prop · GX0351 · 2009-11-04 00:00:00 — Vidare ska små elproducenter som kan leverera en effekt om maximalt 43,5 kW och som har ett säkringsabonnemang om högst och som under ett kalenderår har tagit ut mer el från elsystemet än man har matat in på systemet (nettoanvändare) inte betala någon avgift för denna inmatning. Konsekvensen av att undanta dessa små producenter från avgiften för att mata in el på system kommer inte innebära något ökad kostnad för nätföretagen totalt sett eftersom nätföretaget kan ta ut denna kostnad på det resterande kundkollektivet. Vad gäller förslaget i avsnitt 4.2 berör detta inte primärt elproducenter. Regleringen gäller i stället elanvändare som kompletterar sitt uttag av el från det nationella elsystemet med egen elproduktion, i allmänhet från solcellsanläggningar eller enstaka små vindkraftverk. Det eventuella överskott från den egna produktionen som då och då kan uppstå matar dessa elanvändare in på det nationella elsystemet utan ersättning. Genom förslaget öppnas nu möjligheten för dessa elanvändare att få betalt för sin inmatning av överskottselen. I praktiken kommer denna försäljning troligtvis att ske till elanvändarens elleverantör varigenom elanvändaren alltså bara får en reducerad kostnad för den el han tar ut från det nationella elsystemet. Den inverkan på marknaden för produktion av el som förslaget kan innebära är inte mätbar och någon snedvridning av konkurrensen uppstår alltså inte. 9.2.3Övriga kunder på nätet I och med att en kategori av kunder på nätet helt blir undantagen från kravet att betala för sin inmatning så kan konsekvensen bli en ökad nättariff för de övriga kundkollektivet i och med att den ökade kostnaden för nätföretaget kan komma att slås ut på de övriga kunderna på nätföre- tagets nät. Denna kostnad torde dock bli ytterst marginell eftersom kostnaderna kommer att slås ut på samtliga kunder inom redovisnings- området. Inga konsekvenser för den systemansvariga myndigheten har kunnat påvisas. Förslagen att vissa nätföretag ska ha möjlighet att få undantag från att upprätta en risk- och sårbarhetsanalys och en åtgärdsplan, förslaget om att det ska vara möjligt för vissa nätföretag att få undantag från kravet att upprätta en övervakningsplan samt att endast en redo- visning baserad på risk- och sårbarhetsanalysen och åtgärdsplanen ska ges in till nätmyndigheten innebär att vissa arbetsuppgifter kommer att kräva mindre resurser för nätmyndigheten. Förslaget att det ska vara möjligt att ansöka hos nätmyndigheten om ett bindande besked om ett nätföretag är undantagen kraven i 3 kap. 9 c, 9 d och 17 §§ innebär att nya arbetsuppgifter tillkommer nätmyndigheten. Regeringens bedömning är dock att dessa förslag inte har någon inverkan på nätmyndighetens resurser i sin helhet utan endast innebär att nätmyndigheten får omfördela sina resurser. Förslaget om att ett föreläggande som avser en elleverantörs skyldighet enligt 8 kap. 11 b § ska gälla torde inte innebära några nya direkta ekonomiska konsekvenser för nätföretagen eftersom nätföretagen är skyldiga att följa ett föreläggande i frågan. Elföretaget har även möjlighet att hos länsrätten ansöka om inhibition av ett före- läggande som gäller . Förslaget torde inte påverka konkurrensen på elleverantörernas marknad. De presenterade åtgärderna bedöms inte ha några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, för sysselsättningen och den offentliga servicen, för brottsligheten eller det brottsförebyggande arbetet, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna till att uppnå de integrationspolitiska målen. 