prop · GW03199 · 2009-05-15 00:00:00 — För att ge möjlighet till flexibel ut- formning av programfördjupning lokalt, bör omfånget av de program- gemensamma karaktärsämnena inte vara alltför omfattande. Inom programfördjupningen bör det också enligt regeringens mening finnas ett tillräckligt stort utbud av kurser, för att göra det möjligt att fritt anpassa utbildningarna utifrån lokala behov inom de ramar som beskrivits ovan. Dessa möjligheter bör finnas på såväl de högskoleförberedande programmen som yrkesprogrammen. Elever på många olika program behöver till exempel ges inblick i företagandets villkor för att fler unga ska stimuleras att starta egna före- tag. Regeringen anser därför att det bör finnas större möjligheter till fördjupning i entreprenörskap och företagande i gymnasieskolan. Elever på vissa yrkesprogram som önskar gå direkt till högskolestudier efter avslutade studier på ett yrkesprogram och som därför använder sitt individuella val eller rätten att läsa utökat program för att läsa de kurser som krävs för grundläggande behörighet, bör också ges möjlighet att som programfördjupning studera sådana kurser som krävs för särskild behö- righet för fortsatta högskolestudier inom yrkesområdet. Därigenom undviks återvändsgränder och förlängd studietid för elever som är moti- verade att fortsätta till högskolan efter gymnasieutbildningen. Det gäller framför allt sådana yrkesprogram där många av eleverna läser vidare i högskolan relativt snart efter avslutade gymnasiestudier. Till exempel bör det vara möjligt för elever på vård- och omsorgsprogrammet att få behö- righet för att studera vidare till sjuksköterska. Många remissinstanser har uttryckt farhågor för att övergången från ett yrkesprogram till högre studier skulle försvåras med den uppstramning av gymnasieskolan som föreslås av utredaren, t.ex. . Regeringens ambition är att stärka yrkeskunnandet och anställningsbarheten för elever som går yrkesprogram. Detta innebär dock inte att regeringen vill hindra motiverade elever att förbereda sig för fortsatta studier som de får en god yrkesutbildning. I avsnitt 8 beskrivs de möjligheter som ska finnas att inom program- strukturen göra avsteg från det nationellt beslutade innehållet i inrikt- ningar och programfördjupning. Regeringens förslag: I utbildningen ska det ingå ett gymnasiearbete. Gymnasiearbetet ska omfatta 100 gymnasiepoäng. Utredarens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredaren har dock föreslagit benämningen examensuppgift. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget. anser, i likhet med utredningen, att examensuppgiften bör omfatta 100 poäng. tillstyrker den föreslagna utform- ningen av examensuppgiften. konstaterar dock att examens- uppgiften skiljer sig från övriga ämnen genom att den inte har någon ämnesplan och inte några betygskriterier. föreslår en fortsatt beredning i frågan om examensuppgiftens omfattning. Verket föreslår vidare att de 100 poängen tas bort och att utrymmet i stället används för att utöka elevens individuella val till 300 poäng. Det skulle framhäva uppgiftens övergripande, holistiska karaktär. Det innebär också att elever på yrkesprogram ges möjlighet att läsa in högskolebehörighet inom ramen för ett fullständigt program. inser att detta förslag skulle utöka elevens arbetstid och även medföra ökade kostnader för skolhuvudmännen, men finner det ändå lämpligt att ett sådant förslag utreds vidare. föreslår även att det ska regleras att examens- uppgiften ska utföras under det tredje året. kommun avvisar förslaget och menar att utredarens resonemang kring omfattningen känns helt främmande i en målstyrd skola. Skälen för regeringens förslag: Ett gymnasiearbete införs med samma omfattning som dagens projektarbete. Gymnasiearbetet måste enligt regeringens förslag vara godkänt för att bevis om gymnasieexamen ska kunna utfärdas. Regeringen utvecklar förslaget om gymnasieexamen i avsnitt 11. har framfört att gymnasiearbetet inte bör ha någon omfatt- ning