prop · GX0348 · 2009-11-10 00:00:00 — och anser däremot att de före- slagna åtgärderna inte är tillräckliga. menar att inte med säkerhet på förhand kan bedöma vilka kollektivavtalsvillkor som en arbetstagarorganisation kan komma att kräva. anser att en kontrollmekanism bör införas i utstationeringslagen för att säkerställa att informationen till utstatione- rande företag lämnas på ett objektivt och säkert sätt. förordar att en skadeståndssanktion knyts till skyldigheten att ge in kollektivavtalsvillkor till . Även anser att utstationeringslagen bör tillföras en regel om konsekvenserna av att arbetstagarorganisationen inte fullgör skyldig- heten att ge in villkoren. Några remissinstanser, bland dem Arbetsgivar- verket, anser att det ska vara en förutsättning för rätten att vidta strids- åtgärder att de kollektivavtalsvillkor som krävs har getts in till förbin- delsekontoret i förväg. Skälen för regeringens förslag Hos finns upparbetade rutiner för att sköta uppdraget att vara förbindelsekontor. Dessutom är verket tillsynsmyndighet när det gäller såväl arbetstidslagen som arbetsmiljölagen. Verket meddelar närmare föreskrifter om tillämpningen av lagstiftningen inom dessa områden. När det gäller denna lagstiftning och annan reglering besitter stor sakkunskap och har förutsättningar att på ett korrekt och effektivt sätt bistå en utländsk tjänsteutövare i fråga om vad som gäller enligt den svenska regleringen inom dessa områden. det gäller andra områden som avses i 5 § utstationeringslagen har verket goda förutsättningar att ge information. Även om det, som utredningen och många remissinstanser uppmärksammar, finns skäl även för att , med dess särskilda kunskap om svenska kollektiv- avtal, ska ha rollen som förbindelsekontor, anser regeringen att över- vägande skäl talar mot att nu göra någon organisatorisk förändring. Enligt 9 § andra stycket utstationeringslagen ska hänvisa till berörda kollektivavtalsparter för information om kollektiv- avtal som kan komma att bli tillämpliga vid en utstationering av arbets- tagare i . Regeringen anser att därigenom har en alltför passiv roll när det gäller att upplysa utländska arbetsgivare om kollektivavtalsvillkor som kan komma att bli tillämpliga. Inte minst på EU-nivå har understrukits vikten av att förbindelsekontoren på ett aktivt sätt bistår tjänsteutövare och utstationerade arbetstagare från andra med- lemsländer när det gäller information om vad som gäller vid en utstatio- nering till värdlandet. En aktivare roll för verket ger förutsättningar för en utländsk tjänsteutövare att på ett enklare sätt ta reda på vilka villkor som kan komma att krävas av de fackliga organisationerna vid en utstationering i . bör kunna hjälpa en utländsk tjänsteutövare eller arbetstagare med information om villkor som kan komma att krävas vid en utstationering i , inte bara enligt lag utan även enligt kollektivavtal. Det bör i regel inte vara särskilt svårt för verket att bedöma vilket kollektivavtalsområde som det aktuella arbetet faller under. Inget hindrar naturligtvis att verket vid tveksamhet kontak- tar arbetsmarknadens parter för att få upplysningar till grund för en säkrare bedömning. Det viktigaste är enligt regeringens uppfattning att kan informera om sådana kollektivavtalsvillkor som kan komma att krävas med stöd av stridsåtgärder enligt den föreslagna 5 a § utstatione- ringslagen. Vid en utstationering i kan naturligtvis även andra kollektivavtalsvillkor komma att bli tillämpliga. Det utländska företaget kan ju vara medlem i en svensk arbetsgivarorganisation och därigenom bli bundet av ett svenskt kollektivavtal. Man måste också räkna med att det utländska företaget utan ett sådant medlemskap frivilligt väljer att ansluta sig till ett kollektivavtal utan att det behöver bli aktuellt med några stridsåtgärder. För allmän information om villkoren i ett centralt avtal ligger det närmast till hands att företaget vänder sig till den svenska arbetsgivareorganisation som är part i