prop · GX0378 · 2009-12-21 00:00:00 — Syftet med undantagsbestämmel- sen är i första hand att utesluta tillämpningen av reglerna om bl.a. utläm- ning i dessa fall. Internationell rättslig hjälp och utlämning Av artikel 17.1 och 17.2 följer att parterna ska lämna varandra största möjliga bistånd i straffrättsliga utredningar och förfaranden som gäller brott som anges i artiklarna 57 och 9 i konventionen. Parterna ska enligt artikel 17.3 och 17.4 också samarbeta i största möjliga utsträckning när det gäller utredningar angående juridiska personer och får därutöver överväga att inrätta ytterligare mekanismer. Enligt artikel 18.1 är en part som inte utlämnar en misstänkt person som befinner sig på dess territorium skyldig att överlämna ärendet till sina behöriga myndigheter för beslut i åtalsfrågan. I artikel 18.2 anges att en utlämning som villkoras av att den misstänkte återbördas för avtjä- nande av straff normalt är tillräcklig för att partens skyldighet enligt artikel 18.1 att själv ställa den misstänkte inför rätta ska upphävas. Artikel 19 reglerar frågan om utlämning. I artikel 19.1 anges att brott enligt artiklarna 57 och 9 i konventionen ska anses tillhöra de brott som kan utgöra grund för utlämning enligt existerande utlämningsavtal mel- lan parterna. Stater som inte gör utlämning beroende av avtal, ska enligt artikel 19.3 inbördes betrakta brotten enligt artiklarna 57 och 9 i kon- ventionen som grund för utlämning i enlighet med de villkor som upp- ställs i den nationella lagstiftningen. Artikel 20 innehåller bestämmelser om upphävande av undantaget för politiska brott. I artikel 20.1 föreskrivs, i fråga om utlämning eller inter- nationell rättslig hjälp, att de brott som anges i artiklarna 57 och 9 i konventionen inte ska betraktas som ett politiskt brott, som ett brott för- knippat med ett politiskt brott eller som ett brott som inspirerats av poli- tiska motiv. När det gäller utlämning finns det dock enligt artikel 20.2 vissa möjligheter att genom en förklaring göra undantag. Artikel 21 behandlar s.k. vägransgrunder och ger staterna rätt att vägra utlämning eller att lämna internationell rättslig hjälp, bl.a. om den anmo- dade staten har grundad anledning att anta att framställningen har gjorts i syfte att åtala eller straffa en person i anledning av dennes ras, trosbe- kännelse, nationalitet, etniska ursprung eller politiska uppfattning. Ut- lämning kan vidare vägras om den misstänkte löper risk för att utsättas för tortyr, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning eller löper risk att utsättas för dödsstraff eller livstidsstraff utan möjlighet till villkorlig frigivning. I artikel 22 anges att en parts behöriga myndigheter på eget initiativ och i enlighet med nationell lagstiftning får lämna information till en annan parts behöriga myndigheter när informationen kan hjälpa den mottagande parten att inleda eller utföra utredningar och rättsliga förfa- randen. I artiklarna finns bestämmelser om bl.a. tillträde, ändring av kon- ventionen respektive bilagan och samråd mellan parterna. 4.22008 års rambeslut om ändring rambeslut om bekämpande av terrorism rambeslut utgör ett tillägg till rambeslut om bekäm- pande av terrorism. För att fullt ut kunna tillgodogöra sig innehållet rambeslut är det väsentligt att känna till innehållet och struktu- ren i det tidigare rambeslutet. Rådets rambeslut /475/RIF om bekämpande av terrorism har sam- manfattningsvis följande innehåll. I artikel 1 finns en uppräkning av handlingar som ska betraktas som terroristbrott i nationell lagstiftning om gärningen allvarligt kan skada ett land eller en internationell organisation och begås i terroristsyfte. Med terroristsyfte avses att gärningen begås i avsikt att injaga allvarlig fruktan hos en befolkning, otillbörligen tvinga offentliga organ eller en interna- tionell organisation att utföra eller att avstå från att utföra en viss hand- ling, eller allvarligt destabilisera eller förstöra de grundläggande