9 c § Den som bedriver nätverksamhet med stöd av nätkoncession för linje med en spänning som understiger eller nätkoncession för område ska upprätta 1.en risk- och sårbarhetsanalys avseende leveranssäkerheten i elnätet, och 2.en åtgärdsplan som visar hur leveranssäkerheten i det egna elnätet ska förbättras. En redovisning baserad på risk- och sårbarhetsanalysen och åtgärdsplanen ska ges in till nätmyndigheten. Ändringen i andra stycket innebär att endast en redovisning baserad på risk- och sårbarhetsanalysen respektive åtgärdsplanen ska ges in i stället för hela analysen respektive planen. Vad gäller det övriga innehållet i analysen och planen har nätmyndig- heten, med stöd av 12 kap. 2 § ellagen, rätt att på begäran få ta del av det. Dessutom anges nu uttryckligen att redovisningen ska ges in till nätmyndigheten i stället för till den myndighet som regeringen bestämmer. Frågan har berörts i avsnitt 8. 9 e § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.innehåll i samt redovisning och offentliggörande av analyser och åtgärdsplaner enligt 9 c §, 2.information till elanvändarna enligt 9 d §, och 3.skyldighet att rapportera elavbrott till den myndighet som regeringen bestämmer. I punkten 1 utvidgas nu bemyndigandet till att omfatta också redovisning av de analyser och planer som nämns där. Frågan har berörts i avsnitt 8. 18 § Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndig- heten får meddela föreskrifter om undantag från kraven i 9 c och 9 d §§ i fråga om ledningar som i huvudsak matar in el från anläggningar för produktion av förnybar el. Av paragrafen, som är ny, framgår att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten får meddela föreskrifter om undantag från kraven i 9 c och 9 d §§ i fråga om ledningar som i huvudsak matar in el från anläggningar för produktion av förnybar el. I 9 c § finns bestämmelser om skyldighet för nätkoncessionshavare att upprätta en risk- och sårbarhetsanalys avseende leveranssäkerheten i elnätet och en åtgärdsplan som visar hur leveranssäkerheten i det egna elnätet ska förbättras. Kraven i 9 d § gäller information till elanvändare om leveranssäkerheten i elnätet och om rätt till avbrottsersättning och Med förnybar el avses här detsamma som i lagen (2003:113) om Prop. 2009/10:51 elcertifikat. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.2. 19 § Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndig- heten får meddela föreskrifter om undantag från kraven i 17 § i fråga om nätkoncessionshavare vars ledningar i huvudsak matar in el från anläggningar för produktion av förnybar el. En sådan föreskrift får dock inte avse nätföretag som avses i 1 b § första stycket. Enligt paragrafen, som är ny, får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten meddela föreskrifter om undantag från kraven i 17 § om nätkoncessionshavarens ledningar i huvudsak matar in el från anläggningar för produktion av förnybar el. Med förnybar el avses här detsamma som i lagen (2003:113) om elcertifikat. Kraven i 17 § innebär att den som bedriver nätverksamhet ska upprätta en övervakningsplan som säkerställer att verksamheten bedrivs på ett icke-diskriminerande sätt gentemot övriga aktörer på elmarknaden. Bestämmelsen gäller alla nätföretag men har särskild betydelse när det gäller företag som ingår i koncerner som också bedriver produktion av eller handel med el. Undantag från kravet på övervakningsplan bör till en början komma i fråga när det gäller små nätföretag som inte ingår i sådana koncerner. Det kan vidare bli aktuellt att undanta nätföretag som visserligen ingår i en sådan koncern men där nätverksamheten är av underordnad betydelse i förhållande till produktion eller handel. Av paragrafens andra mening följer att föreskrifter om undantag inte får avse företag som bedriver nätverksamhet och som ingår i en koncern vars samlade elnät har minst 100 000 elanvändare. Detta ska ses mot bakgrund av och rådets direktiv /54/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv /92/EG (det s.k. elmarknadsdirektivet). Kravet på övervakningsplan har införts med anledning av artikel 15.2 i elmarknadsdirektivet. Direktivet tillåter att undantag görs när det gäller koncerner som har mindre än 100 000 anslutna kunder eller levererar till små, enskilda system. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.3. 