prop · GX0355 · 2009-12-01 00:00:00 — För att förtydliga och avgränsa vilka aktörer som anses tillhöra den sociala ekonomin talar man ofta inom EU om Cooperatives, Mutuals, Associations och Foundations (CMAF), dvs. kooperativ, ömse- sidiga företag, föreningar och stiftelser. Förkortningen CMAF har inom EU i stor utsträckning kommit att användas synonymt med social ekonomi. Regeringen beslutade att inom dåvarande tillsätta Arbetsgruppen om den sociala ekonomin och dess utveckling (In 1998:A) med uppdrag att kartlägga villkoren för den sociala ekonomin och belysa dess betydelse i samhället. I regeringens uppdrag till arbetsgruppen betonades tre frågor: den sociala ekonomins relation till den offentliga sektorn, stöd från svenska staten och EU till den sociala ekonomin samt lagstiftning och ekonomiska villkor av betydelse för den sociala ekonomin. Arbetsgruppen lämnade två rapporter. I en delrapport lämnades ett första förslag till definition av begreppet social ekonomi (Social ekonomi i EU-landet tradition och förnyelse i samma begrepp, Ds 1998:48). I sin slutrapport (Social ekonomi en tredje sektor för välfärd, demokrati och tillväxt?, 1999) utvidgades dock definitionen något i avsikt att tydliggöra begreppet. Den slutligen föreslagna definitionen är den som än används i de flesta officiella sammanhang, bl.a. inom . Det är den definition som citerades inledningsvis. Det kan observeras att definitionen avgränsar den sociala ekonomin efter verksamhetens karaktär, inte efter organisa- 1 Social ekonomi en tredje sektor för välfärd, demokrati och tillväxt? Slutrapport från Arbetsgruppen om den sociala ekonomin och dess utveckling, 1999. tionsform, såsom är vanligt i EU-sammanhang. Det har att göra med att avgränsningar av den sociala ekonomin efter organisationsform har ansetts vara en alltför grovhuggen metod som leder till att vissa till övervägande del kommersiella verksamheter inkluderas som sociala verksamheter som bedrivs i andra former inte räknas med. I sin slutrapport identifierade arbetsgruppen även problem och lämnade förslag på frågor som borde utredas närmare, bl.a. frågor om trygg- hetssystem, arbetsrätt, bidragsgivning och upphandling samt beskattning. Arbetsgruppen konstaterade också att det fanns behov av forskning och av att förbättra tillgången på data och statistik. Många av dessa frågor är lika centrala för den sociala ekonomins utveckling. I samband med att folkrörelsepolitiken inrättades som ett politikområde i statsbudgeten 2001 tillsattes en interdepartemental arbetsgrupp med uppdrag att samordna regeringens folkrörelsepolitik (Ju2001/5920/D). En av arbetsgruppens huvuduppgifter var att utgöra ett forum för samråd i frågor om föreningslivet och den sociala ekonomin för att på så sätt förbättra den gemensamma kunskapsbasen om dessa frågor i stats- förvaltningen. Arbetsgruppen skulle också följa upp förslagen från den tidigare arbetsgruppen om social ekonomi. Vissa av dessa förslag har utgjort underlag för åtgärder som senare genomförts inom , bl.a. regeringens uppdrag till och andra myndigheter om sociala företag (se avsnitt 8.2.7). Arbetsgruppen anordnade även seminarier för att sprida kunskap om frågor om social ekonomi. Begreppsanvändning och fokus i propositionen I denna proposition behandlas frågor om det civila samhället, där viktiga aktörer bl.a. är ideella föreningar, stiftelser, registrerade trossamfund och den s.k. nykooperationen (se avsnitt 5.2). Aktörerna inom det civila samhället har inte vinstintresse, utan återinsätter eventuell vinst i verksamheten. Social ekonomi är ett något vidare begrepp, eftersom verksamheter inom den sociala ekonomin kan ha vinstintresse, så länge detta intresse inte är den främsta drivkraften. Definitionen av social ekonomi omfattar många ekonomiska föreningar och utesluter inte heller verksamhet som bedrivs för huvudsakligen sociala ändamål av vanliga, vinstdrivande företag. Såsom kommer att beskrivas närmare nedan (avsnitt 8.2) är det uppenbart att det