prop · GX0315 · 2009-10-08 00:00:00 — Vidare följer slutsatsen av att dessa två artiklar, och därige- nom tillämpligheten av direktiv /9/EG respektive det trettonde direktivet, förutsätter att företagaren inte är etablerad i den återbetalande medlemsstaten. Denna förutsättning är oförenlig med situationen som regleras i artikel 192 a, dvs. att företagaren faktiskt har ett fast etable- ringsställe i det land som skulle utgöra återbetalande medlemsstaten om återbetalningsdirektiven ansågs vara tillämpliga. Vidare gäller i fråga om den skenbara länken mellan 192 a samt 170 och 171, genom att de två senare refererar till artiklarna 194197 och 199, att icke-etableringen i den återbetalande medlemsstaten är överordnad de omsättningar den som ansöker om återbetalning på detta sätt undantagsvis får ha i staten i fråga. Dessutom har återbetalningsreglerna en konstruktion med en återbetal- ningsperiod, medan artikel 192 a reglerar enskilda transaktioner. Detta torde i realiteten göra att återbetalningsreglerna inte heller kan tillämpas på grund av det slags omsättningar en näringsidkare med fast etablerings- ställe normalt har i vad som skulle ha varit den återbetalande medlemsstaten. Se även avsnitt 8.6. Begreppet etablerad i återbetalningsreglerna Begreppet etablerad behandlas i avsnitt 6.3. När det gäller återbetalning av ingående skatt till utländska företagare återfinns begreppet t.ex. i arti- kel 3 a i direktiv /9/EG. Där stadgas att för att omfattas av direktivet får sökanden inom den återbetalande med- lemsstatens territorium varken haft sätet för sin ekonomiska verksamhet eller ett fast etableringsställe från vilket affärstransaktioner genomförts. avsaknad av ett sådant säte eller fast etableringsställe får sökanden inte Prop. 2009/10:15 heller varit bosatt eller stadigvarande vistats där. manhang har begreppet således funktionen att ange vilka slags anknyt- ningar sökanden inte får ha till den återbetalande medlemsstaten. När det gäller innebörden av dessa hänvisas till avsnitt 6.3. 8.6Rätt till återbetalning för med utländska företagare likställda näringsidkare Regeringens förslag: En näringsidkare som enligt 1 kap. 2 § tredje stycket mervärdesskattelagen (1994:200, ML) likställs med en ut- ländsk företagare har rätt till återbetalning av ingående skatt som avser förvärv eller import som hänför sig till omsättning inom landet för vil- ken förvärvaren är skattskyldig enligt 1 kap. 2 § första stycket 2, 3, 4, eller 4 c ML. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 6.5.2 och 8.4 införs en ny artikel 192 a i mervärdesskattedirektivet. Enligt artikeln ska mervärdesskatten betalas av köparen även om säljaren har ett fast etableringsställe i medlemsstaten där skatten ska betalas, under förutsätt- ning att omsättningen sker utan medverkan av etableringsstället. Detta uppnås genom att säljaren i ett sådant fall ska anses vara en beskattnings- bar person som inte är etablerad i medlemsstaten där omsättningen sker. Denna reglering ger upphov till frågan hur säljaren ska kunna få tillbaka ingående skatt som han har erlagt i köparens stat i samband med transak- tionen. Säljaren är inte skattskyldig för den transaktion som den ingående skat- ten är hänförlig till. Någon återbetalningsgrund som omfattar den aktuel- la situationen finns inte i mervärdesskattelagen, varför en sådan föreslås införas. Av avsnitt 8.4 följer att säljaren inte kan använda sig av återbetalningsförfarandet för utländska företagare i . I stället gäl- ler i detta fall vad som föreskrivs i de föreslagna 19 kap. 3436 §§ ML. En återbetalningsgrund för den nu aktuella situationen bör införas i en ny 10 kap. 11 f § ML. 8.7Förtydliganden av återbetalningsrätten i 10 kap. mervärdesskattelagen Rätten till återbetalning av ingående skatt gäller endast sådan skatt som skulle ha varit avdragsgill enligt mervär- desskattelagen (1994:200), om verksamheten hade medfört skattskyl- dighet. För nystartade företag bedöms denna fråga i förhållande till om omsättning hade förekommit i verksamheten. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag: regleras inskränkningar i av- Prop. 2009/10:15 dragsrätten för ingående skatt ofta i anslutning till rätten som sådan, se t.ex. 10 kap. 1 § tredje stycket ML och 10 kap. 4 a § tredje stycket ML. Återbetalningsrätten är en spegel av avdragsrätten och de är olika tekni- ker för att uppnå samma resultat. Detta bör ytterligare förtydligas i 10 kap. mervärdesskattelagen. I samband härmed framstår det av syste- matiska skäl lämpligt att koncentrera inskränkningarna i återbetalnings- rätten i färre paragrafer mot slutet av samma kapitel. Förslaget föranleder ändringar i 10 kap. 1, 4 a och 13 §§ ML. 8.8Utländsk företagares rätt till återbetalning vid blandad verksamhet i etableringslandet Regeringens förslag: Om en utländsk företagare som omfattas av det elektroniska förfarande som föreslås utför både transaktioner som medför och inte medför rätt till avdrag i EG-landet där denne är etablerad, ska rätten till återbetalning enbart gälla ingående skatt som hänför sig till transaktionerna som medför avdragsrätt i enlighet med tillämpningen av artikel 173 i mervärdesskattedirektivet i etablerings- landet. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag: I det åttonde direktivets artikel 5 stadgas att vid direktivets tillämpning ska rätten till återbetalning bedö- mas i enlighet med artikel 17 i det sjätte direktivet (numera artiklarna 167171, 173 och 176177 i mervärdesskattedirektivet) såsom denna tillämpas i återbetalningsmedlemsstaten. Genom artikel 6 andra stycket i direktiv /9/EG införs delvis nya regler för i vilket land frågan om återbetalningsrättens omfattning ska avgöras om sökanden bedriver verk- samhet som delvis medför skattskyldighet, delvis inte gör det (s.k. blan- dad verksamhet). Denna fråga ska enligt direktivet avgöras enligt regler- na för blandad verksamhet i det där sökanden är etablerad. En ny regel med detta innehåll bör införas i 10 kap. mervärdesskattelagen. Sökanden ska ange de uppgifter behöver för att beräkna återbetalningsrättens omfattning vid blandad verksamhet i återbetalnings- ansökan (jfr avsnitt 8.10.3). Enligt artikel 8.2 f i direktiv /9/EG ska ansökan innehålla uppgift om det avdragsgilla mervärdesskattebeloppet beräknat i enlighet med artikel 5 och artikel 6 andra stycket i samma direktiv. Av den förstnämnda artikeln följer dessutom att beloppet ska ut- tryckas i svenska kronor. Av direktivets artikel följer vidare att den avdragsgilla andelen som beräknas enligt artikel 6 i förekommande fall ska uttryckas i procent. Förslaget bör tas in i en ny 10 kap. 13 a § ML. Återbetalning och belopp som inte utgör mervärdes- skatt i lagens mening Regeringens förslag: En utländsk företagares rätt till återbetalning enligt mervärdesskattelagen (1994:200) gäller inte felaktigt debiterad mervärdesskatt. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag: Varken mervärdesskattedirektivet eller det åttonde direktivet innehåller några uttryckliga regler om återbetalning till utländska företagare och belopp som inte utgör mervär- desskatt i lagens mening. Detsamma gäller svensk rätt. Det sagda betyder emellertid inte att det finns någon möjlighet till återbetalning av sådana belopp. De gällande reglerna, såväl EG-rättsliga som svenska, hanterar endast mervärdesskatt i lagens mening. Detta följer av praxis (se punkterna 1728 i domstolens dom i mål C- 35/05, mot Ministero delle Finan- ze, 2007 s. I-2425 [nedan Reemtsma Cigarettenfabriken]. Jfr även domstolens dom i mål C-342/87, mot , s. I-1989 s. 4227 om detta och andra relevanta mål se prop. 2007/08:25, s. 87 f.). Återbetalnings- rätten avser, förenklat uttryckt, mervärdesskatt som ska betalas för den utländske företagarens förvärv till sin verksamhet från en skattskyldig säljare (jfr artikel 168 i