20 § får i det enskilda fallet, på ansökan av inne- havaren av en ledning eller den som avser att bygga en ledning, meddela ett bindande besked om huruvida ledningen omfattas av före- skrifter om undantag enligt 18 §. I paragrafen, som är ny, stadgas att nätmyndigheten i det enskilda fallet får meddela ett bindande besked om huruvida en ledning omfattas av de föreskrifter om undantag som regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten får meddela enligt 18 §. Ett sådant besked ska kunna meddelas på ansökan av innehavaren av en befintlig ledning eller den som avser att bygga en ledning. Regeringen avser föreskriva att nätmyndighetens besked får överklagas hos regeringen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.5. Den har utformats med Prop. 2009/10:51 beaktande av vad Lagrådet anfört i sitt yttrande. 21 § får i det enskilda fallet, på ansökan av ett företag som bedriver eller avser att bedriva nätverksamhet, meddela ett bindande besked om huruvida företaget omfattas av föreskrifter om undantag enligt 19 §. Av paragrafen, som är ny, framgår att nätmyndigheten i det enskilda fallet får meddela ett bindande besked om huruvida ett företag omfattas av föreskrifter om undantag från skyldigheten att upprätta en över- vakningsplan. Ett sådant besked ska kunna meddelas på ansökan av såväl ett företag som bedriver nätverksamhet som ett företag som avser att bedriva sådan verksamhet. Regeringen avser föreskriva att nätmyndighetens besked får överklagas hos regeringen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.5. Den har utformats med beaktande av vad Lagrådet anfört i sitt yttrande. 22 § Ett bindande besked enligt 20 eller 21 § får förenas med villkor. Dessa ska framgå av beskedet. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser som rör giltigheten av ett bindande besked enligt 20 eller 21 §. Ett sådant besked ska gälla endast så länge de förutsättningar som lagts till grund för nätmyndighetens bedömning föreligger oförändrade. Av beskedet ska framgå vilka dessa förutsättningar är. Det är viktigt att nätmyndigheten i varje enskilt fall lämnar tydliga uppgifter om de villkor som ska gälla för beskedet. Övervägandena finns i avsnitt 6.5. Paragrafen har tillkommit med anledning av Lagrådets yttrande. 10 § En innehavare av en produktionsanläggning som kan leverera en effekt om högst ska för överföring av el betala endast den del av avgiften enligt nättariffen som motsvarar den årliga kostnaden för mätning, beräkning och rapportering på nätkoncessionshavarens nät. Innehavaren ska dessutom betala engångsavgift för anslutning. Om flera sådana anläggningar som är belägna i närheten av varandra gemensamt matar in el på ledningsnätet, ska anlägg- ningarna betraktas som separata anläggningar vid tillämpningen av denna paragraf. En elanvändare som har ett säkringsabonnemang om högst och som producerar el vars inmatning kan ske med en effekt om högst ska inte betala någon avgift för inmatningen. Detta gäller dock bara om elanvändaren under ett kalenderår har tagit ut mer el från elsystemet än han har matat in på systemet. Tvister i frågor som avses i första och tredje styckena prövas av nätmyndigheten. En tvist prövas dock inte om det visas att ansökan om prövning kommit in till nätmyndigheten senare än efter det att nätkoncessionshavaren sänt ett skriftligt ställningstagande till Prop. 2009/10:51 berörd part under dennes senaste kända adress. I paragrafen införs nu ett nytt stycke som placeras som ett tredje stycke, varför det hittillsvarande tredje stycket blir fjärde stycket. I det nya stycket införs en rätt för angiven typ av elanvändare/elproducent att undantas från skyldigheten att betala nätavgift för sin inmatning. Detta gäller om elanvändaren under ett kalenderår har tagit ut mer el från elsystemet än han har matat in på systemet. Det blir alltså först efter utgången av varje kalenderår som man kan konstatera om elanvändaren ska betala en nätavgift eller ej för sin inmatning. Om det skulle uppstå tvist mellan nätföretaget och elanvändaren om huruvida nätavgift ska betalas eller ej kan tvisten, enligt ett tillägg i det nya fjärde stycket, prövas av nätmyndigheten. Vad gäller tolkningen av tidsfristsbestämmelsen hänvisas till regeringens proposition Energi- marknader i utveckling bättre regler och tillsyn (prop. 2001/02:56), s.64 och 59 f. Elanvändarens skyldighet att betala nätavgift för sitt uttag av el påverkas inte av den nya regleringen. Frågan har behandlats i avsnitt 4.2. 