civila samhället är en arena som präglas av stort entreprenörskap och att det har stor betydelse för att främja kreativitet och innovationer, tillväxt och sysselsättning. Enligt kan entreprenörskap definieras som en dynamisk och social process, där individer, enskilt eller i samarbete, identifierar möjligheter och gör något med dem för att omforma idéer till praktiska och målinriktade aktiviteter i sociala, kulturella eller ekonomiska sammanhang. Entreprenörskap är således ett vitt begrepp. Fokus i detta avsnitt ligger dock på närings- verksamhet och annan ekonomisk verksamhet, bl.a. verksamhet som det civila samhällets organisationer bedriver på uppdrag av den offentliga sektorn. Det övergripande syftet med sådan verksamhet är att främja organisationens ideella ändamål, och eventuell vinst sätts in i verksam- Genom sådan verksamhet agerar det civila samhällets organisa- tioner ofta som entreprenörer för samhällsutveckling och tillväxt, bl.a. genom att öka mångfalden i välfärden. Denna verksamhet är viktig att studera särskilt eftersom den, som den är ekonomisk till sin natur, sätter organisationens ideella ändamål främst. Att en vara eller tjänst tillhandahålls av en organisation inom det civila samhället innebär ett särskilt värde för många människor, som just utifrån denna karaktär kan välja att delta i verksamheten som anställda eller medlemmar, eller att stödja verksamheten genom att köpa dess varor eller tjänster. Den ekonomiska verksamhet och uppdragsverksamhet som bedrivs inom det civila samhället behöver också uppmärksammas till följd av att den bedrivs under andra förutsättningar än både offentlig och kommer- siell verksamhet. Ett problem är t.ex. att kunskapen om det civila sam- hällets organisationer som företagare, uppdragstagare och entreprenörer är begränsad inom offentlig sektor samt att regelverk och rutiner ofta är utformade främst med tanke på näringslivet. Detta leder bl.a. till problem vid offentliga upphandlingar när ideella aktörer kan ha svårt att medverka som anbudsgivare på samma villkor som företag. Ett annat problem är att den särart och det egenvärde som organisa- tionerna inom det civila samhället har, t.ex. i fråga om de anställdas del- aktighet i beslut och verksamhet, inte uttrycks eller erkänns tillräckligt tydligt, bl.a. till följd av att dessa värden är svåra att mäta. Även när det är möjligt och befogat att bedriva, stödja eller upphandla en verksamhet som på kort sikt kostar något mer än en rent kommersiell verksamhet, kan det således vara svårt att se eller argumentera för detta, eftersom det särskilda värdet är svårt att uttrycka eller sätta prislapp på. Många av dessa problem präglar den sociala ekonomin i stort och har tidigare diskuterats i detta bredare sammanhang. Detta avsnitt kommer därför att redogöra för arbete, studier och diskussioner om den sociala ekonomin mer allmänt, även om propositionens fokus är det civila samhället. I anslutning till diskussionen om social ekonomi är det även relevant att tydliggöra och behandla de närliggande begreppen sociala företag och socialt entreprenörskap. Med sociala företag avses vanligen företagande som har som övergripande mål att integrera människor som har svårighet att komma in på arbetsmarknaden och i samhällslivet. Det är i regel en organisation inom det civila samhället, en grupp av medborgare eller den offentliga sektorn som tar initiativet till ett socialt företag. Det sociala företagandet kännetecknas av att det skapar delaktighet för medarbetarna genom ägande, anställning, avtal eller andra former av kontrakt. Företagen återinvesterar i huvudsak vinsterna i den egna verksamheten eller för den vidare till en organisation inom det civila samhället som är huvudman. De sociala företagen är organisatoriskt fristående från offent- lig verksamhet. I har dock det sociala företagandet i huvudsak vuxit fram som sociala kooperativ i nära samspel med offentlig verk- samhet. Personer som arbetar i sociala företag kan t.ex. vara anställda