avtalet. Men bör även kunna bistå med viss information om sådana avtal till ett utländskt företag som vänder sig till verket inför en utstationering. Det bör enligt regeringen inte vara nödvändigt att, som Kommerskolle- gium föreslår, i utstationeringslagen införa någon särskild kontroll- mekanism för att informationen till det utländska företaget ska lämnas på ett objektivt och säkert sätt. Regeringens avsikt är inte att Arbetsmiljö- verket ska inta rollen som företrädare eller ombud för frågeställaren. kan inte få till uppgift att tolka bestämmelserna i ett kollektivavtal och att närmare upplysa om hur de ska tillämpas i fall där det kan råda osäkerhet i den frågan. Det är avtalsparterna själva som Prop. 2009/10:48 svarar för tolkningen av avtalet, och ytterst kan det bli Arbetsdomstolen som avgör den saken. Regeringen föreslår att funktion förstärks på så sätt att verket ska hjälpa till med information om sådana kollektivavtals- villkor som kan komma att krävas med stöd av stridsåtgärder enligt 5 a § utstationeringslagen eller som annars kan komma att bli tillämpliga vid en utstationering av arbetstagare i . En skyldighet att ge in kollektivavtalsvillkor till För att ska kunna fullgöra den nya skyldigheten att hjälpa till med information om villkor som kan krävas med stöd av stridsåtgärder behöver verket ha de aktuella villkoren tillgängliga. fredspliktsreglerna kan antas i praktiken leda till att de fackliga organisa- tioner som berörs av utstationeringar och som kan ha ett intresse av att genomdriva vissa villkor med stöd av stridsåtgärder antingen tar fram ett standardiserat kollektivavtal med relevanta villkor hämtade från det centrala avtalet eller använder sig av en hängavtalsmodell, där avtalet hänvisar till relevanta villkor i det centrala kollektivavtalet. Regeringen föreslår därför att det i utstationeringslagen införs en ny 9 a § enligt vilken en arbetstagarorganisation ska ge in sådana kollektiv- avtalsvillkor till som den kan komma att kräva med stöd av stridsåtgärder enligt 5 a §. Som utredningen anför bör det ligga i de fackliga organisationernas intresse att se till att det svenska systemet med kollektivavtal i för- hållande till utländska tjänsteutövare blir transparent och förutsebart för Regeringen gör därför bedömningen att det inte är nödvändigt att, som föreslår, koppla någon sanktion till skyldigheten att ge in kollektivavtalsvillkoren till . Inte heller bör det, som några remissinstanser föreslår, vara en förutsätt- ning för rätten att vidta stridsåtgärder att de begärda villkoren getts in till En sådan åtgärd skulle enligt regeringens bedömning innebära en alltför långtgående inskränkning av stridsrätten. Det faktum att en facklig organisation inte har gett in villkoren till verket bör alltså inte påverka bedömningen av en stridsåtgärds lovlighet eller medföra någon Som nämnts skiljer utredningens förslag mellan utstationerande företag inom EES och övriga företag. Liksom när det gäller förslaget till nya fredspliktsregler avviker förslaget således från den nuvarande principen att ha en enhetlig reglering gentemot utländska företag, oberoende av om företaget är etablerat i eller utanför EES. detta område anser emellertid regeringen att det finns några starka, sak- liga skäl för att särbehandla företag beroende på deras nationalitet. stärkningen av roll som förbindelsekontor bör därför gälla gentemot alla utländska arbetsgivare som utstationerar arbetstagare hit, oberoende av i vilket land företaget är etablerat. Regeringens förslag: Arbetsdomstolen ska alltid vara behörig att som första domstol ta upp och avgöra en tvist om stridsåtgärd som avses i den nya 41 c § medbestämmandelagen. : Utredningen behandlar inte frågan. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig i frågan. Skälen för regeringens förslag: I 2 kap. 1 § första stycket lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister anges vilka parter som är behöriga att väcka talan i Arbetsdomstolen som första domstol. Dessa parter är arbetsgivar- och arbetstagarorganisation och arbetsgivare som själv slutit kollektivavtal. Av andra stycket i paragrafen framgår att Arbetsdomstolen är behörig domstol även när kollektivavtal tillfälligt inte gäller. Från huvudregeln i paragrafens första stycke finns ett undantag i fjärde stycket, där det anges att Arbetsdomstolen alltid är behörig att som första domstol ta upp och avgöra en tvist om stridsåtgärd som avses i 41 och 41 b §§ medbestämmandelagen. Detta gäller oberoende av partställningen i målet. Även en enskild arbetsgivare som inte själv har slutit kollektiv- avtal kan således väcka talan i tvist om stridsåtgärd i Arbetsdomstolen som första domstol. I denna proposition föreslår regeringen att det i medbestämmandelagen förs in en ny paragraf, 41 c §, som reglerar tillåtligheten av en strids- åtgärd som vidtas mot en utstationerande arbetsgivare i syfte att få till stånd ett kollektivavtal, se avsnitt 5.4. Arbetsdomstolen bör naturligtvis alltid vara behörig att som första domstol ta upp och avgöra en tvist om stridsåtgärd som avses i denna nya paragraf. Detta torde utredningen och remissinstanserna utgå ifrån som något självklart. För att det inte ska råda någon tvekan i behörighetsfrågan anser regeringen att ett klargörande behöver göras i arbetstvistlagen. Det före- slås därför en ändring i 2 kap. 1 § i lagen, som innebär att Arbets- domstolen alltid ska vara behörig att som första domstol ta upp och avgöra en tvist om stridsåtgärd som avses i den nya 41 c § medbestäm- mandelagen. 5.8Utstationerade arbetstagares rätt enligt kollektivavtal Regeringens bedömning: Det bör inte skapas en möjlighet för en ut- stationerad arbetstagare, som inte är medlem i en svensk arbetstagarorga- nisation, att åberopa villkor enligt ett kollektivavtal som slutits mellan arbetstagarorganisationen och en utstationerande arbetsgivare. förslag: Arbets- och anställningsvillkor enligt ett kollektivavtal som har slutits mellan en svensk arbetstagarorganisation och en arbetsgivare som är etablerad i ett annat EES-land och som ut- stationerar arbetstagare till ska för den tid utstationeringen pågår kunna åberopas av den utstationerade arbetstagaren, även om han eller hon inte är medlem i den avtalsslutande organisationen (se SOU 2008:123 s. 319). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. LO, TCO och påpekar dock att förslaget är systemfrämmande för svensk arbetsrätt. LO och TCO tillägger att erfarenheten visar att utländska arbetstagare i alla fall aldrig förmår att i praktiken tillvarata sina rättigheter utan medlemskap i en svensk facklig organisation. Även anser att den praktiska betydelsen av den föreslagna regeln blir ringa. yttrar sig inte över förslaget. Teknikföretagen, vars särskilda yttrande fogats till Svenskt Näringslivs yttrande, anser att den föreslagna regeln diskriminerar utländska arbetsgivare. Teknikföretagen anser också att regeln utgör ett tydligt brott mot en grundläggande princip inom svensk arbetsrätt och ett allvarligt avsteg från den svenska kollektivavtalsmodellen. Arbetsdomstolen avstyrker förslaget. Det väcker enligt domstolen flera frågor som inte behandlas i utredningens betänkande och avviker på- tagligt mot vad som gällt enligt svensk kollektiv arbetsrätt. Det finns enligt domstolen ingen bestämmelse i utstationeringsdirektivet som ger påtaglig anledning till en sådan förändring, och det saknas skäl att inte fullt ut lita på att den svenska arbetsmarknadsmodellen är till- räcklig från EG-rättslig utgångspunkt. Skälen för regeringens bedömning: Av 23 § medbestämmandelagen framgår att ett kollektivavtal kan slutas av en arbetsgivarorganisation eller en arbetsgivare, på ena sidan, och en arbetstagarorganisation, på andra sidan. Kännetecknande för ett kollektivavtal som har slutits av en arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation är att det, enligt 26 § med- bestämmandelagen, inom sitt tillämpningsområde binder även medlem i organisationen. Den