i poäng, eftersom det inte är en kurs. Regeringen finner dock att poängomfattningen snarare anger den tyngd som gymnasiearbetet ska ha i utbildningen. Poängomfattningen anger en ram för den tid som eleven bör avsätta för arbetet. Regeringen finner därför inte något skäl att gå emot utredarens förslag. Övriga remissinstanser har också ställt sig posi- tiva till förslaget. Se avsnitt 11.6.1 angående benämningen gymnasie- arbete i stället för examensuppgift och betygssättningen av gymnasie- arbetet. Mot bakgrund av hur snabbt arbetsmarknaden kan förändras och att för- utsättningarna varierar i olika delar av landet anser regeringen att det även i fortsättningen bör finnas goda möjligheter till flexibilitet och lokal anpassning av utbildningarna i gymnasieskolan. ningar med avnämarna har genomförts av utredaren i syfte att identifiera vilket programutbud som bäst svarar mot avnämarnas behov. överläggningar ligger till grund för regeringens förslag till programutbud. Den struktur för gymnasieprogrammen som regeringen föreslår inne- håller en inbyggd flexibilitet, framför allt på yrkesprogrammen. Inom alla program finns det ett utrymme för programfördjupning som gör det möjligt att anpassa innehållet i programmen efter lokala förutsättningar. Inom ramen för de kurser som ska besluta om för programfördjupningen kan huvudmännen själva avgöra vilka kurser man vill erbjuda. För de högskoleförberedande programmen ger programfördjupningen huvudmännen förutsättningar att profilera sig genom att erbjuda kurser eller kurspaket som är av betydelse för fortsatta studier i högskolan. På vissa yrkesprogram bör utrymmet för programfördjupning även kunna användas för att erbjuda elever möjlighet att läsa kurser som krävs för särskild behörighet till högre utbildning inom yrkesområdet. Se även avsnitt 7.3. Regeringens förslag till programutbud, som redovisats i avsnitt 6, innehåller fler nationella program . Regeringen gör också bedömningen att det kommer att behövas fler nationella inriktningar . Det ökade programutbudet och konstruktionen av programmen avspeglar enligt regeringens mening de behov som avnämarna givit ut- tryck för. I förslagen har regeringen även tagit hänsyn till inom vilka områden många huvudmän erbjuder olika former av lokalt anpassade utbildningar. Detta innebär, enligt regeringens uppfattning, att många av dagens specialutformade program kommer att kunna erbjudas inom ramen för det nya, utvidgade programutbudet. Det kan dock kräva att huvudmännen gör vissa anpassningar av utbildningarnas utformning. Regeringen bedömer att sammantaget skapar det utökade programut- budet, utrymmet för programfördjupning och förslaget att göra det möj- ligt att inrätta inriktningar från årskurs 1, goda förutsättningar för lokal anpassning. Behoven på arbetsmarknaden kan förändras snabbt. Regeringen anser att utbildningssystemet måste ha institutionaliserade former för sam- verkan med arbetslivet för att snabbt identifiera framväxten av nya yrken. Regeringen bedömer därför att råd för samverkan kring yrkesutbildning bör införas både lokalt och nationellt även av detta skäl. Dessa råd kommer enligt regeringens mening att bidra till att göra utbildningssystemet mer flexibelt och lyhört för avnämarnas behov och initiativ från huvudmännen. Råden bör också kunna bistå Statens skol- verk och huvudmännen i arbetet med att anpassa, utveckla och förnya utbildningsutbudet. Se även avsnitten 5.4 och 5.5. Trots att antalet program föreslås öka och den flexibilitet som byggs in i systemet genom utrymmet för programfördjupning, anser regeringen att det är viktigt att ibland kunna göra vissa avvikelser från vad som annars gäller för de nationella programmen. Det måste finnas utrymme för förändring och förnyelse inom gymnasieskolan. Förändringar på arbetsmarknaden gör att det måste finnas former för att fånga upp nya utbildningsbehov och att utveckla nya utbildningar. Utbildningar som är efterfrågade och av god kvalitet, men som inte helt ryms inom den nationella programstrukturen, måste kunna anordnas även fortsätt- ningsvis. Det är också av vikt att lokala initiativ till utbildningar, som syftar till att svara mot ett lokalt eller regionalt behov, kan tas om hand. följande avsnitt beskrivs förslag till särskilda varianter, riksrekryterande utbildningar samt idrottsutbildningar utan riksrekrytering. 