med lönebidrag eller i trygghetsanställningar. De sociala företagen kan drivas i olika associationsformer, men en vanlig form är ideell eller ekonomisk förening. Det finns ofta en huvudman i form av en organisation inom det civila samhället bakom de sociala företagen. Samhällsentreprenörskap är ett nyare begrepp som gränsar till social Prop. 2009/10:55 ekonomi, men som omfattar ännu fler aktörer. Enkelt uttryckt är sam- hällsentreprenörskap när enskilda tar initiativ för ett tydligt samhälls- nyttigt syfte inom ramen för näringsverksamhet, t.ex. genom ett aktie- bolag, en ekonomisk eller ideell förening, eller en stiftelse. Samhälls- entreprenörskap utesluter inte egen ekonomisk , men liksom inom den sociala ekonomin är det inte vinsten utan samhällsnyttan som är det överordnade intresset. Gränsen mellan kommersiellt och ideellt är således flytande för begreppet socialt entreprenörskap. och kompetensutveckling () bedriver en nioårig satsning på forskning, kompetens- utveckling och kunskapsutveckling om samhällsentreprenörskap. Inom ramen för satsningen har en forskarantologi givits ut, där de teoretiska och praktiska aspekterna på samhällsentreprenörskap utvecklas närmare (Samhällets entreprenörer, red. Gawell, , , 2009). 8.2Den sociala ekonomins verksamhet och betydelse 8.2.1Den sociala ekonomin i Som nämndes inledningsvis började begreppet social ekonomi användas i framför allt efter medlemskapet i EU 1995. har begreppet blivit etablerat i och kommit att dra till sig allt mer uppmärksamhet som en beskrivning på aktiviteter som å ena sidan omfattar näringsverksamhet men som å den andra inte kan jämställas med annan näringsverksamhet då den främst syftar till att svara mot sociala behov, t.ex. att integrera människor på arbetsmarknaden. Det är svårt att på ett heltäckande sätt beskriva den sociala ekonomin i , eftersom det saknas statistik som mäter eller är uppdelad efter graden av sociala inslag i organisationernas verksamhet. Vissa regionala studier har genomförts med hjälp av enkätundersökningar (se vidare avsnitt 8.2.2), men motsvarande uppgifter för hela saknas. Därför kan endast en grov bild tecknas med utgångspunkt i associationsform. Den sociala ekonomin kan mycket förenklat beskrivas som närings- verksamhet bedriven av ideella föreningar, vissa ekonomiska föreningar (den s.k. nykooperationen), stiftelser och registrerade trossamfund. Tabellerna nedan visar att antalet anställda i ekonomiska föreningar (inklusive bostadsrättsföreningar), ideella föreningar och stiftelser minskade . Antal anställda i ekonomiska föreningar, ideella föreningar och stiftelser, samt deras andel av den totala sysselsättningen 19972004 Antal sysselsatta i olika associationsformer, med nykooperationen särredovisad, samt procentuell förändring 19992004 -15,43 -4,25 Offentlig sektor, m.m. beskriver denna utveckling som en minskning av den sociala ekonomin, men pekar på att minskningen av antalet anställda och sysselsatta inom de ekonomiska föreningarna i huvudsak var en följd av bolagiseringar och rationaliseringar av kooperativa företag (Social ekonomi, socialt kapital och lokal utveckling, IJ2007/1928/D). gaste förklaringarna till nedgången i fråga var sannolikt att Arla och OK bolagiserades 2000 respektive 2001, vilket kan ses mot bakgrund av att flera större kooperativa rörelser som startades med sociala och ideologiska ändamål gradvis kommit att bolagiseras. ningen i de ekonomiska föreningarna kan med andra ord enligt beskrivas som ett resultat av att kooperativa verksamheter som under bedrivits i konkurrens på kommersiella marknader gradvis har antalet anställda i ekonomiska föreningar sjunkit ytterligare till 42 925 personer. Antalet anställda i ideella föreningar minskade svagt medan antalet anställda i stiftelser uppvisade en svag ökning. hade antalet anställda i ideella föreningar sjunkit ytterligare något till 70 714 personer, medan antalet anställda i stiftelser hade ökat till 23 896 Det bör noteras i det sammanhanget