prop · GX0321 · 2009-10-14 00:00:00 — Vad gäller kopplingen mellan tänkbara regler om förvaltningsförbud och frågan om näringsförbud är det, som på- pekar, i och för sig riktigt att ett näringsförbud inte alltid hindrar en per- son från att förvärva ett hyreshus eller aktier eller andelar i bolag som äger hyreshus. Av bestämmelserna om näringsförbud följer dock att en person som är underkastad näringsförbud inte får äga så många aktier i ett aktiebolag att den förbudsbelagdes andel av röstetalet för samtliga aktier i bolaget överstiger (6 § första stycket 8 lagen om näringsförbud). Det torde hindra åtminstone vissa förvärv av aktier i bolag som äger hyresfastigheter. Med hänsyn till det nu sagda delar rege- ringen utredningens bedömning att förvaltningsförbud inte bör införas. Inte heller finns det, som i är inne på, tillräckliga skäl att införa lagstiftning som hindrar en fastighetsägare som är föremål för ingripande enligt bostadsförvaltningslagen att förvärva hyresfastig- heter. Regeringens förslag: Det krävs inte längre särskilda skäl för att för- valtare ska kunna få arvode mer än en gång varje kalenderår. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 117 f.). Remissinstanserna: Föreningen Fastighetsförvaltare föreslår att förvaltarens arvode i samband med beslutet om tvångsför- valtning ska bestämmas i ett avtal mellan förvaltare och hyresnämnd. Vid behov får förvaltaren begära ytterligare arvode hos hyresnämnden. Övriga remissinstanser har inte några invändningar mot utredningens för- slag. i och i föreslår att staten ska garantera att förvaltaren får sitt arvode. i anför att det möjligen i lagen (2000:1383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar kan föreskrivas en skyldighet för kommunen att alltid se till att hålla förvaltare i beredskap. Skälen för regeringens förslag: En hyresnämnd som beslutar om tvångsförvaltning ska utse en förvaltare. Förvaltaren har rätt att få skäligt arvode, som bestäms av kalenderår. Om det finns särskilda skäl, kan arvodet bestämmas . Arvodet ska utgå ur fastighetens avkastning eller, om hyresnämnden bestämmer det, betalas av fastighetsägaren personligen. begära förskott av kommunen på sådant, av hyresnämnden fastställt, Prop. 2009/10:21 belopp som ska betalas av fastighetsägaren personligen (25 § bostadsför- Enligt utredningen får förvaltare ofta vänta på att få sina uppdrag ersatta (se betänkandet s. 118). Om hyresnämndens beslut om ersättning överklagas, kan det dröja ännu längre. Det framstår som otillfredsställande att en förvaltare får ersättning med så långa mellanrum som . I syfte att förbättra möjligheterna att finna lämpliga förvaltare föreslås att förvaltare kan få rätt till arvode oftare än vad som är fallet . I sammanhanget bör uppmärksammas att en förvaltare endast en gång lämnar redovisning till (se 22 § bostadsförvaltningslagen). Det får anses ankomma på en förvaltare som begär arvode att förse hyresnämnden med det under- lag som nämnden behöver för att kunna ta ställning till begäran (jfr prop. 1976/77:151 s. 107). Därmed torde det inte finnas någon risk för att hyresnämnden får ett sämre underlag för beslut om arvode som fattas när det har gått sedan redovisningen lämnades in. i och i föreslår att staten och inte kommunen ska garantera att förvaltaren får sitt arvode. En garanti av sådant slag får dock anses vara en uppgift. Bestämmelserna om förskottering av arvode synes inte heller ha lett till missnöje från kommunernas sida. Det kan i sammanhanget även erinras om att kommunerna enligt lagen också kan komma att få förskottera belopp som behövs för akuta förvaltningsåtgärder (se 25 a §). Tillräck- liga skäl att, som i är inne på, införa en skyl- dighet för kommunerna att hålla förvaltare i beredskap har inte fram- kommit. Regeringens bedömning: Några ytterligare ändringar i bostadsför- valtningslagen bör inte göras. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning (se betänkandet s. 115 f.). Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. i menar att det bör övervägas om hyresnämndens beslut att fastig- hetsägaren personligen ska betala förvaltarens arvode ska kunna verk- ställas som lagakraftägande dom. och Byggande vid och anser att bestämmelser om tvångsförsäljning av hyresfastigheter bör övervägas. anser vidare att fastighetsägaren inte bör ha möjlighet att föra civilrättsliga anspråk mot förvaltaren, om förvaltningen har god- känts av hyresnämnden. föreslår att en fastighet med eftersatt underhåll inte får överlåtas innan problemen har åtgärdats eller en bankgaranti ställts som säkerhet för det fortsatta arbetet. Föreningen Fastighetsförvaltare och anser att det bör övervägas om det är möjligt att införa en sanktion för fastighetsägare som försvårar arbetet för förvaltaren eller om fastighetsägarens möjlighet Prop. 2009/10:21 att föra talan mot det sätt som fastigheten förvaltas på kan begränsas. anser att frågan om inlösen av fastig- heter som står under tvångsförvaltning bör övervägas ytterligare. Skälen för regeringens bedömning Överklagande av förvaltarens beslut Det finns uppgifter om att vissa fastighetsägare vid tvångsförvaltning försvårar förvaltarens arbete t.ex. genom att regelmässigt överklaga förvaltarens beslut avseende förvaltningen och utsätta förvaltaren för ogrundade rättsliga åtgärder, såsom att ansöka om betalningsföreläggan- de eller ge in upprepade konkursansökningar mot förvaltaren (se be- tänkandet s. 116). Även om beteenden av detta slag inte är vanliga, inne- bär de när de förekommer att förvaltaren får ägna mycket tid till sådant som inte rör förvaltningen av fastigheten. Det är naturligtvis önskvärt att förvaltare kan koncentrera sig på att åtgärda bristerna i förvaltningen av en fastighet utan att fastighetsägaren på olika sätt försvårar detta. Ett beslut om tvångsförvaltning innebär att fastighetsägaren fråntas rätten att disponera sin egendom. Det är därför inte lämpligt att, som , Föreningen hetsförvaltare och är inne på, ta bort eller begränsa fastighetsägarens rätt att överklaga eller klandra förvaltarens beslut avseende fastigheten. har vidare möjlighet att förordna att beslut som fattats med stöd av bostadsförvaltningslagen ska gälla (se 31 §), vilket kan antas underlätta förvaltarens arbete även om beslutet sedermera överklagas. Mot bakgrund av det nu sagda delar regeringen utredningens bedömning att det inte är lämpligt att inom ramen för bostadsförvaltningslagen införa sanktioner mot fastighetsägare som vidtar ogrundade rättsliga åtgärder mot förvaltaren. I sammanhanget bör nämnas att beteende av det slag som det här är fråga om kan vara otillåtet enligt andra författningar. Sålunda kan t.ex. ingivande av en konkursansökan som är helt utan fog utgöra grund för skadeståndsskyldighet (se 17 kap. 3 § konkurslagen [1987:672]). Om fastighetsägarens beteende i undantagsfall skulle utgöra en brottslig gär- ning, finns även straffrättsliga sanktioner att tillgå. Inlösen är enligt bostadsförvaltningslagen det yttersta ingripandet mot en fastighetsägare som missköter sin fastighet. Om fastigheten står under tvångsförvaltning men en tillfredställande förvaltning trots detta inte kan uppnås, finns möjlighet för kommunen väcka talan om att lösa in fastig- heten (28 §). Inlösenförfarandet är avsett för situationer när tvångsför- valtning inte framstår som meningsfull och där hyresgästerna har ett intresse av att det skapas helt nya förutsättningar för förvaltningen genom att äganderätten överförs till någon som är kapabel att ta ansvaret för fastigheten. Exempel på sådana situationer är att fastigheten ger så låg avkastning och är så högt belånad att det inte går att skaffa fram till- räckliga medel för förvaltningen eller att det inte framstår som ekono- miskt försvarbart att sätta fastigheten i ett godtagbart skick (se prop. 1976/77:151 s. 75 f. och s. 109). Enligt utredningen utnyttjas möjligheten till inlösen mycket sällan, främst eftersom kommunerna inte är intresse- rade av att köpa misskötta fastigheter (se betänkandet s. 