8.1Nationellt kvalitetssäkrade särskilda varianter ersätter specialutformade program Regeringens förslag: Särskilda varianter ska kunna inrättas inom nationella program. Särskilda varianter kan, liksom nationella inrikt- ningar, börja det första, andra eller tredje läsåret. Dessa ska omfattas av s.k. frisökning. Särskilda varianter ska prövas av en myndighet som också beslutar om vilket belopp som ska betalas i interkommunal ersättning. Specialutformade program utformade för en grupp elever tas bort. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om särskilda varianter. Regeringens bedömning: Regeringen bör kunna föreskriva att en tidigare särskild variant ska bli nationell inriktning. En särskild variant bör också kunna avvika från vad som annars gäller för det nationella programmet i fråga om programfördjupningen. Utredarens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens för- slag. Utredarens förslag berör dock endast innehållet i inriktningarna, inte innehållet i programfördjupningen. Utredaren föreslår att s.k. frisök- ning (begreppet beskrivs närmare i avsnitt 9.3.) endast ska utgå för in- riktningar som godkänts av efter en prövoperiod. Ut- redaren föreslår dessutom att ett nationellt råd för utbildning ska yttra sig i samband med beslut om godkännande och fastställande av en särskild variant. Utredarens förslag till benämning är regional inrikt- ning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som yttrat sig i frågan är positiva till att det ska vara möjligt att inrätta särskilda varianter (regio- nala inriktningar). Inställningen till formerna för hur det ska gå till, vad som ska krävas och vem som ska besluta om inrättande skiljer sig dock åt. Flera remissinstanser, bl.a. kommun, och Industri- och kemigruppen, pekar på vikten av att kunna inrätta inriktningar utifrån lokala och regionala arbetsmarknadsbehov. kommun vänder sig mot att ska fastställa det belopp som ska utgöra interkommunal ersättning och anser att kommunen själv bör besluta om det i enlighet med självkostnadsprincipen. Göteborgs- regionens kommunalförbund anser att ersättningsbeloppet ska fastställas mellan kommunerna i ett samverkansområde. kommun instämmer i att godkända regionala inriktningar ska omfattas av frisökning, medan vill ha frisök i första hand inom regionen. kommun anser att inriktningar ska omfattas av frisök i första hand. menar att ska besluta om en regional inriktning ska omfattas av frisökning eller ej. vill att inriktningarna ges en annan benämning då begreppet regional inte är entydigt och behöver definieras. Flera remissinstanser har kommenterat utredarens förslag angående ser det som oerhört viktigt att möjligheten att specialutforma program finns kvar. och kommuner samt Kommuner och Landsting föreslår att specialutformade program ska få finnas kvar även fortsättningsvis men efter nationell kvalitetssäkring. pekar liksom Kommuner och Landsting på vikten av att genom specialutformning av program kunna fylla klasser i mindre kommuner. Majoriteten av remissinstanserna som kommenterat utredarens förslag är dock positiva till en åtstramning av möjligheterna att lokalt utforma program. Flera kommuner, däribland , , , , , , och kommuner, samt tillstyrker förslaget med hänvisning till att dagens stora utbud av specialutformade program inte säkerställer likvär- digheten i utbildningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning Utrymmet för programfördjupning ger huvudmännen möjlighet att själva besluta om lokala anpassningar. Regeringen anser att gymnasieskolan behöver vara så flexibel att det även är möjligt för huvudmän