politis- ka, konstitutionella, ekonomiska eller sociala strukturerna i ett land eller i en internationell organisation. De handlingar som räknas upp är: a)angrepp mot en persons liv som kan leda till döden, b)allvarliga angrepp på en persons fysiska integritet, c)människorov eller tagande av gisslan, d)förorsakande av omfattande förstörelse av en regeringsanlägg- ning eller offentlig anläggning, transportsystem, infrastruktur, inklusive datasystem, en fast plattform belägen på kontinental- sockeln, en offentlig plats eller privat egendom, som kan kom- ma att utsätta människoliv för fara eller förorsaka betydande ekonomiska förluster, e)kapning av luftfartyg och fartyg eller andra kollektiva trans- portmedel eller godstransportmedel, f)tillverkning, innehav, förvärv, transport, tillhandahållande eller användning av skjutvapen, sprängämnen eller kärnvapen, av bi- ologiska eller kemiska vapen, samt, när det gäller biologiska och kemiska vapen, forskning och utveckling, g)utsläpp av farliga ämnen eller orsakande av brand, översväm- ningar eller explosioner, vilka utsätter människoliv för fara, h)att störa eller avbryta försörjningen av vatten, elkraft eller andra grundläggande naturresurser, när detta utsätter människoliv för fara, samt i)hot om att utföra någon av de handlingar som räknas upp i Artikel 2 innehåller bestämmelser om brott som begås av en terrorist- grupp. Enligt artikeln ska det vara straffbart att leda en terroristgrupp eller att delta i en terroristgrupps verksamhet med vetskap om att delta- gandet kommer att bidra till gruppens brottsliga verksamhet. Artikel 3 kompletterar bestämmelsen om terroristbrott med en be- stämmelse om brott med anknytning till terroristverksamhet. I artikeln anges att varje medlemsstat ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att där angivna handlingar ska betraktas som brott med anknytning till terroristverksamhet. Dessa är grov stöld, utpressning och upprättande av förfalskade administrativa dokument, om de begås i syfte att utföra vissa av de handlingar som ska betraktas som terroristbrott enligt artikel 1. I artikel 4 finns bestämmelser om att anstiftan, medhjälp och försök till brott som anges i artiklarna 13 i vissa fall ska vara straffbelagda. Artikel 5 innehåller bestämmelser om påföljder. Generellt förpliktas staterna att belägga brott enligt artiklarna 14 med effektiva, proportio- nella och avskräckande straffrättsliga påföljder som kan medföra utläm- ning. Mer preciserat anges härefter att brott enligt artiklarna 1 och 4 ska beläggas med strängare straff än vad som hade varit fallet om något ter- roristsyfte med gärningen inte hade förelegat. Det görs alltså en skillnad mellan terroristbrott och brott med anknytning till terroristverksamhet genom att det inte finns några kvalificerande påföljdsbestämmelser be- träffande de . Beträffande brott som avses i artikel 2 föreskrivs särskilda lägsta maximistraff. I artikel 6 finns en icke tvingande bestämmelse om särskilda omstän- digheter som kan medföra strafflindring. Artiklarna 7 och 8 innehåller bestämmelser om ansvar och påföljder för juridiska personer. Artiklarna förpliktar medlemsstaterna att se till att juridiska personer kan hållas ansvariga för brott enligt rambeslutet och att påföljderna härför ska vara effektiva, proportionella och avskräckan- de. I artikel 9 finns bestämmelser om domsrätt och åtal. Staterna ska se till att de har domsrätt när: a)Brottet har begåtts helt eller delvis inom dess territorium. b)Brottet har begåtts ombord på ett fartyg som för landets flagg el- ler ett luftfartyg registrerat i landet. c)Gärningsmannen är medborgare eller bosatt i landet. d)Brottet har begåtts till förmån för en juridisk person som är eta- blerad inom dess territorium. e)Brottet har begåtts mot dess institutioner eller befolkning, eller mot en av Europeiska unionens institutioner eller ett organ som inrättats i enlighet med fördragen om upprättandet av den Euro- peiska gemenskapen eller Fördraget om