att en mycket stor andel av arbetet inom det civila samhällets organisationer utförs oavlönat. Det ekonomiska värdet av det ideella arbetet i organisationerna har upp- skattats uppgå till samma storleksordning som organisationernas samlade bokförda ekonomiska omsättning. Vidare kan tilläggas att 25 907 personer var anställda i registrerade trossamfund . som antalet sysselsatta i ekonomiska föreningar minskade skedde även en nybildning inom den sociala ekonomin. Nykooperationen (definierad som ekonomiska föreningar som bildats och som har högst 40 anställda) svarar visserligen för en mycket liten del av den totala sysselsättningen, men hade en stark tillväxttakt . Såsom beskrivs nedan (avsnitt 8.2.5) ökade även antalet ekonomiska föreningar , varav nya kooperativa förskolor var en av de vanligaste verksamheterna. kategoriserade 24 704 ideella föreningar som aktiva företagare i företagsregistret . Som aktiva företagare räknas de som är registrerade för mervärdesskatt eller arbetsgivaravgift eller båda delarna. Motsvarande siffra för de registrerade trossamfunden och stiftelserna var 969 respektive 4 129. Enligt forskningen omsatte det civila samhället och dess organisationer (exklusive ) , vilket motsvarade av BNP (Wijkström och , Från Nationalstat till näringsliv, 2006). Detta var en ökning jämfört med , när omsättningen beräknas ha uppgått till , motsvarande av BNP. Organisationer i kategorin kultur, rekreation (inklusive idrott) stod för den största andelen av den samlade omsättningen. Organisationerna inom kategorin arbetsmarknad, som omfattar fack- och yrkesföreningar, stod för , medan organisationer verksamma inom vård, skola och omsorg för . Det kan tilläggas att den relativt nya ideella organisationsformen aktiebolag med begränsad vinstutdelning saknas i dessa beräkningar. I sammanhanget kan också nämnas att beskriver det svenska civilsamhället som i hög grad självfinansierat. Av det civila samhällets intäkter kommer från medlemsavgifter, försäljning m.m., medan kommer från den offentliga sektorn och från gåvor. Statistik från Svensk Insamlingskontroll (SFI) visar att de organisationer inom det civila samhället som har 90-konton har ökat sin vinst från försäljning av varor med egenvärde från 1998 till 2007. Andra uppgifter som är intressanta med avseende på det civila samhällets entreprenörskap är omfattningen av verksamhet som utförs på uppdrag av kommuner och landsting. Enligt Statskontoret köpte kommuner verksamhet för av ideella föreningar och stiftelser 2002, medan landstingen köpte verksamhet för (Bidrag till ideella organisationer. Kartläggning, analys och rekommendationer, 2004). Denna verksamhet rörde bl.a. vård, skola, omsorg, flyktingmottagande, kultur och fritid. Den sociala ekonomin i storstaden exemplet i ingår, tillsammans med ett tjugotal länsövergripande organisationer inom den sociala ekonomin samt några myndigheter, i ett partnerskap för att stärka, utveckla och stödja organisationer inom den sociala ekonomin. Partnerskapet publicerade 2007 en kartläggning av företagen inom den sociala ekonomin i (Kossack och Wallenklint, Social ekonomi i . Kartläggning av de företagen inom den sociala ekonomin, 2007). Studien omfattade ideella föreningar med näringsverksamhet, ekono- miska föreningar, allmännyttiga stiftelser med näringsverksamhet, samfälligheter med näringsverksamhet, samt registrerade trossamfund med näringsverksamhet. Alla företag i kartläggningen var således näringsdrivande och hade medlems- eller samhällsnytta som syfte. Kartläggningen visade att det i fanns knappt 6 600 företag inom den sociala ekonomin, vilka hade cirka 7 100 arbetsställen. Av dessa arbets- ställen var ideella föreningar, ekonomiska före- ningar, samfälligheter, stiftelser och registrerade trossamfund. Det bör observeras att samtliga ekonomiska föreningar då räknats in, dvs. inte endast nykooperationen. Totalt sysselsatte företagen inom den sociala ekonomin i knappt 55 000 personer motsvarande av det totala antalet