prop · GW03199 · 2009-05-15 00:00:00 — om behörighet och auktorisation lämnade sitt betänkande Legitimation och skärpta behörighetsregler (SOU 2008:52) med förslag till legitimation och ytterligare kvalifikationssteg för lärare och förskollärare. Bland annat föreslås att det ska bli möjligt att utnämnas till särskilt kvalificerad lärare och gymnasielektor som exempelvis kan ges ansvar för ämne och ämnesutveckling, kvalitets- arbete, bedömning av projektarbeten i gymnasieskolan, handledarskap för lärarstudenter samt mentorskap för nyutbildade lärare. Utredningens förslag har remissbehandlats . lämnade sitt betänkande En hållbar lärarutbildning (SOU 2008:109) med förslag till en ny lärarutbildning. Parallellt med dessa utredningar har en arbetsgrupp inom Utbildnings- departementet arbetat med att ta fram ett förslag till ny skollag. Även i det arbetet berörs frågan om lärares kvalifikationer och krav för att få anställas liksom ansvarsområden. Regeringen planerar, som konstaterats i avsnitt 4, att remittera ett förslag till ny skollag . har således flera utredningar utrett och lämnat förslag om vilka krav som ska ställas på lärares kvalifikationer och för olika typer av tjänster inom skolväsendet, liksom hur lärarutbildningen bör struktureras för att svara mot de krav som ställs på lärare. Gymnasie- utredarens förslag utgör ett komplement till övriga utredningar. Det vore enligt regeringen olämpligt att bryta ut och redan nu behandla frågan om reglering av gymnasielärares ansvarsområden och behörighetskrav. Regeringen tar därför inte här ställning till utredarens förslag om examensansvariga lärare, kvalifikationskrav och ansvarsområden. Regeringens bedömning: En elev som har avlagt examen bör få ett examensbevis. Den elev som fullföljt utbildningen utan att få examen bör få ett studiebevis. Begreppet slutbetyg kommer att tas bort. Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget. Interna- programkontoret för utbildningsområdet poängterar att ett bevis om yrkesexamen måste kunna öppna dörrar också för fortsatt utbildning utomlands. Skälen för regeringens bedömning: En elev som har fullföljt utbild- ningen och uppfyller de krav för examen som gäller för det program som eleven gått bör få ett examensbevis. Bevis om gymnasieexamen utfärdas när kraven är uppfyllda. Av examensbeviset för yrkesexamen bör framgå om eleven genomgått lärlingsutbildning. Vidare bör framgå om en elev med yrkesexamen läst sådana kurser i svenska/svenska som andraspråk och engelska som krävs för högskoleförberedande examen. Examensbevis bör i regel utfärdas endast en gång. En elev som fått examensbevis från högskoleförberedande program och därefter eventuellt senare i livet genomför en grundläggande yrkesutbildning inom vuxenut- bildningen kan behöva ett bevis om yrkesexamen för att underlätta an- ställning och mobilitet. Det bör därför övervägas om man i sådana fall bör kunna få ytterligare ett examensbevis. Det bör enligt regeringens bedömning tydligt framgå vilka elever som genomgått en treårig gymnasieutbildning och om de uppfyllt kraven för gymnasieexamen eller inte. En elev som av någon anledning inte uppfyller kraven för att få en examen efter en avslutad utbildning bör få ett studiebevis. I studiebeviset redovisas de kurser eleven gått och de betyg som eleven fått. Även en elev som genomfört utbildningen men som till följd av stor frånvaro inte fått betyg i alla kurser som ingår i utbildningen bör få ett studiebevis. uppfyller en sådan elev inte kraven för att få slutbetyg. Det medför att dessa elever betraktas som sådana som avbrutit studierna, även om de har betyg i en stor del av kurserna. Begreppet slutbetyg bör tas bort. Elever som avbryter utbildningen eller byter skola bör få ett utdrag ur betygskatalogen. En elev som fått ett studiebevis kan i efterhand komplettera med de kurser som saknas för examen. Detta kan ske genom prövning i gymna- sieskolan eller genom prövning eller studier inom gymnasial vuxenut- bildning. Denna möjlighet bör även innefatta gymnasiearbetet. 