att erbjuda alternativ till de nationella inriktningarna, under förutsättning att kvaliteten på utbildningarna kan säkerställas. Enligt dagens bestämmelser beslutar skolhuvudmannen själv om att inrätta specialutformade program för en grupp elever. Specialutformade program ska vara i nivå med nationella program och innehålla utbildning i samma kärnämnen som nationella program men kan i övrigt utformas fritt. Omfattningen av specialutformade program vid kommunala skolor har ökat kraftigt. /08 gick av eleverna i gymnasieskolan på specialutformade program (av kvinnorna och av männen), att jämföra med 1997/98 (av kvinnorna och av männen). Till det kommer de utbildningar vid fristående skolor som motsvarar nationella program till art och nivå, men som avviker från dessa till större eller mindre del. Det finns å ena sidan specialutformade program som på ett positivt sätt har bidragit till en förnyelse av gymnasieskolan. Å andra sidan finns det specialutformade program som inte motsvarar de krav som ställs på innehåll och mål för nationella program. Dessutom finns det en risk för att det mycket stora utbud av utbildningar som erbjuds gör det svårt att garantera nationell likvärdighet. Enligt regeringens mening är det av stor betydelse att gymnasieskolan utformas så att utbildningsutbudet är kvalitetssäkrat, överblickbart och att elevernas rätt till likvärdig utbild- ning tillgodoses. Avnämare måste kunna vara säkra på att de elever de tar emot har sådana kunskaper som gymnasieskolan avser att ge. måste beredskap och utrymme för förändringar byggas in i systemet. Enligt regeringens bedömning innebär särskilda varianter en väl av- vägd balans mellan å ena sidan behovet av flexibilitet och frihet för huvudmännen och å andra sidan överblickbarhet, kvalitetssäkring och trygghet för elever och avnämare. Regeringen delar uppfattning att benämningen regional in- riktning inte är entydig och föreslår därför benämningen särskild variant. Regeringen ser ett behov av större utrymme för mångfald och ökade möjligheter för huvudmännen till att utforma utbildningar som svarar mot efterfrågan och lokala och regionala behov än vad utredarens förslag om regionala inriktningar medger. När en särskild variant utformas ska hela eller delar av det sammantagna utrymmet för inriktning och programfördjupning kunna användas. Regeringens generella utgångs- punkt vid reformeringen av gymnasieskolan är att eleverna behöver bli bättre förberedda för ett kommande yrkesliv respektive för fortsatta studier. Genom mångfald, konkurrens och valfrihet stimuleras kvalitets- utvecklingen i skolan. Med en större flexibilitet än den utredaren före- slagit inom de nationella programmen kommer det att finnas goda möj- ligheter för fristående och kommunala huvudmän att profilera sig och att fortsätta utveckla nya utbildningar. En nationell kvalitetssäkring av ut- bildningen bidrar till att eleverna kan känna sig trygga i att det finns en efterfrågan på de kunskaper och färdigheter en utbildning ger. Regeringen föreslår därför att samtliga utbildningar prövas och godkänns av och att möjligheten att lokalt besluta om att inrätta special- utformade program tas bort. Ett villkor för att inrätta särskilda varianter bör vara att utbildningen kan hänföras till ett nationellt program, men att behovet av avsteg är större än vad som rimligtvis kan tillgodoses inom ramen för de nationella inriktningarna eller programfördjupningen inom berört program. Genom förslaget kan verksamheter av god kvalitet som inte helt passar in i det nya systemet behållas. Besluten om särskilda varianter bör liksom beslut om riksrekryterande utbildningar vara tidsbestämda. På detta sätt säkerställs att det finns en efterfrågan och ett behov av den specifika utbildningen. Regeringen vill understryka vikten av att det finns ett regionalt sam- arbete mellan skolor, huvudmän och avnämare för att säkerställa kvali- teten i utbildningen och få ett tillräckligt elevunderlag för att fylla plat- serna på