3 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfattas av tillsynen. Ett föreläggande får förenas med vite. Ett föreläggande som avser elsäkerhet eller driftsäkerheten hos det nationella elsystemet eller som avser riktigheten av lämnade uppgifter enligt 8 kap. 11 b § gäller . I första stycket regleras tillsynsmyndighetens befogenhet att meddela förelägganden. I andra stycket anges att två typer av förelägganden gäller . Det gäller förelägganden som avser elsäkerhet och driftsäkerheten hos det nationella elsystemet. införs en tredje typ av förelägganden som ska gälla , nämligen sådana som avser riktigheten av de uppgifter som elleverantören, enligt 8 kap. 11 b §, är skyldig att lämna till nätmyndigheten. Innebörden är att även sådana förelägganden, som alltså avser rättelse av felaktigt lämnade uppgifter, gäller , dvs. utan hinder av att föreläggandet överklagas. Om så sker kan dock allmän förvaltnings- domstol, dit överklagande ska ske, med stöd av 28 § förvaltnings- processlagen (1971:291) förordna att föreläggandet tills vidare inte ska gälla. Frågan har behandlats i avsnitt 7. har enligt direktiven som övergripande målsättning att främja utvecklingen av produktion av förnybar el. Elcertifikatssystemet är helt avgörande för mängden tillkommande förnybar el i . Det ligger inte inom denna utrednings uppdrag att utvärdera elcertifikatssystemet. Däremot bedöms de förslag som utredningen lägger leda till gynnsammare förutsättningar för den förnybara elproduktionen. Indirekt kan detta leda till en ökad produktion eftersom introduktionen av förnybar el kan ske till en lägre samhälls- ekonomisk kostnad vilket kan öka acceptansen för att utöka elcertifikats- systemet. Utredningens förslag kan förväntas leda till: Mer egenproducerad elektricitet: Utredningen föreslår att små kraft- verk, mindre än (vilket motsvarar en effekt av cirka 44 kW), kan anslutas utan krav på timmätning vilket leder till signifikant lägre kostnader. Förenklad och snabbare nätanslutning av anläggningar för produktion av förnybar el: Utredningen föreslår lättnader vad gäller koncessionshanteringen för elnät och administrativa riktlinjer för hur producenter av förnybar el ska komma överens med nätföretagen vid anslutning. Mer samhällsekonomisk utbyggnad av produktionen av förnybar el: Utredningen föreslår att dagens 1 500 kW-gräns för nedsatt nätavgift ersätts med en begränsning av nätavgiften till per kWh. Motivet är att öka incitamenten till att välja det mest kostnadseffektiva kraftverket i stället för att optimera efter effektstorlek för att minimera nätavgiften. Förslaget om att i stället för 1 500 kW-gränsen införa en begränsning i nättariffen förväntas leda till att intresset för att bygga ut förnybar energi inte minskar drastiskt i glesbygd, utan kan fortsätta öka. Obligatoriska kanaltariffer och en definierad metod för beräkning av produktionsanläggningars påverkan på nätförluster ger incitament till att ansluta kraftverken i den samhällsekonomiskt rätta punkten i elnätet. Mer samhällsekonomisk utbyggnad av elnäten: Utredningen före- slår inrättandet av en elnätsinvesteringsfond. Denna leder till att nödvändiga nätinvesteringar för anslutning av förnybar el kan erhålla finansiering under förutsättning att de är samhällsekonomiska, dvs. lägsta kostnad per producerad kWh förnybar el. Detta bedöms leda till lägre kostnader för elkunderna. Uppdraget (se kap.1) Energianvändningen i världen består huvudsakligen av fossila bränslen. Historiskt sett har