12Särskilda insatser för färre avbrott och fler elever med godkända betyg Ett syfte med den nya gymnasieskolan är att ge fler elever möjlighet att nå målen inom utsatt tid och lämna gymnasieskolan med godkända betyg. Av de nybörjare som var behöriga att antas till ett nationellt eller specialutformat program fullföljde utbildningen och . Av alla nybörjare , inklusive de som började på ett individuellt program (IV), fullföljde utbildningen (kvinnor, män) och (kvinnor, män). Att fullfölja utbildningen innebär att eleven får ett slutbetyg från gymnasieskolan. Slutbetyget utfärdas när eleven har gått igenom ett nationellt eller specialutformat program och fått betyg på alla kurser och det projektarbete som ingår i elevens studieväg samt när en elev på individuellt program har fullföljt den studieplan som lagts upp för eleven. Ett slutbetyg kan dock innehålla flera icke godkända betyg och säger således föga om kvaliteten på elevens prestationer. används huvudsakligen bara ett kvalitetsmått: grundläggande behörighet för högskolestudier. För att uppnå grundläggande behörighet krävs att elevens slutbetyg omfattar lägst betyget Godkänt i av de gymnasiepoäng som fordras för ett fullständigt program, dvs. 2 250 av 2 500 gymnasiepoäng. (Från krävs slutbetyg från ett fullständigt program med lägst betyget Godkänt i 2 250 poäng inklusive lägst betyget Godkänt i kärnämneskurserna i ämnena svenska eller svenska som andraspråk, engelska och matematik). Grundläggande behörighet för högskolestudier är emellertid ett mått som främst är relevant för de studieförberedande programmen. Den nationella statistiken visar inte uppgifter om i vilken utsträckning eleverna på de yrkesförberedande programmen på motsvarande sätt når de utbildnings- mål som är relevanta för ett yrkesförberedande program. Som studieavbrott betecknas det i en studie från (Studieresultat i gymnasieskolan 2008) att en elev lämnat gymnasie- skolan utan att ha fått ett slutbetyg. Om en elev avbryter studierna utfärdas ett samlat betygsdokument, som innehåller de betyg eleven har fått. redovisar i studien att av eleverna avbryter studierna redan i första årskursen, och att aldrig kommer längre än till andra läsåret. Om man räknar bort det individuella programmet, där studieavbrott är vanliga, ligger frekvensen studieavbrott/-uppehåll på , varav cirka tre procent- enheter torde vara reella studieavbrott, dvs. fall där eleven under de påföljande åren 1 inte återfinns i gymnasieskolan. Med definition betecknar termen studieavbrott således inte bara de elever som lämnar gymnasieskolan , utan även dem som genomfört utbildningen men inte har fått ett slutbetyg. Om en lärare inte har kunnat bedöma en elev på grund av att eleven har varit frånvarande, ska betyg inte sättas på kursen. En sådan elev kan med nuvarande be- stämmelser inte få ett slutbetyg, utan får ett samlat betygsdokument. Det innebär att även elever som i och för sig kan sägas i huvudsak ha nått målen för utbildningen på ett yrkesprogram men som saknar betyg i en eller flera kurser felaktigt betraktas som avhoppare. Genom regeringens förslag om en yrkesexamen och en högskoleför- beredande examen (se avsnitt 11) införs två kvalitetsmått som gör det möjligt att kontinuerligt följa kvalitetsutvecklingen såväl på yrkes- program som på högskoleförberedande program. Studieavbrott innebär en hög risk för att eleven inte heller senare slutför sin gymnasieutbildning. Detta kan leda till en svår situation på arbetsmarknaden och generera höga kostnader i form av socialbidrag och arbetslöshetsersättning m.m. Unga vuxna utan en fullgjord gymna- sieutbildning är överrepresenterade bland bidragsberoende och långvarigt Det finns goda skäl att tro att genomströmningen kan förbättras i Regeringen bedömer att förslagen i denna proposition kommer att leda till färre studieavbrott och byten av program. bär att fler elever kommer att fullfölja sina studier . genomströmning kommer inte bara att gynna eleverna genom kortare utbildningstid utan även att innebära ekonomiska besparingar för Direktövergången från gymnasieskolan till den gymnasiala vuxenut- bildningen omfattar av eleverna i en årskull. en högre andel elever fullföljer sina gymnasiestudier bör även denna andel kunna minska. 