Europeiska unionen och som har sitt säte i den medlemsstaten. I artikel 10 finns bestämmelser om skydd för brottsoffer som innebär att utredning och åtal inte ska vara beroende av brottsoffrets anmälan och att varje möjlig åtgärd ska vidtas för att säkerställa att brottsoffrets familj får ett lämpligt stöd. Artiklarna innehåller i tur och ordning regler om genomförande av rambeslutet, om det territoriella tillämpningsområdet och om ikraft- trädande av rambeslutet. Rambeslutet har genomförts i svensk rätt. Den huvudsakliga lagstift- Prop. 2009/10:78 ning som infördes bestod i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, 2002/03:38. Huvudsakligt innehåll och ingress Rambeslutet innehåller utöver ingressen fyra artiklar. Genom artikel 1 görs ändring i artiklarna 3 och 4 rambeslut. I artikel 2 finns en bestämmelse som anger att rambeslutet inte ska på- verka grundlagsskyddade regler om yttrandefrihet m.m. Artiklarna 3 och 4 innehåller bestämmelser om genomförande och ikraftträdande. I ingressen uttalas bl.a. att hotet från terrorismen har vuxit snabbt , som terrorismens aktivister och anhängare har ändrat sina tillvägagångssätt. Bl.a. förlitar de sig i högre utsträckning till ny teknik, särskilt Internet. Härefter hänvisas till åtgärder som FN och Eu- roparådet har vidtagit för att möta problemet. Behovet av ytterligare åtgärder understryks, liksom att detta bör ske på unionsnivå. I ingressens punkt 13 görs hänvisningar till de principer som erkänns i artikel 6.2 i fördraget om Europeiska unionen och som avspeglas i Euro- peiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt kapit- len II och VI. Vidare uttalas att rambeslutet inte får tolkas på så sätt att det inskränker eller hindrar utövandet av mänskliga rättigheter eller frihe- ter, t.ex. yttrandefrihet. Enligt ingressens punkt 15 ska genomförandet av kriminaliseringsbe- stämmelserna i rambeslutet vara proportionerligt i förhållande till gär- ningens art och till omständigheterna kring brottet, med hänsyn tagen till de legitima syften som eftersträvas och deras nödvändighet i ett demo- kratiskt samhälle. Ingresspunkten infördes i rambeslutet eftersom många stater, inte minst , framhållit vikten av att hitta en balans mellan å ena sidan kriminaliseringsbestämmelserna och å andra sidan garantier för yttrandefriheten. Ändringarna av artikel 3 (Brott med anknytning till terroristverksamhet) Artikel 1 föreskriver en ändring i artikel 3 rambeslut, som innehåller regler om brott med anknytning till terroristverksamhet. Arti- kel 3 ändras både redaktionellt och i sak. Ändringen i sak innebär att brott med anknytning till terroristverksamhet utvidgas till att avse även offentlig uppmaning till terroristbrott, rekrytering för terroristsyften och utbildning för terroristsyften. Staterna ska vidta de åtgärder som behövs för att dessa handlingar ska betraktas som brott med anknytning till terro- ristverksamhet. Ett uttryckligt krav på att gärningarna ska begås uppsåt- ligen införs. Vidare införs definitioner av dessa begrepp. Offentlig uppmaning till terroristbrott innebär att sprida eller på annat sätt göra ett meddelande tillgängligt för allmänheten i syfte att anstifta till något av de brott som anges i artikel 1.1 ah rambelsut, om detta handlingssätt, oavsett om det är fråga om att direkt förespråka terro- ristbrott eller inte, medför fara för att ett eller flera sådana brott begås. Rekrytering för terroristsyften innebär att försöka förmå en annan per- son att begå något av de brott som anges i artikel 1.1 ah eller i artikel 2.2 rambeslut. Utbildning för terroristsyften innebär att tillhandahålla instruktioner för tillverkning eller användning av sprängämnen, skjutvapen, andra vapen eller skadliga eller farliga ämnen, eller instruktioner om andra speciella metoder eller tekniker, i syfte att begå något av de brott som anges i artikel 1.1 ah rambeslut och med vetskap om att de kunskaper som tillhandahålls är avsedda för detta ändamål. Slutligen anges i