användningen ökat så snabbt som under För att få en långsiktigt hållbar energiförsörjning är den utmaning som därmed ligger framför oss huvudsakligen att kombinera en radikalt mer effektiv energianvändning med en mycket stark ökning av användandet av förnybara energislag. elförsörjning bygger på två starka ben, vattenkraften och har mycket goda förutsättningar att även kunna förlita sig på ett tredje starkt ben bestående av i huvudsak biobränslen och vindkraft. Denna utredning berör hur anslutnings- reglerna för kraftverken i detta tredje ben ska kunna förbättras för att uppnå en rationell elförsörjning. För att öka mängden förnybar elproduktion i den svenska energimixen har ett elcertifikatssystem införts. Det mesta talar för att detta system leder till att det investeras i ungefär så mycket ny förnybar produktion som det är designat för, dvs. jämfört med när systemet introducerades. I denna utrednings direktiv är den första punkten att Utvärdera om det nuvarande regelverket för förnybar elproduktion skapar hinder för en storskalig utveckling och utbyggnad av den förnybara elproduktionen. Bedöms förändringar av regelverket krävas skall utredaren lämna sådana Det absolut mest centrala regelverket för storskalig utveckling och utbyggnad av den förnybara elproduktionen är därmed elcertifikats- systemets kvoter och övriga regler. Utredningen har dock tolkat direk- tiven som att nivån på mängden certifikatsberättigad produktion, vilken bestäms av certifikatssystemets detaljregler, är en politisk fråga vilken ligger utanför denna utrednings uppdrag. Om man med en storskalig utveckling och utbyggnad av den förnybara elproduktionen menar mer än så är det dock elcertifikatssystemets kvoter samt övriga regler som ska ändras. Med hänvisning till den första punkten i utredningens direktiv är syftet med denna utredning inte att beakta mängden elproduktion kopplad till en storskalig utveckling och utbyggnad av den förnybara elproduk- tionen utan snarare konkurrensen mellan olika installationer (vid en given total mängd) så att man får till en så rationell utbyggnad som Utredningens syfte är därmed att få till en så samhällsekonomisk utbyggnad av den förnybara elproduktionen som möjligt. konsekvens, som är osäker och kräver politiska beslut, är att en mer samhällsekonomisk utbyggnad kan leda till att det politiska intresset ökar för att tillåta ökade elcertifikatskvoter. Förnybar elproduktion i (se kapitel 2) fanns det 1 916 anläggningar som erhöll elcertifikat, dvs. anläggningar för produktion av vindkraft, solel, småskalig vattenkraft och biobränslebaserad kraftvärme. Det totala antalet enheter var 2 288. Av anläggningarna var 1 847 mindre eller lika med 1,5 MW och av dessa var 229 mindre än eller lika med 50 kW. För att aktörerna på marknaden ska investera i nya elproduktions- anläggningar krävs långsiktiga och stabila ekonomiska förutsättningar. Intäktssidan består av elpris och elcertifikatspris. komma att sjunka. Däremot kommer elcertifikatspriset, med ett oförändrat elcertifikatssystem, att bli mycket lågt när utbyggnaden av ny certifikatberättigad elproduktion passerar . Med ett mycket lågt certifikatspris kommer ingen elproduktion att byggas ut när har uppnåtts, förutsatt att inte elpriset ökar avsevärt. Om samhället eftersträvar en produktion av förnybar el som är större än är det därför viktigt att i ett tidigt skede beslutar om ett nytt mål inom elcertifikatssystemet. gäller för den betydande andel produktion av förnybar el där elpriset inte räcker som finansiering. Utredningen har studerat gjorda potentialbedömningar och prognoser för hur stor utbyggnaden av ny produktion av förnybar el kan bli. som i slutänden realiseras beror på de ekonomiska förutsättningarna. Elforsk bedömer att av bränslet för kraftvärme- produktion i fjärrvärmesystem kommer att bestå av biobränslen , motsvarande en total produktion av el. På lång sikt visar prognoser och potentialbedömningar att kraftvärmen, baserad på såväl