enskilde arbetstagaren blir genom sitt medlemskap i den avtalsslutande arbetstagarorganisationen såväl förpliktad som berättigad enligt avtalet. För en arbetstagare som inte är medlem i en avtalsslutande organisa- tion är situationen en annan. En oorganiserad arbetstagare har varken rättigheter eller skyldigheter enligt kollektivavtalet. En arbetsgivare som inte tillämpar kollektivavtalets villkor på en utomstående arbetstagare riskerar dock att drabbas av skadeståndskrav från den fackliga organisa- tionen under åberopande av kollektivavtalsbrott. Enligt fast praxis från Arbetsdomstolen gäller nämligen att en arbetsgivare i förhållande till arbetstagarorganisationen genom kollektivavtalet är skyldig att tillämpa dess villkor även på arbetstagare som inte är medlemmar i facket. Men den enskilda arbetstagaren kan inte själv hävda någon rätt enligt kol- lektivavtalet på grundval av att arbetsgivaren är skyldig att tillämpa dess villkor på honom eller henne. Det kan diskuteras hur denna ordning förhåller sig till utstationerings- direktivets krav. Som utredningen anför får anses ha en skyldig- het att se till att de villkor som i enlighet med direktivet utsträcks för att tillämpas på utstationerade arbetstagare också i verkligheten kommer dessa arbetstagare till del. Ett kollektivavtal som sluts mellan en utstatio- nerande arbetsgivare och en svensk arbetstagarorganisation, som inte har några medlemmar hos arbetsgivaren, är bindande enbart mellan dessa parter. En skyldighet gentemot det svenska facket att tillämpa kollektiv- avtalets villkor på de utstationerade arbetstagarna uppstår visserligen Prop. 2009/10:48 genom avtalet, men avtalet kan inte åberopas av en sådan arbetstagare, såvida han eller hon inte är medlem i den svenska arbetstagarorganisatio- nen. Utredningen föreslår mot den bakgrunden att villkor enligt ett kollektivavtal som har slutits mellan en svensk arbetstagarorganisation och en arbetsgivare som är etablerad i ett annat EES-land och som ut- stationerar arbetstagare till ska för den tid utstationeringen pågår kunna åberopas av den utstationerade arbetstagaren, även om han eller hon inte är medlem i den avtalsslutande organisationen. Regeringen konstaterar att utredningen anför flera goda argument för sitt förslag, som en majoritet av remissinstanserna också ställer sig bakom. Trots detta anser regeringen att övervägande skäl talar mot för- slaget. Som nämnts är den utstationerande arbetsgivaren skyldig att tillämpa kollektivavtalets villkor även på utomstående arbetstagare. Det saknas anledning anta annat än att den kollektivavtalsbärande arbets- tagarorganisationen bevakar att så sker. Den föreslagna regeln kan mot den bakgrunden inte anses nödvändig för att det svenska systemet ska uppfylla EG-rättens krav. Till detta kommer att regeln är system- främmande och avviker från en grundläggande princip i svensk arbets- rätt, vilket flera remissinstanser uppmärksammar, samt att regeln, som Teknikföretagen påpekar, innebär en viss negativ särbehandling av ut- ländska arbetsgivare i förhållande till svenska. Regeringen gör därför bedömningen att utredningens förslag inte bör genomföras i denna del. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . förslag: Förslaget överensstämmer med regeringens förslag (se SOU 2008:123 s. 77 och 79). Remissinstanserna: LO och TCO anser att lagändringarna bör träda i kraft . Övriga remissinstanser yttrar sig inte i frågan. Skälen för regeringens förslag: Det finns inget som ger anledning att avvakta med ikraftträdandet för de nya reglerna. De föreslagna lagänd- ringarna bör därför träda i kraft möjligt. Regeringen föreslår att de träder i kraft . Regeringen ser inget behov av några övergångsbestämmelser. Av Lavaldomen framgår att det svenska systemet för fastställande av arbets- och anställningsvillkor för till utstationerade arbetstagare strider mot EG-rätten. Förslagen i denna proposition syftar till att åtgärda detta problem genom att för det första begränsa