bestämmelsen att ett terroristbrott inte behöver ha be- gåtts för att gärningen med anknytning till terroristverksamhet ska utgöra brott. Ändringarna av artikel 4 (Medhjälp, anstiftan och försök) Artikel 1 föreskriver också en ändring i artikel 4 rambeslut. Artikel 4 i dess ursprungliga lydelse består av två stycken. Första stycket innehåller en förpliktelse att straffbelägga anstiftan av eller medhjälp till bl.a. sådana brott med anknytning till terroristverksamhet som nämns i artikel 3. I andra stycket finns en förpliktelse att straffbelägga försök till bl.a. sådana brott. Genom ändringen i artikel 4 delas denna in i fyra stycken. I det första stycket finns en förpliktelse att straffbelägga medhjälp till bl.a. brott med anknytning till terroristverksamhet. Förpliktelsen kommer alltså att gälla även de nya brotten. I andra stycket finns en regel som undantar de nya brotten i artikel 3 när det gäller skyldighet att straffbelägga anstiftan. Av tredje stycket följer att de nya brotten i artikel 3 inte omfattas av skyldigheten att straffbelägga försök till brott. Skyldigheten att straffbelägga anstiftan och försök till grov stöld, utpressning och upprättande av förfalskade admi- nistrativa dokument enligt artikel 3 kvarstår. I sista stycket, slutligen, införs en frivillig bestämmelse om straffansvar för försök till rekrytering för terroristsyften respektive utbildning för terroristsyften. Sammanfattningsvis innebär alltså ändringarna i artikel 4 att det bara är bestämmelsen om medhjälp till brott som blir obligatorisk för offentlig uppmaning till terroristbrott, rekrytering för terroristsyften samt utbild- ning för terroristsyften. Artikel 2 innehåller en undantagsregel med innebörd att rambeslutet inte ställer krav på åtgärder som står i strid med grundläggande principer som rör yttrandefrihet, särskilt tryckfrihet och yttrandefrihet i andra medier såsom följer av konstitutionella traditioner eller regler om pressens eller andra mediers rättigheter, ansvar samt om en särskild rättegångsordning för dem, när dessa regler hör samman med fastställande eller begränsning av ansvar. Undantaget har tillkommit på förslag av för att värna vårt system för straffrättsligt ansvarsutkrävande i tryckfrihetsförordning- Prop. 2009/10:78 en och yttrandefrihetsgrundlagen. Artiklarna 3 och 4 Artikel 3 reglerar genomförandet av rambeslutet. Inledningsvis anges att rambeslutet ska genomföras senast från ikraftträdandet. Vida- re finns ytterligare en bestämmelse om att medlemsstaterna, vid genom- förandet av rambeslutet, ska se till att kriminaliseringen står i proportion till de legitima mål som eftersträvas och som är nödvändiga i ett demo- kratiskt samhälle. Varje form av godtycklighet och diskriminering ska uteslutas. Innebörden av denna bestämmelse, tillsammans med ingress- punkt 15, är att det till staterna överlämnats ett utrymme för lämplighets- överväganden vid det nationella genomförandet och att det vid tolkning- en av rambeslutet ska läggas stor vikt vid det bakomliggande syftet med bestämmelserna. Slutligen anges att medlemsstaterna ska tillhandahålla rådets general- sekretariat och kommissionen de bestämmelser som genomför rambeslu- tet. Kommissionen ska på grundval av den informationen upprätta och överlämna en rapport till rådet om medlemsstaternas genomförande av rambeslutet. Rådet ska sedan avgöra om medlemsstaterna har vidtagit de åtgärder som krävs. Enligt artikel 4 träder rambeslutet i kraft som det offentlig- görs i Europeiska unionens officiella tidning. 