mervärdesskattedirektivet). Av 8 kap. 2 § ML framgår att ingående skatt utgörs av beloppet av den mervärdesskatt som hänför sig till ersättning för förvärv av varor eller tjänster, om omsätt- ningen medfört skattskyldighet för den från vilken varorna eller tjänster- na förvärvats. Återbetalningsreglerna i 10 kap. ML gäller ingående skatt. Skattskyldighet uppkommer inte för ett felaktigt uttaget belopp och be- loppet är därmed inte ingående skatt och det kan följaktligen inte heller återbetalas. Regler som hanterar felaktigt uttagen mervärdesskatt införs genom artikel 4 i direktiv /9/EG respektive artikel 2.4 i direktiv /8/EG, vilken bl.a. ändrar den här aktuella punkten 3 i artikel 171 i mervärdes- skattedirektivet. anger alltså mervärdesskattereglerna uttryckli- gen att en utländsk företagare, med hjälp av dessa regler, endast har rätt till återbetalning av belopp som är mervärdesskatt i lagens mening. Detta utgör en kodifiering av vad som tidigare slagits fast av (se punkterna 1728 i Reemtsma Cigarettenfabriken). Artikel 4 och artikel 2.4 i de nyssnämnda direktiven reglerar två fall av felaktigt uttagen mervärdesskatt. Rätten till återbetalning omfattar för det första inte mervärdesskatt som fakturerats felaktigt enligt den åter- betalande medlemsstatens lagstiftning. För det andra omfattar rätten inte heller sådan skatt som fakturerats för sådan leverans av varor som ska eller får undantas från skatteplikt enligt artikel 138 eller 146.1 b i mer- värdesskattedirektivet. I mervärdesskattelagens terminologi innebär det att återbetalningsrätten inte omfattar omsättning av varor till andra EG- länder som är undantagen från skatteplikt enligt 3 kap. 30 a § första stycket 1 och 2, andra eller fjärde stycket mervärdesskattelagen eller en omsättning utomlands när en utländsk företagare förvärvar varan för sin Prop. 2009/10:15 verksamhet i utlandet och hämtar den för direkt utförsel till en plats utanför EG enligt 5 kap. 3 a § första stycket 3 samma lag. Det kan hävdas att det skulle vara tillräckligt att föreskriva att mer- värdesskatt som fakturerats felaktigt inte ger upphov till någon återbetal- ningsrätt. Gemenskapslagstiftaren har emellertid valt även reglera fallen där mervärdesskatt felaktigt fakturerats för sådan leverans av varor som ska eller får undantas från skatteplikt enligt artikel 138 eller 146.1 b i mervärdesskattedirektivet. Följaktligen bör svensk rätt innehålla motsva- rande reglering. infördes regler i mervärdesskattelagen avseende felaktigt uttagen skatt (se vidare prop. 2007/08:25, s. 84 ff.). Reglerna innebär att ett belopp som i en faktura eller dylikt har betecknats som mervärdesskatt utan att vara det i lagens mening, och som redovisats till staten, ska ändras om en sådan kreditnota som avses i 11 kap. 10 § sam- ma lag utfärdats (13 kap. 28 § ML). I förevarande sammanhang betyder mervärdesskattelagens regler om felaktigt uttagen mervärdesskatt att den utländske företagaren inte själv kan återfå den felaktigt uttagna mervärdesskatten av . Före- tagaren har i stället att begära detta belopp av den som sålt den aktuella varan eller tjänsten. Om säljaren inte frivilligt återbetalar beloppet får den utländske företagaren återkräva beloppet av denne enligt civilrätts- liga regler i allmän domstol. Ett sådant förfarande uppfyller den gemen- skapsrättsliga effektivitetsprincipen, dvs. det är inte omöjligt eller orim- ligt svårt för den utländske företagaren att återfå beloppet (jfr punkten 42 i Reemtsma Cigarettenfabriken). Förslaget bör tas in i en ny 10 kap. 13 b § ML. 8.10Återbetalning till vissa utländska företagare som är etablerade i andra 8.10.1Tillämpningsområdet för det nya elektroniska förfarandet Regeringens förslag: För att få återbetalning av ingående skatt ska en utländsk företagare som är etablerad i ett annat och som inte har omsatt några varor eller tjänster i under återbetalnings- perioden ansöka om detta hos . Ansökan ska lämnas ge- nom den elektroniska portal som inrättats för detta ändamål av det där företagaren är etablerad. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: påpekar att en företagare kan vara etablerad i två eller flera . Verket önskar därför ett klargörande av vilket land företagaren ska lämna ansökan om återbetalning i. Enligt verket är det en lämplig utgångspunkt att företagaren ska ansöka om åter- betalning av mervärdesskatt via den portal som upprättats i det där denne har en etablering till vilken kostnaden kan hänföras. Det bör, enligt verket, i möjligaste mån förhindras att samme företagare ansöker om återbetalning av samma mervärdesskatt från mer än ett etablerings- ställe. Skälen för regeringens förslag: Tillämpningsområdet för direktiv /9/EG, och därmed det nya elektroniska förfarandet vid återbetal- ning av mervärdesskatt, definieras i direktivets artikel 3. Artikeln mot- svarar materiellt sett artikel 1 i det åttonde direktivet. Enligt artikel 3 i det förstnämnda direktivet ska det tillämpas på beskattningsbara personer som inte är etablerade i den återbetalande medlemsstaten. Dessa personer preciseras i samma direktivs artikel 2 genom en hänvisning till artikel 9.1 i mervärdesskattedirektivet och tillägget att de ska vara etablerade inom en annan medlemsstats territorium. En icke-etablering föreligger om den beskattningsbara personen varken har haft sätet för sin ekonomiska verksamhet eller ett fast etableringsställe från vilket affärstransaktioner genomförts inom den återbetalande medlems- statens territorium, eller i avsaknad av ett sådant säte eller fast etable- ringsställe, inte heller varit bosatt eller stadigvarande vistats där (artikel 3 a i direktiv /9/EG). En icke-etablering föreligger med andra ord om den beskattningsbara personen saknar dessa typer av anknytningar till den återbetalande medlemsstaten . Vidare stagas i 3 b i samma direktiv att den beskattningsbara personen inte får ha levererat några varor eller tillhandahållit några tjänster som anses ha levererats eller tillhandahållits i den återbetalande medlemsstaten, med undantag för vissa där närmare angivna transaktioner (se vidare följande avsnitt). I sammanfattning förutsätter en tillämpning av direktivet som huvudregel dels att den som ansöker om återbetalning inte är etablerad i den återbetalande medlemsstaten men i ett annat , dels inte har omsatt några varor eller tjänster i det förstnämnda landet under återbetal- ningsperioden. En första fråga vid genomförandet av det elektroniska förfarandet som föreskrivs i direktiv /9/EG är i vad mån svensk rätt tyd- ligt identifierar dem som ska använda sig av förfarandet. Det kan genast konstateras att så inte är fallet. Den svenska regleringen har sin grund i lagen (1991:119) om återbetal- ning av mervärdesskatt till utländska företagare. Dessa återbetalnings- regler togs sedermera in i mervärdesskattelagen (se prop. 1993/94:99, s. 221 f.) och de har EG-anpassats i olika omgångar (se prop. 1994/95:57, s. 138 ff., prop. 2001/02:28, s. 31 ff. samt prop. 2002/03:5, s. 80 ff.). Definitionen av en utländsk företagare har också EG-anpassats, se prop. 2001/02:28, s. 43 ff. En utländsk företagare är en näringsidkare som inte har sätet för sin ekonomiska verksamhet eller ett fast etable- ringsställe här i landet och inte heller är bosatt eller stadigvarande vistas här (1 kap. 15 § ML). Definitionen överensstämmer således med den EG- rättsliga när det gäller kravet på icke-etablering i . Den innehåller däremot inte något uttryckligt krav på etablering i ett annat respektive avsaknad av etablering inom EG:s territorium. Det förhållan- det att företagare som är etablerade inom EG respektive utanför EG reg- leras gemensamt i svensk rätt är i sig oproblematiskt när det gäller rätten till återbetalning. Återbetalningsrätten är nämligen i princip identisk i direktiv /9/EG (artikel 5) och det trettonde direktivet (artikel 2). EG- rätten uppställer inte heller något krav på separata regelverk för de olika typerna av utländska företagare. En åtskillnad mellan dessa måste dock numera göras vad beträffar återbetalningsförfarandet, eftersom enbart vissa av de utländska företagarna ska använda sig av det elektroniska förfarandet. Det saknas en materiell svensk motsvarighet till det EG-rättsliga kravet att den utländske företagaren inte får ha haft några omsättningar i den återbetalande medlemsstaten . Detta krav har ett komplement i den EG-rättsliga förfaranderegeln, att den som an- söker om återbetalning, ska intyga att han inte har företagit några andra än tillåtna omsättningar i återbetalningsmedlemsstaten (se artikel 8.1 e i direktiv /9/EG och artikel 3 c i det åttonde direktivet). 1994/95:57, s. 145 sägs, angående denna förfaranderegel, att detsamma gäller enligt svensk rätt. Där hänvisas till ett förarbetsuttalande med detta innehåll (prop. 1990/91:72, s. 12) samt till att ansökningsblanketten ska utformas på det sätt som anges i det åttonde direktivet. Den aktuella om- sättningsregleringen bör införas i mervärdesskattelagen för att förhindra att utländska företagare som är etablerade i ett annat ska komma i fråga för det elektroniska förfarandet, trots att de har omsättningar i som inte omfattas av direktiv /9/EG. Sådana företagare ska i stället registreras till mervärdesskatt och hanteras på samma vis som in- hemska företagare. Avslutningsvis saknas rekvisitet återbetalningsperio- den i svensk rätt. Det bör införas för att ange den tidsperiod under vil- ken direktivets omsättningsregel ska vara uppfylld. För att identifiera de utländska företagare som ska använda det elek- troniska förfarande som föreslås i detta lagstiftningsärende behöver sam- manfattningsvis två distinktioner göras. För det första måste utländska företagare som är etablerade i ett annat åtskiljas från utländska företagare som inte är etablerade i något . För det andra måste åt- skillnad göras inom gruppen utländska företagare som är etablerade i ett annat mellan företagare som inte har någon omsättning i , eller en omsättning som omfattas av artikel 3 b i direktiv /9/EG, och företagare som har omsättningar som gör att direktivet inte är tillämpligt. Dessutom, vilket inte nämnts tidigare, måste de sven- ska förfarandereglerna justeras på så vis att en utländsk företagare som är etablerad i ett annat och som har en omsättning i som omfattas av artikel 3 b) i direktivet inte tvingas ansöka om återbetalning i en skatte- eller självdeklaration enligt de gällande 19 kap. 1 § andra stycket och 12 § andra stycket ML. Vissa följdändringar bör därför göras i 3 kap. 1 § SBL (se vidare avsnitt 8.18). Nya regler med denna inrikt- ning föreslås införas i mervärdesskattelagen för utländska företagare som är etablerade i ett annat och som inte har omsatt några varor eller tjänster i . Dessa ska använda det föreslagna elektroniska förfarande när rätten till återbetalning grundas på 10 kap. 1 eller 12 § mervärdesskattelagen. önskar ett klargörande av i vilket land en företagare som är etablerad i två eller flera företagaren ska ansöka om återbe- talning i. Regeringen konstaterar att artikel 7 i direktiv /9/EG inte ger någon vägledning i denna fråga. En rimlig regel vore visserligen den som föreslår, dvs. att en företagare ska ansöka om återbetal- ning via den portal som upprättats i det där denne har en etable- ring till vilken kostnaden är hänförlig. Avsaknaden av uttryckligt stöd för en sådan regel i direktivet gör emellertid att promemorians förslag inte bör förändras i detta avseende. För samma slutsats talar också att konse- Prop. 2009/10:15 kvenserna av en sådan regel inte är helt överblickbara. kommer frågan hur ett företags etablering i ett tredje land ska ansöka om återbetalning om denna erlagt mervärdesskatt i en medlemsstat där före- taget saknar etablering som företaget är etablerat i