svenska arbetstagar- organisationers möjlighet att vidta stridsåtgärder mot utstationerande tjänsteföretag för att få till stånd kollektivavtal, för det andra förstärka Utgångspunkten har varit att bland olika tänkbara alternativ välja de åtgärder som i så stor utsträckning som möjligt medför att den svenska arbetsmarknadsmodellen kan tillämpas även i utstationeringssituationer. Ett system med lagreglerade minimilöner eller allmängiltigförklaring av kollektivavtal skulle innebära en ingripande förändring av förhållandena på den svenska arbetsmarknaden. Regeringen har därför valt en annan lösning, som i grunden håller fast vid den svenska modellen enligt vilken lönen bestäms utan statlig inblandning. Med den utgångspunkten finner regeringen, i likhet med , inte anledning att försöka göra någon närmare kostnadsmässig jämförelse mellan de olika alterna- Vid bedömningen av konsekvenserna av förslagen kan det konstateras att den faktiska förekomsten av utstationering av arbetstagare från stater inom EES inte är helt känd. Det finns inga säkra och exakta uppgifter om hur många arbetstagare det rör sig om, vilka länder de kommer ifrån och inom vilka branscher de är verksamma. Det råder dock enligt utred- ningen allmän enighet om att utstationering främst sker i byggföretag och Enligt uppgifter till utredningen från Svenska fanns det omkring 120 utstationerande företag i byggbranschen med sammanlagt ca 1 050 har beräknat antalet utstatione- rade elektriker inom området för till drygt 220 arbetstagare och inom området för till drygt 60 arbetstagare. Industrifacket har uppgett att man tecknar 3050 kollektivavtal med företag från andra EES-länder som utstationerar arbetstagare till . Detta förbund uppskattar att de nämnda företagen i genomsnitt utstationerar 30 personer per företag till Merparten av företagen är entre- prenadföretag som sysslar med exempelvis ombyggnad av industri- anläggningar, men i några fall har det rört sig om bemanningsföretag. Vissa av företagen utför omfattande arbeten i , t.ex. renovering av värmekraftverk eller pappersbruk, och kan då utstationera 250 arbets- Det rör sig ofta om polska eller tjeckiska företag. Det finns inga uppgifter om i vilken utsträckning utstationering före- kommer från länder utanför EES, men det kan antas att det förekommer i mindre utsträckning än från EES-länder. Utstationering av arbetstagare i förekommer alltså i relativt Prop. 2009/10:48 liten utsträckning . Även om omfattningen kan antas komma att öka finns det inte skäl att anta att den praktiska betydelsen av de föreslagna lagändringarna blir särskilt stor i ett sam- hällsekonomiskt perspektiv. Inte heller finns det skäl att anta att för- slagen får några större konsekvenser för vare sig enskilda företag eller arbetstagare i . De förslag som regeringen nu lägger fram kan emellertid tänkas få vissa ekonomiska följder i främst två avseenden. För det första kan ut- stationerande företag från andra länder bli mer konkurrenskraftiga om de tidigare tillämpat svenska kollektivavtal fullt ut men framöver bara behöver tillämpa minimivillkor på de områden som omfattas av utstatio- neringsdirektivets hårda kärna. Detta kan leda till en ökning av den gränsöverskridande tjänstehandeln. För det andra kan förslagen få ekonomiska konsekvenser om de leder till att det införs bestämmelser om minimilön i kollektivavtal som saknar sådana villkor eller om nivåerna på gällande lägstlöner ändras. Slutligen kan nämnas att efterlyser en närmare analys av vilken betydelse förslaget till nya fredspliktsregler har för tillämpningen av diskrimineringslagen (2008:567) på utstationerade arbetstagare. Regeringen vill med anledning av detta klargöra att inget av förslagen i denna proposition påverkar tillämpningen av diskrimine- ringslagen. En utstationerande arbetsgivare är även i fortsättningen tvungen att tillämpa de bestämmelser i den lagen som anges i 5 § ut- stationeringslagen. Tjänstehandel, konkurrens och kostnader Det är inte möjligt