biobränslen som naturgas, kommer att kunna stå för mellan 18 och Varken solceller, vågkraft eller geotermi bedöms komma in i det svenska kraftsystemet i någon större omfattning till bedömer att vattenkraften totalt kan öka med och enligt deras prognoser kommer vindkraften att producera . betydligt större potential att bygga ut vindkraften. anläggningar över 25 MW realiserades så skulle den beräknade vindelproduktionen, bara från dessa anläggningar bli mellan 17 och Internationell jämförelse (se kap.3) För att hämta inspiration har utredningen studerat hur de frågor som utredningen har att behandla hanteras i , , och . Dessa länder uppvisar en stark utveckling vad gäller produktion av förnybar el. Jämförelsen i denna utredning har främst inriktats på vindkraft, då elnätsfrågor har speciell relevans just för denna teknik. De studerade områdena där skillnaden mellan rådande svensk lagstiftning och den aktuella situationen i de fyra studerade länderna har varit mest framträdande är: Ersättningsnivån: Samtliga fyra studerade länder har högre ersättning för el producerad i vindkraftverk. Nättariffer: I de studerade länderna tillämpas inga nättariffer för produktion av förnybar el i vare sig , eller . Detta är viktigt att notera när ersättningsnivåer i olika länder jämförs. Ledningskoncessioner: I alla de fyra analyserade länderna får vind- kraftsproducenter själva bygga elledningarna inom vindparken samt mellan vindparken och transmissions-/distributionsnätet, dvs. det är inte nödvändigt att gå via ett nätföretag. Övriga nätinvesteringar: I de olika länderna råder skiftande detalj- reglering för vilka förstärkningsåtgärder i elnäten som ska finansieras av elproducenter respektive nätföretag. Krav på mätning för små anläggningar: I , och finns inga krav på att mindre anläggningar ska mäta och rapportera en gång . Ersättning för el producerad inom fastig- heten är dock ofta så hög att det lönar sig att sälja denna el i stället för att använda den till att minska sin egen konsumtion. Alla de fyra analyserade länderna har visat flexibilitet när det har gällt att kontinuerligt anpassa energipolicy, regler samt bestämmelser beroende på den tekniska och ekonomiska utvecklingen. Detta gäller dock även , vilket denna utredning är ett exempel på. Elnätsinvesteringsfond (se kap. 4.1) Det befintliga elnätet har kapacitet för att ta emot en betydande ökning av elproduktionen. Utredningen har emellertid funnit att det finns behov av att lösa vissa flaskhalsar i elnätet för att underlätta en samhällsekonomisk utbyggnad av elnäten. Detta berör främst områden med goda förutsättningar för förnybar elproduktion där den initiala kostnaden för nätförstärkning överstiger vad en enskild producent kan bära. Utredningen föreslår därför att en elnätsinvesteringsfond skapas för att finansiera investeringar i elnätet för tillkommande förnybar elproduktion. Denna fond är tänkt att delfinansiera nätavgiften för anslutning av sådana anläggningar som uppfyller förutsättningarna för att tilldelas elcertifikat. Elproducenten ska själv stå för en del av nätavgiften för anslutning, utredningens förslag är att egenfinansieringen som utgångsläge ska vara per installerad megawatt. Fonden finansieras via nätföretagen och fördelas efter deras respektive underliggande elkonsumtion hos slutkund. Fonden placeras som ett särskilt beslutsorgan hos en värdmyndighet. Utredningen ser Energi- myndigheten och som tänkbara värd- myndigheter. Förändringar avseende nätkoncession (se kap. 4.2) Det finns olika omständigheter kring nätkoncessioner som försvårar introduktionen av förnybara energikällor. Det är t.ex. svårt att konkurrensutsätta utbyggnaden av nödvändig ledningskapacitet. leder en planerad utbyggnad till svårigheter för produktions- och nätföretag att komma överens om det tekniska utförandet av elnätsanslutningen för en elproduktionsanläggning. Om en elproducent själv vill bygga elnätet är det nödvändigt att bilda ett nätbolag och söka koncession.