5De internationella överenskommelser som omfattas av bilagan till konventionen Med terroristbrott avses enligt artikel 1.1 i varje brott som omfattas av något av de internationella instrument som upptagits i bilagan till konventionen och med den definition av brottet som ges i respektive instrument. Bilagan innehöll då tio instrument. Därefter har bilagan kompletterats med ytterligare ett instrument, den internationella konventionen för bekämpande av nukleär terrorism, antagen i . har undertecknat konventionen men inte till- trätt den. Som utvecklas närmare i kapitel 6 föreslås att ska avge en förklaring om att instrument i vilka inte är part, inte ska anses ingå i bilagan i förhållande till . I följande avsnitt lämnas en kortfattad redogörelse över de konventio- ner och protokoll som anges i bilagan till konventionen och som är av relevans för tillträde till konventionen. Det lämnas också en sammanfattning av det svenska genomförandet av instrumenten. antogs på en diplomatisk konferens i en konvention för bekämpande av olaga besittningstagande av luftfartyg. Till grund för konventionen låg ett förslag som hade upprättats inom Internationella civila luftfartsorganisationen (), som är ett av . Enligt konventionen förbinder sig staterna att belägga flyg- planskapning med stränga straff. Konventionen medför också vissa för- pliktelser i fråga om domsrätt, åtal och utlämning. Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av (prop. 1971:92, bet. 1973:JuU9, rskr. 1973:164, SFS 1971:188, SÖ 1971:17). antogs på en internationell lufträttskonferens i en konvention för bekämpande av brott mot den civila luftfar- tens säkerhet. Till grund för konventionen låg, liksom beträffande Haag- konventionen, ett förslag som hade upprättats inom . Enligt kon- ventionen förbinder sig konventionsstaterna att belägga sabotage och liknande brott mot den civila luftfarten med stränga straff. Konventionen medför också vissa förpliktelser i fråga om domsrätt, åtal och utlämning. Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av (prop. 1973:92, bet. 1973:JuU21, rskr. 1973:222, SFS 1973:342, SÖ 1973:48). Konventionen antogs av . Enligt konventionen förbinder sig de avtalsslutande parterna att straffbe- lägga ett antal närmare beskrivna angrepp på vissa kategorier av perso- ner, vilka hänförs under den samlande beteckningen internationellt skyddade personer. Konventionen medför också vissa förpliktelser i fråga om domsrätt, åtal och utlämning. Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av (prop. 1975:71, bet. 1975:JuU18, rskr. 1975:138, SÖ 1975:30). Konventionen antogs av . Genom konventionen åtar sig staterna att straffbelägga handlingar som innefattar tagande av gisslan. Konventionen medför också vissa förplik- telser i fråga om domsrätt, kriminalpolitiskt samarbete, åtal och utläm- ning. Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av Sve- rige (prop. 1980/81:56, bet. 1980/81:JuU16, rskr. 1980/81:64, SÖ 1980:26). Konvention om fysiskt skydd av kärnämne Konventionen antogs av . Genom konventionen åtar sig staterna att försäkra att transporter av nuk- leära ämnen inom statens territorium eller ombord på fartyg eller luftfar- Genom konventionen åtar sig också staterna att straffbeläg- ga vissa handlingar med kärnämnen. Konventionen innehåller även vissa förpliktelser i fråga om domsrätt, åtal, utlämning och rättsligt samarbete. Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av Ratifikationen föranledde inte någon proposition till . (SÖ 1985:24). Såväl Haag- som Montrealkonventionen tar sikte på gärningar som begås på eller är riktade mot flygplan under flygning och som därför äventyrar Med anledning bl.a. av bombdåd som förövats under på de internationella flygplatserna i och utarbetade ett förslag till tillägg till Montrealkonventionen som tar sikte på bekämpande av våldshandlingar som begås på flygplatser som används för internationell luftfart. Protokollet antogs vid lufträttskonferensen i Protokollet trädde i kraft och har ratificerats av 1989/90:130, bet. 1989/90:JuU33, rskr. 1989/90:286, SFS 1990:416, SÖ 1990:16). inbjöd , med anledning av att ett italienskt kryssningsfartyg kapats , Internationella sjö- fartsorganisationen (IMO), ett av , att undersöka proble- met med terroristaktioner ombord på eller riktade mot fartyg och att föreslå lämpliga åtgärder. Som ett resultat av det arbete som därefter bedrevs inom ramen för IMO antogs vid en internationell