varianten. En särskild variant bör redan från det år den godkänns första gången omfattas av frisökning. Det saknas skäl för att, som utredaren har före- slagit, inrätta ett eget mottagandesystem för nya särskilda varianter, sär- skilt mot bakgrund av att dessa ska vara prövade och godkända av Skol- verket. Regeringen anser att det är rimligt att det i beslutet om god- kännande av en särskild variant anges det belopp som elevens hem- kommun ska betala till en anordnare. Härigenom undviks att en hem- kommun tvingas betala stora belopp till en annan huvudman, utan att ersättningen står i relation till anordnarens faktiska kostnader för utbild- ningen alternativt att utbildningen ligger på en orimligt hög kostnadsnivå i förhållande till kvaliteten i utbildningen och dess resultat. Hög kvalitet kan dock inte motivera hur höga kostnader som helst. Regeringen ser en uppenbar risk att huvudmän skapar mycket kostsamma utbildningar som i och för sig håller hög kvalitet, men där kostnaderna till stor del drabbar andra kommuner. Därför anser regeringen att rimligheten i kostnadsnivån måste ges särskild uppmärksamhet vid inrättande av särskilda varianter. Flera remissinstanser har inkommit med synpunkter på utredarens för- slag till ansökning och godkännande av särskilda varianter. Regeringen avser att senare återkomma i förordning till den närmare regleringen av denna process. Möjligheten att erbjuda särskilda varianter kommer, enligt regeringens bedömning, att skapa goda förutsättningar för huvudmän att erbjuda utbildning av hög kvalitet som tidigare erbjudits i form av specialut- formade program. Även i fortsättningen ska huvudmän kunna ta initiativ till sådana nya kurser som kan behövas t.ex. för att kunna anordna en särskild variant eller en riksrekryterande utbildning. Dessa kurser måste dock enligt regeringens mening, av samma skäl som beskrivits i det föregående, vara kvalitetssäkrade. Lokalt initierade kurser bör därför efter kvalitetssäkring beslutas av . I avsnitt 10.4 gör regeringen således bedöm- ningen att lokalt beslutade kurser inte längre ska förekomma i gymnasie- skolan. Regeringens bedömning: Utöver riksrekryterande idrottsutbildningar bör det vara möjligt att inrätta andra idrottsutbildningar som prövas och godkänns av . Utredarens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: Av de få remissinstanser som kommenterar för- slaget tillstyrker flertalet, däribland och kommuner. finner att den föreslagna modellen är ett sätt att strama upp och kvalitetssäkra den vildvuxna av lokala och regionala idrottsutbildningar. I ett gemensamt remissyttrande anför , , , , , , och kommuner (kommunerna på ) att om möjligheten att inrätta regionala idrottsutbildningar försvåras, finns det risk att ung- domen prioriterar sin idrott på bekostnad av sina studier. Riksidrottsför- bundet föreslår att utbildningarna ska omfattas av frisökning, att inackor- deringstillägg ska utgå samt att det individuella valet ska omfatta 300 poäng och kunna användas för specialidrott. kommun och Göte- borgsregionens kommunalförbund menar att inrättandet av andra idrotts- utbildningar än riksrekryterande sådana bör avgöras regionalt. Skälen för regeringens bedömning: Utöver riksrekryterande idrotts- utbildningar som beskrivs i det följande, se avsnitt 8.3, bör det finnas andra godkända idrottsutbildningar som kan anordna ämnet specialidrott. På dessa bör det vara möjligt att tid inom programfördjupningen får användas för ämnet specialidrott. Dessutom kan det individuella valet och vid behov utökat program användas för ämnet specialidrott. Bedömningen ger möjlighet till utbildningar med specialidrott som inte är riksrekryterande, något som redan förekommer . Skillnaden mot är att även dessa utbildningar bör vara föremål för nationell kvali- tetskontroll, något flera remissinstanser välkomnar. Dessutom bör alla utbildningar tillstyrkas av ett specialidrottsförbund och vara av tydlig elitidrottskaraktär det får inte endast vara frågan