anställda i , enligt kartläggningen. Företagen i den sociala ekonomin stod för av den totala omsättningen för företagen i länet. Statistiken visade också att samtliga juridiska former, bortsett från samfälligheter, sysselsatte fler kvinnor än män. Den genomsnittliga andelen kvinnor för alla juridiska former var . De vanligaste inriktningarna på verksamheten var (i nu nämnd ordning) sport, utbildning, fastighets- och uthyrningsverksamhet, företagstjänster, verksamhet i religiösa samfund och kultur. Inom ramen för kartläggningen av den sociala ekonomin i genomfördes även en särskild studie av de sociala företagen. Som nämnts tidigare är de sociala företagen en del av den sociala ekonomin och har som övergripande mål är att integrera människor som har svårighet att komma in på arbetsmarknaden och i samhällslivet. Enligt studien fanns det 30 sociala företag med sammanlagt 36 arbetsställen i . De sociala företagen drevs till som ideella föreningar och övriga (förutom en stiftelse) som ekonomiska föreningar. 8.2.3Den sociala ekonomin och utvecklingen på landsbygden Den sociala ekonomin och det civila samhällets organisationer kan spela en viktig roll på landsbygden genom att driva verksamheter som annars riskerar att försvinna på grund av besparingar inom den offentliga sektorn eller svårigheter för företag att nå tillräcklig lönsamhet. Regeringen gav 2006 i uppdrag åt (nuvarande ) att genomföra en studie av ett urval lokalsamhällen där det har bedrivits verksamhet inom den sociala ekonomin. I rapporten från uppdraget (Social ekonomi, socialt kapital och lokal utveckling, IJ2007/1928/D) drogs slutsatsen att lokala initiativ sällan klarar sig i längden på egen hand. Nyckeln till hållbar framgång tycks ligga i initiativens förmåga att skapa ett formellt eller informellt partnerskap som kan bidra med ekonomiska och kompetensmässiga resurser, dra lärdomar av erfaren- heterna och vidareutveckla verksamheten. Kommunen är en av de viktigaste aktörerna i sådana partnerskap och dess agerande på olika områden är ofta av avgörande betydelse för att främja den lokala utvecklingen av den sociala ekonomin. Vidare sägs i rapporten att om politiska åtgärder ska utformas för att stärka den sociala ekonomin och det lokala utvecklingsarbetet krävs större kunskaper om förutsättningarna för sådana åtgärder, bl.a. om hur det civila samhället, näringslivet och den offentliga sektorn kan samverka. Enligt rapporten är EU-initiativet Leader ett exempel på när den sociala ekonomin får en jämbördig position med bl.a. kommuner i partnerskap för lokal utveckling. Leader är en metod för att stödja innovativa och sektorsövergripande arbetsformer för landsbygdsutveckling genom samverkan mellan näringslivet, det civila samhällets organisationer och den offentliga sektorn. Leader-arbete ingår som en del i lands- bygdsprogram 20072013, som har till syfte att stärka landsbygdernas utvecklingsförutsättningar. Landsbygdsprogrammet omfattar av offentliga medel och är uppdelat i fyra prioriterade insatsområden (s.k. axlar). Axel 4 omfattar åtgärder och metoder som främjar ett effektivt genomförande av landsbygds- programmet genom Leader-metoden. har ett sextiotal geografiska s.k. Leaderområden bildats, där den offentliga sektorn, näringslivet och det civila samhället ingår partnerskap på lokal nivå och tillämpar Leadermetoden. Leaderarbetet beräknas omfatta totalt sett . Leadermetoden tillämpas inom hela landsbygdsprogrammet. Särskilt inom axel 3, Diversifiering och förbättrad livskvalitet på landsbygden, finns det möjligheter för företag, organisationer och sammanslutningar inom den sociala ekonomin att söka stöd för utveckling. Det kan exempelvis handla om förnyelse och utveckling i byar som ökar möjlig- heterna för boende och stärker bygdens attraktionskraft, grundläggande tjänster för ekonomin och befolkningen på landsbygden och att bevara och uppgradera natur- och kulturlandskapets värden. Regeringen beslutade om En strategi för att stärka utvecklingskraften