117). Inlösen bör även fortsättningsvis förbehållas speciella situationer. Tillräckliga skäl att, som anser, över- väga frågan om inlösen av fastigheter ytterligare har inte framkommit. I mål om inlösen enligt bostadsförvaltningslagen gäller expropria- tionslagen (1972:719), med undantag för 4 kap. 2 § denna lag (28 § andra stycket bostadsförvaltningslagen). Utredningen om expropriationsersätt- ning har i sitt slutbetänkande Nya ersättningsbestämmelser i expropria- tionslagen, m.m. (SOU 2008:99) gjort en översyn av expropriations- lagens ersättningsregler. Utredningen har även föreslagit att 28 § andra stycket bostadsförvaltningslagen ska ändras (jfr prop. 2003/04:135 s. 104 f.). Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom . Vad gäller frågan om tvångsförsäljning efterlyser och Byggande vid ytterligare överväganden avseende misskötta fastigheter eller, vid upprepad misskötsamhet, även av hyresvärdens övriga fastighetsbestånd. Regler om tvångsförsäljning skulle t.ex. kunna innebära att den som äger fastig- heter som är ställda under tvångsförvaltning föreläggs att sälja dessa. Ett regelverk av sådan innebörd bör emellertid inte införas utan att det finns ett starkt behov av det. Tillräckliga skäl att nu införa ett så långtgående regelverk som tvångsförsäljning innebär har inte framkommit. Beslut av hyresnämnd enligt bostadsförvaltningslagen får överklagas hos (34 §), medan klandertalan avseende förvaltares redovisning ska väckas hos fastighetsdomstol (23 §). Vill fastighetsägaren föra talan om skadestånd mot förvaltaren på grund av försummelse från dennes sida, får detta göras hos allmän domstol. Enligt utredningen kan den omständigheten att olika instanser är inblandade vara ett problem för aktörerna på hyresmarknaden. Något lämpligt sätt att förenkla instans- ordningarna finns dock inte (se betänkandet s. 119). Det skulle i och för sig vara önskvärt att förenkla beslutsgångarna så långt detta är möjligt. Sådana förändringar måste dock vara förenliga med den systematik som används i övrig lagstiftning. Att t.ex. lägga upp- giften att pröva en klandertalan på hyresnämnden skulle innebära ett avsteg från den bakomliggande tanken att en sådan ska ske enligt civil- processuella regler. Att minska antalet inblandade instanser synes inte heller vara en framkomlig väg. Som utredningen anger bedöms det inte möjligt att finna något lämpligt sätt att förenkla beslutsgångarna. Det är förhållandevis vanligt att det för fastigheter som står under tvångs- förvaltning saknas tillräckliga medel för att sköta förvaltningen på ett bra När fastighetsägarens ekonomiska förutsättningar är dåliga, förbätt- Prop. 2009/10:21 ras inte alltid ekonomin av att någon annan tar över förvaltningen. Förvaltaren måste i sådana fall prioritera bland såväl förvaltningsåtgärder som borgenärer. Från förvaltarhåll har efterlysts riktlinjer för hur sådana prioriteringar ska göras. Vid bostadsförvaltningslagens tillkomst framhölls att förvaltarens huvuduppgift är att försöka åtgärda de brister i förvaltningen som har föranlett beslutet om tvångsförvaltning. Bedömningen av vilka åtgärder respektive betalningar som är mest angelägna i en situation där medlen inte räcker till överlämnades dock till förvaltaren (se prop. 1976/77:151 s. 62 f.). Som utredningen anger (se betänkandet s. 120) framstår det inte som ändamålsenligt att genom lagstiftning detaljreglera sådana frågor. 7 Ikraftträdande- och övergångsfrågor Regeringens förslag: Förvärvslagen upphör att gälla vid utgången av . Övriga lagändringar träder i kraft . I fråga om förköpsrätt vid aktieöverlåtelse gäller förvärvslagen fort- farande, om en kommun före upphävandet har anmält att beslut att ut- öva förköpsrätt har fattats. Äldre bestämmelser gäller vid prövningen av ansökningar om särskild förvaltning enligt bostadsförvaltnings- lagen som har gjorts före lagens ikraftträdande. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att lagändringarna ska träda i kraft (se betänkandet s. 121). Vidare föreslås att förvärvslagens bestämmelser fortfarande ska tillämpas i ärenden om för- värvstillstånd där ansökan har getts in till hyresnämnden före upphävan- det samt i ärenden om förköpsrätt vid aktieöverlåtelse om en kommun före upphävandet har anmält till hyresnämnden att beslut att utöva för- köpsrätt har fattats. I samband med övriga lagändringar föreslås inga övergångsbestämmelser. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte några invänd- ningar mot utredningens förslag. föreslår att de nya be- stämmelserna i bostadsförvaltningslagen om förutsättningarna för beslut om särskild förvaltning inte ska tillämpas i ärenden som anhängiggjorts före ikraftträdandet. i föreslår att bestämmel- serna i lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder om förfarandet i ärende om förvärvstillstånd och tillstånd till förköp ska gälla i ärenden enligt förvärvslagen som getts in till hyresnämnden före ikraft- trädandet. anser att övergångsbestämmelserna till förvärvslagen bör tydliggöras så att det framgår i vilken omfattning lagen ska tillämpas på exekutiva auktioner av hyresfastigheter som hålls före ikraftträdandet. Skälen för regeringens förslag: Förvärvslagen bör upphöra att gälla och ändringarna i bl.a. bostadsförvaltningslagen träda i kraft . Förslaget om upphävande av förvärvslagen (se avsnitt 5) innebär att den tillståndsprövning som enligt lagen sker hos kommuner och vid hyresnämnder upphör efter utgången av . Om hyresnämn- den före har prövat en fråga om förvärvstillstånd och meddelat beslut i ärendet men fristen för överklagande inte har gått ut , bör beslutet även efter upphävandet kunna överklagas till , som ska handlägga och avgöra målet. Det kan i sådana fall finnas ett intresse för den part som beslutet har gått emot att få sin sak överprövad. I enlighet med det anförda bör hovrätten också fortsätta att handlägga och avgöra sådana mål där överklagande av hyresnämndens beslut har skett före upphävandet men där målet ännu inte har avgjorts. Enligt de nuvarande bestämmelserna ska ett förvärv av en fastighet, aktier eller andelar anmälas till kommunen efter för- värvet. Görs inte det är förvärvet ogiltigt. Detta betyder att anmälan av förvärv för att undvika ogiltighet alltid måste göras avseende förvärv som sker mer än förvärvslagen upphör. Att förvärvs- lagen föreslås upphävas har ingen betydelse för förvärv som tidigare blivit ogiltiga på grund av lagens bestämmelser. Dessa förvärv är således alltjämt ogiltiga. När en hyresfastighet förvärvas genom inrop på exekutiv auktion, krävs inte något förvärvstillstånd (2 § 6 förvärvslagen). Skulle ett sådant förvärv ha omfattats av tillståndsplikten om det hade varit ett vanligt köp, ska egendomen dock i vissa fall avyttras efter auktionen (respittid). Om egendomen inte avyttras inom respittiden, ska länsstyrel- sen fatta beslut om att egendomen ska säljas på offentlig auktion (6 §). Om förvärv av en hyresfastighet har skett genom inrop på en exekutiv auktion före upphävandet men respittiden inte har gått ut , inträder inte någon skyldighet till vidareöverlåtelse. Har beslut om offentlig auktion fattats före upphävandet, ska denna inte genomföras. Om kommunen före upphävandet har gjort anmälan om förköp av aktier till hyresnämnden (se 13 § första stycket förvärvslagen), bör lagens bestämmelser fortfarande gälla till dess att frågan om förköpets full- bordan är avgjord. Härigenom undviks t.ex. att en köpare som har väckt talan om undantagande av egendom från förköpet (se 15 §) efter , men där förköpet fullbordats före upphävandet, förlorar rätten att få sin sak prövad av allmän domstol. Om ett förköp har fullbordats före upphävandet men kommunen ännu inte har ersatt köparen med anledning av förköpet (se 21 §), ska ersättning utges även efter . Att förvärvslagen föreslås upphävas har ingen betydelse på förvärv som tidigare blivit ogiltiga på grund av lagens bestämmelser. Dessa förvärv är således alltjämt ogiltiga. I det sammanhanget bör frågan om det krävs förvärvstillstånd