliggör inte undantag från kravet på säkerhet under flyttning. Hänvisningen till 15 § tas därför bort. Vidare tydliggörs att det är som får besluta om undantag eller jämkning. I paragrafens första stycke finns, liksom , regler om distansför- säljning av beskattade varor till köpare i . Bestämmelsen grundas på artikel 36 i punktskattedirektivet. Genom den nya lydelsen av första meningen tydliggörs att bestämmelsen inte gäller vid försäljning till när- ingsidkare. Beskattning enligt bestämmelserna om distansförsäljning ska således enbart tillämpas vid försäljning till privatpersoner eller till offentligrättsliga organ. Om en näringsidkare köper beskattade varor från ett annat gäller reglerna i 9 § första stycket 6 och 17 §. För att bestämmelsen ska bli tillämplig krävs att de aktuella varorna finns i ett annat varifrån de flyttas till av säljaren eller för dennes räkning. Det har däremot ingen betydelse för tillämpningen av bestämmelsen i vilket land säljaren befinner sig. Det är t.ex. fråga om distansförsäljning om en privatperson i via Internet beställer varor från en säljare med säte i , och där varorna finns i , om varorna flyttas till av, eller på uppdrag av, den norske distansförsäljaren. Däremot är det inte distansförsäljning till när privatpersonen i beställer varor som finns i , om säljaren flyttar varorna från till men där överlämnar varorna till en fraktförare som agerar på uppdrag av den svenske beställaren. Då förs varorna in till av beställaren, eller för dennes räkning, och skattskyldighet inträder för beställaren enligt 9 § första stycket 6. Det är inte heller fråga om distansförsäljning om säljaren flyttar varan från ett annat till t.ex. en filial eller ett lager i och därifrån flyttar varan vidare till en beställare i . I de fallen är säljaren i stället skattskyldig i enligt reglerna i 9 § första stycket 6 och har att fullgöra skyldigheterna i 17 §. I paragrafen regleras vilka skyldigheter som åligger de distansför- säljare som mer permanent, eller regelbundet, säljer varor till (för distansförsäljning vid enstaka tillfälle se 16 b §). Bestämmelsen om att säljaren ska ställa säkerhet för betalning av skatten på de varorna som av- sänds från det andra EG-landet omformuleras och flyttas av redaktionella skäl till ett nytt andra stycke. De distansförsäljare som regleras i para- grafen förutsätts sälja varor till med viss regelbundenhet och de bör därför hos ställa en generell säkerhet för de varor som avsänds till . Förebilden för regleringen är den som gäller för registrerade varumottagare (se 13 §). Att distansförsäljare som regelbundet säljer varor till ska ställa en generell säkerhet är dessutom logiskt med tanke på att de ska redovisa tobaksskatten per redovisningsperiod (se 3 kap. 1 § 7 f SBL). Säkerheten ska ställas innan varorna avsänds från det andra EG-landet. Som framgår av 16 a § får den representant som ska utses godkännas först när säljaren ställt säkerhet för skatten. Paragrafen ändras redaktionellt för att underlätta tillämpningen, så som förordats av Kammarrätten i . Det innebär att nuvarande andra och tredje styckena, med bestämmelser om representant, flyttas till en egen paragraf, 16 a §. Därmed blir det nuvarande fjärde stycket i stället paragrafens tredje stycke.