12.1 Stöd inom ramen för nationella program Gymnasieskolan är skyldig att erbjuda särskilt stöd till elever som riskerar att inte nå kunskapsmålen. Efterlevnaden av skyldigheten att aktivt arbeta med särskilt stöd i gymnasieskolan behöver dock förbättras. konstaterar i en kunskapsöversikt över senare års forskning och utvärdering kring studieavbrott och stödinsatser (Studieavbrott och stödinsatser i gymnasieskolan en kunskapssammanställning, 2008) att många elever som väljer att avbryta sina gymnasiestudier verkar vara mycket ensamma i sina beslut. Den inspektion och de få undersökningar som gjorts visar på brister i skolornas arbete med att utreda behovet av stöd, att ta fram åtgärdsprogram och att följa upp stödåtgärderna. Stöd- traditionen i gymnasieskolan är generellt svag och varierar mellan olika program. Djupintervjuer som gjorts med elever som avbrutit studierna vittnar om få vuxenkontakter, att stödet kommit , inte svarat mot elevernas behov eller att de inte fått något stöd alls. Många elever uppger att mer stöd sannolikt hade fått dem att fullfölja sina studier. Enligt regeringens uppfattning måste möjligheterna för den elev som överväger att avbryta sina studier vara flexibla och syfta till att i möjli- gaste mån förhindra studieavbrott. Det är bättre att elever med skol- problem går kvar på ett nationellt program och får stöd för att nå så långt som möjligt än att de avbryter studierna . I det fall en elev, trots adekvata stödinsatser, har stora svårigheter att nå målen för en kurs är det viktigt att skolans personal tillsammans med eleven finner en lämplig uppläggning av de fortsatta studierna. Eftersom en elev har rätt att full- följa den påbörjade utbildningen måste olika stödinsatser erbjudas för att ge eleven reella möjligheter att fullfölja utbildningen. En elev som över- väger att avbryta sina studier på grund av studiesvårigheter ska i möjligaste mån erbjudas stöd på det program eleven studerar. En elev kan naturligtvis också vilja byta studieväg och bör då få hjälp med det. Se även avsnitt 9.2 om stöd i vissa fall. Regeringens bedömning: Nuvarande begränsning att en elev bara får reducera kurser omfattande maximalt 250 poäng bör tas bort. Reduceringen bör i stället omfatta det antal poäng som bedöms rimligt för den enskilde eleven. Regeringen avser att återkomma till frågan i förordning. Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som yttrat sig i frågan, däribland , i , Upp- sala och kommuner, tillstyrker att reducering bör tillämpas mer restriktivt men att möjligheten ändå ska finnas kvar för en mindre grupp elever. Myndigheten för handikappolitisk samordning anser att elever först och främst måste ha rätt till särskilt stöd för att klara gymna- sieutbildningen och att reducerade program bör tillämpas restriktivt. Det bör vara möjligt att förlänga studietiden för elever som är i behov av detta, t.ex. till följd av funktionsnedsättning. Centrala studiestöds- nämnden påpekar att elever som läser ett reducerat program med dagens bestämmelser betraktas som heltidsstuderande i fråga om studiehjälp. och avstyrker förslaget att elever som av olika skäl tvingats reducera sitt program inte ska ha rätt att läsa in dessa kurser i gymnasieskolan eller inom vuxenutbildningen. Skälen för regeringens bedömning: När studiesvårigheter uppstår för en elev ska ett åtgärdsprogram upprättas och eleven ska erbjudas stöd- undervisning. Är dessa åtgärder otillräckliga kan rektor besluta att en elev med påtagliga studiesvårigheter, om eleven vill det, befrias från undervisningen i en eller flera kurser om maximalt 250 poäng av de 2 