en annan medlemsstat än den där skatten betalats. Lagrådet föreslår vissa redaktionella ändringar i förslaget som framgår av bilaga 8. Regeringen har följt Lagrådets förslag. De föreslagna reglerna bör införas i en ny 19 kap. 1 § ML. 8.10.2Elektroniskt förfarande trots omsättning i Regeringens förslag: En utländsk företagare som är etablerad i ett annat ska ansöka hos om återbetalning av in- gående skatt som sker med stöd av 10 kap. 1 § andra stycket och 11 §§ mervärdesskattelagen (1994:200) under förutsättning att företagaren i endast har omsatt transport- tjänster eller stödtjänster till dessa som är undantagna från skatteplikt i bl.a. exportliknande situationer eller varor eller tjänster som köparen är skattskyldig för. Ansökan ska lämnas via den elektroniska portal som inrättats härför av det som företagaren är etablerad i. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i detta av- Skälen för regeringens förslag: I artikel 3 b i och ii i direktiv /9/EG anges två undantagsfall när den i föregående avsnitt angivna huvudregeln inte är tillämplig. Det finns alltså två situationer när det elektroniska förfarandet ska tillämpas trots att den utländske företagaren, som är etablerad i ett annat , har företagit omsättningar i den återbetalande medlemsstaten. Dessa bestämmelser har sin motsvarighet i det åttonde direktivets artiklar 1 a och b. Det har nämnts ovan att den inledningsvis nämnda huvudregeln inte genomförts i svensk rätt. Det första undantaget avser tillhandahållandet av transporttjänster och stödtjänster till dessa, vilka är undantagna från skatteplikt i enlighet med artiklarna 144, 146, 148, 149, 151, 153, 159 eller 160 i mervärdesskatte- direktivet. Det andra undantaget gäller leveranser av varor och tillhanda- hållanden av tjänster till en person som är skyldig att betala mervärdes- skatt i enlighet med artiklarna 194197 och artikel 199 i samma direktiv. När det gäller undantaget för omsättning av transporttjänster och stöd- tjänster till dessa inställer sig frågan om hänvisningen från direktiv /9/EG verkligen avser hela artiklarna i mervärdesskattedirektivet. Även om en sådan slutsats är den juridiskt omedelbara ger en närmare granskning av artiklarna vid handen att de inte i alla delar kan anses avse transport- och stödtjänsterna i fråga. En översättning från tillämpliga delar av mervärdesskattedirektivs artiklar till mervärdesskattelagens reg- ler ger följande resultat. Artikel 144 motsvaras av 3 kap. 32 § ML. Artikel 146.1 e, dvs. den punkt i artikeln som är aktuell, motsvaras av Prop. 2009/10:15 5 kap. 19 § 2a och 2b ML (5 kap. 11 § 2 a och 2 b ML). värdesskattelagen betraktas dock dessa tjänster som omsatta utomlands och följaktligen behöver de inte hänvisas till i detta sammanhang. Artikel 148 är aktuell i form av punkterna c och f motsvaras av 3 kap. 21 § första stycket 4 punkten ML. Artikelns punkter a och b, d och e samt g motsvaras av olika bestämmelser i 5 kap. 3 a och 19 §§ ML (5 kap. 9 och 11 §§ ML) och anses därmed omsatta utomlands. Följaktli- gen är de redan av det skälet inte intressanta här. Artikel 149 motsvaras av 3 kap. 30 e § ML. Artikel 151 kommer ifråga i form av 151.1 b, vilken delvis motsvaras av 3 kap. 30 a § tredje stycket ML, samt 151.1 d och e vilka motsvaras av 3 kap. 3131 a §§ ML. I övrigt är artikel 151 inte aktuell i detta samman- hang, eftersom den är genomförd i form av en återbetalningsrätt, vilket medges enligt artikel 151.2. Av 151.1 andra stycket följer också att arti- kelns enligt svensk rätt mer begränsade tillämpningsområde är tillåtet en- ligt gemenskapsrätten. Artikel 153 motsvaras av 5 kap. 19 § 4 ML (5 kap. 11 § 4 ML ). Ovan framgår att de tjänster som den paragrafen reglerar anses omsatta utomlands. En hänvisning till det lagrummet är därför överflödig. Artiklarna 159 och 160 motsvaras av 9 c kap. Mot bakgrund av systematiken i detta kapitel är en hänvisning till 1 § lämplig.