i landsbygder (skr. 2008/09:167). Här betonas den sociala ekonomins betydelse för landsbygdsområden och på små orter där det civila samhällets organisationer och andra aktörer kan erbjuda lösningar för att tillhandahålla grundläggande service eller infrastruktur som annars riskerar att försvinna. Regeringen ser positivt på flexibla och lokalt anpassade lösningar för en god tillgång till service. Landsbygdens sociala och ekonomiska utveckling bygger i högre grad än tätortens på ett samspel mellan privata, offentliga och ideella insatser. Frivilliga insatser görs inte sällan för att höja kvaliteten i den kommersiella och offentliga servicen och för att ta till vara möjligheter som finns i den lokala miljön. Ofta handlar det om lösningar som bygger på de verkligt lokala förutsättningarna i form av t.ex. personliga nätverk, institutioner och lokaler. Lösningar kan exempelvis finnas i alternativa driftsformer och samspel mellan kommunen, näringslivet och förenings- Den lokala nivån har lång erfarenhet av ett sektorsövergripande arbetssätt som bör kunna komma andra aktörer till godo. beslutade regeringen att införa regionala service- program för att samordna insatser för en ökad tillgänglighet till kommersiell och offentlig service i alla delar av landet (N2008/6731/RT). Länsstyrelserna och i förekommande fall regionala självstyrelseorgan eller samverkansorgan ska ansvara för arbetet på regional nivå. Programmen ska utarbetas och genomföras 20102013. För att säkerställa en god representation i de regionala partnerskap som ska arbeta med programmen är det viktigt att engagera såväl kvinnor och män som unga och gamla och andra aktörer som på olika sätt har betydelse för tillgänglighet till service. Här kan organisationerna inom det civila samhället komma att spela en viktig roll. Den nationella överenskommelse som slutits mellan regeringen, idéburna organisationer verksamma inom det sociala området samt Kommuner och Landsting (SKL) har som ett syfte att främja framväxten av en större mångfald av utförare och leverantörer inom hälso- och sjukvården samt omsorgen (se nedan, avsnitt 8.2.5). Denna nationella överenskommelse kan bidra till framväxten av liknande lokala och regionala initiativ till dialog och överenskommelser, bl.a. för landsbygden. Regeringen beslutade om direktiv till en utredning med uppdrag att stödja de statliga myndigheterna i deras arbete med att inrätta lokala servicekontor (dir. 2007:68). Utredningen skulle också stödja andra samverkansinitiativ samt driva på utvecklingen av en effektivare offent- lig service och tjänsteproduktion som utnyttjar den moderna informa- tions- och kommunikationsteknikens möjligheter. Målet är att förbättra tillgängligheten till offentlig service i hela landet och att möjliggöra en fortsatt effektivisering av den offentliga tjänsteproduktionen. Enligt tilläggsdirektiv som regeringen beslutade om skulle utredningen även beakta den ideella sektorns betydelse för utvecklingen av lokal service för att finna praktiska samverkanslösningar som kan fungera inom ramen för befintliga resurser. Genom tilläggsdirektiven ville regeringen ge uttryck för sina ambitioner att utveckla relationerna till den ideella sektorn och betona sektorns betydelse för möjligheterna att säkerställa en god samhällsservice i hela landet. Samverkan med den ideella sektorn kan omfatta många olika slags organisationer och föreningar som utifrån sina mål och förutsättningar svarar för viktiga samhällsinsatser. Utredningen har redovisat sitt uppdrag . Bland de förslag som utredningen lämnar i betänkandet Se medborgarna för bättre offentlig service (SOU 2009:92) kan nämnas att: -alla kommuner bör inventera de lokala organisationernas möjligheter att leverera service, -kommunerna ska föreslås etablera en fortlöpande tvärsektoriell dialog med organisationerna om servicesamverkan -regeringen ska initiera en översyn av existerande finansiella stöd för ideella organisationers insatser inom serviceområdet, samt att