500 (reducerat program). Reducering ska endast medges för en elev med påtagliga studiesvårigheter för att eleven med en lugnare studietakt ska kunna klara övriga studier på det valda programmet. Studiesvårig- heterna ska således ses i ett helhetsperspektiv och möjligheten att reducera är en ren stödåtgärd. Det finns skillnader mellan olika skolor i hur många elever som beviljas reducerat program. har påvisat att reducerat program har missbrukats och använts för att öka meritvärdet och därmed möjligheten att antas till attraktiva högskoleut- bildningar. Från och med krävs för grundläggande behörighet att en student har slutbetyg från ett fullständigt program. Elever med reducerat program kommer således med de behörighetsregler för högskolestudier som gäller från inte längre att uppnå grundläggande högskolebehörighet. Regeringens förslag om gymnasie- examen i avsnitt 11 förutsätter också att en fullständig gymnasieutbild- ning har genomförts. Regeringen bedömer därför att den nuvarande begränsningen till 250 poäng bör tas bort. Eleven måste få klart för sig att en reducering innebär att hon eller han inte kan få examen, eftersom det inte kommer att finnas några undantag från kraven på vad som ska ingå i en gymnasieexamen (se avsnitten 11.2 och 11.3). Reducering ger emellertid eleven möjlighet att få med sig så många poäng som möjligt från gymnasieskolan. heten finns också att förlänga en enskild elevs utbildningstid i de fall det Eleven kan även komplettera sin utbildning senare inom Bestämmelsen om reducerat program är avsedd att tillämpas restriktivt. Frågor om reducerat program regleras i gymnasieförordningen (1992:394). Regeringen avser att återkomma till denna fråga genom ändringar i förordningen. 12.3 Anmälan till elevens hemkommun Regeringens förslag: När en elev börjar eller slutar vid en gymnasie- skola med annan huvudman än hemkommunen, ska huvudmannen meddela detta till styrelsen för utbildningen i elevens hem- kommun. Detsamma ska gälla när en elev börjar eller slutar på en fri- stående skola. Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: kommun och tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Såväl fristående skolor som kommu- ner och landsting som har tagit emot elever från andra kommuner i sin gymnasieskola, ska åläggas att anmäla när en elev börjar eller slutar vid gymnasieskolan till elevens hemkommun. Det är särskilt angeläget att hemkommunen får information om att en elev hemmahörande i kommunen har avbrutit sina studier. Många kommuner har elever spridda över stora delar av riket och därmed svårt att följa upp eleverna. Genom förslaget underlättas för elevens hemkommun att löpande hålla sig informerad om vad de elever gör som inte befinner sig i utbildning för att kunna erbjuda dem lämpliga individuella åtgärder i enlighet med kommunens informationsansvar (se 1 kap. 18 § skollagen [1985:1100]). Även i övrigt stärks hemkommunens planeringsförutsättningar om den har aktuella uppgifter om sina ungdomars påbörjade, avbrutna eller av- slutade studier hos andra huvudmän. Motsvarande bestämmelse finns redan i skollagen avseende fristående skolor som motsvarar . 12.4Individuell anpassning av ett nationellt program Regeringens förslag: Om det finns särskilda skäl får styrelsen för utbildningen besluta att en elevs utbildning på ett nationellt program till sitt innehåll får avvika från vad som annars gäller för programmet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om sådana avvikelser. Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: är positiv till att det finns möjlig- het till anpassningar av de nationella programmen, men anser att det är oklart vad utredaren menar med att det ska vara möjligt att anpassa ett program när det av särskilda skäl inte fungerar för eleven att följa ett visst program. menar vidare att exempelvis elever med funktionsnedsättning bör kunna omfattas av dessa skäl. Skälen för regeringens förslag: Det kan finnas ett behov av flexibili- tet på individnivå. En anpassning kan underlätta för eleven vid byte av program genom att eleven får tillgodoräkna sig redan godkända kurser. På så sätt kan förlängd studietid till följd av programbyten undvikas. Anpassningen är inte tänkt att vara en stödåtgärd, men för den enskilde eleven kan det vara en bättre lösning än att behöva börja om. De krav som ställs för att få examen utgör en begränsning av de kurser som kan bytas ut. Detta medför att det inte kan bli fråga om mer än ett begränsat antal poäng som kan anpassas. En anpassning av ett nationellt program för en enskild elev kan också vara ett alternativ till reducerat program en lösning som dessutom bara ska tillämpas i de fall inga andra åtgärder fungerat. Det är svårt att på förhand beskriva vilka situationer och behov som kan motivera avsteg från den nationella programstrukturen för enskilda elever. Den närmare regleringen av den individuella anpassningen kom- mer att anges i förordning. Hur tillämpningen utvecklas bör följas noga så att inte samma problem uppstår som för dagens specialutformade program. 13Elever som saknar behörighet till nationella program Regeringens förslag: Nuvarande reglering i skollagen (1985:1100) när det gäller de individuella programmen behålls . Regeringens bedömning: De utbildningsalternativ som bör finnas tillgängliga för elever som saknar behörighet till gymnasieskolans nationella program bör beredas vidare. Utredarens förslag: Avviker från regeringens förslag. Utredaren har föreslagit att en bedömning ska göras av vilka elever som har förut- sättningar att uppnå behörighetskraven för nationella program. De som bedöms kunna uppnå behörighet ska erbjudas ett preparandår inom ram. Övriga ska erbjudas ett individuellt alternativ inom gymnasieskolans ram. alternativet föreslås även en programintroduktion för ungdomar som invandrat till i gymnasieåldern eller sent i . Utredaren bedömer att preparandåret är en grundskolefråga och lämnar därför inte några författningsförslag avseende innehållet i preparandåret. Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser har yttrat sig om förslaget, däribland , Myndigheten för handikappolitisk samordning, , Statskontoret, institutet, Specialpedagogiska skolmyndigheten, Kommuner och Landsting, , och . Även ett antal kommuner, bl.a. , , , , och kommuner samt ett antal branschorganisationer och spontana remissin- stanser har kommenterat frågan. Flertalet av dessa är allmänt positiva. Flera instanser däribland i , , , , och kommuner anser dock att utredarens förslag angående individuellt alternativ är för otydligt och att frågan bör utredas vidare. och kommuner anser att även utredarens förslag om programintroduktion är för otydligt och bör utredas vidare. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I direktiven till (dir. 2007:8) framgår att utredarens förslag avseende studievägar och behörighetskrav ska beakta hur de individuella programmen (IV) påverkas. Enligt dagens bestämmelser ska ett individuellt program först och främst förbereda eleven för studier på ett nationellt eller specialutformat program. Regeringen delar utredarens bedömning att det är problematiskt att målsättningen med IV är övergång till ett nationellt eller specialutformat program, trots att ett antal elever aldrig är aktuella för dessa alternativ. Regeringen anser att det bör finnas individanpassade utbildnings- alternativ för obehöriga elever. Utbildningsalternativen bör vara tydliga och ha som utgångspunkt att olika målgrupper har olika behov. Regeringen avser därför att, efter det att frågan beretts vidare, återkomma i denna fråga. I avvaktan på detta överförs dagens bestämmelser om IV till det lagförslag som regeringen lägger fram i remissen. 