konferens i dels en konvention om brott mot den fasta sjöfar- tens säkerhet (Romkonventionen), dels ett protokoll om brott mot säker- heten för fasta plattformar (Romprotokollet). kollet följer mönstret från andra liknande överenskommelser, dvs. na förbinder sig att antingen lagföra eller utlämna personer som gjort sig skyldiga till gärningar som utgör brott enligt respektive överenskommel- Därutöver innehåller konventionen bestämmelser om bl.a. det geogra- fiska tillämpningsområdet och en precisering av det internationella ele- ment som ska föreligga, om underrättelseskyldighet och det praktiska förfarandet över huvud taget. Konventionen och protokollet är likartat Konventionen och protokollet trädde i kraft och har ratificerats av (prop. 1989/90:130, bet. 1989/90:JuU33, rskr. 1989/90:286, SFS 1990:416, SÖ 1990:38 respektive 1990:39). Konventionen antogs av . De tidigare gäller antingen särskilda angreppsobjekt som luftfartyg och skepp eller skydd för vissa kategorier av personer som är engagerade i internationella uppdrag. Terroristbombningskonventio- nen har inte några sådana begränsningar utan har ett generellt tillämp- ningsområde. De handlingar som ska utgöra brott i konventionens me- ning är vissa förfaranden med explosiva eller andra livsfarliga anord- ningar inom eller i riktning mot platser eller anläggningar som är öppna för allmänheten. För att sådana handlingar ska utgöra brott krävs att de har företagits i syfte att åstadkomma omfattande förstörelse av bl.a. all- män plats. Konventionen innehåller även förpliktelser i fråga om bl.a. domsrätt, utlämning och brottsförebyggande åtgärder. Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av (prop. 2000/01:86, bet. 2000/01:JuU27, rskr. 2000/01:282, SÖ 2001:22). antog den internationella konventionen om bekämpande av finansiering av terrorism. Brott enligt konventionen föreligger, om en person på något sätt, direkt eller indirekt, rättsstridigt och uppsåtligen tillhandahåller eller samlar in tillgångar i syfte att de ska användas eller med vetskap om att de är avsedda att an- vändas, helt eller delvis, för att utföra en gärning som utgör ett brott som faller under och definieras i de internationella instrument som anges i konventionens bilaga, dvs. de nio instrument som har beskrivits ovan. Konventionen innehåller även förpliktelser i fråga om bl.a. doms- rätt, utlämning, internationell rättslig hjälp och förebyggande av brott. Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av . För trädde den i kraft (prop. 2001/02:149, bet. 2001/02:JuU25, rskr. 2001/02:268, SFS 2002:444, SÖ 2002:44). 5.2Brott som motsvarar instrumenten i bilagan Sammanfattningsvis motsvaras kriminaliseringskraven i de angivna in- strumenten av följande svenska straffbestämmelser. -, Montrealkonventionen med tilläggsproto- koll och Romkonventionen med tilläggsprotokoll har genom- förts i huvudsak genom bestämmelserna om kapning, sjö- eller luftfartssabotage och flygplatssabotage i 13 kap. 5 a och 5 b §§ . I inte obetydlig utsträckning kan gärningarna ock- så omfattas av andra bestämmelser, bl.a. av bestämmelsen om sabotage i 13 kap. 4 § . Om gärningarna uppfyller kraven i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott kan de även utgöra terroristbrott. - Diplomatskyddskonventionen föranledde inga särskilda krimi- Prop. 2009/10:78 naliseringsåtgärder. De gärningar som ska kriminaliseras enligt konventionen omfattas av bestämmelserna om bl.a. mord, dråp, grov misshandel, olaga frihetsberövande och grov skadegörelse. -Inte heller gisslankonventionen ledde till särskild lagstiftning. Dess kriminaliseringskrav omfattas i första hand av bestämmel- serna om människorov och olaga frihetsberövande i 4 kap. 1 och 2 §§ . -Vad gäller konventionen om fysiskt skydd av kärnämne åter- finns de relevanta svenska straffbestämmelserna huvudsakligen i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. -Terroristbombningskonventionen ansågs vid genomförandet inte kräva någon lagstiftning.