att med någon större exakthet uttala sig om följderna av förslagen med avseende på den gränsöverskridande tjänstehandeln och utländska företags konkurrensförmåga. I stora drag kan dock förslagen antas få följande konsekvenser. I den mån som utstationerande företag från andra länder har tillämpat svenska kollektivavtal fullt ut medför regeringens förslag att deras konkurrenskraft på den svenska marknaden i princip förbättras genom att de får möjlighet att konkurrera med något lägre löner än De föreslagna fredspliktsreglerna innebär också att utstatione- rande företag kan freda sig mot stridsåtgärder genom att visa att de ut- stationerade arbetstagarna redan har villkor som ligger på en viss nivå. En sådan möjlighet har inte svenska kollektivavtalslösa arbetsgivare i De utländska företagen gynnas alltså genom att de får ett starkare skydd mot stridsåtgärder i jämförelse med svenska före- Även om det stora flertalet svenska arbetsgivare är bundna av kollektivavtal, kan det antas att det i de branscher i vilka utstationering förekommer finns ett antal svenska företag utan kollektivavtal vars konkurrenssituation kan komma att påverkas negativt av detta. Dessa omständigheter kan medföra å ena sidan en ökad rörlighet för tjänster med de samhällsekonomiska fördelar som detta innebär, å andra sidan sämre förutsättningar för de svenska företag och arbetstagare som för konkurrens från utländska tjänsteföretag. företag kan dock även i fortsättningen antas komma att tillämpa de Prop. 2009/10:48 centrala avtalen på vanligt sätt genom medlemskap i en svensk arbets- givarorganisation eller annars på frivillig väg. Det kan nämnas att Byggindustrier hade 56 utländska företag som medlemmar, bland dem många polska företag men även företag i , och . För de företag som är bundna av ett centralt avtal genom ett sådant medlemskap får de nya fredsplikts- reglerna ingen betydelse. Förstärkningen av förbindelsekontorets funktion innebär en förbättring av utländska tjänsteföretags möjlighet att få information om vilka regler som kan komma att bli tillämpliga vid en utstationering. Detta gynnar tjänstehandeln, eftersom företagens förutsättningar att på förhand bedöma konsekvenserna av en utstationering förbättras. Förslaget att inte längre ålägga utstationerande företag att följa regeln om besked om ändringar i arbetstidens förläggning innebär en förenkling av regelsystemet för dessa företag. Förslagen medför inga ökade kostnader, varken administrativa eller kostnader av annat slag, för vare sig svenska eller utländska företag. Förslagen bedöms inte heller påverka små företags konkurrensförmåga i förhållande till stora företag. Sammanfattningsvis kan det antas att förslagen har en positiv effekt på den gränsöverskridande tjänstehandeln och utländska tjänsteföretags konkurrensförmåga. Den samhällsekonomiska konsekvensen av detta blir antagligen begränsad vid den nuvarande omfattningen av utstationering av arbetstagare. Enskilda svenska företag och deras anställda kan dock komma att känna av en ökad konkurrens. När det gäller arbetsmarknadens parters uppfattning om konsekven- serna av förslagen i nu aktuellt hänseende kan hänvisas till utredningens betänkande, SOU 2008:123 s. 341 f. De nya fredspliktsreglerna innebär att arbetstagarorganisationerna i löne- hänseende inte kan gå till strid för krav på annat än en minimilön som motsvarar nivån i ett centralt branschavtal. Detta innebär att nivån på minimilönen ytterst bestäms av parterna i de centrala avtalen. Som tidigare angetts finns det ungefär 600 centrala kollektivavtal i . Många avtal, såväl inom privat som offentlig sektor, har bestämmelser som förutsätter att de lokala parterna kommer överens om löneutrymmets storlek och fördelning på grupper och individer. De lokala parterna får därför en roll i lönebildningen. I den privata sektorns avtal med finns emellertid i stor utsträckning fastställda lägstlöner. De är även vanligt förekommande i den kommu- nala sektorn men inte inom staten.