14 Vissa övriga gymnasiefrågor Regeringens förslag: riksdagsbindningar som ligger till grund för olika bestämmelser som rör gymnasieskolan och motsvarande utbildningar hävs. Utredarens förslag: Lämnar inte något förslag i denna del. Remissinstanserna: Inte någon instans kommenterar frågan. Skälen för regeringens förslag: Regeringens förslag om en reforme- rad gymnasieskola innebär en genomgripande förändring av den svenska gymnasieskolan och dess motsvarighet hos fristående skolor. har en mängd olika frågor som regleras i förordning och som formellt utgörs av regeringens föreskrifter blivit föremål för olika ut- talanden från sida. Beroende på hur dessa uttalanden har ut- formats har de blivit mer eller mindre bindande för utformningen av förordningsregleringen. Sammantaget har med tiden ett mycket svåröverskådligt system av s.k. riksdagsbindningar bildats. Om antar förslagen i propositionen har lagregleringen för gymnasieskolan väsentligen förändrats. En översyn av gällande förord- ningar på området kommer då att bli nödvändig. När regeringen i sam- band med översynen och i fortsättningen meddelar föreskrifter på områ- det bör regeringen inte behöva beakta riksdagsbindningar som hänger samman med äldre lagstiftning. Visserligen skulle det i en del fall kunna anses klart att de äldre ställningstagandena blivit inaktuella på grund av senare riksdagsbeslut. I många fall skulle regeringen dock tvingas till en oönskad värdering av om riksdagsuttalandena fortfarande kunde anses bindande för regeringen. riksdagsbindningar bakom olika be- stämmelser som rör gymnasieskolan och motsvarande utbildningar före- slås därför hävas. Regeringens förslag: Utbildningen på nationella program ska bedrivas som heltidsstudier. Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Utredarens bedömning: Studier i gymnasieskolan med fullständigt program omfattande 2 500 poäng ska betraktas som heltidssysselsättning under läsåret. Remissinstanserna: kommun menar att utredningens be- tonande av att gymnasiestudier är en heltidssysselsättning där arbetsin- satserna ska fördelas jämnt över året kommer att få betydelse för elever- nas arbetsmiljö. Teknikföretagen avstyrker däremot förslaget att be- greppen heltidsstudier och heltidssysselsättning ska regleras med 2 500 poäng och föreslår i stället att begreppet heltidssysselsättning ska omfatta det antal poäng som styrs av examensmålen och grundläggande behörig- het vilket kan variera mellan de olika programmen. Skälen för regeringens förslag: Att studier i gymnasieskolan ska bedrivas på heltid framgår inte av dagens skollag (1985:1100) men har legat bakom tidigare lagstiftningsarbeten om den garanterade undervis- ningstiden i 5 kap. 4 d § skollagen och omfattningen av studierna i form av 2 500 poäng enligt bilaga 2 till skollagen. Mot denna bakgrund be- dömer regeringen att det ska lagfästas att utbildningen på nationella program ska bedrivas som heltidsstudier. Syftet med bestämmelsen är att förtydliga att undervisningen ska fördelas jämnt över terminer och läsår. 14.3Tillgång till studie- och yrkesvägledning Regeringens förslag: Begreppet studie- och yrkesorientering ska bytas ut mot studie- och yrkesvägledning i skollagen (1985:1100). Huvudmannen ansvarar för att elever i , gymnasieskolan och specialskolan och i fristående skolor som anordnar motsvarande utbildning har tillgång till sådan kompetens att elevernas behov av vägledning inför val av framtida utbildnings- och yrkesverksamhet kan tillgodoses. Även den som avser att påbörja en utbildning ska ha tillgång till sådan vägledning. Utredarens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flera remissinstanser har yttrat sig över vikten av en god studie- och yrkesvägledning, bl.a. , , , i , Föräldraalliansen samt ett antal kommuner och högskolor. Av dessa har flera särskilt yttrat sig positivt över utredarens förslag att reglera tillgång till studie- och yrkesvägledning i skollagen samt understrukit vikten av att sådant stöd ges tidigare i . Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att de förslag som lämnas i denna proposition leder till tydligare studievägar och yrkesut- gångar vilket kan underlätta elevernas val .