vid för- värv av hyresfastighet genom fusion där ett helägt dotterbolag absorberas av sitt moderbolag uppmärksammas. Enligt 1 § första stycket 4 för- värvslagen krävs förvärvstillstånd bl.a. när hyresfastigheter förvärvas genom fusion enligt 23 kap. 1 § aktiebolagslagen (2005:551). Kravet på förvärvstillstånd synes alltså åtminstone enligt lagens ordalydelse gälla även fusioner där ett helägt dotterbolag absorberas av sitt moderbolag. Enligt förvärvslagens ursprungliga hänvisning till aktie- bolagslag var det tydligt att fusion av nu aktuellt slag inte krävde förvärvstillstånd. Hänvisningen har sedan ändrats. Vid den ändring som gjordes i samband med att aktiebolagslag infördes angavs att någon ändring i sak inte var avsedd (se prop. 1978/79:164 s. 78). 2009/10:21 Hänvisningen ändrades än en gång i samband med tillkomsten av 2005 Då kommenterades inte ändringen i förarbetena. Det är en fråga för rättstillämpningen att avgöra hur bestämmelserna ska tolkas och i vilka situationer förvärvstillstånd krävts. Efter lagens upp- hävande gäller saken enbart förhållanden i förfluten tid. Någon lagstiftningsåtgärd är inte aktuell. I avsnitt 6.2 och 6.3 föreslås att förutsättningarna för att meddela ett beslut om förvaltningsåläggande ska mildras samt att det under en över- gångsperiod efter förvärv av en hyresfastighet ska vara lättare att få till stånd ett beslut om särskild förvaltning. För att undvika att nya yrkanden och omständigheter förs in på ett sent stadium under handläggningen i hyresnämnden eller i föreslår regeringen att de nya be- stämmelserna ska gälla i ärenden om särskild förvaltning som kommer in till hyresnämnden och därefter. Äldre bestämmelser bör tillämpas vid prövningen av ansökningar om särskild förvaltning som har gjorts före lagens ikraftträdande. Om ett ärende om särskild förvaltning har anhängiggjorts hos hyresnämnden före ikraftträdandet och sökanden önskar åberopa någon av de nya reglerna, står det sökanden fritt att åter- kalla ansökan och att efter ikraftträdandet på nytt ge in en ansökan. 8 Kostnader och andra konsekvenser Övergripande konsekvenser av förvärvslagens upphävande I avsnitt 5 gör regeringen bedömningen att förvärvlagen inte har till- räcklig effektivitet och verkan i förhållande till dess huvudsakliga syfte, dvs. att förhindra att personer som är mindre lämpliga som innehavare av hyresfastigheter förvärvar sådana. Möjligheterna att kringgå lagen vid in- direkta förvärv och den osäkerhet som ligger i att prövningen av förvär- varens lämplighet som ägare och förvaltare grundas på prognoser, inne- bär sannolikt att ett inte obetydligt antal mindre lämpliga förvärvare aldrig blir föremål för prövning i hyresnämnden. Dessutom medför för- värvslagens regler betydande tidsförlust och kostnader för seriösa för- värvare av hyresfastigheter. Hyresgästernas intressen av en fullgod fastig- hetsförvaltning bör kunna tillgodoses bättre genom att bostadsförvalt- ningslagen skärps (för en mer utförlig problembeskrivning se avsnitt 5). Ett upphävande av förvärvslagen (se avsnitt 5) innebär att det blir enklare än att köpa och sälja hyresfastigheter eller aktier och andelar i bolag som äger hyresfastigheter. Detta bedöms kunna leda till en större rörlig- het på hyresfastighetsmarknaden. Det finns vidare skäl att anta att antalet utländska aktörer kommer att öka och att mer kapital kommer in på marknaden. Det har i olika sammanhang uppmärksammats att handel med hyres- fastigheter förekommer i samband med ekonomisk brottslighet. hävande av förvärvslagen skulle därför i begränsad omfattning kunna påverka det brottsförebyggande arbetet. De ändringar som föreslås i bostadsförvaltningslagen (se avsnitt 6.2, 6.3 och 6.5) förväntas inte få några märkbara konsekvenser ur ett sam- Upphävandet av förvärvslagen (se avsnitt 5) innebär å ena sidan bespa- ringar för hyresnämnderna och som blir av med en resurs- krävande typ av ärenden. Å andra sidan kan de ändringar som föreslås i bostadsförvaltningslagen (se avsnitt 6.2, 6.3 