om nationella program med mer idrott än vanligt i syfte att tillgodose enskilda elevers önskemål. Regeringens förslag: Riksrekrytering ska liksom få beslutas för nationella program av regeringen eller en myndighet. Ett beslut om riksrekrytering får innebära att den riksrekryterande utbildningen i fråga om struktur, innehåll och examensmål får avvika från vad som annars gäller för nationella program. Beslut om riksrekrytering ska ange beslutet ska gälla och hur många platser utbildningen får omfatta. Regeringen meddelar föreskrifter om vilken myndighet som fattar beslut om riksrekrytering. Regeringen får vidare meddela föreskrifter med villkor för att en utbildning ska kunna bli riksrekryterande. Hemkommunen ska betala det belopp som har beslutats i varje särskilt fall av regeringen eller en myndighet. Regeringen meddelar föreskrifter om vilken myndighet som avses. Utredarens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förslaget om riksrekryterande utbildningar till- styrks av bland annat kommun. Åre kommun anför att för rela- tivt små orter med en expansiv arbetsmarknad och speciella behov av arbetskraft räcker inte det egna eller det regionala elevunderlaget till och anser därför att möjligheten till riksrekrytering måste finnas kvar. föreslår att en grupp utbildningar samlas under beteckningen nationella specialutbildningar. Dessa skulle ha egna examensmål och poängstrukturer som i större eller mindre omfattning får avvika från de nationella programmen. , Naturbrukets yrkes- nämnd samt vill att alla gymnasieutbild- ningar får möjlighet till riksintag. Skälen för regeringens förslag: Den nya programstrukturen med fler nationella program och inriktningar minskar sannolikt behovet av riks- rekryterande utbildningar, särskilt som programmens utformning bättre än ska följa och motsvara de krav som avnämare ställer för att för- bereda ungdomar för ett framtida yrkesliv och vidare studier. Det fram- tida behovet av riksrekryterande utbildningar bedöms därför vara be- gränsat. Regeringen anser att det finns utbildningar som ryms inom nationella program men som inte kan komma till stånd utan riksrekrytering därför att elevunderlaget i närområdet är alltför begränsat. Det finns även ut- bildningar av nationellt intresse som till sitt innehåll och sin struktur inte ryms inom något nationellt program men som ändå bör kunna erbjudas inom gymnasieskolan. Därför bedömer regeringen att det bör finnas olika former av riksrekryterande utbildningar, främst utbildningar motiverade av behov på arbetsmarknaden, spetsutbildningar inom idrottsområdet och inom det estetiska området samt inom matematik, naturvetenskap, sam- hällsvetenskap och humaniora. För att säkerställa att de riksrekryterande utbildningarna håller en hög kvalitet bör de, på samma sätt som , granskas och godkännas av myndighet och vara tidsbestämda. Regeringen delar utredarens uppfattning att det belopp som anordnaren får i ersättning för elever boende i annan kommun ska anges i beslut om riksrekrytering. Regeringen menar att de riksrekryterande utbildningarna tillsammans med särskilda varianter som beskrivs i avsnitt 8.1, ger den möjlighet till förnyelse av utbildningsutbudet och flexibilitet som efterlyser i sitt remissyttrande. I speciella fall ska också få beslutas att en utbildning i fråga om struktur och innehåll ska få avvika från vad som annars gäller för nationella program och även om särskilda examensmål. De riksre- kryterande utbildningar som har tillåtits att avvika från de nationella programmen på detta sätt ska i övriga avseenden behandlas som natio- nella program. Detta gäller regler om de nationella programmen, t.ex. avseende gymnasieexamen, garanterad undervisningstid och behörighet. Flera remissinstanser, däribland Myndigheten för handikappolitisk samordning, , /Talknuten och , hörselskadade och språkstörda barn, saknar resonemang och förslag kring riksrekryterande utbildningar för elever med svåra rörelsehinder, hörselskada och dövhet.