och 6.5) komma att innebära ett något ökat antal ärenden hos dessa instanser. ärenden om arvode till förvaltare som kan antas bli vanligare än . besparingar som ett upphävande av förvärvslagen innebär bedöms dock kunna kompensera eventuella merkostnader. kunna finansieras inom ramen för befintliga medel. skedde cirka 3 400 anmälningar enligt förvärvslagen till Ett upphävande av lagen kan således väntas spara arbete Det är inte möjligt att med någon exakthet ange hur stora kostnadsbesparingar som ett upphävande av förvärvslagen innebär. En översiktlig bedömning är dock att de sammanlagda besparingarna för kommunerna kommer att röra sig om åtminstone 3 000 Besparingarna torde endast komma att beröra storstadskommu- Någon reglering av besparingarna för kommunerna enligt den kommunala finansieringsprincipen görs därför inte. Förslagen om ändringar i bostadsförvaltningslagen torde inte innebära någon märkbart ökad arbetsbörda för kommunerna. För företagen innebär ett upphävande av förvärvslagen (se avsnitt 5) förenklingar vid förvärv av hyresfastigheter och en minskning av de Enligt beräkningar från dåvarande Verket för näringslivsutveckling (), numera , kostar ärenden enligt förvärvslagen företagen (se betänkandet s. 124). Beräkningarna omfattar de kostnader som företagen har i ärenden där något ombud inte har anlitats och där kommunen inte begär prövning Om kommunerna begär en sådan prövning blir kost- naderna mycket högre. Minskningen blir således störst för de förvärvare som vid ett bibehållande av lagen skulle ha genomgått en fullständig för- Förslagen om att i vissa situationer mildra förutsättningar för med- delande av beslut om särskild förvaltning enligt bostadsförvaltningslagen (se avsnitt 6.2 och 6.3) kan antas medföra att ingripanden enligt lagen kommer att bli något vanligare än . Detta kan, såvitt avser hyres- värdar som inte sköter sina åligganden på ett godtagbart sätt, innebära ökade kostnader då såväl förvaltningsåläggande som tvångsförvaltning Prop. 2009/10:21 innebär ökade kostnader för fastighetsägaren. För de fastighetsägare som förvaltar sina fastigheter på ett fullgott sätt innebär förslagen inte några ytterligare kostnader. Hur många fastighetsägare som påverkas av de föreslagna ändringarna i bostadsförvaltningslagen är dock inte möjligt att förutse. Sammanfattningsvis torde de administrativa bördorna för företagen bli mindre än . Det kan inte uteslutas att ett upphävande av förvärvslagen (se avsnitt 5) innebär att personer som är mindre lämpliga som ägare av hyreshus i större utsträckning än får tillträde till hyresmarknaden. För hus- hållen skulle detta kunna innebära att personer som inte hade fått förvärvstillstånd nu kan utöva verksamhet som hyresvärdar. Förslagen om att det efter ett förvärv av en hyresfastighet ska krävas mindre för att få till stånd ett ingripande enligt bostadsförvalt- ningslagen (se avsnitt 6.3), kan dock antas minska risken för olägenheter för hyresgästerna. , kommun och anför att det bör utvärderas vilka effekter avskaffandet av förvärvsprövningen kan få. Även regeringen anser att det är viktigt att följa utvecklingen ur denna aspekt. Det kan därför finnas anledning att i lämpligt sammanhang utvärdera de konsekvenser som reformen har gett upphov till. Det kan då finnas anledning att uppmärksamma förhållandena vid indirekta förvärv och tillämpningen av bostadsförvaltningslagen. 9.1Förslaget till lag om upphävande av lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m. Härigenom föreskrivs att lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m. ska upphöra att gälla vid utgången av . Lagen om förvärv av hyresfastighet m.m. (förvärvslagen) upphör att Övervägandena finns i avsnitt 5 och, vad gäller övergångsregleringen, i avsnitt 7. I samband med upphävandet av förvärvslagen ska till- ståndsprövningen enligt lagen hos kommuner och vid hyresnämnder Det innebär att de ärenden som handläggs vid upphävandet ska För att undvika ogiltighet av nu aktuella förvärv som sker mer än tre